title: 2007 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Asda Stores Ltd prieš Commissioners of Her Majesty’s Revenue and Customs.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: VAT and Duties Tribunal, London - Jungtinė Karalystė.#Bendrijos muitinės kodeksas - Taikymo priemonės - Reglamentas (EEB) Nr. 2454/93 - 11 priedas - Nelengvatinė prekių kilmė - Televizijos signalų imtuvai - Svarbaus perdirbimo arba apdorojimo proceso sąvoka - Pridėtinės vertės kriterijus - Galiojimas ir aiškinimas - EEB-Turkijos asociacijos sutartis - Asociacijos tarybos Sprendimas Nr. 1/95 - Tiesioginis veikimas - Aiškinimas.#Byla C-372/06.

text:
      Byla C‑372/06
      Asda Stores Ltd
      prieš
      Commissioners of Her Majesty’s Revenue and Customs
      (VAT and Duties Tribunal (Londonas) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Bendrijos muitinės kodeksas – Taikymo priemonės – Reglamentas (EEB) Nr. 2454/93 – 11 priedas – Nelengvatinė prekių kilmė − Televizijos signalų imtuvai − Svarbaus perdirbimo arba apdorojimo sąvoka − Pridėtinės vertės
         kriterijus − Galiojimas ir aiškinimas – EEB–Turkijos asociacijos susitarimas – Asociacijos tarybos sprendimas Nr. 1/95 – Tiesioginis veikimas – Aiškinimas“

      Sprendimo santrauka
      1.        Prekių kilmė – Nustatymas – Svarbus perdirbimas arba apdorojimas
      (Tarybos reglamento Nr. 2913/92 24 ir 249 straipsniai; Komisijos reglamento Nr. 2454/93 11 priedas)
      2.        Prekių kilmė – Nustatymas – Svarbus perdirbimas arba apdorojimas
      (Tarybos reglamento Nr. 2913/92 24 straipsnis; Komisijos reglamento Nr. 2454/93 11 priedas)
      3.        Tarptautiniai susitarimai – EEB–Turkijos asociacijos susitarimas – Muitų sąjunga
      (Papildomo protokolo, pridėto prie EEB‑Turkijos asociacijos susitarimo, 47 straipsnio 1−3 dalys; EEB–Turkijos asociacijos
            tarybos sprendimo Nr. 1/95 44–47 punktai)
      4.        Tarptautiniai susitarimai – EEB–Turkijos asociacijos susitarimas – Muitų sąjunga
      (EEB–Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/95 47 straipsnis)
      5.        Tarptautiniai susitarimai – EEB–Turkijos asociacijos susitarimas – Muitų sąjunga
      (Papildomo protokolo, pridėto prie EEB–Turkijos asociacijos susitarimo, 47 straipsnio 2 dalis; EEB–Turkijos asociacijos tarybos
            sprendimo Nr. 1/95 46 ir 47 straipsniai)
      1.        Įvairių elementų surinkimo operacija yra svarbus perdirbimas arba apdorojimas ir gali būti laikoma suteikianti kilmę, jeigu
         techniniu požiūriu ir atsižvelgiant į nagrinėjamos prekės aprašymą ši operacija sudaro lemiamą gamybos etapą, per kurį panaudotos
         sudedamosios dalys įgyja galutinę paskirtį ir atitinkamai prekei suteikiamos konkrečios kokybinės savybės.

      Tačiau, atsižvelgiant į tai, jog surinkimo sąvoka apima įvairias operacijas, būna situacijų, kai įvertinimas remiantis techninio
         pobūdžio kriterijais gali būti ne galutinis nustatant prekės kilmę. Tokiais atvejais į surinkimo pridėtinę vertę reikia atsižvelgti
         kaip į papildomą kriterijų.

      Šiuo požiūriu priimti bendras nuostatas, kuriomis, siekiant užtikrinti teisinį saugumą, būtų atsižvelgta į situaciją tam tikru
         laikotarpiu visame pramonės sektoriuje ir kurių dėl to negalėtų paveikti ypatinga vienos ar kitos šio sektoriaus įmonės padėtis
         tam tikru momentu, tenka Komisijai, kuri turi diskreciją priimti priemones, reikalingas įgyvendinti Reglamento Nr. 2913/92,
         nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, nuostatas, be kita ko, susijusias su prekių kilme.

      Todėl Komisijos atsižvelgimas į didelę operacijų, patenkančių į surinkimo sąvoką, įvairovę visame atitinkamame pramonės sektoriuje
         gali pateisinti rėmimąsi pridėtinės vertės kriterijumi.

      (žr. 36–37, 45–46, 51 punktus ir rezoliucinės dalį 1 punktą)
      2.        Reglamento Nr. 2454/93, išdėstančio Reglamento Nr. 2913/92 įgyvendinimo nuostatas, 11 priede nurodytos Kombinuotosios nomenklatūros
         3 skilties 8528 pozicijos nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad siekiant apskaičiuoti gamybos procese spalvoto vaizdo televizijos
         signalų imtuvų įgytą vertę nereikia atskirai nustatyti atskirų detalių, kaip antai galutinio produkto tiekėjo surinktų televizijos
         signalų imtuvų korpusų, nelengvatinę kilmę. Nagrinėjamos nuostatos yra suformuluotos bendrai ir nustatant atitinkamo gaminio
         kilmę nesuteikia jokios lemiamos svarbos konkrečiai jo sudedamajai daliai. Svarbu atsižvelgti į visas sudedamąsias dalis,
         realiai ir objektyviai naudojamas galutinį produktą gaminančios įmonės surinkimo procese. Šia prasme nei Reglamento Nr. 2913/92,
         nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 24 straipsnio nuostatos, nei Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatos nenumato,
         kad būtų galima atlikti tokį vertinimą, neatsižvelgiant į visas surinkimo operacijas. Šiomis nuostatomis nesiekiama atsižvelgti
         į konkrečias produkto gamybos procese atliekamas montavimo operacijas neatsižvelgiant į kitas ir nesiekiama tokiu būdu dirbtinai
         atskirti vieną ar kitą detalę, panaudotą to paties tiekėjo surinkimo procese. Šiuo požiūriu pripažinus, kad viena iš televizijos
         signalų imtuvų tiekėjo surinka detalė turi būti traktuojama atskirai nuo surinkimo proceso, nes ji pati gali įgyti pirminio
         produkto statusą, importuotojui ar jo tiekėjui būtų paliktas rūpestis nustatyti, kurioje šio surinkimo proceso stadijoje viena
         iš importuoto produkto sudėtinių dalių, kaip toje pačioje įmonėje kito produkto gamybos procese naudojama medžiaga, įgyja
         galutinio produkto statusą. Dėl tokio požiūrio, kuris produkto kilmę padarytų priklausomą nuo subjektyvaus vertinimo, o tai
         nesuderinama su aptariamų nuostatų objektyvumu ir nuspėjamumu, Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatos netektų jokios prasmės.

      (žr. 57–59, 73 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
      3.        EEB–Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/95 dėl muitų sąjungos baigiamojo etapo įgyvendinimo 44 straipsnio nuostatos,
         skaitomos kartu su papildomo protokolo, pridėto prie EEB–Turkijos asociacijos susitarimo, 47 straipsnio 1–3 dalimis, ir minėto
         sprendimo 45 bei 46 straipsnių nuostatos neturi tiesioginio veikimo nacionaliniuose teismuose ir todėl nesuteikia galimybės
         privatiems subjektams teisėtai remtis jų pažeidimu ginčijant paprastai mokėtinų antidempingo muitų mokėjimą.

      Pirmiausia, nors Sprendimo Nr. 1/95 44 straipsnio 1 dalies nuostatos suteikia EEB–Turkijos asociacijos tarybai galimybę sustabdyti
         prekybos apsaugos priemonių taikymą, jos yra sąlyginės, nes šios kompetencijos vykdymą sieja su sąlyga, kad Turkijos Respublika
         taikė su konkurencija ir valstybės pagalbos kontrole susijusias nuostatas ir kitas su vidaus rinka susijusias acquis communautaire nuostatas bei užtikrino veiksmingą jų taikymą. Taigi, kad turėtų poveikį subjektų teisėms, tokios nuostatos turi būti papildytos
         kitomis priemonėmis ir negali tiesiogiai reglamentuoti teisinės subjektų padėties.

      Antra, papildomo protokolo, pridėto prie EEB–Turkijos asociacijos susitarimo, 47 straipsnio 1−3 dalių ir Sprendimo Nr. 1/95
         46 straipsnio nuostatos tiek, kiek jos palieka susitariančiosioms šalims galimybę imtis atitinkamų apsaugos priemonių, nenustato
         jokių įpareigojimų. Nors, antra vertus, šiose nuostatose numatyta, kad priemonę priėmusioji susitariančioji šalis praneša
         apie ją Asociacijos tarybai, kaip numatyta papildomo protokolo 47 straipsnyje, arba Muitų sąjungos mišriam komitetui, kaip
         numatyta Sprendimo Nr. 1/95 46 straipsnyje, jomis pareigos sukuriamos tik EEB–Turkijos asociacijos susitarimo šalims. Šis
         paprastas tarpinstitucinis informavimo formalumas, kuris nedaro jokios įtakos subjektų teisėms ar pareigoms ir kurio pažeidimas
         neturi reikšmės pastarųjų padėčiai, taip pat nelemia šių nuostatų tiesioginio veikimo.

      Trečia, kalbant apie Sprendimo Nr. 1/95 45 straipsnį, juo susitariančiosios šalys tik skatinamos koordinuoti savo veiksmus
         pasikeičiant informacija ir konsultuojantis, taigi tai irgi nėra pareiga. Todėl Teisingumo Teismo praktika, susijusi su tiesioginiu
         veikimu, iš pirmo žvilgsnio nėra taikytina šiai nuostatai.

      (žr. 85–89, 91 punktus ir rezoliucinės dalies 3 punktą)
      4.        EEB–Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/95 dėl muitų sąjungos baigiamojo etapo įgyvendinimo 47 straipsnio nuostatos
         yra tiesioginio veikimo ir teisės subjektai, kuriems jos taikomos, turi teisę jomis remtis valstybių narių teismuose. Jose
         aiškiais, tiksliais ir besąlyginiais terminais bei nekeliant įgyvendinimo ar veikimo kitu aktu sąlygos įtvirtinama importuojančios
         valstybės valdžios institucijų pareiga reikalauti importuotojo nurodyti atitinkamų prekių kilmę muitinės deklaracijoje. Taigi,
         atsižvelgiant į nagrinėjamų nuostatų tikslą ir pobūdį, tokia pareiga, išreiškianti susitariančiųjų šalių valią reikalauti
         importuotojų, kad jie pateiktų tam tikrą informaciją, gali tiesiogiai reglamentuoti subjektų teisinę padėtį.

