title: 2006 m. vasario 23 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # A-Punkt Schmuckhandels GmbH prieš Claudia Schmidt. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Landesgericht Klagenfurt - Austrija. # Laisvas prekių judėjimas - EB 28 ir 30 straipsniai - Lygiaverčio poveikio priemonės - Išnešiojamoji prekyba - Prekyba sidabro papuošalais - Draudimas. # Byla C-441/04.

text:
      Byla C‑441/04
      A-Punkt Schmuckhandels GmbH
      prieš
      Claudia Schmidt
      (Landesgericht Klagenfurt prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Laisvas prekių judėjimas – EB 28 ir 30 straipsniai – Lygiaverčio poveikio priemonės – Išnešiojamoji prekyba – Prekyba sidabro papuošalais – Draudimas“
      Sprendimo santrauka
      Laisvas prekių judėjimas – Kiekybiniai apribojimai – Lygiaverčio poveikio priemonės – Prekybos būdai
      (EB 28 ir 30 straipsniai)
      EB 28 straipsnis nedraudžia nacionalinės nuostatos, kuria valstybė narė draudžia savo teritorijoje prekybą sidabriniais papuošalais
         bei jų užsakymų rinkimą išnešiojamosios prekybos būdu, jei tokia nuostata yra taikoma visiems susijusiems ūkio subjektams
         ir nacionalinių prekių prekybai turi tą patį teisinį bei faktinį poveikį, kaip ir prekių iš kitų valstybių narių prekybai.
         Nacionalinis teismas turi patikrinti, ar nacionalinės nuostatos taikymas gali trukdyti prekėms iš kitų valstybių narių patekti
         į rinką arba sudaryti joms didesnių kliūčių nei nacionalinėms prekėms, ir, jei taip, patikrinti, ar atitinkama priemonė yra
         pateisinama bendrojo intereso tikslu arba vienu iš EB 30 straipsnyje išvardytų tikslų ir ar ji yra proporcinga šiam tikslui.

      (žr. 30 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2006 m. vasario 23 d.(*)

      „Laisvas prekių judėjimas – EB 28 ir 30 straipsniai – Lygiaverčio poveikio priemonės – Išnešiojamoji prekyba – Prekyba sidabro papuošalais – Draudimas“
      Byloje C‑441/04
      dėl Landesgericht Klagenfurt (Austrija) 2004 m. rugpjūčio 13 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2004 m. spalio 20 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      A‑Punkt Schmuckhandels GmbH
      prieš
      Claudia Schmidt,

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai J.‑P. Puissochet, U. Lõhmus (pranešėjas),
      generalinis advokatas P. Léger,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        C. Schmidt, atstovaujamos advokato A. Seebacher,
      –        Austrijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pesendorfer,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos B. Schima,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl EB 28 ir 30 straipsnių išaiškinimo.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp bendrovės A‑Punkt Schmuckhandels GmbH (toliau − A‑Punkt) ir C. Schmidt, kurioje siekiama, kad pastaroji nutrauktų išnešiojamąją prekybą sidabro papuošalais.

       Nacionalinis teisinis pagrindas
      3        Austrijos amatininkų, prekybininkų ir gamybinio pobūdžio profesinės veiklos kodekso (Gewerbeordnung, BGBl., 194/1994, toliau
         − GewO) 57 straipsnio 1 dalis draudžia prekybą kai kuriomis prekėmis, būtent sidabro papuošalais, ir užsakymų priėmimą gyvenamosiose
         patalpose:

      „Draudžiama lankytis pas privačius asmenis, siekiant gauti užsakymų, susijusių su maisto papildų, žuvies, vaistų, medicinos
         reikmenų, rankinių laikrodžių ir laikrodžių iš brangiųjų metalų, prekių iš aukso, sidabro ar platinos, brangenybių ir brangakmenių,
         ginklų ir amunicijos, pirotechnikos gaminių, kosmetikos produktų, antkapinių akmenų, antkapinių paminklų ir papildomų jų detalių,
         taip pat vainikų ir kitokių antkapių dekoracijų prekyba. Taip pat draudžiamos su šiomis prekėmis susijusios reklaminės akcijos,
         įskaitant reklamos ir patarimų susirinkimus, organizuojamos privačiose gyvenamosiose patalpose ir skirtos privatiems asmenims,
         nesvarbu, ar reklaminę akciją suorganizavo pats ūkio subjektas ar tretysis asmuo. <...>“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      4        C. Schmidt vadovauja įmonei, kurios buveinė įsteigta Vokietijoje. Ji užsiima kilnojamąja prekyba papuošalais Europos Sąjungos
         teritorijoje, vykdama pas privačius asmenis į privačias gyvenamąsias patalpas. Ji ten siūlo pirkti sidabro papuošalų ir priima
         tokių papuošalų užsakymus. Minėtų papuošalų vieneto pardavimo kaina neviršija 40 EUR.

