1996 m. vasario 6 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation e.V. prieš Johanna Lewark. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesarbeitsgericht - Vokietija. # Byla C-457/93.


1987 m. birželio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Byla 118/85.


2002 m. rugsėjo 11 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Claude Willeme prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai. # Byla T-89/01.


1982 m. birželio 10 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Antonia Camera, po santuokos - Caracciolo, prieš Institut national d'assurance maladie-invalidité ir Union nationale des mutualités socialistes. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour de cassation - Belgija. # Darbuotojų migrantų socialinė apsauga. # Byla 92/81.


1998 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Manuel de Castro Freitas (C-193/97) ir Raymond Escallier (C-194/97) prieš Ministre des Classes moyennes et du Tourisme. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal administratif - Liuksemburgo Didžioji Hercogystė. # Įsisteigimo laisvė - Direktyva 64/427/EEB. # Sujungtos bylos C-193/97 ir C-194/97.


title: 2011 m. liepos 13 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Unipetrol a.s. prieš Europos Komisiją. # Konkurencija - Karteliai - Butadieno kaučiuko ir stireno-butadieno kaučiuko, gauto emulsinės polimerizacijos būdu, rinka - Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas - Dalyvavimas kartelyje - Neteisėtų veiksmų inkriminavimas - Baudos. # Byla T-45/07.

text:
      Byla T‑45/07
      Unipetrol a.s.
      prieš
      Europos Komisiją
      „Konkurencija – Karteliai – Butadieno kaučiuko ir stireno‑butadieno kaučiuko, gauto emulsinės polimerizacijos būdu, rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Dalyvavimas kartelyje – Neteisėtų veiksmų inkriminavimas – Baudos“
      Sprendimo santrauka
      Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Įrodymai, kuriuos reikia
            pateikti
      (EB 80 straipsnio 1 dalis)
      Kiek tai susiję su EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo įrodymų pateikimu, Komisija turi įrodyti savo konstatuotus pažeidimus
         ir pateikti pakankamai įrodymų, patvirtinančių pažeidimą sudarančių aplinkybių buvimą. Taigi Komisija turi pateikti konkrečių
         ir nuoseklių įrodymų, pagrindžiančių tvirtą įsitikinimą, kad pažeidimas buvo padarytas.

      Kilus abejonių, teismas jas turėtų spręsti įmonės, kuriai skirtas pažeidimą konstatuojantis sprendimas, naudai. Taigi teismas
         negali padaryti išvados, kad Komisija pakankamai įrodė, jog nagrinėjamas pažeidimas buvo padarytas, jei šiuo klausimu jis
         dar turi abejonių.

      Be to, įprasta, kad antikonkurencinius susitarimus ir veiksmus apimanti veikla vykdoma paslapčia, susitikimai vyksta slaptai
         ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Tai reiškia, kad net jei Komisija randa dokumentų, aiškiai rodančių neteisėtus
         santykius tarp ūkio subjektų, jie paprastai yra tik fragmentiški ir pavieniai, todėl tam tikras detales dažnai reikia nustatyti
         naudojant dedukcijos metodą. Dėl to daugeliu atvejų tai, ar egzistuoja antikonkurencinių veiksmų ar susitarimų, turi būti
         nustatoma remiantis tam tikrais sutapimais ir požymiais, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali
         būti konkurencijos taisyklių pažeidimo įrodymas.

      Kai Komisijos pateikti įrodymai, net jeigu jie gali turėti tam tikrą įrodomąją galią, nėra pakankami konstatavimui, kad atitinkama
         įmonė padarė pažeidimą, pateisinti, atsižvelgiant į Komisijos sprendime esančius prieštaravimus dėl, be kita ko, įgyvendinant
         kartelį organizuotų susitikimų ir į abejones, kurios turi būti sprendžiamos atitinkamos įmonės naudai, Komisijos sprendimą
         reikia panaikinti.

      (žr. 48, 49, 66, 68 punktus)
BENDROJO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. liepos 13 d.(*)

      „Konkurencija – Karteliai – Butadieno kaučiuko ir stireno‑butadieno kaučiuko, gauto emulsinės polimerizacijos būdu, rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Dalyvavimas kartelyje – Neteisėtų veiksmų inkriminavimas – Baudos“
      Byloje T‑45/07
      Unipetrol a.s., įsteigta Prahoje (Čekijos Respublika), atstovaujama advokatų J. Matějček ir I. Janda,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą M. Kellerbauer, V. Bottka ir O. Weber, vėliau – M. Kellerbauer, V. Bottka ir V. Di Bucci,

      atsakovę,
      dėl prašymo panaikinti 2006 m. lapkričio 29 d. Komisijos sprendimą C(2006) 5700 galutinis dėl procedūros pagal [EB] sutarties
         81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/F/38.638 – Butadieno kaučiukas ir stireno‑butadieno kaučiukas, gautas
         emulsinės polimerizacijos būdu), kiek jis susijęs su Unipetrol a.s., arba, nepatenkinus šio reikalavimo, pasinaudoti Bendrojo Teismo turima neriboja jurisdikcija

      BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro teisėjai F. Dehousse (pranešėjas), einantis pirmininko pareigas, I. Wiszniewska‑Białecka ir N. Wahl,
      posėdžio sekretorė K. Pocheć, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. spalio 20 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Ginčo aplinkybės
      1         2006 m. lapkričio 29 d. sprendimu C (2006) 5700 galutinis (byla COMP/F/38.638 – Butadieno kaučiukas ir stireno‑butadieno
         kaučiukas, gautas emulsinės polimerizacijos būdu, toliau – ginčijamas sprendimas) Europos Bendrijų Komisija konstatavo, kad
         dalyvaudamos minėtų produktų rinkos kartelyje kelios įmonės pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo
         53 straipsnį.

      2        Ginčijamas sprendimas skirtas šioms įmonėms:

      –        Bayer AG, įsikūrusiai Lėverkuzene (Vokietija),

      –        The Dow Chemical Company, įsikūrusiai Midlande, Mičigane (Jungtinės Amerikos Valstijos) (toliau – Dow Chemical),

      –        Dow Deutschland Inc., įsikūrusiai Švalbache (Vokietija),

      –        Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (buvusi Dow Deutschland GmbH & Co. OHG), įsikūrusiai Švalbache,

      –        Dow Europe, įsikūrusiai Horgene (Šveicarija),

      –        Eni SpA, įsikūrusiai Romoje (Italija),

      –        Polimeri Europa SpA, įsikūrusiai Brindizyje (Italija) (toliau – Polimeri),

      –        Shell Petroleum NV, įsikūrusiai Hagoje (Nyderlandai),

      –        Shell Nederland BV, įsikūrusiai Hagoje,

      –        Shell Nederland Chemie BV, įsikūrusiai Roterdame (Nyderlandai),

      –        Unipetrol a.s., įsikūrusiai Prahoje (Čekijos Respublika),

      –        Kaučuk a.s., įsikūrusiai Kralupuose prie Vltavos (Čekijos Respublika),

      –        Trade‑Stomil sp. z o.o., įsikūrusiai Lodzėje (Lenkija) (toliau – Stomil).

      3        Įmones Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft ir Dow Europe tiesiogiai ar netiesiogiai visiškai kontroliuoja Dow Chemical (toliau kartu vadinamos Dow) (ginčijamo sprendimo 16–21 konstatuojamosios dalys).

      4        Su nagrinėjamais produktais susijusią Eni veiklą iš pradžių vykdė EniChem Elastomeri Srl, kurią netiesiogiai kontroliavo Eni per dukterinę bendrovę EniChem SpA (toliau – EniChem SpA). 1997 m. lapkričio 1 d. EniChem Elastomeri buvo prijungta prie EniChem SpA. Eni kontroliavo 99,97 % EniChem SpA. 2002 m. sausio 1 d. EniChem SpA savo strateginę cheminę veiklą (įskaitant veiklą, susijusią su butadieno kaučiuku ir stireno‑butadieno kaučiuku, gautu emulsinės
         polimerizacijos būdu) perdavė jai 100 % priklausančiai dukterinei bendrovei Polimeri. Nuo 2002 m. spalio 21 d. Eni tiesiogiai ir visiškai kontroliavo Polimeri. 2003 m. gegužės 1 d. EniChem SpA pakeitė pavadinimą į Syndial SpA (ginčijamo sprendimo 26–32 konstatuojamosios dalys). Ginčijamame sprendime pavadinimą „EniChem“ Komisija vartoja turėdama
         omenyje visas Eni priklausančias bendroves (toliau – EniChem) (ginčijamo sprendimo 36 konstatuojamoji dalis).

      5        Shell Nederland Chemie yra Shell Nederland, kurią visiškai kontroliuoja Shell Petroleum, dukterinė bendrovė (ginčijamo sprendimo 38–40 konstatuojamosios dalys).

      6        Kaučuk buvo įkurta 1997 m., susijungus Kaučuk Group a.s. ir Chemopetrol Group a.s. 1997 m. liepos 21 d. Unipetrol įgijo visą susijungusių įmonių turtą, teises ir įsipareigojimus. Unipetrol priklauso 100 % Kaučuk akcijų (ginčijamo sprendimo 45 ir 46 konstatuojamosios dalys). Be to, remiantis ginčijamu sprendimu, Tavorex s.r.o. (toliau – Tavorex), įsteigta Čekijos Respublikoje, atstovavo Kaučuk (ir jos pirmtakei Kaučuk Group) vykdant eksportą nuo 1991 m. iki 2003 m. vasario 28 d. Ginčijamame sprendime taip pat pažymėta, kad nuo 1996 m. Tavorex atstovavo Kaučuk Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimuose (ginčijamo sprendimo 49 konstatuojamoji dalis).