      (žr. 90–91 punktus ir rezoliucinės dalies 3 punktą)
      5.        EEB–Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/95 dėl muitų sąjungos baigiamojo etapo įgyvendinimo 47 straipsnio nuostatos
         turi būti aiškinamos taip, kad jos nereikalauja, jog subjektai būtų supažindinti su informacija, kurią antidempingo priemones
         priėmusios susitariančiosios šalys turi pateikti Mišriam muitų sąjungos komitetui pagal Sprendimo Nr. 1/95 46 straipsnį arba
         Asociacijos tarybai pagal papildomo protokolo 47 straipsnio 2 dalį.

      Nors atitinkami subjektai turi teisę būti iš anksto ir aiškiai bei tiksliai informuojami apie antidempingo priemones, kurios
         jiems gali būti taikomos ir nors apie tokias priemones reikia atitinkamai paskelbti būtent Europos Sąjungos Oficialiajame leidinyje, šie reikalavimai niekaip nereiškia, kad minėti subjektai turėtų būti informuojami apie formalumus, kurie nustatyti tik susitariančiųjų
         šalių interesais.

      (žr. 95, 97 punktus ir rezoliucinės dalies 4 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2007 m. gruodžio 13 d.(*)

      „Bendrijos muitinės kodeksas – Taikymo priemonės – Reglamentas (EEB) Nr. 2454/93 – 11 priedas – Nelengvatinė prekių kilmė – Televizijos signalų imtuvai – Svarbaus perdirbimo arba apdorojimo proceso sąvoka – Pridėtinės vertės kriterijus – Galiojimas ir aiškinimas – EEB‑Turkijos asociacijos susitarimas – Asociacijos tarybos sprendimas Nr. 1/95 – Tiesioginis veikimas – Aiškinimas“
      Byloje C‑372/06
      dėl VAT and Duties Tribunal, Londonas (Jungtinė Karalystė) 2006 m. rugsėjo 6 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2006 m. rugsėjo 11 d., pagal
         EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Asda Stores Ltd
      prieš
      Commissioners of Her Majesty’s Revenue and Customs,

      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai G. Arestis, E. Juhász, J. Malenovský (pranešėjas) ir T. von Danwitz,
      generalinis advokatas J. Mazák,
      posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2007 m. birželio 13 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Asda Stores Ltd, atstovaujamos advocaten P. De Baere ir M. Kuschewsky,

      –        Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos E. O’Neill, padedamos baristerio K. Beal,
      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos I. M. Braguglia, padedamo avvocato dello Stato G. Albenzio,

      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos X. Lewis ir J. Hottiaux,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su nuostatų, įtvirtintų 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93,
         išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas (OL L 253,
         p. 1, toliau − ginčijamos Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatos), 11 priedo Kombinuotosios nomenklatūros 8528 pozicijos
         3 stulpelyje galiojimu.

      2        Šis prašymas taip pat susijęs su šių nuostatų aiškinimu.

      3        Jis irgi susijęs su papildomo protokolo, 1970 m. lapkričio 23 d. pasirašyto Briuselyje ir Bendrijos vardu sudaryto, aprobuoto
         ir patvirtinto 1972 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2760/72 (OL L 293, toliau – papildomas protokolas), pridėto
         prie susitarimo, įsteigiančio Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociaciją, kurį 1963 m. rugsėjo 12 d. Ankaroje pasirašė
         Turkijos Respublika bei EEB valstybės narės ir Bendrija ir kuris pastarosios vardu buvo sudarytas, aprobuotas ir patvirtintas
         1963 m. gruodžio 23 d. Tarybos sprendimu 64/732/EEB (OL 217, 1964, p. 3685, toliau – EEB‑Turkijos asociacijos susitarimas),
         47 straipsnio aiškinimu.

      4        Galiausiai šis prašymas susiję su EB‑Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/95 dėl muitų sąjungos baigiamojo etapo įgyvendinimo
         (OL L 35, 1996, p. 1, toliau – Sprendimas Nr. 1/95) 44−47 straipsnių aiškinimu.

      5        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Asda Stores Ltd (toliau – Asda) ir Commissioners of Her Majesty’s Revenue and Customs (Jungtinės Karalystės muitų institucijos, toliau – muitų institucijos) dėl Turkijoje pagamintų ir į Jungtinę Karalystę importuojamų
         spalvoto vaizdo televizijos signalų imtuvų (STV) importo antidempingo muitų ir pridėtinės vertės mokesčių (toliau – PVM).

       Teisinis pagrindas
       EEB‑Turkijos asociacijos susitarimas
      6        Pagal EEB‑Turkijos asociacijos susitarimo 2 straipsnio 1 dalį šio susitarimo tikslas – skatinti nuolatinį ir subalansuotą
         susitariančiųjų šalių prekybinių ir ekonominių santykių stiprinimą, visiškai atsižvelgiant į būtinybę užtikrinti pagreitintą
         Turkijos ekonomikos vystymąsi ir darbo bei Turkijos gyventojų gyvenimo sąlygų lygio pakėlimą. To paties straipsnio 3 dalyje
         įtvirtinta, kad asociacijoje numatomas parengiamasis, pereinamasis ir baigiamasis etapai.

      7        EEB‑Turkijos asociacijos susitarimo 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Parengiamajame etape Turkijos (Respublika), padedant Bendrijai, stiprins savo ekonomiką, kad galėtų prisiimti įsipareigojimus,
         kurie jai teks pereinamajame ir baigiamajame etapuose.

      Taikymo tvarka, susijusi su šiuo parengiamuoju etapu ir, be kita ko, su Bendrijos pagalba, nustatyta laikinajame protokole
         ir finansiniame protokole, kurie pridėti prie susitarimo.“

      8        EEB‑Turkijos asociacijos susitarimo 6 straipsnis suformuluotas taip:

      „Siekdamos užtikrinti asociacijos režimo taikymą ir laipsnišką plėtrą, susitariančiosios šalys renkasi asociacijos taryboje,
         kuri veikia neviršydama susitarimo jai suteiktų įgaliojimų.“

      9        EEB‑Turkijos asociacijos susitarimo 30 straipsnyje numatyta:

      „Protokolai, kuriuos susitariančiosios šalys sutarė pridėti prie susitarimo, sudaro sudėtinę jo dalį.“
      10      Pagal papildomo protokolo 47 straipsnį:

      „1. Jei per dvidešimt dvejų metų laikotarpį asociacijos taryba susitariančiajai šaliai paprašius nustato, kad Bendrijos ir
         Turkijos tarpusavio prekyboje praktikuojamas dempingas, ji, siekdama tai panaikinti, pateikia rekomendacijas asmeniui ar asmenims,
         dėl kurių kyla tokie veiksmai.

      2.      Nukentėjusioji šalis, pranešusi apie tai asociacijos tarybai, gali imtis tinkamų apsaugos priemonių, jei:
      a)      Asociacijos taryba pagal straipsnio 1 dalį per tris mėnesius nuo prašymo pateikimo nepriėmė jokio sprendimo;
      b)      nepaisant pagal straipsnio 1 dalį išleistų rekomendacijų, vis dar imamasi dempingo veiksmų.
      Be to, jei dėl nukentėjusiosios šalies interesų reikia imtis neatidėliotinų veiksmų, ta šalis, informavusi apie tai asociacijos
         tarybą, gali pradėti taikyti laikinąsias apsaugos priemones, kurios gali apimti antidempingo mokesčius. Tokios priemonės negali
         būti taikomos daugiau kaip tris mėnesius nuo prašymo pateikimo dienos arba nuo dienos, kurią nukentėjusioji šalis pagal ankstesniosios
         pastraipos dalies b punktą imasi apsaugos priemonių.

      3.      Jei pagal straipsnio 2 dalies pirmosios pastraipos a punktą arba tos straipsnio dalies antrąją pastraipą yra imamasi apsaugos
         priemonių, Asociacijos taryba gali bet kuriuo metu nuspręsti, kad tokių apsaugos priemonių taikymas turi būti nutrauktas,
         kol pagal straipsnio 1 dalį dar nėra išleistos rekomendacijos.

      Asociacijos taryba gali rekomenduoti panaikinti arba pakeisti apsaugos priemones, kurių imamasi pagal straipsnio 2 dalies
         pirmosios pastraipos b punktą.

      4.      Dar kartą importuojami gaminiai, kurių kilmės šalis yra viena iš susitariančiųjų šalių arba jie buvo tos šalies laisvoje apyvartoje
         ir kurie yra eksportuoti į kitą susitariančiąją šalį, yra įleidžiami į pirmosios susitariančiosios šalies teritoriją, netaikant
         jiems jokių muitų, kiekybinių apribojimų arba lygiaverčio poveikio priemonių.

      Asociacijos taryba dėl šios straipsnio dalies taikymo gali teikti atitinkamas rekomendacijas, ji vadovaujasi Bendrijos patirtimi
         šioje srityje.“

      11      Sprendimas Nr. 1/95 įsteigia muitų sąjungą tarp Bendrijos ir Turkijos Respublikos iš esmės kitoms prekėms nei žemės ūkio produktai.
         Jame numatytas muitų ir lygiaverčio poveikio privalomųjų mokėjimų panaikinimas, taip pat kiekybinių apribojimų bei lygiaverčio
         poveikio priemonių panaikinimas.

      12      Šio sprendimo III skyriuje, pavadintame „Prekybos apsaugos priemonės“ ir esančiame šio sprendimo IV skirsnyje, įtvirtinti
         šie straipsniai:

      „44 straipsnis
      1.      Kuriai nors šaliai paprašius, Asociacijos taryba iš naujo išnagrinėja prekybos apsaugos priemonių, kitų nei vienos susitariančiosios
         šalies apsaugos priemonės santykiuose su kita susitariančiąja šalimi, taikymo principą. Atlikdama tokį nagrinėjimą Asociacijos
         taryba gali nuspręsti sustabdyti šių priemonių taikymą su sąlyga, kad Turkijos (Respublika) valstybės pagalbos kontrolei taikys
         konkurencijos nuostatas ir kitas acquis communautaire nuostatas, susijusias su vidaus rinka, ir užtikrins jų veiksmingą taikymą, taip užtikrinant garantijas prieš nesąžiningą
         konkurenciją, panašiai kaip yra vidaus rinkoje.