      5        2003 m. gruodžio 18 d. privačiame namų ūkyje Klagenfurte, Austrijoje, C. Schmidt suorganizavo „papuošalų vakarėlį“. Po šio
         vakarėlio konkuruojančia veikla užsiimanti A‑Punkt, siekdama nutraukti C. Schmidt veiklą, pareiškė C. Schmidt ieškinį Landesgericht Klagenfuhrt, motyvuodama tuo, kad ši veikla draudžiama GewO 57 straipsnio 1 dalimi.

      6        C. Schmidt ginčija ieškovės pagrindinėje byloje reikalavimus, tvirtindama, kad GewO 57 straipsnis prieštarauja EB 28 straipsnyje numatytam laisvam prekių judėjimui. Ji, inter alia, pabrėžia, kad prekyba sidabro papuošalais gyvenamosiose patalpose yra teisėta Vokietijoje, Italijoje ir Jungtinėje Karalystėje.

      7        Šiomis aplinkybėmis Landgericht Klagenfurt nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir kreipėsi į Teisingumo Teismą, pateikdamas šiuos klausimus:

      „1.      Ar EB 28 ir 30 straipsnius reikia aiškintini taip, kad jie užtikrina atsakovės laisvę, vykdant savo profesinę veiklą, prekiauti
         sidabro papuošalais, lankantis pas privačius asmenis prekybos tokiais papuošalais ir jų užsakymų priėmimo tikslais?

      2.       Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar valstybės narės nacionalinės teisės nuostata, draudžianti prekiauti sidabro
         papuošalais lankantis pas privačius asmenis prekybos tokiais papuošalais ir jų užsakymų priėmimo tikslais, yra laisvo prekių
         judėjimo apribojimas EB 28 ir 30 straipsnių prasme?

      3.       Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar nacionalinės teisės nuostata, kuri prieštaraudama EB 28 ir 30 straipsniams
         draudžia prekiauti sidabro papuošalais, lankantis pas privačius asmenis prekybos tokiais papuošalais ir jų užsakymų priėmimo
         tikslais, neprieštarauja asmens teisei platinti šiuos papuošalus šiuo būdu?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      8        Šiais trimis kartu nagrinėtinais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar EB 28 straipsnis
         draudžia tokią nacionalinę nuostatą, šiuo atveju GewO 57 straipsnį, kuri draudžia prekybą sidabro papuošalais ir jų užsakymų priėmimą išnešiojamosios prekybos būdu.

      9        Pirmiausia konstatuotina, kad GewO 57 straipsnis draudžia šiai papuošalų rūšiai taikyti tam tikrą prekybos metodą. Pagrindinė byla kilo dėl to, kad įmonei, kurios
         buveinė įsteigta Vokietijoje, vadovaujantis asmuo organizavo prekybą papuošalais gyvenamosiose patalpose Austrijoje. Tokiomis
         aplinkybėmis nacionalinės nuostatos, draudžiančios prekybą papuošalais gyvenamosiose patalpose, patenka į laisvo paslaugų
         judėjimo sritį.

      10      1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos direktyva 85/577/EEB dėl vartotojų apsaugos, susijusios su sutartimis, sudarytomis ne prekybai
         skirtose patalpose (OL L 372, p. 31), siekia iš dalies suderinti vartotojų apsaugos taisykles kai kurių prekybos metodų, tarp
         jų ir prekybos pardavėjo vizito pas privatų asmenį metu, atžvilgiu.

      11      Nebūtina išsamiai nagrinėti minėtos direktyvos atlikto derinimo laipsnio – akivaizdu, kad valstybės narės turi teisę direktyvos
         8 straipsnio pagrindu priimti arba toliau taikyti labiau, nei numatyta minėtoje Direktyvoje, vartotojus saugančias nuostatas.

      12      Taigi, kaip matyti iš Teisingumo Teismo praktikos, valstybės narės gali šiuo pagrindu uždrausti arba palikti galioti visišką
         arba dalinį draudimą sudaryti sutartis ne prekybai skirtose vietose (žr., inter alia, 1989 m. gegužės 16 d. Sprendimo Buet ir EBS, 382/87, Rink. p. 1235, 16 punktą ir 1991 m. kovo 14 d. Sprendimo Di Pinto, C‑361/89, Rink. p. I‑1189, 21 punktą). Ši teisė vis dėlto turi būti įgyvendinama laikantis pagrindinio laisvo prekių judėjimo
         principo, kuris išreikštas EB 28 straipsnyje įtvirtintu kiekybinių importo apribojimų ir visų lygiaverčio poveikio priemonių
         tarp valstybių narių uždraudimu (žr. 2004 m. kovo 25 d. Sprendimo Karner, C‑71/02, Rink. p. I‑3025, 34 punktą).