      7        Remiantis ginčijamu sprendimu, apie 30 metų, bent iki 2001 m., Stomil atstovavo Lenkijos gamintojai Chemical Company Dwory S.A. (toliau – Dwory), jai vykdant eksporto veiklą. Ginčijamame sprendime taip pat pažymėta, kad nuo 1997 iki 2000 m. Stomil atstovavo Dwory Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimuose (ginčijamo sprendimo 51 konstatuojamoji dalis).

      8        Laikoma, kad pažeidimas buvo vykdomas nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (Bayer, Eni ir Polimeri atveju), nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d. (Shell Petroleum, Shell Nederland ir Shell Nederland Chemie atveju), nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (Dow Chemical atveju), nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2001 m. lapkričio 27 d. (Dow Deutschland atveju), nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (Unipetrol ir Kaučuk atveju), nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2000 m. vasario 22 d. (Stomil atveju), nuo 2001 m. vasario 22 d. iki 2002 m. vasario 28 d. (Dow Deutschland Anlagengesellschaft atveju) ir nuo 2001 m. lapkričio 26 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (Dow Europe atveju) (ginčijamo sprendimo 476–485 konstatuojamosios dalys ir rezoliucinės dalies 1 straipsnis).

      9        Butadieno kaučiukas (toliau – BK) ir stireno‑butadieno kaučiukas, gautas emulsinės polimerizacijos būdu (toliau – SBK), yra
         sintetiniai kaučiukai, iš esmės naudojami padangų gamyboje. Šie du produktai pakeičiami tarpusavyje ir su kitais sintetiniais
         bei natūraliu kaučiuku (ginčijamo sprendimo 3–6 konstatuojamosios dalys).

      10      Be ginčijamame sprendime paminėtų gamintojų, ribotą BK ir SBK kiekį EEE teritorijoje pardavė kiti Azijoje ir rytų Europoje
         įsikūrę gamintojai. Be to, didelę BK dalį tiesiogiai gamina dideli padangų gamintojai (ginčijamo sprendimo 54 konstatuojamoji
         dalis).

      11      2002 m. gruodžio 20 d. Bayer susisiekė su Komisijos tarnybomis ir išreiškė norą bendradarbiauti pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir
         baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155, toliau –
         pranešimas dėl bendradarbiavimo) dėl BK ir SBK. Kiek tai susiję su SBK, Bayer žodžiu apibūdino pagal kartelį vykdomą veiklą. Šis žodinis pareiškimas buvo įrašytas į magnetinę juostą (ginčijamo sprendimo
         67 konstatuojamoji dalis).

      12      2003 m. sausio 14 d. Bayer žodžiu apibūdino su BK susijusią pagal kartelį vykdomą veiklą. Šis žodinis pareiškimas buvo įrašytas į magnetinę juostą.
         Bayer taip pat pateikė Europos sintetinio kaučiuko asociacijos BK komiteto susitikimų protokolų (ginčijamo sprendimo 68 konstatuojamoji
         dalis).

      13      2003 m. vasario 5 d. Komisija pranešė Bayer apie savo sprendimą suteikti jai sąlyginį atleidimą nuo baudos (ginčijamo sprendimo 69 konstatuojamoji dalis).

      14      2003 m. kovo 27 d. Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, pirmojo reglamento, įgyvendinančio
         [EB 81] ir [82] straipsnius (OL 13, 1962, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 8 t., p. 3), 14 straipsnio
         3 dalimi, atliko patikrinimą Dow Deutschland & Co. patalpose (ginčijamo sprendimo 70 konstatuojamoji dalis).

      15      Nuo 2003 m. rugsėjo mėn. iki 2006 m. liepos mėn. ginčijamame sprendime nurodytoms įmonėms Komisija nusiuntė kelis prašymus
         pateikti informacijos pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį ir 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl
         konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas
         lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 18 straipsnį (ginčijamo sprendimo 71 konstatuojamoji dalis).

      16      2003 m. spalio 16 d. Dow Deutschland ir Dow Deutschland & Co susitiko su Komisijos tarnybomis ir išreiškė norą bendradarbiauti pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo. Šiame susitikime
         buvo žodžiu apibūdinta su BK ir SBK susijusi kartelio veikla. Šis žodinis apibūdinimas buvo įrašytas. Taip pat perduota medžiaga,
         kurioje buvo su karteliu susiję dokumentai (ginčijamo sprendimo 72 konstatuojamoji dalis).

      17      2005 m. kovo 4 d. Dow Deutschland buvo informuota apie Komisijos ketinimą sumažinti jos baudą nuo 30 iki 50 % (ginčijamo sprendimo 73 konstatuojamoji dalis).

      18      2005 m. birželio 7 d. Komisija pradėjo procedūrą ir nusiuntė ginčijamo sprendimo adresatėms, išskyrus Unipetrol, ir Dwory pirmąjį pranešimą apie kaltinimus. Pirmasis pranešimas apie kaltinimus taip pat buvo skirtas Tavorex, tačiau šiai įmonei jis nebuvo perduotas, nes nuo 2004 m. spalio mėn. buvo vykdoma jos bankroto procedūra. Taigi procedūra
         jos atžvilgiu buvo nutraukta (ginčijamo sprendimo 49 ir 74 konstatuojamosios dalys).

      19      Suinteresuotos įmonės pateikė rašytines pastabas dėl šio pirmojo pranešimo apie kaltinimus (ginčijamo sprendimo 75 konstatuojamoji
         dalis). Komisijos patalpose jos taip pat turėjo galimybę susipažinti su bylos medžiaga, įrašyta į kompaktinę plokštelę, žodiniais
         pareiškimais ir su tuo susijusiais dokumentais (ginčijamo sprendimo 76 konstatuojamoji dalis).

      20      2005 m. lapkričio 3 d. Manufacture française des pneumatiques Michelin (toliau – Michelin) paprašė leisti įstoti į bylą. 2006 m. sausio 13 d. ji pateikė rašytinius komentarus (ginčijamo sprendimo 78 konstatuojamoji
         dalis).

      21      2006 m. balandžio 6 d. Komisija priėmė antrąjį ginčijamo sprendimo adresatėms skirtą pranešimą apie kaltinimus. Šiuo klausimu
         suinteresuotos įmonės pateikė rašytines pastabas (ginčijamo sprendimo 84 konstatuojamoji dalis).

      22      2006 m. gegužės 12 d. Michelin pateikė skundą pagal 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal [EB] 81
         ir 82 straipsnius tvarkos (OL L 123, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 81) 5 straipsnį (ginčijamo
         sprendimo 85 konstatuojamoji dalis).

      23      2006 m. birželio 22 d. ginčijamo sprendimo adresatės, išskyrus Stomil, ir Michelin dalyvavo Komisijos surengtoje apklausoje (ginčijamo sprendimo 86 konstatuojamoji dalis).

      24      Neturėdama pakankamų Dwory dalyvavimo kartelyje įrodymų Komisija nusprendė nutraukti procedūrą jos atžvilgiu (ginčijamo sprendimo 88 konstatuojamoji
         dalis). Komisija taip pat nusprendė nutraukti procedūrą Syndial atžvilgiu (ginčijamo sprendimo 89 konstatuojamoji dalis).

      25      Be to, nors iš pradžių buvo naudojami du skirtingi (vienas BK, o kitas SBK atveju) bylų numeriai (COMP/E 1/38.637 ir COMP/E
         1/38.638), po to, kai buvo priimtas pirmasis pranešimas apie kaltinimus, Komisija naudojo vieną numerį (COMP/F/38.638) (ginčijamo
         sprendimo 90 ir 91 konstatuojamosios dalys).

      26      Administracinė procedūra buvo baigta 2006 m. lapkričio 29 d. Komisijai priėmus ginčijamą sprendimą.

      27      Pagal ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 straipsnį toliau išvardytos įmonės, nurodytais laikotarpiais dalyvaudamos
         viename tęstiniame susitarime, kuriuo jos susitarė nustatyti tikslines kainas, pasidalyti klientus agresyvios konkurencijos
         atsisakymo susitarimais ir keistis svarbia informacija apie kainas, konkurentus ir klientus BK bei SBK sektoriuose, pažeidė
         EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį:

      a)      Bayer – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;

      b)       Dow Chemical – nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.; Dow Deutschland – nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2001 m. lapkričio 27 d.; Dow Deutschland Anlagengesellschaft – nuo 2001 vasario 22 d. iki 2002 m. vasario 28 d.; Dow Europe – nuo 2001 m. lapkričio 26 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;

      c)       Eni – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.; Polimeri – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;

      d)       Shell Petroleum – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d.; Shell Nederland – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d.; Shell Nederland Chemie – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d.;

      e)       Unipetrol – nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.; Kaučuk nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;

      f)       Stomil – nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2000 m. vasario 22 d.

      28      Remdamasi ginčijamame sprendime konstatuotomis faktinėmis aplinkybėmis ir atliktais teisiniais vertinimais, Komisija skyrė
         suinteresuotoms įmonėms baudas, kurios buvo apskaičiuotos pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį
         ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse (OL C 9, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
         8 sk., 1 t., p. 171, toliau – gairės) ir pranešime dėl bendradarbiavimo aprašytą metodą.

      29      Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 straipsniu buvo skirtos tokios baudos:

      a)       Bayer – 0 EUR;

      b)       Dow Chemical – 64,575 mln. EUR, kurių:

      i)       60,27 mln. EUR solidariai su Dow Deutschland;

      ii)      47,355 mln. EUR solidariai su Dow Deutschland Anlagengesellschaft ir Dow Europe;

      c)       ENI ir Polimeri solidariai – 272,25 mln. EUR;

      d)       Shell Petroleum, Shell Nederland ir Shell Nederland Chemie solidariai – 160,875 mln. EUR;

      e)       Unipetrol ir Kaučuk solidariai – 17,55 mln. EUR;

      f)       Stomil – 3,8 mln. EUR.