      2.      Papildomo protokolo 47 straipsnyje apibrėžta antidempingo priemonių taikymo tvarka lieka toliau galioti.
      45 straipsnis
      Nukrypstant nuo V skyriaus II skirsnio, konsultavimo ir sprendimų priėmimo procedūros, numatytos šiame skirsnyje, netaikomos
         prekybos apsaugos priemonėms, kurių imasi susitariančiosios šalys.

      Taikant prekybos apsaugos priemones trečiųjų šalių atžvilgiu, susitariančiosios šalys stengiasi, kai aplinkybės ir jų tarptautiniai
         įsipareigojimai tai joms leidžia, koordinuoti veiksmus apsikeičiant informacija ir konsultuojantis.

      46 straipsnis
      Nukrypstant nuo šio sprendimo I skyriuje išdėstyto laisvo prekių judėjimo principo, kai viena šalis santykiuose su kita šalimi
         ar trečiosiomis šalimis taikė ar taiko antidempingo ar kitas priemones, vadovaudamasi prekybos politikos instrumentais, kaip
         nurodyta 44 straipsnyje, ši šalis gali importuoti susijusius produktus iš kitos šalies teritorijos taikydama tas priemones.
         Tokiu atveju apie tai ji praneša mišriam muitų sąjungos komitetui.

      47 straipsnis
      Įgyvendinant produktų, kurie yra ankstesniuose straipsniuose numatytų prekybos politikos priemonių objektas, importo formalumus,
         importo valstybės valdžios institucijos reikalauja, kad importuotojas muitinės deklaracijoje nurodytų aptariamų produktų kilmę.

      Siekiant patikrinti tikslią aptariamų prekių kilmę gali būti reikalaujama papildomų įrodymų, jei tai būtina dėl kylančių rimtų
         ir pagrįstų abejonių.“

       Bendrijos muitinės kodeksas
      13      1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1, toliau
         − Bendrijos muitinės kodeksas), II antraštinės dalies 2 skyriaus 1 skirsnio, pavadinto „Nelengvatinė prekių kilmė“, 22 straipsnyje
         numatyta:

      „Nelengvatinė prekių kilmė, apibrėžta 23–26 straipsniuose, nustatoma:
      a)      taikant Europos Bendrijų muitų tarifą, išskyrus 20 straipsnio 3 dalies d ir e punktuose nurodytas priemones;
      b)      taikant ne tarifų priemones, nustatytas tam tikrų su prekyba prekėmis susijusių sričių dalykus reglamentuojančiomis Bendrijos
         nuostatomis;

      c)      įforminant ir išduodant prekių kilmės sertifikatus.“
      14      Pagal Bendrijos muitinės kodekso 23 straipsnį:

      „1.      Prekėmis, kilusiomis iš tam tikros šalies, laikomos prekės, visiškai išgautos arba pagamintos tik toje šalyje.
      2.      Formuluotė „prekės, visiškai išgautos arba pagamintos vienoje šalyje“ reiškia:
      a)      toje šalyje išgautus mineralinius produktus;
      b)      joje išaugintus augalinės kilmės produktus;
      c)      joje gimusius ir užaugintus gyvus gyvūnus;
      d)      produktus, gautus iš joje užaugintų gyvų gyvūnų;
      e)      joje vykusios žvejybos arba medžioklės produktus;
      f)      jūrų žvejybos produktus ir kitus produktus, laivų, registruotų toje šalyje ir plaukiojančių su tos šalies vėliava, sugautus
         arba išgautus jūroje, kuri neįeina į šalies teritorinę jūrą;

      g)      prekes, išgautas arba pagamintas plaukiojančiose įmonėse iš tos šalies kilmės produktų, nurodytų f punkte, jeigu tokios plaukiojančios
         įmonės registruotos toje šalyje ir plaukioja su jos vėliava;

      h)      produktus, išgautus iš jūros dugno arba podugnio, esančio už teritorinės jūros ribų, jeigu ta šalis turi išimtines teises
         eksploatuoti šį jūros dugną arba podugnį;

      i)      vykdant gamybos operacijas susidariusias atliekas ir laužą bei naudotus gaminius, jeigu jie buvo surinkti toje šalyje ir tinka
         tik žaliavoms regeneruoti;

      j)      prekes, pagamintas arba pradėtas gaminti toje šalyje vien tik iš a‑i punktuose nurodytų prekių arba jų darinių.
      3.      2 dalyje sąvoka „šalis“ reiškia ir tos šalies teritorinę jūrą.“
      15      Bendrijos muitinės kodekso 24 straipsnis skelbia:

      „Jeigu prekės buvo gaminamos ne vienoje šalyje, jos laikomos kilusiomis iš tos šalies, kurioje buvo atliekamas baigiamasis,
         svarbus, ekonomiškai pagrįstas jų perdirbimo arba apdorojimo procesas tam tikslui įrengtoje įmonėje, o šio proceso metu buvo
         pagamintas naujas produktas arba atliktas svarbus to produkto gamybos etapas.“

      16      Šio kodekso 25 straipsnyje numatyta:

      „Jeigu nustatoma arba jeigu išaiškinti faktai patvirtina prielaidą, kad vienintelis kurio nors perdirbimo arba apdorojimo
         proceso tikslas buvo apeiti nuostatas, taikomas Bendrijoje konkrečių šalių prekėms, toks perdirbimo arba apdorojimo procesas
         jokiomis aplinkybėmis nelaikomas suteikiančiu taip pagamintoms prekėms šalies, kurioje jis yra atliktas, prekių kilmę, įgyjamą
         pagal 24 straipsnį.“

      17      Pagal minėto kodekso 26 straipsnį:

      „1.      Muitų teisės aktai arba kiti konkrečių sričių dalykus reglamentuojantys Bendrijos teisės aktai gali nustatyti, kada privaloma
         pateikti prekių kilmę įrodantį dokumentą.

      2.      Nepaisant to, kad pateiktas toks dokumentas, muitinė turi teisę, kilus rimtoms abejonėms, reikalauti, kad būtų pateiktas bet
         kuris papildomas įrodymas, liudijantis, kad nurodyta prekių kilmė tenkina atitinkamų Bendrijos teisės aktų nustatytų taisyklių
         reikalavimus.“

      18      Bendrijos muitinės kodekso 249 straipsnis numato, kad Europos Bendrijų Komisija nusprendžia dėl šiam kodeksui įgyvendinti
         būtinų priemonių.

       Reglamentas Nr. 2454/93
      19      Pagal Reglamento Nr. 2454/93 39 straipsnį:

      „11 priede išvardytų produktų apdorojimas arba perdirbimas, nurodomas priedo 3 skiltyje, laikomas kilmės statusą suteikiančiu
         procesu arba operacija pagal (Muitinės kodekso) 24 straipsnį.

      11 priede nurodytų taisyklių taikymo metodas yra pateiktas 9 priedo įžanginėse pastabose.“
      20      Reglamento Nr. 2454/93 9 priede, pavadintame „Apdirbimo ar perdirbimo procesų, kuriuos reikia atlikti su kilmės neturinčiomis
         medžiagomis, norint, kad pagaminti produktai įgytų kilmės statusą, sąrašams taikomos įvadinės pastabos“, įtvirtintos tokios
         2 ir 3 pastabos:

      „2 pastaba
      2.1.      Sąvoka „gamyba“ apima bet kokį apdirbimą ar perdirbimą, įskaitant surinkimą ar konkrečias operacijas.
      2.2.      Sąvoka „medžiaga“ – bet kokia produkto gamybai panaudota sudedamoji dalis, žaliava, komponentas arba detalė ir t. t.
      2.3.      Sąvoka „produktas“ – gaminamas produktas, netgi jei jis skirtas naudoti vėliau kitoje gamybos operacijoje.
      3 pastaba
      3.1.      Apdirbimas ar perdirbimas pagal 3 skilties taisyklę yra atliekamas tik su panaudotomis kilmės statuso neturinčiomis medžiagomis.
         3 skilties taisyklės apribojimai taip pat taikomi tik panaudotoms kilmės statuso neturinčioms medžiagoms.

      3.2.      Jei produktas, pagamintas iš kilmės statuso neturinčių medžiagų, įgijo kilmės statusą jį gaminant ir jei tas produktas panaudojamas
         kaip medžiaga gaminant kitą produktą, sąrašo taisyklė, taikytina panaudotam produktui, nėra taikoma galutiniam produktui.

      Pavyzdžiui:
      Nesiuvinėtas audinys gali gauti kilmės statusą, kai jis audžiamas iš verpalų. Jei jis paskui yra panaudotas gaminant siuvinėtą
         patalynę (pvz., paklodes ir užvalkalus), tuo atveju netaikomas procentinis vertės apribojimas, kuris būtų taikomas naudojant
         nesiuvinėtą audinį.“

      21      Reglamento Nr. 2454/93 11 priede nustatyta:

               „KN kodas

               Produktų aprašymas

               Kilmės neturinčių medžiagų apdirbimas ir
               perdirbimas, suteikiantis produktams kilmę

               (1)

               (2)

               (3)

               <…>
               ex 8528

               <…>
               Televizijos signalų imtuvai (išskyrus imtuvinius vaizdo derintuvus (tiunerius), televizijos vaizdo projektavimo įrangą, vaizdo
                  ekranus), su kuriais kartu viename korpuse sumontuoti arba nesumontuoti radijo imtuvai arba garso įrašymo ar garso atkūrimo
                  aparatai, tačiau be vaizdo įrašymo arba atkūrimo aparatų

               <…>
               Gamyba, kai vertė padidėja dėl montavimo operacijų ir, jeigu naudojamos surinkimo šalies kilmę turinčios dalys, jų įmontavimas
                  sudaro ne mažiau kaip 45 % produkto ex-works kainos

               Kai neįvykdyta 45 % taisyklė, aparatas laikomas turinčiu kilmę tos šalies, kurioje kilusių dalių ex-works kaina sudaro daugiau kaip 35 % aparato ex-works kainos

               Kai 35 % taisyklė įvykdyta dviejose šalyse, aparatas laikomas kilusiu šalyje, kurioje kilusių dalių vertė didesnė“

       Reglamentas Nr. 2584/98
      22      Pagal 1998 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2584/98, iš dalies keičiančio Reglamentą (EB) Nr. 710/95, įvedantį
         galutinį antidempingo muitą importuojamiems spalvoto vaizdo televizijos signalų imtuvams, kurių kilmės šalis yra Malaizija,
         Kinijos Liaudies Respublika, Korėjos Respublika, Singapūras ir Tailandas, ir galutinai surenkantį laikinąjį muitą (OL L 324,
         p. 1), 1 straipsnyje nustatytas antidempingo muito dydis minėtiems 8528 pozicijai priskiriamiems imtuvams.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      23      Asda, Jungtinėje Karalystėje įsteigta bendrovė, importavo į šią valstybę narę nuo 2000 m. birželio iki 2001 m. balandžio mėn.
         Turkijoje pagal Turkijos teisę veikiančios bendrovės Vestel, Electronic Sanayi re Ticavet A. S. (toliau – Vestel) sumontuotus STV. Asda užpildytoje importo deklaracijoje patikslinama, kad šių prekių kilmė – Turkija.