      13      Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs dėl įvairių prekybos būdus reglamentuojančių nacionalinių nuostatų atitikties EB 28 straipsniui
         (žr., inter alia, 2005 m. gegužės 26 d. Sprendimo Burmanjer ir kiti, C‑20/03, Rink. p. I‑4133, 22 punktą).

      14      Kaip Teisingumo Teismas ne kartą nusprendė, bet kokie valstybės narės prekybos teisės aktai, galintys tiesiogiai ar netiesiogiai,
         iš tikrųjų ar potencialiai apriboti Bendrijos vidaus prekybą, yra laikomi kiekybiniams apribojimams lygiaverčio poveikio priemone,
         ir todėl draudžiami pagal šį straipsnį (žr., inter alia, 1974 m. liepos 11 d. Sprendimo Dassonville, 8/74, Rink. p. 837, 5 punktą; 2003 m. birželio 19 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑420/01, Rink. p. I‑6445, 25 punktą ir minėto sprendimo Karner 36 punktą).

      15      Tačiau Teisingumo Teismas 1993 m. lapkričio 24 d. Sprendime Keck ir Mithouard (C‑267/91 ir C‑268/91, Rink. p. I‑6097, 16 punktas) nurodė, kad tam tikrus pardavimo būdus ribojančios ar draudžiančios nacionalinės
         nuostatos nėra ribojančios Bendrijos vidaus prekybą Dassonville sprendime įtvirtintos Teisingumo Teismo praktikos prasme su sąlyga, kad šios nuostatos, pirma, taikomos visiems atitinkamiems
         subjektams, vykdantiems savo veiklą nacionalinėje teritorijoje, ir, antra, nacionalinių prekių prekybai turi tą patį teisinį
         ir faktinį poveikį, kaip ir prekių iš kitų valstybių narių prekybai (žr. 2000 m. sausio 13 d. Sprendimo TK‑Heimdienst, C‑254/98, Rink. p. I‑151, 23 punktą; 2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Deutscher Apothekerverband, C‑322/01, Rink. p. I‑14887, 68 punktą; minėto sprendimo Karner 37 punktą bei minėto sprendimo Burmanjer ir kiti 24 punktą).

      16      Vėliau Teisingumo Teismas nuostatas dėl tam tikrų prekybos būdų priskyrė pardavimo būdus reglamentuojančioms taisyklėms minėto
         Keck ir Mithouard sprendimo prasme (žr., inter alia , 1994 m. birželio 2 d. Sprendimo Tankstation ’t Heukske ir Boermans, C‑401/92 ir C‑402/92, Rink. p. I‑2199, 12−14 punktus; minėto sprendimo TK‑Heimdienst 24 punktą bei minėto sprendimo Burmanjer ir kiti 25 ir 26 punktus).

      17      Kaip matyti iš šio sprendimo 9 punkto, šioje byloje nagrinėjamos prekybą gyvenamosiose patalpose draudžiančios nacionalinės
         nuostatos susijusios su prekybos būdu. Aišku, kad jos neskirtos reglamentuoti prekių mainų tarp valstybių narių. Vis dėlto
         EB 28 straipsnyje numatyto draudimo joms galima netaikyti, tik jeigu jos atitinka dvi šio sprendimo 15 punkte nurodytas sąlygas.

      18      Dėl pirmos sąlygos matyti, kad GewO 57 straipsnis yra taikomas visiems susijusiems ūkio subjektams, vykdantiems savo veiklą Austrijos teritorijoje, nepaisant
         jų pilietybės. Taigi ši nuostata atitinka pirmą minėtame sprendime Keck ir Mithouard nurodytą sąlygą.

      19      Dėl antros sąlygos nustatyta, kad prekybą papuošalais gyvenamosiose patalpose draudžiančiose nuostatose neatsižvelgiama į
         byloje nagrinėjamų prekių kilmę.

      20      Taigi reikia patikrinti, ar bendras draudimas parduoti sidabro papuošalus bei priimti jų užsakymus išnešiojamosios prekybos
         būdu iš tikrųjų labiau trukdo patekti į rinką kitose valstybėse narėse pagamintoms prekėms nei nacionalinėms prekėms.