      30      Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 3 straipsniu 1 straipsnyje išvardytoms įmonėms nurodoma nedelsiant nutraukti, jeigu
         jos to dar nepadarė, tame pačiame straipsnyje nurodytus pažeidimus ir ateityje susilaikyti nuo bet kokių 1 straipsnyje aprašytų
         veiksmų ar elgesio, taip pat nuo bet kokių priemonių, kurių tikslas ar poveikis yra toks pats.

       Procesas ir šalių reikalavimai
      31      2007 m. vasario 16 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje gautu pareiškimu Unipetrol pareiškė šį ieškinį.

      32      2009 m. balandžio 2 d. Bendrojo Teismo pirmininko sprendimu N. Wahl buvo paskirtas į kolegiją, nes vienas iš jos narių negalėjo
         vykdyti savo pareigų.

      33      Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (pirmoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.

      34      Taikydamas Bendrojo Teismo procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, teismas paprašė
         Komisijos pateikti tam tikrus dokumentus. Komisija šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą.

      35      Šalių žodiniai argumentai ir atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu užduotus klausimus buvo išklausyti 2009 m. spalio 20 d. posėdyje.

      36      Unipetrol Bendrojo Teismo prašo:

      –        visiškai arba iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą, bent jau kiek jis su ja susijęs,
      –        nepatenkinus pirmojo reikalavimo, pasinaudoti neribota savo jurisdikcija,
      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      37      Komisija Bendrojo Teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš Unipetrol bylinėjimosi išlaidas.

       Dėl teisės
      38      Unipetrol ieškinys grindžiamas septyniais ieškinio pagrindais. Pirmajame pagrinde Unipetrol tvirtina, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą dėl išimtinai finansinio Unipetrol dalyvavimo įmonėje Kaučuk pobūdžio. Antrasis pagrindas susijęs su akivaizdžia vertinimo klaida dėl savarankiškų Kaučuk veiksmų rinkoje. Trečiajame pagrinde Unipetrol teigia, kad tie patys veiksmai buvo klaidingai du kartus inkriminuoti. Ketvirtajame pagrinde Unipetrol tvirtina, kad nėra įrodymų, jog Tavorex dalyvavo susitarimuose dėl kainų nustatymo ir rinkos padalijimo. Penktasis pagrindas susijęs su akivaizdžia Komisijos vertinimo
         klaida dėl Tavorex dalyvavimo kartelyje, palyginti su išvada dėl Dwory. Šeštasis pagrindas susijęs su klaidingu Bendrijos konkurencijos teisės taikymu Tavorex ir Unipetrol. Septintasis pagrindas susijęs su neatsižvelgimu į Unipetrol aplaidumą.

      39      Visų pirma reikia išnagrinėti ketvirtąjį Unipetrol nurodytą ieškinio pagrindą.

       Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, susijusio su tuo, kad nėra įrodymų, jog „Tavorex“ dalyvavo susitarimuose dėl kainų nustatymo
            ir rinkos pasidalijimo
       Šalių argumentai
      –       Unipetrol argumentai

      40      Iš pradžių Unipetrol primena teismo praktiką dėl Komisijai tenkančios įrodinėjimo pareigos. Konkrečiai kalbant, Unipetrol mano, kad svarbu atidžiai išnagrinėti įmonių pareiškimus pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo.

      41      Toliau, pirma, Unipetrol iš esmės pažymi, kad ginčijamame sprendime yra nedaug tikslių duomenų apie Tavorex dalyvavimą kartelyje. Unipetrol konkrečiai kalba apie ginčijamo sprendimo 125, 141, 155–159 konstatuojamąsias dalis ir teigia, kad jose esantys pareiškimai
         yra neaiškūs. Be to, anot jos, jie neatitinka faktinių aplinkybių.

      42      Antra, Unipetrol ginčija tai, kad T. (iš Tavorex) tiesiogiai prisijungė prie kartelio 1999 m. lapkričio 15 ir 16 d. Konkrečiai kalbant, ji teigia, kad su Kaučuk susiję skaičiai, pateikti N. (iš Dow) užrašuose, ir Dow pareiškime paminėtos faktinės aplinkybės yra netikslūs. Unipetrol šiuo klausimu pateikia lentelę ir visų pirma pabrėžia neatitikimus, palyginti su dviejų bendrovių, t. y. Bridgestone ir Michelin, 1999 ir 2000 m. faktiškai įvykdytais pardavimo sandoriais. Jos teigimu, didelių neatitikimų yra ir kitų klientų atžvilgiu.
         Remdamasi tuo Unipetrol daro išvadą, kad šie raštai greičiausiai atspindi N. asmeninius vertinimus. Be to, Unipetrol pažymi, kad, priešingai nei teigia Dow, iš bylos medžiagoje esančių įrodymų matyti, jog 1999 m. lapkričio 16 d. nevyko joks neoficialus susitikimas. Unipetrol konkrečiai teigia, kad P. (iš Bayer) išvyko iš Frankfurto (Vokietija) 1999 m. lapkričio 16 d. 16 valandą. Unipetrol daro prielaidą, kad jei neoficialus susitikimas būtų buvęs, jis būtų įvykęs 1999 m. lapkričio 15 d. vakare. Ji pastebi, kad
         joks dokumentas nepatvirtina, jog T. tuo metu ten buvo. T. dalyvavo tik oficialiame 1999 m. lapkričio 16 d. susitikime.

      43      Trečia, Unipetrol teigia, kad nėra jokių įrodymų, patvirtinančių, jog ji dalyvavo vykdant vieną ir tęstinį pažeidimą nuo 1999 m. lapkričio
         15 ir 16 d. Unipetrol pažymi, kad Komisija atkreipia dėmesį į tris susitikimus, jos manymu, įvykusius 2000 m., du susitikimus – 2001 m. ir du susitikimus –
         2002 m. Tačiau kalbėdama apie 2000 m. rugpjūčio 31 d. ir rugsėjo 1 d. Prahoje, 2000 m. lapkričio 30 d. ir gruodžio 1 d. Frankfurte,
         2001 m. rugpjūčio 30 ir 31 d. Frankfurte ir 2001 m. lapkričio 26 ir 27 d. Hamburge (Vokietija) įvykusius susitikimus Komisija
         Tavorex nemini. Dėl 2002 m. rugsėjo 2 ir 3 d. Prahoje įvykusio susitikimo Unipetrol pažymi, kad nors Dwory dalyvavo šiame susitikime, Komisija nėra nusprendusi, jog Dwory dalyvavo vykdant vieną ir tęstinį pažeidimą (ginčijamo sprendimo 161 išnaša). Unipetrol mano, kad Komisija turėjo padaryti tokią pačią išvadą jos atveju. Be to, Dow darbuotojų pateikti atsakymai yra neaiškūs ir dviprasmiški ar net prieštaraujantys. Galiausiai, kiek tai susiję su 2002 m.
         lapkričio 28 ir 29 d. Londone (Jungtinė Karalystė) įvykusiu susitikimu, ieškovė pastebi, kad nebuvo jokio neteisėto pasitarimo.
         Remdamasi tuo Unipetrol daro išvadą, kad, kiek tai susiję su Tavorex, Komisijai nepavyko įrodyti vieno ir tęstinio pažeidimo nuo 1999 m. lapkričio mėn. iki 2002 m. lapkričio mėn. Ieškovė tvirtina,
         jog įrodymai yra per menki, kad būtų pripažinta Tavorex ir kartu Kaučuk bei Unipetrol atsakomybė.

      –       Komisijos argumentai
      44      Iš pradžių atsižvelgdama į teismo praktiką Komisija pateikia jai tenkančios įrodinėjimo pareigos aiškinimą ir mano, kad šiuo
         atveju visų įrodymų visuma įtikinamai patvirtina Tavorex ir (arba) Kaučuk, taigi – Unopetrol, dalyvavimą kartelyje ginčijamame sprendime minėtu laikotarpiu. Konkrečiai kalbant, Komisija pabrėžia, kad įmonių pareiškimai
         pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo yra įtikinami įrodymai.

      45      Toliau, pirma, Komisija išvardija bylos medžiagoje esančius įrodymus, kurie, jos manymu, parodo, kad Tavorex dalyvavo vykdant nagrinėjamą pažeidimą. Komisija konkrečiai mini kartelio susitikimus dėl Kaučuk ir 1999 m. rugsėjo 2 ir 3 d. Ričmonde prie Temzės (Jungtinė Karalystė) įvykusį susitikimą. Komisijos teigimu, be paprasčiausio
         neigimo, jokie įrodymai nepatvirtina, kad Kaučuk ir (arba) Unipetrol nedalyvavo kartelyje. Be to, jokie įrodymai nepatvirtina, kad Tavorex pasitraukė iš kartelio. Unipetrol neneigia, kad T. dalyvavo visuose sektoriniuose susitikimuose nuo 1999 iki 2002 m. Kartelio susitikimai vyko šalia šių oficialių
         susitikimų. Konkrečiai kalbant, Komisija atmeta Unipetrol argumentus dėl ginčijamo sprendimo 125, 141 ir 155–159 konstatuojamųjų dalių.