      24      Siuntas lydėjo Turkijos muitinės institucijų išduoti sertifikatai A. TR1, pažymintys, kad prekės, remiantis Sprendimu Nr. 1/95,
         buvo skirtos laisvai apyvartai. Šiuose dokumentuose buvo patikslinta, kad kompensaciniai mokesčiai surinkti Turkijoje.

      25      Tačiau Jungtinės Karalystės muitinės institucijos manė, kad Vestel Turkijoje atlikto STV surinkimo sąlygos ir taikomas kriterijus, numatytas ginčijamose Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatose,
         lemia tai, jog jie realiai kildinami iš Kinijos ir Korėjos, valstybių, kurių atžvilgiu taikomos Reglamente Nr. 2584/98 numatytos
         antidempingo priemonės.

      26      Taigi Asda importai buvo atlikti 2003 m. birželio mėn., vėliau – tų pačių metų spalio mėn. ir dėl jų buvo pateiktas pranešimas dėl 410 786,52 GBP
         antidempingo muito ir importo PVM sumos išieškojimo a posteriori.

      27      Šiuos mokesčius Asda ginčijo Jungtinės Karalystės muitinės institucijose, vėliau, atmetus šiuos administracinius skundus, − VAT and Duties Tribunal, London.

      28      Asda iškėlus klausimą dėl ginčijamų Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatų galiojimo ir nesutikus su muitinės institucijų atliktu
         šių nuostatų bei papildomo protokolo ir Sprendimo Nr. 1/95 nuostatų aiškinimu, VAT and Duties Tribunal, London nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar (ginčijamose Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatose) nustatytos nepreferencinės kilmės taisyklės, kiek tai susiję
         su (STV), kurių kilmės šalis Turkija ir kuriems priskiriama Kombinuotosios nomenklatūros 5828 (pozicija), kaip tai apibrėžta
         šioje dalyje pateiktos lentelės 3 skiltyje, kilmės nustatymu, negalioja, atsižvelgiant į tai, kad jos neatitinka <...> Bendrijos
         muitinės kodekso <...> 24 straipsnio nuostatų?

      2.      Ar jei specifinė kilmės taisyklė, taikoma STV, priskiriamiems (ginčijamoms Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatoms) galioja,
         atskiros detalės, kaip antai į galutinai pagaminto STV įmontuoto televizijos signalų imtuvo korpuso, nelengvatinė kilmė turi
         būti nustatyta atskirai, ir, jei taip, ar ši nelengvatinė kilmė turi būti nustatyta:

      a)      remiantis prekės pakeitimu arba atliekama fizine gamybos operacija, siekiant nustatyti, kurioje vietovėje šis produktas buvo
         paskutinį kartą pakeistas arba įvykdyta esminė fizinė gamybos operacija ir kurie yra ekonomiškai pagrįsti (darant prielaidą,
         kad tenkinamos Bendrijos muitinės kodekso 24 straipsnio nuostatos); arba

      b)      atsižvelgiant į specifines ir papildomas taisykles, dėl kurių susitarė Komisija ir valstybės narės rengdamos <...> Bendrijos
         derybinę poziciją dėl nelengvatinės kilmės taisyklių derinimo Pasaulio prekybos organizacijoje, kai šioje situacijoje specialioji
         taisyklė yra 45 % pridėtinės vertės kriterijus, o papildoma taisyklė, kad prekės kilmės šalis yra ta, iš kurios atvežta didžiausia
         ne tos šalies kilmės medžiagų dalis, nustatyta remiantis kiekviename skirsnyje nurodytu pagrindu, tačiau kai turinčių tos
         šalies kilmę medžiagų yra bent 50 % iš visų naudojamų medžiagų, prekės kilmės šalis yra šių medžiagų kilmės šalis; arba

      c)      kokiu kitu pagrindu?
      3.      Ar jei STV detalei, kaip antai imtuvo korpusui, pagal Bendrijos muitinės kodekso 24 straipsnį buvo suteikta vietos kilmė atsižvelgiant
         į pakeitimo arba fizinės gamybos operacijos kriterijų, dar būtina šiai detalei nustatyti vertę taikant STV specifinę kilmės
         taisyklę, kuri taikoma STV ir nustatyta (Reglamento Nr. 2454/93) 11 priede?

      4.      Ar tuo atveju, kai taisyklės, dėl kurių buvo susitarta derinant Bendrijos derybinę poziciją Pasaulio prekybos organizacijoje,
         gali būti taikomos pagal (Reglamento Nr. 2454/93) 11 priedą, būtina, kad viena STV detalė, kaip antai imtuvo korpusas, turėtų
         jai pačiai nustatytą realią gamyklos pardavimo kainą, arba ar galima jai priskirti vertę, ekvivalentišką gamyklos pardavimo
         kainai?

      5.      Jei atsakant į trečiąjį arba ketvirtąjį klausimus atsižvelgiama į vertę, ekvivalentišką gamyklos pardavimo kainai, kaip ši
         vertė nustatoma?

      Konkrečiai kalbant:
      a)      ar reikia taikyti:
      i)      Bendrijos muitinės kodekso 29 arba 30 straipsnius;
      ii)      vieną kurį iš (Reglamento Nr. 2454/93) 141‑153 straipsnių; ir
      iii)      vieną kurią iš (Reglamento Nr. 2454/93) 23 priede nurodytų muitinės vertės nustatymo aiškinamųjų pastabų?
      b)      Kokie įrodymai reikalingi įrodant vertę arba sąnaudas?
      c)      Kokiomis aplinkybėmis galima remtis STV detalės sąnaudomis, apskaičiuotomis pagal skaičiuojamąsias arba rinkos kainas, siekiant
         įvertinti jos nelengvatinę kilmę?

      d)      Į kokias sąnaudų rūšis galima atsižvelgti siekiant nustatyti detalės vertę, apskaičiuotą pagal skaičiuojamąsias arba rinkos
         kainas?

      e)      Ar siekiant sužinoti, ar gali būti reikalaujama nustatyti muitus konkrečiam produktui konkrečiu laiko momentu, galima taikyti
         vidutines vertes tam tikru laikotarpiu?

      f)      Ar siekiant apskaičiuoti sąnaudas ar vertes, kai detalės sąnaudos ar vertė palyginamos su galutinės eksportuotos prekės sąnaudomis
         ar verte, galima naudoti keletą metodų?

      6.      Ar iš <...> Sprendimo Nr. 1/95 <...> 44 straipsnio 2 dalies ir papildomo protokolo <...> 47 straipsnio nuostatų išplaukia
         įpareigojimas Bendrijai kreiptis į (EEB)-Turkijos Asociacijos tarybą su prašymu, kad pastaroji pateiktų rekomendacijas ir
         apie tai informuotų prieš pagal (Reglamentą <...> Nr. 2584/983) pradedant taikyti antidempingo muitus iš Turkijos importuojamoms
         prekėms, kurios yra laisvoje apyvartoje?

      7.      Ar Sprendimo 1/95 46 straipsnis įpareigoja Bendriją, kuri <...> Reglamentu <...> Nr. 2584/98 iš dalies pakeitė produktų gamą
         ir ankstesniais trimis (Europos Sąjungos) Tarybos reglamentais nustatytų muitų, taikomų tam tikrų STV, kurių kilmės šalis
         yra Kinija ir Korėja, importui, procentines dalis, informuoti muitų sąjungos mišrųjį komitetą, kad ji taip pat taikys šiuos
         muitus importui iš Turkijos, prieš pradėdama juos taikyti STV, kurių kilmės šalis yra Kinija ir Korėja ir kuriems jau taikomi
         nauji <...> Reglamentu <...> Nr.º2584/98 nustatyti antidempingo muitai?

      8.      Ar pagal Sprendimo 1/95 44–47 straipsnius reikalaujama, kad ūkio subjektai būtų pranešama apie pagal Sprendimo 1/95 46 straipsnį
         pateiktą informaciją arba pranešimą, padarytą pagal <...> papildomo protokolo 47 straipsnio 2 dalį?

      9.      Esant įpareigojimui pateikti prašymą, pranešimą arba informaciją:
      a)      kokia forma toks prašymas ar pranešimas pagal Sprendimo 1/95 44 straipsnį, siejant jį kartu su <...> papildomo protokolo 47 straipsniu,
         turi būti pateiktas?

      b)      Kokia forma turi būti pateikiama informacija pagal Sprendimo 1/95 46 straipsnį?
      c)      Ar šioje byloje Komisijos taikomos priemonės tenkina tokio prašymo, pranešimo ar tokios informacijos pateikimo formos reikalavimus?

      d)      Kokios yra pažeidimo pasekmės?
      10.      Ar Sprendimo 1/95 44, 46 ir 47 straipsniai ir <...> papildomo protokolo 47 straipsnis yra taikomi tiesiogiai ir ar yra tiesioginio
         veikimo, kad atskiri ūkio subjektai, siekdami prieštarauti sumokėti paprastai mokėtinus antidempingo muitus, galėtų nacionaliniuose
         teismuose remtis jų pažeidimais?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo
      29      Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia ar ginčijamos Reglamento Nr. 2454/93
         11 priedo nuostatos negalioja dėl nesuderinamumo su Bendrijos muitinės kodekso 24 straipsniu.