      21      Pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionalinė nuostata iš esmės gali apriboti nagrinėjamų prekių bendrą pardavimo apimtį atitinkamoje
         valstybėje narėje, ir todėl gali paveikti produktų iš kitų valstybių narių pardavimo apimtį. Vis dėlto šios aplinkybės neužtenka,
         kad minėta nuostata būtų laikoma lygiaverčio poveikio priemone (žr., inter alia, minėto sprendimo Keck ir Mithouard, 13 punktą ir 1996 m. birželio 20 d. Sprendimų Semeraro Casa Uno ir kiti, C‑418/93−C‑421/93, C‑460/93−C‑462/93, C‑464/93, C‑9/94−C‑11/94, C‑14/94, C‑15/94, C‑23/94, C‑24/94 ir C‑332/94, Rink. p. I‑2975,
         24 punktą).

      22      Tiesa, kad, kaip teigia Europos Bendrijų Komisija, nedidelės vertės papuošalų pardavimas gyvenamosiose patalpose gali būti
         tinkamesnis ir veiksmingesnis nei prekyba fiksuotoje prekybos struktūroje. Iš tikrųjų ūkio subjektams, kurių specializacija
         yra tokios vertės papuošalai, prekyba fiksuotoje prekybos struktūroje gali proporcingai padidinti išlaidas.

      23      Vis dėlto aplinkybės, kad prekybos būdas yra veiksmingesnis ir ekonomiškesnis, nepakanka patvirtinti, kad draudžianti nacionalinė
         nuostata patenka į EB 28 straipsnyje numatyto draudimo sritį. Iš tikrųjų tokia nuostata yra lygiaverčio poveikio priemonė,
         jei atitinkamo prekybos būdo draudimas daro didesnę įtaką prekėms iš kitų valstybių narių nei nacionalinėms prekėms.

      24      Šiuo atžvilgiu nustatyta, kad draudimas pagrindinėje byloje skirtas ne visoms prekybos atitinkamomis prekėmis formoms, o tik
         vienai iš jų, neatimant galimybės parduoti minėtas prekes nacionalinėje teritorijoje kitais būdais.

      25      Vis dėlto iš pateiktos medžiagos Teisingumo Teismas negali neabejotinai nustatyti, ar GewO 57 straipsnyje numatytas draudimas prekiauti gyvenamosiose patalpose daro didesnį poveikį prekių iš kitų valstybių narių
         prekybai, nei prekių iš Austrijos prekybai. Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi
         patikrinti, ar ši sąlyga įvykdyta, atsižvelgdamas būtent į šio sprendimo 20−24 punktuose išdėstytus motyvus.

      26      Jei patikrinęs šis nacionalinis teismas nustatys, kad GewO 57 straipsnyje numatytas draudimas prekes iš kitų valstybių narių veikia labiau nei nacionalines prekes tiek, kiek tai susiję
         su patekimu į nacionalinę rinką, tuomet jis turi nustatyti, ar šis draudimas yra pateisinamas bendrojo intereso tikslu 1979 m.
         vasario 20 d. Sprendime Rewe‑Zentral, vadinamame Cassis de Dijon (120/78, Rink. p. 649), įtvirtintos Teisingumo Teismo praktikos prasme arba vienu iš EB 30 straipsnyje išvardytų tikslų ir
         ar jis yra būtinas bei proporcingas šio tikslo įgyvendinimui.

      27      Šiuo atžvilgiu draudimą pagrindinėje byloje galima pateisinti vartotojų apsauga esant dviem sąlygoms: šis draudimas turi būti
         skirtas tik siekiamam tikslui įgyvendinti ir neviršyti to, kas būtina pasiekti šį tikslą.

      28      Vertinant reikia atsižvelgti į apsaugos, kuria, parduodant atitinkamus produktus ir renkant jų užsakymus, naudojasi vartotojai
         pagal Direktyvą 85/577, lygį.

      29      Tikrinant reikia atsižvelgti ir į prekybos sidabro papuošalais gyvenamosiose patalpose ypatybes, būtent į potencialiai padidėjusį
         vartotojų suklydimo pavojų, kylantį dėl informacijos trūkumo, dėl galimybės palyginti kainas nebuvimo ar dėl nepakankamų garantijų,
         kad šie papuošalai autentiški, taip pat dėl didesnio psichologinio spaudimo pirkti, kai prekyba vyksta privačioje aplinkoje.