      46      Antra, kalbėdama apie T. (iš Tavorex) tiesioginį dalyvavimą neoficialiame 1999 m. lapkričio 15 ir 16 d. susitikime, Komisija pabrėžia, kad savo atsakymuose į
         pirmąjį ir antrąjį pranešimus apie kaltinimus Unipetrol neginčijo T. buvimo vietos. Ji niekada neteigė, kad jis negalėjo dalyvauti susitikime, kaip aprašyta ginčijamame sprendime.
         Komisija mano, kad šiuo požiūriu Bendrajame Teisme Unipetrol pateikti argumentai nepriimtini (šiuo klausimu žr. 2007 m. kovo 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą France Télécom prieš Komisiją, T‑339/04, Rink. p. II‑521). Dėl esmės Komisija pripažįsta, kad Dow pareiškimo detalės, susijusios su neoficialaus susitikimo data (t. y. Dow manymu, 1999 m. lapkričio 16 d. vakaras), neatrodo tikslios. Tačiau bylos medžiagoje esantys įrodymai patvirtina, kad neoficialus
         susitikimas įvyko naktį iš 1999 m. lapkričio 15 į 16 d. Komisija taip pat nurodo, kad yra didelė tikimybė, jog T. buvo Frankfurte
         1999 m. lapkričio 16 d. išvakarėse, nes atvykdamas iš Prahos jis visuomet naudojo savo privatų automobilį. Be to, Komisija
         teigia, jog daug įrodymų patvirtina, kad T. dalyvavo susitikime, net jeigu P. (iš Bayer) ataskaitoje apie išlaidas T. tarp dalyvių neminimas. Komisija taip pat pabrėžia, kad Dow mini T. tarp šio susitikimo dalyvių. Dow, kurios teiginius patvirtina Bayer, taip pat pareiškė, kad visi dalyviai, įskaitant T., buvo išklausyti dėl kainų ir perdavė tam tikrus skaičius. N. (iš Dow) užrašuose skyriuje KRA (Kralupy, Kaučuk gamybos vieta) pateikti nagrinėjami skaičiai. N. ir Dow patvirtino, kad KRA „įmonei Kaučuk reiškia Kralupy“.

      47      Trečia, kalbėdama apie tai, kad Unipetrol neigia vieno ir tęstinio pažeidimo egzistavimą, Komisija pažymi, kad, kiek tai susiję su 2000 m. rugpjūčio 31 ir rugsėjo
         1 d. Prahoje įvykusiu susitikimu, ji neinkriminuoja Kaučuk per jį pasiekto kartelinio susitarimo, tačiau ginčijamame sprendime konstatuoja, kad Dow pasikeitė informacija apie kainas, be kita ko, susijusia su Kaučuk. Kiek tai susiję su 2000 m. lapkričio 30 d. ir gruodžio 1 d. Frankfurte įvykusiu susitikimu, Bayer pareiškime Kaučuk kaip dalyvė tiesiogiai neminima. Tačiau kartelis išliko. Kalbėdama apie 2001 m. rugpjūčio 30 ir 31 d. Frankfurte įvykusį susitikimą
         Komisija pripažįsta, kad Kaučuk nėra tiesiogiai minima, tačiau pabrėžia, kad Dow pareiškimas sustiprina kaltinimą ir kad Kaučuk neabejotinai dalyvavo oficialiame susitikime. Kiek tai susiję su 2001 m. lapkričio 26 ir 27 d. Hamburge įvykusiu susitikimu,
         iš I. (iš Dow) elektroninių laiškų matyti, kad apskritai kartelis išliko. Dėl 2002 m. rugsėjo 2 ir 3 d. Prahoje įvykusio susitikimo Komisija
         pažymi, jog visi už SBK atsakingi Bayer asmenys tiesiogiai ir vieningai kaltino T. (iš Tavorex), kad šis dalyvavo susitarimuose dėl kainų. Konkrečiai kalbant, Bayer (P.) parodymai buvo grindžiami vidiniu elektroniniu laišku, kuris ginčijamame sprendime pateiktas kaip įrodymas. Kalbėdama
         apie 2002 m. lapkričio 28 ir 29 d. Londone įvykusį susitikimą Komisija P. pareiškimą supranta kaip apimantį ir T. Galiausiai,
         anot Komisijos, nėra duomenų, kad Kaučuk ir (arba) Tavorex aiškiai atsiribojo nuo kartelio.

       Bendrojo Teismo vertinimas
      48      Dėl EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo įrodymų pateikimo primintina, kad Komisija turi įrodyti savo konstatuotą pažeidimą
         ir pateikti pakankamai įrodymų, patvirtinančių pažeidimą sudarančių aplinkybių buvimą (1998 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo
         sprendimo Baustahlgewebe prieš Komisiją, C‑185/95 P, Rink. p. I‑8417, 58 punktas ir 1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Rink. p. I‑4125, 86 punktas). Taigi Komisija turi pateikti tikslių ir nuoseklių įrodymų, pagrindžiančių visišką
         įsitikinimą, kad pažeidimas buvo padarytas (žr. 2000 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Volkswagen prieš Komisiją, T‑62/98, Rink. p. II‑2707, 43 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Taip pat reikia priminti, jog tam, kad būtų sudarytas
         susitarimas, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, pakanka, jog atitinkamos įmonės išreikštų bendrą valią elgtis
         rinkoje tam tikru būdu (1970 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo ACF Chemiefarma prieš Komisiją, 41/69, Rink. p. 661, 112 punktas ir 1980 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo van Landewyck ir kt. prieš Komisiją, 209/78–215/78 ir 218/78, Rink. p. 3125, 86 punktas; 1991 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hercules Chemicals prieš Komisiją, T‑7/89, Rink. p. II‑1711, 256 punktas). Kilus abejonėms, teismas jas turėtų spręsti įmonės, kuriai skirtas pažeidimą konstatuojantis
         sprendimas, naudai. Todėl teismas negali padaryti išvados, kad Komisija teisiniu požiūriu pakankamai įrodė, jog nagrinėjamas
         pažeidimas buvo padarytas, jei šiuo klausimu jis dar turi abejonių (2005 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Groupe Danone prieš Komisiją, T‑38/02, Rink. p. II‑4407, 215 punktas).

      49      Be to, įprasta, kad antikonkurencinius susitarimus ir veiksmus apimanti veikla vykdoma paslapčia, susitikimai vyksta slaptai
         ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Tai reiškia, kad net jei Komisija randa dokumentų, aiškiai rodančių neteisėtus
         santykius tarp ūkio subjektų, jie paprastai yra tik fragmentiški bei pavieniai, todėl tam tikras detales dažnai reikia nustatyti
         naudojant dedukcijos metodą. Dėl to daugeliu atvejų tai, ar egzistuoja antikonkurencinių veiksmų ar susitarimų, turi būti
         nustatoma remiantis tam tikrais sutapimais ir nuorodomis, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali
         būti konkurencijos taisyklių pažeidimo įrodymas (2004 m. sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 55–57 punktai ir 2007 m. sausio
         25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sumitomo Metal Industries ir Nippon Steel prieš Komisiją, C‑403/04 P ir C‑405/04 P, Rink. p. I‑729, 51 punktas).

      50      Šiuo atveju, kiek tai susiję su kartelio susitikimais (ginčijamo sprendimo 4.3 punktas), Unipetrol neigia, kad, pirma, T. (iš Tavorex) dalyvavo 1999 m. lapkričio 15 ir 16 d. Frankfurte sudarant neteisėtą susitarimą. Antra, Unipetrol nesutinka su Komisijos išvada, kad ji dalyvavo vykdant pažeidimą nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.

      51      Iš pradžių reikia atmesti Komisijos argumentus dėl 1999 m. rugsėjo 2 ir 3 d. Ričmonde prie Temzės įvykusio susitikimo (ginčijamo
         sprendimo 189–193 konstatuojamosios dalys), nes šis susitikimas nepatenka į pažeidimo laikotarpį, kurį Komisija nustatė Unipetrol atžvilgiu.

      52      Dėl 1999 m. lapkričio 15 ir 16 d. Frankfurte įvykusio susitikimo Komisija teigia, kad šalia oficialaus Europos sintetinio
         kaučiuko asociacijos susitikimo „1999 m. lapkričio 16 d. vakare ir naktį“ įvyko kartelio susitikimas (ginčijamo sprendimo
         212 konstatuojamoji dalis). Komisija tvirtina, kad šiame neteisėtame susitikime dalyvavo P. (iš Bayer), F., N., V. (iš Dow), L. (iš Stomil), L. (iš EniChem) ir T. (iš Tavorex). Šie asmenys iš pradžių susitiko viešbučio bare, o vėliau išsinuomojo konferencijų salę (ginčijamo sprendimo 202 konstatuojamoji
         dalis).

      53      Šiuo klausimu, pirma, iš bylos dokumentų matyti, kad, kaip teigia Unipetrol, 1999 m. lapkričio 16 d. vakare P. (iš Bayer) Frankfurte nebuvo. Komisija tai pripažįsta.

      54      Antra, reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime yra ne vienas prieštaravimas, susijęs su tiksliu nagrinėjamo neteisėto susitikimo
         laiku. Taigi ginčijamo sprendimo 212 konstatuojamojoje dalyje Komisija, remdamasi Dow pareiškimu, kalba apie „1999 m. lapkričio 16 d. vakarą ir <...> naktį“. Ginčijamo sprendimo 297 konstatuojamojoje dalyje
         Komisija taip pat teigia, kad nagrinėjamas neteisėtas susitikimas įvyko „naktį iš 1999 m. lapkričio 15 į 16 d.“. Be to, ginčijamo
         sprendimo 4.3.8 punkte kalbama apie 1999 m. lapkričio 15 ir 16 d. Galiausiai ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje nurodyta,
         kad Unipetrol pažeidimą pradėjo vykdyti 1999 m. lapkričio 16 d.