      30      Asda teigia, kad ginčijamos Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatos tiek, kiek jos reikalauja, kad vertė, gauta atlikus surinkimo
         operacijas ir prireikus panaudojus kilmę turinčias detales, sudarytų ne mažiau kaip 45 % STV ex‑works  kainos tam, kad jų gamyba suteiktų jiems šio surinkimo vietos šalies kilmę,  remiasi pridėtine verte grindžiamu kriterijumi,
         kurį ji kvalifikuotų kaip „kiekybinį“ ir kuris yra nesuderinamas su, jos manymu, Bendrijos muitinės kodekso 24 straipsnyje
         įtvirtintais „kokybiniais“ kriterijais. Asda teigia, kad Komisija viršijo Europos Sąjungos Tarybos jai suteiktus ir šiame kodekse įtvirtintus taisyklių įgyvendinimo įgaliojimus.

      31      Pirmiausia reikia priminti, kad pagal Bendrijos muitinės kodekso 24 straipsnį, jeigu prekės buvo gaminamos ne vienoje šalyje,
         jos laikomos kilusiomis iš tos šalies, kurioje buvo atliekamas baigiamasis, svarbus, ekonomiškai pagrįstas jų perdirbimo arba
         apdorojimo procesas tam tikslui įrengtoje įmonėje, o šio proceso metu buvo pagamintas naujas produktas arba atliktas svarbus
         to produkto gamybos etapas.

      32      Šis straipsnis pakartoja iki įsigaliojant Bendrijos muitinės kodeksui taikyto 1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamento (EEB)
         Nr. 802/68 dėl bendro prekių kilmės sąvokos apibrėžimo (OL L 148, p. 1) 5 straipsnio formuluotę. Aiškindamas šį reglamentą
         Teisingumo Teismas nusprendė, jog iš šio 5 straipsnio matyti, kad lemiamas kriterijus yra baigiamojo svarbaus perdirbimo arba
         apdorojimo kriterijus (1989 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Brother International, C‑26/88, Rink. p. 4253, 15 punktas).

      33      Antra, reikia priminti, kad Bendrijos muitinės kodekso 249 straipsnis yra pakankamas pagrindas, įgaliojantis Komisiją priimti
         šį kodeksą įgyvendinančias nuostatas (1999 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Söhl & Söhlke, C‑48/98, Rink. p. I‑7877, 35 punktas).

      34      Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad Komisija turi teisę priimti visas Pagrindų reglamentui įgyvendinti būtinas ar naudingas
         priemones, jeigu jos neprieštarauja šiam reglamentui ir Tarybos įgyvendinimo teisės aktams (žr., be kita ko, minėto sprendimo
         Söhl & Söhlke 36 punktą).

      35      Be to, įgyvendindama Tarybos jai suteiktus Bendrijos muitinės kodekso 24 straipsnio taikymo įgaliojimus Komisija turi diskreciją,
         kuri jai leidžia patikslinti abstrakčias šios nuostatos sąvokas, kiek tai susiję su konkrečiu perdirbimu ar apdorojimu (1983 m.
         kovo 23 d. Sprendimo Cousin ir kt., 162/82, Rink. p. 1101, 17 punktas).

      36      Dėl klausimo, ar įvairių elementų surinkimo operacija yra svarbus perdirbimas arba apdorojimas, Teisingumo Teismas yra nusprendęs,
         kad tokia operacija gali būti laikoma suteikianti kilmę, jeigu techniniu požiūriu ir atsižvelgiant į nagrinėjamos prekės aprašymą
         ši operacija sudaro lemiamą gamybos etapą, per kurį panaudotos sudedamosios dalys įgyja galutinę paskirtį, ir atitinkamai
         prekei suteikiamos konkrečios kokybinės savybės (1979 m. sausio 31 d. Sprendimas Yoshida, 114/78, Rink. p. 151 ir minėto sprendimo Brother International 19 punktas).

      37      Tačiau Teisingumo Teismas nusprendė, kad atsižvelgiant į tai, jog „surinkimo“ sąvoka apima įvairias operacijas, būna situacijų,
         kai įvertinimas, remiantis techninio pobūdžio kriterijais, negali būti galutinis nustatant prekės kilmę. Tokiais atvejais
         kaip į papildomą kriterijų reikia atsižvelgti į surinkimo pridėtinę vertę (minėto sprendimo Brother International 20 punktas).

      38      Teisingumo Teismas pažymėjo, kad šio kriterijaus svarbą, be kita ko, patvirtino Tarptautinė muitinės procedūrų supaprastinimo
         ir suderinimo konvencija (Kioto konvencija), kurios tam tikri priedai Bendrijos vardu buvo priimti 1977 m. birželio 3 d. Tarybos
         sprendimu 77/415/EEB (OL L 166, p. 1) ir kurios D.1 priedo 3 standarto aiškinamosiose pastabose patikslinama, kad praktikoje
         svarbaus perdirbimo kriterijus gali būti išreikštas ad valorem procento taisykle, kai arba naudojamų medžiagų, arba pridėtinės vertės procentinė dalis siekia nustatytą lygį (minėto sprendimo
         Brother International 21 punktas).

      39      Be to, reikia taip pat pabrėžti, kad 1994 m. gruodžio 24 d. Sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994)
         priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu (OL L 336, p. 1)
         Taryba, be kita ko, patvirtino 1994 m. balandžio 15 d. Marakeše pasirašytą susitarimą dėl prie baigiamojo akto pridėtų kilmės
         taisyklių (OL L 336, p. 144), kuriuo remiantis iki šių taisyklių parengimo galima naudoti ad valorem  procentinį kriterijų.

      40      Šiuo atžvilgiu svarbu priminti, kad nuo tada, kai tarptautiniai susitarimai įsigalioja, jie yra Bendrijos teisinės sistemos
         sudedamoji dalis (žr., be kita ko, 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo IATA ir ELFAA, C‑344/04, Rink. p. I‑403, 36 punktą). Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, Bendrijos antrinės teisės tekstus kiek įmanoma
         reikia aiškinti atsižvelgiant į šiuos susitarimus (žr., be kita ko, 2003 m. sausio 9 d. Sprendimo Petrotub ir Republica prieš Tarybą, C‑76/00 P, Rink. p. I‑79, 57 punktą).

      41      Iš to, kas pasakyta, matyti, kad pridėtinės vertės kriterijaus pasirinkimas per se  nėra nesuderinamas su Bendrijos muitinės kodekso 24 straipsniu ir kad rėmimasis šiuo kriterijumi dar neįrodo, jog Komisija
         viršijo pagal šio kodekso 249 straipsnį turimus įgyvendinimo įgaliojimus (2007 m. kovo 8 d. Sprendimas Thomson ir Vestel France, C‑447/05 ir C‑448/05, Rink. p. I‑2049, 31 punktas).

      42      Šiuo atžvilgiu reikia priminti, jog tam, kad įgyvendintų Reglamentą Nr. 802/68, 1970 m. gruodžio 23 d. Komisija priėmė Reglamentą
         (EEB) Nr. 2632/70 dėl radijo ir televizijos imtuvų kilmės nustatymo (OL L 279, p. 35), kurio nuostatos, susijusios su pridėtinės
         vertės kriterijumi, iš esmės buvo pakartotos ginčijamose Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatose.

      43      Pagal Reglamento Nr. 2632/70 antrą konstatuojamąją dalį radijo ir televizijos signalų imtuvų surinkimas gali apimti daugiau
         ar mažiau sudėtingus procesus, atsižvelgiant į surenkamų aparatų rūšis ir naudojamus surinkimo būdus bei jo vykdymo sąlygas.
         Šio reglamento trečioje konstatuojamojoje dalyje taip pat pabrėžiama, kad atskiros surinkimo operacijos, „atsižvelgiant į
         esamą technikos šioje pramonės šakoje lygį“, paprastai nesudaro svarbaus gamybos etapo Reglamento Nr. 802/68 5 straipsnio
         prasme, bet tam tikrais atvejais gali būti ir atvirkščiai, pavyzdžiui, kai šios operacijos susijusios su didelio našumo aparatais
         arba reikalauja griežtos naudotų detalių kontrolės, arba kai jos apima aparatų sudedamųjų elementų surinkimą. Reglamento Nr. 2632/70
         ketvirtoje konstatuojamojoje dalyje priduriama: kadangi „surinkimo“ sąvoka apima įvairias operacijas, remiantis vien techninio
         pobūdžio kriterijumi neįmanoma nustatyti atvejų, kada šios operacijos yra svarbus gamybos etapas, todėl šiomis aplinkybėmis
         reikia atsižvelgti į operacijų pridėtinę vertę.

      44      Taigi tokie motyvai pateisina pridėtinės vertės kriterijaus išsaugojimą ginčijamose Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatose
         (minėto sprendimo Thomson ir VestelFrance 35 punktas).

      45      Iš tikrųjų Komisija, įgyvendindama diskreciją, kurią ji turi priimdama Bendrijos muitinės kodekso nuostatas, be kita ko, susijusias
         su prekių kilme, įgyvendinti reikalingas priemones, privalo priimti bendro pobūdžio nuostatas, kuriomis, siekiant užtikrinti
         teisinį saugumą, tam tikrą laiką atsižvelgtų į situaciją visame pramonės sektoriuje ir kurių dėl to negalėtų paveikti ypatinga
         vienos ar kitos šio sektoriaus įmonės padėtis tam tikru momentu (minėto sprendimo Thomson ir VestelFrance 36 punktas).

      46      Šiomis aplinkybėmis Komisijos atsižvelgimas į didelę operacijų, patenkančių į „surinkimo“ sąvoką, įvairovę visame atitinkamame
         pramonės sektoriuje pateisino rėmimąsi pridėtinės vertės kriterijumi (minėto sprendimo Thomson ir VestelFrance 37 punktas).

      47      Be to, iš Asda pateiktų rašytinių paaiškinimų išplaukia, kad nagrinėjamų STV skirtingų sudedamųjų dalių surinkimas sudaro sudėtinio pramonės
         proceso dalį. Taip pat Teisingumo Teismui pateikti dokumentai neleidžia pripažinti, jog šis procesas visų televizijos signalų
         imtuvų gamintojų yra identiškas. Bet kuriuo atveju šie dokumentai neleidžia padaryti išvados, kad didelė operacijų, patenkančių
         į „surinkimo“ sąvoką, įvairovė būtų trūkumas visame atitinkamame pramonės sektoriuje.