      30      Remiantis tuo, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip: su laisvu prekių judėjimu susijęs EB 28 straipsnis
         nedraudžia nacionalinės nuostatos, kuria valstybė narė draudžia savo teritorijoje prekybą sidabriniais papuošalais bei jų
         užsakymų rinkimą išnešiojamosios prekybos būdu, jei tokia nuostata yra taikoma visiems susijusiems ūkio subjektams ir nacionalinių
         prekių prekybai turi tą patį teisinį bei faktinį poveikį, kaip ir prekių iš kitų valstybių narių prekybai. Prašymą priimti
         prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar, atsižvelgiant į pagrindinės bylos aplinkybes, nacionalinės nuostatos
         taikymas gali trukdyti prekėms iš kitų valstybių narių patekti į rinką arba sudaryti joms didesnių kliūčių nei nacionalinėms
         prekėms, ir, jei taip, patikrinti, ar atitinkama priemonė yra pateisinama bendrojo intereso tikslu Teisingumo Teismo praktikos
         suteikta šiai sąvokai prasme arba vienu iš EB 30 straipsnyje išvardytų tikslų ir ar ji yra proporcinga šiam tikslui.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      31      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      EB 28 straipsnis nedraudžia nacionalinės nuostatos, kuria valstybė narė draudžia savo teritorijoje prekybą sidabriniais papuošalais
            bei jų užsakymų rinkimą išnešiojamosios prekybos būdu, jei tokia nuostata yra taikoma visiems susijusiems ūkio subjektams
            ir nacionalinių prekių prekybai turi tą patį teisinį ir faktinį poveikį, kaip ir prekių iš kitų valstybių narių prekybai.
            Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar, atsižvelgiant į pagrindinės bylos aplinkybes,
            nacionalinės nuostatos taikymas gali trukdyti prekėms iš kitų valstybių narių patekti į rinką arba sudaryti joms didesnių
            kliūčių nei nacionalinėms prekėms ir, jei taip, patikrinti, ar atitinkama priemonė yra pateisinama bendrojo intereso tikslu
            Teisingumo Teismo praktikos suteikta šiai sąvokai prasme arba vienu iš EB 30 straipsnyje išvardytų tikslų ir ar ji yra proporcinga
            šiam tikslui.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


title: 2009 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Pärlitigu OÜ prieš Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tallinna Halduskohus - Estija.#Bendrasis muitų tarifas - Kombinuotoji nomenklatūra - Tarifinė klasifikacija - KN 0511 91 10 subpozicija - KN 0303 22 00 subpozicija - Sušaldyti išaugintų Atlanto lašišų nugarkauliai - Reglamentas (EB) Nr. 85/2006 - Antidempingo muitai.#Byla C-56/08.

text:
      Byla C‑56/08
      Pärlitigu OÜ
      prieš
      Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
      (Tallinna Halduskohus prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Bendrasis muitų tarifas – Kombinuotoji nomenklatūra – Tarifinė klasifikacija – KN 0511 91 10 subpozicija – KN 0303 22 00 subpozicija – Sušaldyti išaugintų Atlanto lašišų nugarkauliai – Reglamentas (EB) Nr. 85/2006 – Antidempingo muitai“
      Sprendimo santrauka
      Bendrasis muitų tarifas – Tarifinės pozicijos – Sušaldyti išaugintų Atlanto lašišų nugarkauliai, kurie lieka išėmus kaulus
            iš žuvų

      Reglamento Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo, iš dalies pakeisto Reglamentu
         Nr. 1719/2005, I priede išdėstytą Kombinuotąją Bendrojo muitų tarifo nomenklatūrą reikia aiškinti taip, kad sušaldyti išaugintų
         Atlanto lašišų (Salmo salar) nugarkauliai, kurie lieka išėmus kaulus iš žuvų, turi būti klasifikuojami Kombinuotosios nomenklatūros 0303 22 00 subpozicijoje,
         su sąlyga, kad muito mokėjimo momentu prekės yra tinkamos vartoti žmonių maistui, ir tai turi patikrinti nacionalinis teismas.

      (žr. 30 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. liepos 16 d.(*)

      „Bendrasis muitų tarifas – Kombinuotoji nomenklatūra – Tarifinė klasifikacija – KN 0511 91 10 subpozicija – KN 0303 22 00 subpozicija – Sušaldyti išaugintų Atlanto lašišų nugarkauliai – Reglamentas (EB) Nr. 85/2006 – Antidempingo muitai“
      Byloje C‑56/08
      dėl Tallinna Halduskohus (Estija) 2008 m. sausio 16 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2008 m. vasario 13 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Pärlitigu OÜ
      prieš
      Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus,

      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, G. Arestis (pranešėjas) ir J. Malenovský,
      generalinė advokatė V. Trstenjak,
      posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Pärlitigu OÜ, atstovaujamos advokato M. Maksing,

      –        Estijos vyriausybės, atstovaujamos L. Uibo,
      –        Europos Sąjungos Tarybos, atstovaujamos T. Tobreluts ir J.‑P. Hix, padedamų advokato G. Berrisch,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos K. Saaremäel‑Stoilov, H. Van Vliet ir A. Sipos,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. vasario 12 d. posėdžiui,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų
         ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo (OL L 256, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk.,
         2 t., p. 382), iš dalies pakeisto 2005 m. spalio 27 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1719/2005 (OL L 286, p. 1), I priede
         išdėstytos Kombinuotosios nomenklatūros (toliau – KN) 0511 91 10 ir 0303 22 00 subpozicijų išaiškinimu ir 2006 m. sausio 17 d.
         Tarybos reglamento (EB) Nr. 85/2006, nustatančio galutinį antidempingo muitą ir galutinai surenkančio laikinąjį muitą, nustatytą
         Norvegijos kilmės išaugintos lašišos importui (OL L 15, p. 1), 1 straipsnio 5 dalies galiojimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Estijos mokesčių ir muitų tarnybos Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus (toliau – PMTK) ir pagal Estijos teisę įsteigtos bendrovės Pärlitigu OÜ (toliau – Pärlitigu) dėl šiai skirto pranešimo apie mokėtinus mokesčius.