      55      Trečia, daugelyje materialiųjų duomenų taip pat yra prieštaravimų dėl numanomos nagrinėjamo neteisėto susitikimo datos ir
         dėl kitų galimų Komisijos pasiūlytų paaiškinimų. Pavyzdžiui, P. (iš Bayer) ataskaitoje apie išlaidas, susijusioje, be kita ko, su 84,5 Vokietijos markių (DEM) mokėjimu viešbučio bare, yra nurodyta
         1999 m. lapkričio 15 d. Savo ruožtu 436 DEM mokėjimas už konferencijų salės nuomą užregistruotas 1999 m. lapkričio 16 d. Be
         to, N. (iš Dow) užrašuose minima tik 1999 m. lapkričio 16 d. Galiausiai Dow pareiškime, pateiktame ginčijamo sprendimo 202 konstatuojamojoje dalyje, sakoma, kad neteisėtas susitikimas įvyko po oficialaus
         Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimo, kuris įvyko lapkričio 16 d. ryte.

      56      Ketvirta, kaip savo rašytinėse pastabose nurodo Kaučuk, Komisija neginčija, kad T. (iš Tavorex) į Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimus atvykdavo automobiliu (išskyrus Jungtinėje Karalystėje įvykusius susitikimus)
         ir kad kelionė tarp Prahos ir Frankfurto trunka maždaug penkias valandas. Tokiomis aplinkybėmis įmanoma, net jeigu tai reikštų
         ypatingas pastangas, kad T. atvyko tiesiai į Frankfurtą 1999 m. lapkričio 16 d. ryte. Bet kuriuo atveju bylos dokumentai tokiai
         prielaidai neprieštarauja. Kalbant apie Komisijos argumentą, kad Unipetrol nesutikimas su tuo, jog lapkričio 15 d. vakare T. buvo Frankfurte, yra nepriimtinas, pakanka pažymėti, kad Unipetrol tik ginčija prielaidą – kuri atsižvelgiant į ginčijamo sprendimo 212 konstatuojamąją dalį yra nauja – kad neteisėtas susitikimas
         galėjo įvykti 1999 m. lapkričio 15 d. vakare. Todėl Komisijos argumentai turi būti atmesti.

      57      Penkta, Dow pareiškime, pateiktame ginčijamo sprendimo 202 konstatuojamojoje dalyje, sakoma, kad prieš išsinuomodami konferencijų salę
         P. (iš Bayer), F., N., V. (iš Dow), L. (iš Stomil), L. (iš EniChem) ir T. (iš Tavorex) susitiko viešbučio bare. Tačiau P. ataskaitoje apie išlaidas, susijusias su mokėjimais už maistą ir gėrimus, T. neminimas
         tarp viešbučio bare vykusio susitikimo dalyvių.

      58      Šešta, kiek tai susiję su N. (iš Dow) užrašais, neginčytina, kad Komisija nepripažino Unipetrol atsakomybės už BK kartelį. Todėl N. užrašų dalis, susijusi su BK, neturi įrodomosios galios Unipetrol atžvilgiu. Kalbant apie N. užrašų dalį, susijusią su SBK, reikia pažymėti, kad joje, be karteliui priklausančių gamintojų,
         kiti kartelyje nedalyvaujantys gamintojai minimi kaip tam tikrų klientų tiekėjai. Tokiomis ypatingomis aplinkybėmis negalima
         atmesti galimybės, kad buvo įvertinti tik tam tikrų gamintojų tarpusavio tiekimai ir nėra įmanoma tiksliai nustatyti, ar Unipetrol (tarpininkaujant Tavorex) buvo tarp jų, visų pirma atsižvelgiant į prieštaravimus dėl numanomos nagrinėjamo neteisėto susitikimo datos.

      59      Atsižvelgdamas į visas konkrečias šios bylos aplinkybes, Bendrasis Teismas mano, kad kyla abejonių dėl T. (iš Tavorex) dalyvavimo 1999 m. lapkričio 15 ir 16 d. Frankfurte įvykusiame neteisėtame susitikime. Šios abejonės turi būti aiškinamos
         Unipetrol naudai.

      60      Kiek tai susiję su po 1999 m. lapkričio mėn. įvykusiais susitikimais, neįmanoma tiksliai nustatyti, ar Tavorex tiesiogiai dalyvavo kartelio susitikime.

      61      Konkrečiai kalbant, Komisija nemini Tavorex tarp įmonių, sudariusių susitarimą per 2000 m. rugpjūčio 31 d. ir rugsėjo 1 d. Prahoje įvykusį susitikimą (ginčijamo sprendimo
         221 konstatuojamoji dalis). Kalbant apie 2000 m. lapkričio 30 d. ir gruodžio 1 d. Frankfurte įvykusį susitikimą (ginčijamo
         sprendimo 222–225 konstatuojamosios dalys), kyla abejonių, ar nagrinėjamas susitarimas su Tavorex galėjo būti sudarytas W. (iš Bayer) automobilyje, visų pirma atsižvelgiant į Komisijos neginčijamą aplinkybę, kad T. (iš Tavorex) į Frankfurte vykusius susitikimus atvykdavo nuosavu automobiliu. Kiek tai susiję su 2001 m. rugpjūčio 30 ir 31 d. taip pat
         Frankfurte įvykusiu susitikimu (ginčijamo sprendimo 226–230 konstatuojamosios dalys), ginčijamame sprendime pateiktuose įmonių
         pareiškimuose Tavorex ar Unipetrol aiškiai neminimos. Dėl 2001 m. lapkričio 26 ir 27 d. susitikimo (ginčijamo sprendimo 231–237 konstatuojamosios dalys) Komisija
         konstatavo ne tai, kad buvo sudarytas konkretus susitarimas, o tai, kad nagrinėjami susitarimai galiojo iki to laiko.

      62      Kiek tai susiję su 2002 m. rugsėjo 2 ir 3 d. Prahoje įvykusiu susitikimu (ginčijamo sprendimo 238–245 konstatuojamosios dalys),
         iš pirmo žvilgsnio atrodo, jog Komisijos pateikti įrodymai patvirtina, kad neteisėti susitarimai buvo sudaryti. Tačiau kyla
         abejonių dėl T. (iš Tavorex) dalyvavimo minėtame neteisėtame susitikime. Komisijos išvada konkrečiai grindžiama ginčijamo sprendimo 240 konstatuojamojoje
         dalyje pateiktu Bayer pareiškimu, kuris, be kita ko, grindžiamas P. parodymais ir kuriame teigiama, kad T. tiesiogiai dalyvavo nagrinėjamame neteisėtame
         susitikime. Tačiau ginčijamo sprendimo 156 konstatuojamojoje dalyje pateiktame pareiškime, kuris taip pat grindžiamas P. parodymais,
         Bayer taip pat pažymėjo, kad nuo 1996 m. lapkričio mėn. iki „1999 m. pabaigos“ T. dalyvavo neoficialiuose susitikimuose, vykusiuose
         šalia oficialių susitikimų. Taigi tarp dviejų Bayer pareiškimų yra tam tikras prieštaringumas. Dėl šio prieštaringumo kyla abejonių, ar T. iš tikrųjų dalyvavo 2002 m. rugsėjo
         2 ir 3 d. Prahoje įvykusiame neteisėtame susitikime. Šios abejonės turi būti aiškinamos Unipetrol naudai.

      63      Galiausiai, kiek tai susiję su 2002 m. lapkričio 28 ir 29 d. Londone įvykusiu susitikimu, Komisija nėra konstatavusi, kad
         tomis dienomis atitinkamos įmonės sudarė neteisėtą susitarimą.

      64      Atsižvelgdamas į visas šios bylos aplinkybes, Bendrasis Teismas mano, jog su Tavorex (taigi – ir Unipetrol) susijusių įrodymų, išdėstytų su kartelio susitikimais susijusioje ginčijamo sprendimo dalyje, nepakanka, kad būtų galima
         daryti išvadą, kad ši įmonė dalyvavo nagrinėjamuose neteisėtuose susitarimuose.

      65      Karteliui aprašyti skirtoje ginčijamo sprendimo dalyje (ginčijamo sprendimo 4.2 punktas) paminėti įrodymai nepaneigia šios
         išvados.

      66      Šiuo klausimu Bendrasis Teismas mano, kad net jeigu kai kurie ginčijamo sprendimo 4.2 punkte paminėti įrodymai, visų pirma
         ginčijamo sprendimo 156 konstatuojamojoje dalyje nurodytas bendras Bayer pareiškimas, gali turėti tam tikros įrodomosios vertės, atsižvelgiant į pirma paminėtus konkrečius įrodymus apie kartelio
         susitikimus ir į abejones, kurios turi būti aiškinamos ieškovės naudai, jų nepakanka, kad būtų galima konstatuoti, jog Unipetrol padarė pažeidimą.

      67      Atsižvelgdamas į visas šias aplinkybes ir jas bendrai įvertinęs, Bendrasis Teismas mano, jog Komisija padarė klaidą, kai pripažino,
         kad Tavorex (taigi – ir Unipetrol) dalyvavo kartelyje.