      48      Tokiomis aplinkybėmis reikalavimas vienodai taikyti muitinės taisykles visoje Bendrijos muitų teritorijoje reiškia, kad abstrakčios
         baigiamojo svarbaus perdirbimo ir apdorojimo sąvokos, į kurias visų prekių atžvilgiu nukreipia Bendrijos muitinės kodekso
         24 straipsnis, turėtų būti patikslintos specialiems gaminiams, pavyzdžiui, STV, konkrečiomis nuostatomis, kuriomis būtų atsižvelgta
         į šių aparatų gamybos procesų įvairovę. Taigi rėmimasis aiškiu ir objektyviu kriterijumi, kaip antai pridėtinės vertės kriterijumi,
         leidžiančiu šios rūšies sudėtinių prekių atžvilgiu apibrėžti joms kilmę suteikiantį svarbų apdorojimą, negali būti teisės
         klaida (minėto sprendimo Thomson ir VestelFrance 39 punktas).

      49      Be to, reikia pastebėti, kad nors ieškovės pagrindinėje byloje nurodytą situaciją lemia STV gamybos technologijų vystymasis,
         atrodo, kad esamomis sąlygomis ši situacija yra atsitiktinė, nes, kaip matyti iš teismo posėdyje pateiktų pastabų, dabartinių
         gamybos technologijų, kaip antai skirtų plazmos ekranams, vystymasis gali iš esmės paveikti nurodytą situaciją. Iš to matyti,
         kad šia situacija negalima veiksmingai remtis ginčijant pridėtinės vertės kriterijaus naudojimo pagrįstumą (šiuo klausimu
         žr. minėto sprendimo Thomson ir VestelFrance 44 punktą).

      50      Tai pasakytina ir apie argumentą dėl didelių valiutų kursų svyravimų, kurie paprastai priklauso nuo susiklosčiusių aplinkybių
         ir gali būti ir dideli, ir maži, nes jie gali lemti tik tai, kad pridėtinės vertės kriterijaus taikymas yra tikrai nenaudingas
         aptariamoms įmonėms.

      51      Atsižvelgiant į tai, kas buvo pasakyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip, kad juos išnagrinėjus nebuvo nustatyta
         nieko, kas galėtų paveikti ginčijamų Reglamento Nr. 2954/93 11 priedo nuostatų galiojimą.

       Dėl antrojo – penktojo klausimų
       Pirminės pastabos
      52      Antruoju–penktuoju klausimais, kurie susiję su ginčijamų Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatų aiškinimu, siekiama išsiaiškinti
         pridėtinės vertės, kurią įgyja STV dėl montavimo operacijų ir originalių dalių įmontavimo, apskaičiavimo tvarką.

      53      Asda teigia, kad norint atlikti tokį skaičiavimą  pirmiausia reikia atskirai nustatyti jos tiekėjos Vestel surinktų atskirų detalių, t. y. televizijos signalų imtuvų korpusų, kuriuos pagamina pats tiekėjas naudodamas iš kitų šalių
         kildinamas detales, siekiant pagaminti galutinį produktą, kilmę. Remiantis tuo, minėtas televizijos signalų imtuvo korpusas,
         t. y. visuma, kuri kontroliuoja visas aparato elektronines funkcijas, turėtų, Asda manymu, būti laikomas, remiantis jam taikytina kilmės taisykle, Turkijos kilmės. Iš to išplaukia, kad įgyta pridėtinė vertė
         dėl jo įmontavimo ir dėl montavimo operacijų atitinka mažiausia 45 % aptariamų STV ex-works kainos. Todėl jie turėtų būti traktuojami kaip Turkijos kilmės, kaip buvo deklaruota juos importuojant.

      54      Tad šiame kontekste prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas antrojo klausimo pirma dalimi iš esmės klausia,
         ar ginčijamos Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad, siekiant apskaičiuoti STV įgytą pridėtinę
         vertę juos gaminant tokiomis sąlygomis, kokios yra pagrindinėje byloje, atskiros detalės, kaip antai į galutinį produktą įmontuoto
         televizijos signalų imtuvo korpuso, nelengvatinė kilmė turi būti nustatyta atskirai.

      55      Antrojo klausimo antra dalis ir trečiasis–penktasis klausimai iš esmės susiję su noru išsiaiškinti, ar tuo atveju, kai tokios
         detalės kilmė turi būti nustatoma atskirai, kokiomis taisyklėmis remiantis reikia nustatyti tokią kilmę ir tokios detalės
         vertę. Todėl dėl šių taisyklių nuomonę pareikšti reikia tik tuo atveju, jei preliminariai būtų teigiamai atsakyta į antrojo
         klausimo pirmą dalį, kurią todėl reikia išnagrinėti pirmiausia.

       Dėl antrojo klausimo pirmos dalies
      56      Reikia priminti, kad ginčijamos Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatos reikalauja, jog vertė, įgyta dėl montavimo operacijų
         ir galbūt įmontavus originalias detales, atitinka mažiausia 45 % televizijos signalų imtuvo ex-work kainos tam, kad jų pagaminimas suteiktų jiems valstybės, kurioje buvo montuojami naudojant darbą ar detales, siejamas su
         dviem ar daugiau šalimis, kilmę.

      57      Iš karto reikia pažymėti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos nuostatos yra suformuluotos bendrai ir nustatant atitinkamo
         gaminio kilmę nesuteikia jokios lemiamos svarbos konkrečiai jo sudedamajai daliai, kaip antai elektroninis vamzdis (minėto
         sprendimo Thomson ir VestelFrance 43 punktas) ar televizijos signalų imtuvo korpusas. Svarbu atsižvelgti į visas sudedamąsias dalis, realiai ir objektyviai
         naudojamas galutinį produktą gaminančios įmonės surinkimo procese.

      58      Taigi, viena vertus, nei Bendrijos muitinės kodekso 24 straipsnis, nei ginčijamos Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatos
         nenumato, kad būtų galima atlikti tokį vertinimą, neatsižvelgiant į viso jų surinkimo operacijas. Šiomis nuostatomis nesiekiama
         produkto gamybos procese atsižvelgti į konkrečias montavimo operacijas nepaisant kitų, ir taip nesiekiama dirbtinai atskirti
         vienos ar kitos detalės, panaudotos to paties tiekėjo surinkimo procese.

      59      Kita vertus, reikalavimas vienodai taikyti muitų nuostatas visoje Bendrijos muitų teritorijoje prieštarauja tokiam šių nuostatų
         aiškinimui. Iš tiesų, jei būtų pripažinta, kaip tvirtina Asda, kad viena iš televizijos signalų imtuvų tiekėjo surinka detalė, šiuo atveju − televizijos signalų imtuvo korpusas, turi
         būti traktuojama atskirai nuo surinkimo proceso, nes ji pati gali įgyti originalaus produkto statusą, importuotojui ar jo
         tiekėjui būtų paliktas rūpestis nustatyti, kurioje šio surinkimo proceso stadijoje viena iš importuoto produkto sudėtinių
         dalių, kaip toje pačioje įmonėje kito produkto gamybos procese naudojama medžiaga, įgyja galutinio produkto statusą. Dėl tokio
         požiūrio, kuris produkto kilmę padarytų priklausomą nuo subjektyvaus vertinimo, nesuderinamo su aptariamų nuostatų objektyvia
         ir numatoma prigimtimi, ginčijamų Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatos netektų jokios prasmės.

      60      Kaip Bendrijos teisės aktais, susijusiais su prekių muitiniu įvertinimu, siekiama įtvirtintini sąžiningą, vienodą ir neutralią
         sistemą, kuri neleistų naudoti sutartinių arba fiktyvių muitinės verčių (2006 m. lapkričio 16 d. Sprendimo Compaq Computer International Corporation, C‑306/04, Rink. p. I‑10991, 30 punktas ir jame cituojama teismų praktika), Bendrijos teisės aktai, susiję su produktų kilme,
         kurių tikslas yra tas pats, neturėtų būti aiškinami kaip pripažįstantys, kad ši kilmė gali būti priklausoma nuo tokio subjektyvaus
         vertinimo.

      61      Teisinga tai, kad jei detalė, kaip antai televizijos signalų imtuvo korpusas, būtų ne tiekėjo surinkta, bet pastarojo įgyta
         iš trečiojo asmens, būtent į šią detalę, o ne į ją sudarančias dalis būtų atsižvelgiama įgyvendinant ginčijamas Reglamento
         Nr. 2454/93 11 priedo nuostatas. Šitaip dvi technikos požiūriu panašios detalės televizijos signalų imtuvų tiekėjams taikant
         tą pačią Bendrijos teisės nuostatą būtų traktuojamos skirtingai, atsižvelgiant į tai, ar jos buvo pagamintos aptariamo tiekėjo
         gamybos procese, ar įgytos iš trečiųjų asmenų.

      62      Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, taip pat teisinga tai, kad lygybės ir nediskriminavimo principas reikalauja,
         jog panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos– vienodai, jei toks vertinimas negali būti objektyviai
         pagrįstas (žr., be kita ko, 2006 m. spalio 26 d. Sprendimo Koninklijke Coöperatie Cosun, C‑248/04, Rink. p. I‑0000, 72 punktą ir 2007 m. gegužės 3 d. Sprendimo Advocaten voor de Wereld, C‑303/05, Rink. p. I‑3633, 56 punktą).

      63      Tačiau darant prielaidą, kad tiekėjo gamybos procese pagaminamų produktų ir iš kito tiekėjo įgytų produktų situacijos technikos
         požiūriu yra panašios, teisės požiūriu jos nepanašios būtent dėl nuostatų, susijusių su kilme, taikymo. Iš tiesų pastariesiems
         produktams komercinis sandoris, kurio dalyką jie sudaro, su trečiuoju asmeniu leidžia iš principo objektyviai nustatyti momentą,
         kuriuo jie įgyja galutinio produkto statusą, ir taip pat gali būti objektyviai nustatyta jų kilmė. Kitų produktų atveju, atvirkščiai,
         negalima iš anksto nustatyti šio momento ir tai paliekama tiekėjo diskrecijai esant subjektyvioms sąlygoms, nesuderinamoms
         su pagrindinėje byloje nagrinėjamų nuostatų taikymu, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 59 punkte.