       Teisinis pagrindas
      3        Bendrosiose KN aiškinimo taisyklėse, nustatytose jos I skyriaus A skirsnio pirmoje dalyje, numatyta:

      „Klasifikuojant prekes pagal KN, turi būti vadovaujamasi šiais principais:
      1.       Skyrių, skirsnių ir poskirsnių pavadinimai pateikiami tik nurodymui palengvinti; juridiniais tikslais prekių klasifikavimas
         turi būti nustatomas pagal pozicijų pavadinimus bei skyrių ir skirsnių pastabas ir, jeigu šiuose pozicijų pavadinimuose ir
         pastabose nenurodyta kitaip, vadovaujantis toliau išdėstytomis nuostatomis.

      2.       a)      Bet kuri pozicijos pavadinime esanti nuoroda į kokią nors prekę turi būti taip pat laikoma nuoroda į tokią prekę, nesukomplektuotą
         arba nebaigtą gaminti, jeigu ji turi pagrindines sukomplektuotos arba baigtos gaminti prekės savybes. Tokia nuoroda taip pat
         įvardija ir sukomplektuotą arba baigtą gaminti prekę (taip pat prekę, laikomą sukomplektuota arba baigta gaminti vadovaujantis
         šia taisykle), kuri pateikiama nesurinkta arba išardyta.

      <…>
      6.       Juridiniais tikslais klasifikuojant prekes bet kurios pozicijos subpozicijose vadovaujamasi subpozicijų pavadinimais ir visomis
         taikytinomis subpozicijų pastabomis, taip pat mutatis mutandis pirmiau išdėstytomis taisyklėmis, laikantis nuostatos, kad gali būti sugretinamos tik to paties lygio subpozicijos. Taikant
         šią taisyklę taip pat reikia remtis atitinkamo skyriaus ar skirsnio pastabomis, jeigu pagal kontekstą nereikalaujama kitaip.“

      4        KN antros dalies I skyrių „Gyvi gyvūnai; gyvūninės kilmės produktai“, sudaro penki skirsniai.

      5        Viename jų, 3 skirsnyje „Žuvys ir vėžiagyviai, moliuskai ir kiti vandens bestuburiai“, yra 0303 pozicija. Ši pozicija, pavadinta
         „Sušaldytos žuvys, išskyrus žuvų filė ir kitą žuvų mėsą, klasifikuojamą 0304 pozicijoje“, skirstoma taip:

      „– Ramiojo vandenyno lašišos (Oncorhynchus nerka, Oncorhynchus gorbuscha, Oncorhynchus keta, Oncorhynchus tschawytscha, Oncorhynchus
         kisutch, Oncorhynchus masou ir Oncorhynchus rhodurus), išskyrus jų kepenis, ikrus (su kiaušidės plėvelės apvalkalu) ir pienius:

      <…>
      0303 22 00 – – Atlanto lašišos (Salmo salar) ir Dunojaus lašišos (Hucho hucho)“)

      <…>.“
      6        Šios 3 skirsnio pastabose nustatyta:

      „1.       Šiame skirsnyje neklasifikuojami:
      <…>
               c)      žuvys (įskaitant jų kepenis, ikrus su kiaušidės plėvelės apvalkalu ir pienius) arba vėžiagyviai, moliuskai ar kiti vandens
         bestuburiai, negyvi ir nevalgomi arba netinkami vartoti žmonių maistui dėl jų prigimties arba būklės (5 skirsnis); <…>

      <...>“
      7        KN antrosios dalies I skyriaus 5 skirsnio „Gyvūninės kilmės produktai, nenurodyti kitoje vietoje“ 0511 pozicija „Gyvūniniai
         produktai, nenurodyti kitoje vietoje, nugaišę gyvūnai, klasifikuojami 1 arba 3 skirsniuose, netinkami vartoti žmonių maistui“),
         suskirstyta taip:

      „0511 10 00  – Galvijų sperma
                                 – Kiti:
      0511 91 – – Produktai iš žuvų arba vėžiagyvių, moliuskų arba kitų vandens bestuburių; nugaišę gyvūnai, klasifikuojami 3 skirsnyje:
      0511 91 10 – – – Žuvų atliekos
      <…>“
      8        Minėto 5 skirsnio pastabose patikslinta:

      „1       Šiame skirsnyje neklasifikuojami:
               a)      valgomieji produktai (išskyrus gyvūnų žarnas, pūsles ir skrandžius, sveikus arba supjaustytus gabalais, taip pat skystą arba
         džiovintą gyvūnų kraują);

      <…>“
      9        KN antros dalies I skyriaus 3 skirsnio Europos bendrijos integruoto tarifo (TARIC) subpozicijos suskirstytos taip:

      „      0303 22 00 11 – – – Atlanto lašišos (Salmo salar)

               0303 22 00 11 – – – – Laukinės
               0303 22 00 12 – – – – Kitos
                0303 22 00 12 – – – – – Sveikos (neišdarinėtos)
                0303 22 00 13 – – – – – Išdarinėtos, su galvomis
                0303 22 00 15 – – – Kitos“.
      10      Reglamento Nr. 85/2006 1 straipsnyje nustatyta:

      „1.       Norvegijos kilmės išaugintai (kitai nei laukinė) lašišai, filė arba ne filė, šviežiai, atšaldytai arba sušaldytai, klasifikuojamai
         KN kodais ex03021200, ex03031100, ex03031900, ex03032200, ex03041013 ir ex03042013 (toliau – išauginta lašiša), nustatomas
         galutinis antidempingo muitas.

      <…>
      4.       Visoms <...> bendrovėms (kitoms nei Nordlaks Oppdrett AS) (papildomas TARIC kodas – A999) taikytinas galutinio antidempingo muito dydis yra lygus 5 dalyje nustatytos minimalios importo
         kainos ir grynosios franko kainos prie Bendrijos sienos, prieš sumokant muitą, skirtumui, jeigu pastaroji yra mažesnė už minimalią
         importo kainą. Jeigu grynoji franko kaina prie Bendrijos sienos yra lygi 5 dalyje nustatytai atitinkamai minimaliai importo
         kainai arba ją viršija, muitas nerenkamas.

      5.       Taikant 4 dalį, taikoma toliau pateiktos lentelės 2 skiltyje nurodyta minimali importo kaina. Jeigu po importo atlikus patikrinimą
         nustatoma, kad pirmo nepriklausomo Bendrijos pirkėjo faktiškai sumokėta grynoji franko kaina prie Bendrijos sienos (kaina
         po importo) yra mažesnė už po deklaravimo muitinėje nustatytą grynąją franko kainą prie Bendrijos sienos, prieš sumokant muitą,
         ir kaina po importo yra mažesnė už minimalią importo kainą, taikomas toliau pateiktos lentelės 3 skiltyje nurodytas nustatytas
         antidempingo muitas, išskyrus atvejus, jeigu prie šio 3 skiltyje nurodyto nustatyto muito pridėjus kainą po importo susidaro
         suma (faktiškai mokama kaina plius nustatytas muitas), kuri išlieka mažesnė nei toliau pateiktos lentelės 2 skiltyje nurodyta
         minimali importo kaina. Tokiu atveju muito dydis yra lygus toliau pateiktos lentelės 2 skiltyje nurodytos minimalios importo
         kainos ir kainos po importo skirtumui. Jeigu toks nustatytas antidempingo muitas renkamas atgaline data, jis renkamas atėmus
         visus anksčiau sumokėtus antidempingo muitus, apskaičiuotus pagal minimalią importo kainą.

               Išaugintos lašišos pavidalas

               Minimali importo kaina EUR/kg grynojo produkto svorio

               Nustatytas muitas EUR/kg grynojo produkto svorio

               TARIC kodas

               Sveika (neišdarinėta) žuvis, šviežia, atšaldyta arba sušaldyta

               2,80

               0,40

               0302 12 00 12
               0302 12 00 33
               0302 12 00 93
               0303 11 00 93
               0303 19 00 93
               0303 22 00 12
               0303 22 00 83

               Išskrosta, su galvomis, šviežia, atšaldyta arba sušaldyta

               3,11

               0,45

               0302 12 00 13
               0302 12 00 34
               0302 12 00 94
               0303 11 00 94
               0303 19 00 94
               0303 22 00 13
               0303 22 00 84

               Kita (įskaitant išskrostą, be galvų), šviežia, atšaldyta arba sušaldyta

               3,49

               0,50

               0302 12 00 15
               0302 12 00 36
               0302 12 00 96
               0303 11 00 18
               0303 11 00 96
               0303 19 00 18
               0303 19 00 96
               0303 22 00 15
               0303 22 00 86