      68      Todėl ginčijamas sprendimas naikintinas, kiek jis susijęs su Unipetrol, nesant reikalo nagrinėti kitų ieškiniui pagrįsti pateiktų pagrindų ir visų pirma klausimo dėl komitentų ir tarpininkų santykių
         vykdant konkurencijos taisyklių pažeidimus.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      69      Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
         šalis to reikalavo. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal Unipetrol reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2006 m. lapkričio 29 d. Komisijos sprendimą C(2006) 5700 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo
            53 straipsnį (byla COMP/F/38.638 – Butadieno kaučiukas ir stireno‑butadieno kaučiukas, gautas emulsinės polimerizacijos būdu),
            kiek jis susijęs su Unipetrol a.s.
      2.      Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               Dehousse

               Wiszniewska‑Białecka

               Wahl

         Paskelbta 2011 m. liepos 13 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
      Parašai.
      * Proceso kalba: anglų.


title: 2007 m. lapkričio 8 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Firma ING. AUER - Die Bausoftware GmbH prieš Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz - Austrija.#Netiesioginiai mokesčiai - Kapitalo pritraukimas - Bendrovės buveinės perkėlimas - Kapitalo mokesčio bendrovės atžvilgiu panaikinimas.#Byla C-251/06.

text:
      Byla C‑251/06
      Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH
      prieš
      Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr
      (Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Netiesioginiai mokesčiai – Kapitalo pritraukimas – Bendrovės buveinės perkėlimas − Bendrovei taikomo kapitalo mokesčio panaikinimas“
      Sprendimo santrauka
      Mokesčių teisės nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Netiesioginiai pritraukto kapitalo mokesčiai – Kapitalo bendrovėms taikomas
            kapitalo mokestis
      (Tarybos direktyvos 69/335 3 straipsnio 1 dalies a punktas, 4 straipsnio 1 dalies g punktas ir 3 dalies b punktas bei 7 straipsnio
            2 dalis)
      Direktyvos 69/335 dėl netiesioginių pritraukto kapitalo mokesčių, iš dalies pakeistos Direktyva 85/303 ir Aktu dėl Austrijos
         Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga,
         pritaikomųjų pataisų, 4 straipsnio 1 dalies g punktas ir 3 dalies b punktas turi būti aiškinami taip: vienos valstybės narės
         atsisakymas rinkti kapitalo mokestį netrukdo tam, kad vienai iš šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytų kategorijų
         priskiriama bendrovė, perkelianti faktinį valdymo centrą iš šios valstybės narės į kitą valstybę narę, kurioje reikalaujama
         sumokėti šį mokestį, kapitalo mokesčio apmokestinimo tikslais būtų laikoma kapitalo bendrove minėtos direktyvos 4 straipsnio
         1 dalies g punkto prasme.

      Direktyvos 69/335 3 straipsnio 1 dalis imperatyviai ir vienodai visoms valstybėms narėms apibrėžia bendroves, kurios turi
         būti laikomos kapitalo bendrovėmis šios direktyvos prasme. Todėl, jei bendrovė yra viena iš teisinių formų, numatytų minėto
         3 straipsnio 1 dalyje, ją Direktyvos 69/335 prasme reikia laikyti kapitalo bendrove ir todėl ji negali būti apmokestinta kapitalo
         mokesčiu, kai faktinį valdymo centrą perkelia iš vienos valstybės narės į kitą, nes ji nebus laikoma kapitalo bendrove kilmės
         valstybėje narėje. Todėl tai, kad viena valstybė narė pasinaudojo minėto 7 straipsnio 2 dalyje numatyta galimybe panaikinti
         kapitalo mokestį, nereiškia, kad perkeliant kapitalo bendrovės faktinio valdymo centrą iš šios valstybės narės į kitą valstybę
         narę pastaroji automatiškai galės šiuo mokesčiu apmokestinti tą sandorį.

      Tačiau toks aiškinimas neturi būti palankus veiksmams, kuriems būdinga tai, jog sudaromi apsimestiniai sandoriai turint vienintelį
         tikslą gauti mokesčių lengvatą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar pagrindinės bylos
         aplinkybėmis yra tokių objektyvių piktnaudžiavimo elementų.

      (žr. 21, 28–29, 35, 45–47 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2007 m. lapkričio 8 d.(*)

      „Netiesioginiai mokesčiai – Kapitalo pritraukimas – Bendrovės buveinės perkėlimas − Kapitalo mokesčio bendrovės atžvilgiu panaikinimas“
      Byloje C‑251/06
      dėl Außenstelle Linz (Austrija) 2006 m. gegužės 31 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2006 m. birželio 6 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH
      prieš
      Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr,

      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai G. Arestis, R. Silva de Lapuerta (pranešėjas), E. Juhász ir T. von
         Danwitz,

      generalinis advokatas M. Poiares Maduro,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2007 m. kovo 29 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH, atstovaujamos advokatų J. Wiedlroither ir G. Aigner,

      –        Austrijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pesendorfer ir G. Glega bei J. Bauer,
      –        Graikijos vyriausybės, atstovaujamos I. Pouli ir M. Tassopoulou,
      –        Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos M. Muñoz Pérez,
      –        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos E. Ośniecka-Tamecka,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos M. Afonso ir W. Mölls,
      susipažinęs su 2007 m. birželio 21 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1969 m. liepos 17 d. Tarybos direktyvos 69/335/EEB dėl netiesioginių kapitalo
         pritraukimo mokesčių (OL L 249, p. 25) (Pataisytas direktyvos pavadinimo vertimas), iš dalies pakeistos 1985 m. birželio 10 d.
         Tarybos direktyva 85/303/EEB (OL L 156, p. 23) ir Aktu dėl Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos karalystės
         stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (OL C 241, 1994, p. 21 ir L 1, 1995,
         p. 1, toliau − Direktyva 69/335), 4 straipsnio 1 dalies g punkto ir 3 dalies b punkto bei 7 straipsnio 2 dalies aiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas byloje tarp Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH (toliau − ING. AUER – Die Bausoftware ) ir Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr (Freistadt Rohrbach Urfahr mokesčių inspekcija) dėl pastarosios reikalavimo sumokėti 104 680,20 eurų kapitalo mokestį.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisė
      3        Direktyvos 69/335 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:

      „1. Sandoriai, kurie yra kapitalo mokesčio objektas, yra apmokestinami tik toje valstybėje narėje, kurios teritorijoje tuo
         metu, kai tokie sandoriai sudaromi, yra faktinis kapitalo bendrovės valdymo centras.

      2. Jeigu faktinis kapitalo bendrovės valdymo centras yra trečiojoje šalyje, o jo registruota buveinė – valstybėje narėje,
         sandoriai, kurie yra kapitalo mokesčio objektas, apmokestinami toje valstybėje narėje, kurioje yra jo registruota buveinė.“

      4        Direktyvos 69/335 3 straipsnyje numatyta:

      „1. Šioje direktyvoje terminas „kapitalo bendrovė“ – tai:
      a)      bendrovės pagal Belgijos, Danijos, Vokietijos, Ispanijos, Prancūzijos, Graikijos, Italijos, Airijos, Liuksemburgo, Nyderlandų,
         Portugalijos ir Jungtinės Karalystės įstatymus, atitinkamai vadinamos:

      <…>
      –        société de personnes à responsabilité limite/personenvennootschap met beperkte aansprakelijkheid, Gesellschaft mit beschränkter
         Haftung, sociedad de responsabilidad limitada, société à responsabilité limitée, Εταιρία Περιωρισμένης Ευθύνης, società a
         responsabilità limitata, société à responsabilité limitée, sociedade por quotas;

               bendrovės, pagal Austrijos teisę žinomos kaip:
      –        Aktiengesellschaft,
      –        Gesellschaft mit beschränkter Haftung;
      <…>
      2.      Taikant šią direktyvą, kiekviena kita bendrovė, firma, asociacija arba pelno siekiantis juridinis asmuo yra laikomi kapitalo
         bendrovėmis. Tačiau apmokestinimo kapitalo mokesčiu atžvilgiu valstybė narė turi teisę jų tokiomis nelaikyti.“

      5        Pagal Direktyvos 69/335 4 straipsnio 1 ir 3 dalis:

      „1. Kapitalo mokesčiu apmokestinami tokie sandoriai:
      a)      kapitalo bendrovės steigimas;
      <…>
      c)      kapitalo bendrovės kapitalo padidinimas bet kokios rūšies turto įnašais;
      <...>
      g)      bendrovės, firmos, asociacijos arba juridinio asmens faktinio valdymo centro perkėlimas iš valstybės narės, kurioje kapitalo
         mokesčio atžvilgiu jis nėra laikomas kapitalo bendrove, į valstybę narę, kurioje jis tokiu laikomas;

      <…>
      3. Steigimas, apibrėžtas 1 dalies a punkte, nėra suprantamas kaip kapitalo bendrovės steigiamojo dokumento arba įstatų keitimas,
         ypač kaip:

      <…>
      b)      bendrovės, firmos, asociacijos arba juridinio asmens faktinio valdymo centro arba registruotos buveinės perkėlimas iš vienos
         valstybės narės į kitą valstybę narę, kai abiejose valstybėse narėse kapitalo mokesčio atžvilgiu jis yra laikomas kapitalo
         bendrove;

      <...>“
      6        Direktyvos 69/335 7 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:

      „1. Valstybės narės atleidžia nuo kapitalo mokesčio sandorius, išskyrus 9 straipsnyje minimus sandorius, kurie 1984 m. liepos
         1 dieną buvo atleisti nuo šio mokesčio arba apmokestinami taikant 0,5 % ar mažesnę mokesčio normą.

      <…>
      2. Valstybės narės gali visus sandorius, nenurodytus 1 straipsnio dalyje, arba atleisti nuo kapitalo mokesčio, arba jiems
         visiems nustatyti vienodą mokesčio normą, kurios dydis neviršytų 1 %.“

       Nacionalinė teisė
       Austrijos teisė
      7        Austrijoje kapitalo mokesčio teisinis pagrindas yra įtvirtintas 1934 m. spalio 16 d. Kapitalo apyvartos mokesčio įstatymo
         (Kapitalverkehrsteuergesetz) (deutsches RGBl. I. S 1058/1934), iš dalies pakeisto 1999 m. sausio 12 d. Įstatymu (BGBl. I,
         28/1999, toliau − KVG), I dalyje.

      8        Pagal KVG 2 straipsnį:

      „Kapitalo mokesčiu apmokestinama:
      <...>
      5.      Užsienio kapitalo bendrovės registruotos buveinės perkėlimas į Austriją, jei dėl šio perkėlimo ši bendrovė tampa Austrijos
         bendrove. Ši taisyklė netaikoma, jei bendrovė prieš jos valdymo centro ar registruotos buveinės perkėlimą kapitalo mokesčio
         Europos Sąjungos valstybėje narėje atžvilgiu buvo laikoma kapitalo bendrove.