      64      Žinoma negalima atmesti, jog tokiu atveju teikėjas yra skatinamas naudotis tokiu surinkimą atliekančiu trečiuoju asmeniu,
         kad būtų parodytas šio daikto įgijimas iš trečiojo asmens.

      65      Tačiau reikia priminti, kad pagal Bendrijos muitinės kodekso 25 straipsnį, jeigu nustatoma arba išaiškinti faktai patvirtina
         prielaidą, kad vienintelis kurio nors perdirbimo arba apdorojimo proceso tikslas buvo apeiti nuostatas, taikomas Bendrijoje
         konkrečių šalių prekėms, toks perdirbimo arba apdorojimo procesas jokiomis aplinkybėmis nelaikomas suteikiančiu taip pagamintoms
         prekėms šalies, kurioje jis yra atliktas, prekių kilmę, įgyjamą pagal minėto kodekso 24 straipsnį.

      66      Tačiau Asda mano, kad, taikant Reglamento Nr. 245493 9 priedo 3.2. įžanginę pastabą (toliau − įžanginė pastaba 3.2), televizijos signalų
         imtuvo korpuso kilmė turi būti nustatyta prieš nustatant televizijos signalų imtuvo, į kurį minėtas korpusas įmontuojamas,
         kilmę.

      67      Šios nuostatos, pakartotos šio sprendimo 20 punkte, yra kildinamos iš 1991 m. gegužės 24 d. Reglamento (EEB) dėl tekstilės
         ir tekstilės dirbinių, klasifikuojamų Kombinuotosios nomenklatūros XI skyriuje, kilmės nustatymo (OL L 130, p. 18), kurį panaikino
         Reglamento Nr. 2454/93 913 straipsnis, I priedo nuostatų. Šios nuostatos buvo pakartotos pastarojo reglamento 9 priede ir
         dėl to iš principo taikytinos tiek minėto reglamento 10 priede nurodytiems tekstilės produktams, tiek jo 11 priede nurodytiems
         kitiems, ne tekstilės, produktams.

      68      Tačiau įžanginės pastabos 3.2. nuostatos turinys, paaiškintas pateikiant pavyzdį šios pastabos teksto pabaigoje, būtinai reikalauja,
         kad jų taikymas būtų apribotas tiems atvejams, kai produktams, numatytiems 1 ir 2 Reglamento Nr. 2454/93 10 ir 11 priedo skiltyse,
         šių priedų 3 skiltyje yra numatyta nuostata, nustatanti ribinę sudedamosios dalies, įmontuotos į šį produktą, pridėtinę vertę
         (pvz., nuostatos, esančios Reglamento Nr. 2454/93 10 priede nurodytos Kombinuotosios nomenklatūros 3 skilties 6301−6306 pozicijose).

      69      Tačiau šių nuostatų taikymas neturėtų būti išplėstas 11 priedo produktams, kuriems, kaip ir televizijos signalų imtuvų atveju,
         to paties priedo 3 skiltyje yra numatyta nuostata, nustatanti ne šiame produkte įmontuotos sudėtinės dalies ribinę vertę,
         bet produkto įgytos vertės dėl montavimo operacijų ir galbūt dėl originalių detalių įmontavimo ribą.

      70      Jei tai būtų toks atvejis, įžanginės pastabos 3.2. nuostatų taikymas produktui, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, netektų
         jokios prasmės. Kadangi ginčijamos Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatos nustato televizijos signalų imtuvų kilmės taisykles,
         jos nėra taikomos nustatyti kitų produktų kilmę ir todėl – pagrindinėje byloje nagrinėjamam televizijos signalų imtuvo korpusui.
         Jei šios pastabos nuostatos šitaip turėtų būti traktuojamos kaip leidžiančios šių televizijos signalų imtuvų sudedamosioms
         dalims netaikyti pastarųjų kilmės nuostatų, jos būtų visiškai nenaudingos.

      71      Bet kuriuo atveju iš tų pačių įžanginės pastabos 3.2. nuostatų išplaukia, kad ji numato situaciją, kai aptariamas produktas
         įgyja originalaus produkto savybių per gamybos procesą. Iš to aišku, kad šio produkto kilmė daugiau nekvestionuojama ir kad
         todėl jo kilmę nustatanti taisyklė, kokia įtvirtinta Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo 3 skiltyje, jam netaikoma, bet taikoma
         produktui, kurį surenkant ji panaudojama.

      72      Darant prielaidą, jog įžanginės pastabos 3.2. nuostatos įtvirtina, kad vertės padidėjimo kriterijus netaikomas nustatant televizijos
         signalų imtuvo korpuso kilmę ir kad jai nustatyti reikia taikyti tik Bendrijos muitinės kodekso 24 straipsnį, toks aiškinimas
         gali būt reikšmingas, tik jei pats televizijos signalų imtuvo korpusas yra importo objektas ir jei reikėtų nustatyti jo kilmę,
         o taip nėra pagrindinės bylos situacijos atveju.

      73      Šiomis aplinkybėmis į antrojo klausimo pirmą dalį reikia atsakyti, jog ginčijamos Reglamento Nr. 2454/93 11 priedo nuostatos
         turi būti aiškinamos taip, kad siekiant apskaičiuoti STV gamybos procese įgytą vertę esant sąlygomis, kokios yra pagrindinėje
         byloje, nereikia nustatyti atskirų detalių, šiuo atveju televizijos signalų imtuvų korpusų, nelengvatinės kilmės.

       Dėl antrojo klausimo antros dalies ir dėl trečiojo–penktojo klausimų
      74      Remiantis prieš tai išdėstytomis aplinkybėmis, nereikia atsakyti į šiuos klausimus.

       Dėl šeštojo – dešimtojo klausimų
       Pirminės pastabos
      75      Savo šeštuoju–devintuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, kokia yra EEB‑Turkijos
         asociacijos susitarimo susitariančiųjų šalių pareigų apimtis taikant papildomo protokolo 47 straipsnį ir Sprendimo Nr. 1/95
         44−47 straipsnius. Asda tvirtina, kad antidempingo muitai, kurie yra iš jos reikalaujami, buvo nustatyti remiantis Bendrijos pažeidžiant šias pareigas
         priimtomis nuostatomis.

      76      Viena vertus, reikia pažymėti, kaip tvirtina Jungtinės Karalystės vyriausybė ir kaip tai išplaukia iš 1970 m. pasirašyto papildomo
         protokolo 47 straipsnio 1 dalies, kad minėtame 47 straipsnyje apibrėžtos antidempingo priemonių taikymo taisyklės buvo nustatytos
         tik dvidešimt dvejų metų laikotarpiui. Iš to aišku, kad jei šio straipsnio nuostatas galima taikyti byloje, kokia yra pagrindinė
         byla, būtent Sprendimo Nr. 1/95 44 straipsnio 2 dalis aiškiai nurodo, kad šios taikymo taisyklės lieka galioti.

      77      Kita vertus, reikia pažymėti, kad nors papildomo protokolo 47 straipsnio pirmos trys dalys susijusios su dempingo praktika
         ir prireikus gali būti reikšmingos sprendžiant ginčą pagrindinėje byloje, šio straipsnio 4 dalis numato visiškai priešingą
         šiam ginčui produktų, kurie yra reimporto objektas, situaciją.

      78      Esant šioms aplinkybėms, šeštasis–devintasis klausimai turi būti laikomi susiję su Sprendimo Nr. 1/95 44 straipsnio, skaitomo
         kartu su papildomo protokolo 47 straipsnio 1−3 dalimis ir Sprendimo Nr. 1/95 45−47 straipsniais, aiškinimu.

      79      Savo dešimtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar šios nuostatos yra tiesiogiai
         taikomos nacionaliniuose teismuose, kad atskiri ūkio subjektai, siekdami prieštarauti sumokėti paprastai mokėtinus antidempingo
         muitus, gali nacionaliniuose teismuose remtis jų pažeidimais.

      80      Į šį klausimą reikia atsakyti, kad minėtos nuostatos nėra tiesioginio veikimo, nes jų aiškinimas neturi jokios reikšmės aptartiems
         subjektams ir todėl nereikia atsakyti į šeštąjį–devintąjį klausimus.

      81      Šiame kontekste reikia pakeisti klausimų tvarką ir pirmiausia išnagrinėti dešimtą performuluotą klausimą, vėliau prireikus
         − šeštąjį–devintąjį klausimus.

       Dėl dešimtojo klausimo
      82      Pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką su trečiosiomis valstybėmis sudaryto Bendrijų susitarimo nuostata taikoma tiesiogiai,
         jei atsižvelgiant į jos tekstą, susitarimo tikslą ir pobūdį, joje nustatytas aiškus ir tikslus įpareigojimas, kurio vykdymas
         arba veikimas nepriklauso nuo kito akto priėmimo. Iš to išplaukia, kad jei susitarimas nustato šalių bendradarbiavimą, kai
         kurios tokio susitarimo nuostatos gali tiesiogiai reglamentuoti asmenų teisinį statusą (šiuo klausimu žr. 2005 m. balandžio
         12 d. Sprendimą Simutenkov, C‑265/03, Rink. p. I‑2579, 21 ir 28 punktus).

      83      EEB‑Turkijos asociacijos tarybos sprendimo nuostatos gali būti tiesioginio veikimo (šiuo klausimu žr. 1990 m. rugsėjo 20 d.
         Sprendimo Sevince, C‑192/89, Rink. p. I‑3461, 14 ir 15 punktus ir 1999 m. gegužės 4 d. Sprendimo Sürül, C‑262/96, Rink. p. I‑2685, 60 punktą).

      84      Be to, 1987 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Demirel (12/86, Rink. p. 3719) 23 ir 25 punktuose Teisingumo Teismas nusprendė, kad papildomo protokolo nuostatos, kurios yra išimtinai
         programinio pobūdžio ir kurios nėra pakankamai tikslios ir besąlyginės, neturėtų būti laikomos tiesiogiai valstybių narių
         vidaus teisėje taikomomis Bendrijos teisės nuostatomis.

      85      Pirmiausia reikia konstatuoti, kad nors Sprendimo Nr. 1/95 44 straipsnio 1 dalies nuostatos suteikia asociacijos tarybai galimybę
         sustabdyti prekybos apsaugos priemonių taikymą, jos bet kuriuo atveju yra sąlyginio pobūdžio, nes šios kompetencijos vykdymą
         sieja su sąlygą, kad Turkijos Respublika taikytų su konkurencija ir valstybės pagalbos kontrole susijusias ir kitas su vidaus
         rinka susijusias acquis communautaire nuostatas bei užtikrintų veiksmingą jų taikymą.

      86      Todėl tokios nuostatos reikalauja kitų priemonių, kad būtų užtikrintos subjektų teisės. Šios nuostatos, nesančios besąlyginės,
         negali tiesiogiai reglamentuoti teisinės subjektų padėties ir todėl negali būti tiesioginio veikimo.

      87      Antra, papildomo protokolo 47 straipsnio 1−3 dalių ir Sprendimo Nr. 1/95 46 straipsnio nuostatos tiek, kiek jos palieka susitariančiosioms
         šalims galimybę imtis atitinkamų apsaugos priemonių, nenustato jokių įpareigojimų (šiuo klausimu dėl EEB‑Turkijos asociacijos
         susitarimo 25 straipsnio taikymo žr. 2002 m. lapkričio 14 d. Sprendimą Ilumitrónica, C‑251/00, Rink. p. I‑10433, 73 punktą). Todėl su tiesioginiu veikimu susijusi Teisingumo Teismo praktika netaikytina šioms
         nuostatoms.

      88      Nors, antra vertus, šios nuostatos numato, kad tuo atveju, jei ši galimybė įgyvendinama, aptariama susitariančioji šalis praneša
         apie priemonę Asociacijos tarybai, taikant papildomo protokolo 47 straipsnį, arba muitų sąjungos mišriam komitetui, taikant
         Sprendimo Nr. 1/95 46 straipsnį, jos sukuria pareigą tik EEB‑Turkijos asociacijos susitarimo šalims. Šis paprastas tarpinstitucinis
         informavimo formalumas, kuris nedaro jokios įtakos subjektų teisėms ar pareigoms ir kurių pažeidimas neturi reikšmės pastarųjų
         padėčiai, taip pat nelemia šių nuostatų tiesioginio veikimo.

      89      Trečia, kalbant apie Sprendimo Nr. 1/95 45 straipsnį, pakanka konstatuoti, kad jis apsiriboja skatinimu susitariančiąsias
         šalis koordinuoti savo veiksmus apsikeičiant informacija ir konsultuojantis ir todėl taip pat nėra pareiga. Taigi Teisingumo
         Teismo praktika, susijusi su tiesioginiu veikimu, nėra iš pirmo žvilgsnio taikytina šiai nuostatai.

      90      Tačiau dėl Sprendimo Nr. 1/95 47 straipsnio nuostatų galiausiai reikia pažymėti, kad jos atitinka minėtos teismų praktikos,
         susijusios su tiesioginiu veikimu, sąlygas. Jos aiškiais, tiksliais ir besąlyginiais terminais, neatsižvelgiant į jų įgyvendinimą
         ar veikimą, bet kokio kito akto taikymą, skelbia importuojančios valstybės valdžios institucijoms pareigą reikalauti iš importuotojo
         muitinės deklaracijoje nurodyti tam tikrų prekių kilmę. Taigi, atsižvelgiant į nagrinėjamų nuostatų tikslą ir prigimtį, tokia
         pareiga, išreiškianti susitariančiųjų šalių valią reikalauti iš importuotojų, kad jie pateiktų tam tikros informacijos, gali
         tiesiogiai reglamentuoti subjektų teisinę padėtį. Todėl reikia pripažinti šių nuostatų tiesioginį veikimą, o tai reiškia,
         kad teisės subjektai, kuriems jos taikomos, turi teisę jomis remtis valstybių narių teismuose.

      91      Šiomis aplinkybėmis, į dešimtąjį klausimą reikia atsakyti, kad, viena vertus, Sprendimo Nr. 1/95 44 straipsnio nuostatos,
         skaitomos kartu su papildomo protokolo 47 straipsnio 1–3 dalimis bei Sprendimo Nr. 1/95 45 ir 46 straipsniais, nėra tiesiogiai
         taikomos nacionaliniuose teismuose ir todėl neleidžia atskiriems subjektams remtis jų pažeidimu, siekiant prieštarauti paprastai
         mokėtinų antidempingo muitų mokėjimui. Kita vertus, Sprendimo Nr. 1/95 47 straipsnio nuostatos yra tiesioginio veikimo, ir
         teisės subjektai, kuriems jos taikomos, turi teisę jomis remtis valstybių narių teismuose.

       Dėl šeštojo, septintojo ir devintojo klausimų
      92      Atsižvelgiant į pateiktą dešimtojo klausimo atsakymą, nereikia atsakyti į šeštąjį, septintąjį ir devintąjį klausimus, kurie
         susiję su kitų Sprendimo Nr. 1/95 nei 47 straipsnis nuostatų aiškinimu.

       Dėl aštuntojo klausimo
      93      Savo aštuntuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Sprendimo Nr. 1/95 47 straipsnio
         nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad jos reikalauja, jog subjektai būtų supažindinami su informacija, kurią susitariančiosios
         šalys, ėmusios antidempingo priemonių, turi pateikti mišriam muitų sąjungos komitetui pagal Sprendimo Nr. 1/95 46 straipsnį
         arba Asociacijos tarybai pagal papildomo protokolo 47 straipsnio 2 dalį.

      94      Šiuo požiūriu reikia konstatuoti, kad minėtos papildomo protokolo 47 straipsnio 2 dalies ir Sprendimo Nr. 1/95 46 straipsnio
         nuostatos įtvirtina, kaip buvo pasakyta šio sprendimo 86 punkte, paprastą tarpinstitucinio informavimo formalumą. Jos, reglamentuodamos
         tik tarptautinės teisės santykius tarp Bendrijos ir Turkijos Respublikos, be kita ko, neturėtų būti laikomos pareiga susitariančiosioms
         šalims informuoti subjektus, kuriems taikoma jų jurisdikcija. Todėl, nesant aiškių priešingų nuostatų, Sprendimo Nr. 1/95
         47 straipsnio nuostatos neturi būti aiškinamos kaip numanomai reikalaujančios iš susitariančiųjų šalių supažindinti ūkio subjektus
         su šia informacija.

      95      Nors aptariami subjektai turi teisę būti iš anksto ir aiškiai bei tiksliai informuojami apie antidempingo priemones, kurios
         jiems gali būti taikomos, ir nors apie tokias priemones reikia atitinkamai paskelbti būtent Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje, šie reikalavimai niekaip nereiškia, kad minėti subjektai turėtų būti informuojami apie formalumus, kurie yra nustatyti tik
         dėl susitariančiųjų šalių interesų.

      96      Be to, net jei ir būtų nustatyta, kad antidempingo priemonės, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, yra, kaip teigia Asda, netinkamai paskelbiamos, bet kuriuo atveju tai neturėtų reikšmės susitariančiųjų šalių pareigos apimčiai informuoti tik
         jos įsteigtus organus, siekiant užtikrinti gerą EEB‑Turkijos asociacijos susitarimo ir muitų sąjungos, įsteigtos tarp Europos
         Ekonominės Bendrijos ir Turkijos Respublikos, funkcionavimą.

      97      Remiantis prieš tai išdėstytomis aplinkybėmis, į aštuntąjį klausimą reikia atsakyti, jog Sprendimo Nr. 1/95 47 straipsnio
         nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad jos nereikalauja, jog subjektai būtų supažindinti su informacija, kurią susitariančiosios
         šalys, ėmusios antidempingo priemonių, turi pateikti mišriam muitų sąjungos komitetui pagal Sprendimo Nr. 1/95 46 straipsnį
         arba Asociacijos tarybai pagal papildomo protokolo 47 straipsnio 2 dalį.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      98      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Išnagrinėjus pirmąjį klausimą nebuvo nustatyta nieko, kas galėtų paveikti 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93,
            išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas, 11 priede
            nurodytos Kombinuotosios nomenklatūros 3 skilties 8528 pozicijoje esančių nuostatų galiojimą.
      2.      Reglamento Nr. 2454/93 11 priede nurodytos Kombinuotosios nomenklatūros 3 skilties 8528 pozicijos nuostatos turi būti aiškinamos
            taip, kad siekiant apskaičiuoti spalvoto vaizdo televizijos signalų imtuvų gamybos procese įgytą vertę esant sąlygomis, kokios
            yra pagrindinėje byloje, nereikia nustatyti atskirų detalių, šiuo atveju televizijos signalų imtuvų korpusų, nelengvatinės
            kilmės.
      3.      1995 m. gruodžio 22 d. EEB‑Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/95 dėl muitų sąjungos baigiamojo etapo įgyvendinimo
            44 straipsnio nuostatos, skaitomos kartu su papildomo protokolo, 1970 m. lapkričio 23 d. pasirašyto Briuselyje ir Bendrijos
            vardu sudaryto, aprobuoto ir patvirtinto 1972 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2760/72, pridėto prie susitarimo,
            įsteigiančio Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociaciją, kurį 1963 m. rugsėjo 12 d. Ankaroje pasirašė Turkijos Respublika
            bei Europos Ekonominės Bendrijos valstybės narės ir Bendrija ir kuris pastarosios vardu buvo sudarytas, aprobuotas ir patvirtintas
            1963 m. gruodžio 23 d. Tarybos sprendimu 64/732/EEB, 47 straipsnio 1–3 dalimis, ir Sprendimo Nr. 1/95 45 bei 46 straipsnių
            nuostatos nėra tiesiogiai taikomos nacionaliniuose teismuose ir todėl neleidžia atskiriems subjektams remtis jų pažeidimu,
            siekiant prieštarauti paprastai mokėtinų antidempingo muitų mokėjimui. Sprendimo Nr. 1/95 47 straipsnio nuostatos yra tiesioginio
            veikimo, ir teisės subjektai, kuriems jos taikomos, turi teisę jomis remtis valstybių narių teismuose.
      4.      Sprendimo Nr. 1/95 47 straipsnio nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad jos nereikalauja, jog subjektai būtų supažindinti
            su informacija, kurią susitariančiosios šalys, ėmusios antidempingo priemonių, turi pateikti mišriam muitų sąjungos komitetui
            pagal Sprendimo Nr. 1/95 46 straipsnį arba asociacijos tarybai pagal papildomo protokolo 47 straipsnio 2 dalį.
      Parašai.
      * * Proceso kalba: anglų.


1987 m. birželio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Belgijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla 1/86.