      <...>“
      9        KVG 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse išvardijamos kapitalo bendrovės ir tokiomis laikomos kapitalo mokesčio atžvilgiu. Remiantis
         KVG 4 straipsnio 1 dalies 2 punktu, kapitalo bendrovėmis būtent laikomos uždarosios akcinės bendrovės (Gesellschaften mit beschränkter Haftung).

       Vokietijos teisė
      10      1990 m. vasario 22 d. Finansų rinkų bendrųjų sąlygų pagerinimo įstatymo (Finansų rinkų skatinimo įstatymas) (Gesetz zur Verbesserung
         der Rahmenbedingungen der Finanzmärkte (Finanzmarktförderungsgesetz)) (BGBl. I, p. 266) 4 straipsnio 1 dalies 2 punktas panaikino
         1972 m. lapkričio 17 d. Kapitalo apyvartos mokesčio įstatymą (Kapitalverkehrsteuergesetz)(BGBl. 1972 I, p. 2130) ir todėl
         – kapitalo mokestį nuo 1992 m. sausio 1 dienos.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      11      1999 m. rugsėjo 9 d. viena bendrovė, kurios steigimas deklaruotas 1999 m. liepos 28 d., buvo įrašyta į Austrijos Respublikos
         įmonių registrą pavadinimu Bausoftware GmbH (toliau − Bausoftware). Vienintelė jos dalininkė buvo pagal Vokietijos teisę įsteigta bendrovė Nemetschek AG (toliau − Nemetschek). Faktinis Bausoftware GmbH valdymo centras buvo Vokietijoje.

      12      1999 m. rugsėjo 16 d. Nemetschek padarė 102 milijonų ATS (Austrijos šilingų) pavedimą Bausoftware naudai. 1999 m. rugsėjo 22 d. sudaryta įnašo sutartimi individualios neregistruotos Mondsee (Austrijos Respublika) įsteigtos
         įmonės Ing. Auer „Die Bausoftware eksploatacija perduota Bausoftware.

      13      Šis įnašas patvirtintas per Bausoftware visuotinį susirinkimą, kuris įvyko tą pačią dieną.

      14      Šiame susirinkime Austrijoje gyvenantis Hubert Auer buvo paskirtas papildomu Bausoftware vadovu ir jam suteiktos specialios valdymo teisės. Galiausiai bendrovės pavadinimas buvo pakeistas − ji tapo ING. AUER– Die Bausoftware GmbH.

      15      Kai buvo atliktas šios bendrovės patikrinimas, Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr 2005 m. birželio 6 d. Sprendimu, remdamasis KVG nuostatomis, pareikalavo sumokėti 104 680,20 eurų kapitalo mokestį, atitinkantį
         1 % kapitalo vertės, dėl faktinio valdymo centro perkėlimo iš Vokietijos į Austriją.

      16      Gavęs IING. AUER - Die Bausoftware GmbH apeliacinį skundą dėl šio sprendimo Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz (Nepriklausomo finansų senato Linco padalinys) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos
         prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar tokiu atveju, kai bendrovės, asociacijos arba juridinio asmens faktinis valdymo centras perkeliamas iš vienos valstybės
         narės, panaikinusios kapitalo mokestį prieš jų įsteigimą, į kitą valstybę narę, kurioje šiuo metu nustatytas kapitalo mokestis,
         šios bendrovės, asociacijos arba šio juridinio asmens kvalifikavimas kaip kapitalo bendrovės „kapitalo mokesčio atžvilgiu“
         <...> Direktyvos 69/335 4 straipsnio 1 dalies g punkto ir 4 straipsnio 3 dalies b punkto prasme neprieštarauja tam, kad pirmoji
         valstybė narė atsisakė nustatyti kapitalo mokestį, panaikindama atitinkamą nacionalinį teisinį pagrindą?

      2.      Ar (Direktyvos 69/335) 7 straipsnio 2 dalis draudžia valstybei narei, į kurią kapitalo bendrovė perkelia faktinį valdymo centrą,
         dėl to centro perkėlimo kapitalo mokesčiu apmokestinti tos pačios direktyvos 4 straipsnio 1 dalies a ir g punktuose nurodytus
         sandorius, jeigu sandoriai buvo sudaryti tuo metu, kai kapitalo bendrovės faktinis valdymo centras buvo valstybėje narėje,
         kuri prieš kapitalo bendrovės įsteigimą atsisakė nustatyti kapitalo mokestį, panaikindama atitinkamą nacionalinį teisinį pagrindą?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      17      Šiais prejudiciniais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš
         esmės klausia, ar valstybės narės atsisakymas nustatyti kapitalo mokestį trukdo tam, kad bendrovė dėl jos faktinio valdymo
         centro perkėlimo iš šios valstybės narės į kitą valstybę narę, kurioje yra numatytas šis mokestis, būtų kvalifikuojama kaip
         kapitalo bendrovė „kapitalo mokesčio atžvilgiu“ Direktyvos 69/335 4 straipsnio 1 dalies g punkto prasme.

      18      Pirmiausia reikia patikslinti, kad klausimas, ar bendrovės Bausoftware įrašymas į Austrijos Respublikos įmonių registrą 1999 m. rugsėjo 9 d. ir Nemetschek 102 milijonų ATS pavedimas jos naudai 1999 m. rugsėjo 16 d. gali būti kvalifikuojami kaip kapitalo bendrovės įsteigimas ar
         kapitalo bendrovės kapitalo padidinimas, ir, kaip toks, apmokestinamas kapitalo mokesčiu remiantis Direktyvos 69/335 4 straipsnio
         1 dalies a arba c punktu, nėra Teisingumo Teismo nagrinėjimo dalykas.

      19      Be to, iš nusistovėjusios teismų praktikos išplaukia, kad pagal EB 234 straipsnio procedūrą, grindžiamą griežtu nacionalinių
         teismų ir Teisingumo Teismo kompetencijos atskyrimu, bet koks nagrinėjamų faktinių aplinkybių įvertinimas priskiriamas nacionalinio
         teismo kompetencijai (1979 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Denkavit Futtermittel, 36/79, Rink. p. 3439, 12 punktas ir 2003 m. gegužės 15 d. Sprendimo RAR, C‑282/00, Rink. p. I‑4741, 46 punktas). Šitaip Teisingumo Teismo nagrinėjimas yra grindžiamas prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikusio teismo išvadomis, pagal kurias šio sprendimo 11−14 punktuose nurodytos aplinkybės liudija apie faktinio
         valdymo centro perkėlimą iš vienos valstybės narės į kitą.

      20      Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje aptariama bendrovė yra pagal Austrijos
         teisę įsteigta  uždaroji akcinė bendrovė.

      21      Iš Direktyvos 69/335 3 straipsnio 1 dalies, kurios formuluotė pateikta šio sprendimo 4 punkte, išplaukia, jog ši nuostata
         imperatyviai ir vienodai visoms valstybėms narėms apibrėžia kapitalo bendrovės statusą Direktyvos 69/335 prasme turinčias
         bendroves.

      22      Be to, šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalis nustato kapitalo mokesčiu apmokestinamus sandorius.

      23      Kalbant apie faktinio valdymo centro perkėlimą, Direktyvos 69/335 4 straipsnio 1 dalies g punktas skelbia, kad „bendrovės,
         asociacijos arba juridinio asmens registruotos buveinės perkėlimas iš vienos valstybės narės, kurioje kapitalo mokesčio atžvilgiu
         jis nėra laikomas kapitalo bendrove, į valstybę narę, kurioje jis tokiu laikomas“, yra apmokestinamas kapitalo mokesčiu.

      24      Tačiau, remiantis šios direktyvos 4 straipsnio 3 dalies b punktu, „bendrovės, asociacijos arba juridinio asmens faktinio valdymo
         centro arba registruotos buveinės perkėlimas iš vienos valstybės narės į kitą valstybę narę, kai abiejose valstybėse narėse
         kapitalo mokesčio atžvilgiu jis laikomas kapitalo bendrove“, nėra kapitalo bendrovės įsteigimas to paties straipsnio 1 dalies
         a punkto prasme.

      25      Iš to išplaukia, kad tam, jog tokio tipo sandoris būtų apmokestinamas kapitalo mokesčiu paskirties valstybės narėje, aptariama
         bendrovė šio mokesčio atžvilgiu neturi būti laikoma kapitalo bendrove kilmės valstybės narėje.

      26      Valstybės narės, pateikusios savo pastabas Teisingumo Teismui, teigia: kadangi bendrovė nebuvo apmokestinta kapitalo mokesčiu
         kilmės valstybėje narėje dėl šio mokesčio panaikinimo, ši bendrovė kapitalo mokesčio atžvilgiu nelaikoma kapitalo bendrove
         toje valstybėje, taip įgyvendinant Direktyvos 69/335 4 straipsnio 1 dalies g punkte nustatytas sąlygas.

      27      Tačiau tokios analizės negalima laikytis siekiant, kad kapitalo bendrovės kvalifikavimas pagal vidaus teisę nebūtų viršesnis
         už numatytą Direktyvoje 69/335.

      28      Iš tikrųjų, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 21 punkte, Direktyvos 69/335 3 straipsnio 1 dalis imperatyviai ir vienodai visoms
         valstybėms narėms apibrėžia bendroves, kurios gali būti pripažintos kapitalo bendrovėmis šios direktyvos prasme.

      29      Taigi, jei bendrovė yra viena iš teisinių formų, numatytų minėto 3 straipsnio 1 dalyje, ją Direktyvos 69/335 prasme reikia
         laikyti kapitalo bendrove ir todėl ji negali būti apmokestinta kapitalo mokesčiu, jeigu faktinį valdymo centrą perkelia iš
         vienos valstybės narės į kitą, nes ji nebūtų laikoma kapitalo bendrove kilmės valstybėje narėje.

      30      Tačiau reikia pridurti, kad toks kvalifikavimo skirtumas, lemiantis Direktyvos 69/335 4 straipsnio 1 dalies g punkto taikymą,
         yra galimas kalbant apie bendroves, numatytas jos 3 straipsnio 2 dalyje.

      31      Iš tikrųjų numatydama, kad „taikant Direktyvą 69/335 kiekviena kita bendrovė, asociacija arba pelno siekiantis juridinis asmuo
         yra laikomi kapitalo bendrovėmis“, ši nuostata leidžia valstybėms narėms kapitalo mokesčio atžvilgiu tokiomis nelaikyti bendrovės,
         asociacijos ar joms prilyginamo juridinio asmens.

      32      Todėl ši valstybėms narėms suteikta diskrecija, kuri neegzistuoja kalbant apie minėto straipsnio 1 dalyje numatytas bendroves,
         gali lemti tai, kad tam tikra bendrovė bus laikoma kapitalo bendrove vienoje valstybėje narėje, o kitoje − ne. Tokio kvalifikavimo
         skirtumo atveju aptariamos bendrovės faktinio valdymo centro perkėlimas patektų į Direktyvos 69/335 4 straipsnio 1 dalies
         g punkto taikymo sritį.

      33      Be to, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad suteikiant pirmenybę kilmės valstybės narės taikomam apmokestinimo kriterijui,
         o ne Direktyvos 69/335 4 straipsnio 1 dalies g punktui, pažeidžiamos pastarosios nuostatos tiek, kiek jos leidžia apmokestinti
         kapitalo mokesčiu tais atvejais, kai minėta direktyva to nenumato (šiuo klausimu žr. 2007 m. birželio 7 d. Sprendimo Komisija prieš Graikiją, C‑178/05, Rink. p. I‑0000, 26–30 punktus).

      34      Be to, iš Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, kad nors remdamosi Direktyvos 69/335 7 straipsnio 2 dalimi valstybės narės
         turi teisę atleisti nuo kapitalo mokesčio įnašą į bendrovę, tai nereiškia, kad dėl to kita valstybė narė gali jį apmokestinti
         (šiuo klausimu žr. 2006 m. sausio 12 d. Sprendimo Senior Engineering Investments, C‑494/03, Rink. p. I‑525, 43 punktą).

      35      Todėl tai, kad viena valstybė narė pasinaudojo minėto 7 straipsnio 2 dalyje numatyta galimybe panaikinti kapitalo mokestį,
         nereiškia, kad perkeliant kapitalo bendrovės faktinio valdymo centrą iš šios valstybės narės į kitą valstybę narę pastaroji
         automatiškai galės šiuo mokesčiu apmokestinti tą sandorį.

      36      Iš visų prieš tai išdėstytų aplinkybių išplaukia, kad Direktyvos 69/335 4 straipsnio 1 dalies g punktas ir 3 dalies b punktas
         turi būti aiškinami taip: vienos valstybės narės atsisakymas rinkti kapitalo mokestį netrukdo tam, kad vienai iš šios direktyvos
         3 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytų kategorijų priskiriama bendrovė, perkelianti faktinį valdymo centrą iš šios valstybės
         narės į kitą valstybę narę, kurioje numatytas šis mokestis, kapitalo mokesčio atžvilgiu būtų laikoma kapitalo bendrove direktyvos
         4 straipsnio 1 dalies g punkto prasme.

      37      Pateikus tokį aiškinimą reikia pridurti, kad klausimas dėl galimo mokesčių vengimo, piktnaudžiaujant Direktyvos 69/335 nuostatomis,
         buvo iškeltas vykstant procesui Teisingumo Teisme.

      38      Šiuo atžvilgiu, net jei formaliai žiūrint prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausimą apribojo tik
         Direktyvos 69/335 4 straipsnio 1 dalies g punkto ir 3 straipsnio b punkto aiškinimu, tai nekliudo Teisingumo Teismui pateikti
         nacionaliniam teismui visapusį Bendrijos teisės aiškinimą, kuris gali būti naudingas sprendimui šio teismo nagrinėjamoje byloje
         priimti, neatsižvelgiant į tai, ar jis apie tai užsimena savo pateiktuose klausimuose (šiuo klausimu žr. 1990 m. gruodžio
         12 d. Sprendimo SARPP, C‑241/89, Rink. p. I‑4695, 8 punktą; 1999 m. kovo 4 d. Sprendimo Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, C‑87/97, Rink. p. I‑1301, 16 punktą ir 2007 m. balandžio 26 d. Sprendimo Alevizos, C‑392/05, Rink. p. I‑0000, 64 punktą).

      39      Todėl reikia išnagrinėti, ar šio sprendimo 36 punkte pateiktas Direktyvos 69/335 4 straipsnio 1 dalies g punkto ir 3 dalies
         b punkto aiškinimas gali prisidėti prie piktnaudžiavimo Bendrijos teise, siekiant apeiti nacionalinės teisės aktų nuostatas,
         kokios nurodytos pagrindinėje byloje.

      40      Pirmiausia reikia pažymėti, kad Direktyvoje 69/335 nėra jokios nuostatos, specialiai skirtos išvengti mokesčių vengimo rizikos.

      41      Tačiau Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Bendrijos teisės aktų taikymas faktiškai neturėtų būti išplėstas tiek, kad
         apimtų ūkio subjektų piktnaudžiavimą, t. y. sandorius, kurie sudaromi ne įprastoje komercinėje veikloje, bet turint vienintelį
         tikslą – įgyti Bendrijos teise numatytos naudos piktnaudžiaujant (žr. 2006 m. vasario 21 d. Sprendimo Halifax ir kt., C‑255/02, Rink. p. I‑1609, 69 punktą).

      42      Todėl Bendrijos teisės apsauga netaikoma situacijoms, kai teisės subjektas, fizinis ar juridinis asmuo, siekia piktnaudžiaudamas
         arba apgaule prisidengti Bendrijos normomis su vieninteliu tikslu – išvengti valstybės narės teisės aktų poveikio.

      43      Žinoma, aplinkybės, kad bendrovė buvo įsteigta valstybėje narėje siekiant pasinaudoti palankesniais teisės aktais, nepakanka
         padaryti išvadą dėl piktnaudžiavimo Bendrijos teisės aktais.

      44      Vis dėlto bendrovės įsteigimui valstybėje narėje sudarant apsimestinius, be jokio ekonominio pagrindo susitarimus turint tikslą
         išvengti mokesčio, kurį paprastai reikia sumokėti, netaikoma apsauga, kurią Direktyva 69/335 numato joje apibrėžtų bendrovių
         atžvilgiu.

      45      Tai reiškia, kad pasekmės, išplaukiančios iš šio sprendimo 36 punkte nurodyto Direktyvos 69/335 4 straipsnio 1 dalies g punkto
         ir 3 dalies b punkto aiškinimo, neturi būti palankios veiksmams, kai sudaromi apsimestiniai sandoriai turint vienintelį tikslą
         gauti mokesčių lengvatą.

      46      Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar pagrindinės bylos aplinkybėse yra tokių objektyvių
         piktnaudžiavimo elementų.

      47      Šiomis aplinkybėmis į prejudicinius klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 69/335 4 straipsnio 1 dalies g punktas ir 3 dalies
         b punktas turi būti aiškinami taip: vienos valstybės narės atsisakymas rinkti kapitalo mokestį netrukdo tam, kad vienai iš
         šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytų kategorijų priskiriama bendrovė, perkelianti faktinį valdymo centrą
         iš šios valstybės narės į kitą valstybę narę, kurioje numatytas šis mokestis, kapitalo mokesčio atžvilgiu būtų laikoma kapitalo
         bendrove direktyvos 4 straipsnio 1 dalies g punkto prasme. Tačiau toks aiškinimas neturi būti palankus veiksmams, kai sudaromi
         apsimestiniai sandoriai turint vienintelį tikslą gauti mokesčių lengvatą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
         turi patikrinti, ar pagrindinės bylos aplinkybėse yra tokių objektyvių piktnaudžiavimo elementų.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      48      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      1969 m. liepos 17 d. Tarybos direktyvos 69/335/EEB dėl netiesioginių kapitalo pritraukimo mokesčių, iš dalies pakeistos 1985 m.
            birželio 10 d. Tarybos direktyva 85/303/EEB ir Aktu dėl Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės
            stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų, 4 straipsnio 1 dalies g punktas
            ir 3 dalies b punktas turi būti aiškinami taip: vienos valstybės narės atsisakymas rinkti kapitalo mokestį netrukdo tam, kad
            vienai iš šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytų kategorijų priskiriama bendrovė, perkelianti faktinį valdymo
            centrą iš šios valstybės narės į kitą valstybę narę, kurioje numatytas šis mokestis, kapitalo mokesčio atžvilgiu būtų laikoma
            kapitalo bendrove direktyvos 4 straipsnio 1 dalies g punkto prasme. Tačiau toks aiškinimas neturi būti palankus veiksmams,
            kai sudaromi apsimestiniai sandoriai turint vienintelį tikslą gauti mokesčių lengvatą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą
            pateikęs teismas turi patikrinti, ar pagrindinės bylos aplinkybėse yra tokių objektyvių piktnaudžiavimo elementų.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


1968 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Firma Schwarzwaldmilch GmbH prieš Einfuhr- und Vorratsstelle für Fette. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Vokietija. # Byla 4-68.