               Sveika (nesupjaustyta) žuvų filė ir filė, supjaustyta gabaliukais, kurių kiekvienas sveria daugiau kaip 300 g, šviežia, atšaldyta
                  arba sušaldyta, su oda

               5,01

               0,73

               0304 10 13 13
               0304 10 13 94
               0304 20 13 13
               0304 20 13 94

               Sveika (nesupjaustyta) žuvų filė ir filė, supjaustyta gabaliukais, kurių kiekvienas sveria daugiau kaip 300 g, šviežia, atšaldyta
                  arba sušaldyta, be odos

               6,40

               0,93

               0304 10 13 14
               0304 10 13 95
               0304 20 13 14
               0304 20 13 95

               Kita sveika (nesupjaustyta) žuvų filė ir filė, supjaustyta gabaliukais, kurių kiekvienas sveria 300 g arba mažiau, šviežia,
                  atšaldyta arba sušaldyta

               7,73

               1,12

               0304 10 13 15
               0304 10 13 96
               0304 20 13 15
               0304 20 13 96

         <...>“
      11      2009 m. balandžio 16 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 319/2009, patikslinančiu Tarybos reglamentu (EB) Nr. 85/2006 Norvegijos
         kilmės išaugintos lašišos importui nustatytų galutinių antidempingo muitų taikymo aprėptis (OL L 101, p. 1), pastarojo reglamento
         1 straipsnio 1 dalis buvo pakeista taip:

      „Norvegijos kilmės išaugintai (kitai nei laukinei) lašišai, filė arba ne filė, šviežiai, atšaldytai arba sušaldytai, klasifikuojamai
         KN kodais ex03021200, ex03031100, ex03031900, ex03032200, ex03041013 ir ex03042013 (toliau – išauginta lašiša), nustatomas
         galutinis antidempingo muitas. Lašišų nugarkauliams, sudarytiems iš dalinai mėsa padengto žuvies kaulo, kurie yra valgomas
         šalutinis žuvininkystės pramonės produktas ir kurie klasifikuojami KN kodais ex03021200, ex03031100, ex03031900, ex03032200,
         galutinis antidempingo muitas netaikomas, jeigu ant nugarkaulio esanti mėsa sudaro ne daugiau kaip 40 % lašišos nugarkaulio
         svorio.“

      12      Reglamento Nr. 319/2009 2 straipsnyje numatyta:

      „Prekėms, kurioms netaikoma šiuo reglamentu iš dalies keičiamo Reglamento (EB) Nr. 85/2006 1 straipsnio 1 dalis, galutiniai
         antidempingo muitai, sumokėti ar pervesti į sąskaitas pagal Reglamento (EB) Nr. 85/2006 pradinės redakcijos 1 straipsnio 1 dalį,
         ir laikinieji antidempingo muitai, galutinai surinkti pagal to reglamento 2 straipsnį, grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti.“

      <...>“
      13      Pagal Reglamento Nr. 319/2009 3 straipsnį šis reglamentas taikomas atgaline data nuo 2006 m. sausio 21 dienos.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      14      2006 m. sausio 19 d. Pärlitigu, remdamasi Fossen AS išrašyta sąskaita faktūra, Norvegijoje nupirko 13 050 kg sušaldytų išaugintų Atlanto lašišų (Salmo salar) nugarkaulių, likusių išėmus  kaulus iš žuvų, ir sumokėjo 6,54 EEK už kilogramą. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą,
         ypač iš pirmojo prejudicinio klausimo formuluotės, matyti, kad šie produktai yra tinkami vartoti ir paprastai parduodami kaip
         maisto produktai.

      15      2006 m. sausio 23 d. Pärlitigu šias prekes importavo į Estiją, remdamasi muitinės deklaracija Nr. I 5446, kurioje jos buvo apibūdintos kaip KN kodu 0511 91 10
         klasifikuojamos žuvų atliekos, už kurias nerenkamas muitas. Tą pačią dieną PMTK priėmė šią deklaraciją ir išleido šias prekes
         į laisvą apyvartą. Todėl Pärlitigu sumokėjo 15 370 EEK pridėtinės vertės mokestį.

      16      2006 m. sausio 25 d. Pärlitigu tas pačias prekes perpardavė Alkfish OÜ už 8,47 EEK už kilogramą.

      17      2006 m. kovo 23 d. PMTK pareigūnas, vykdantis kontrolę a posteriori, norėdamas nustatyti, ar importo deklaracijoje nurodytas KN kodas yra teisingas, paėmė Alkfish OÜ sandėlyje buvusių atitinkamų prekių mėginį. Atlikus šio mėginio analizę buvo prieita prie išvados, kad ši prekė yra tinkama
         vartoti.

      18      Atsižvelgdama į šią išvadą, PMTK minėtoms prekėms nustatė naują KN kodą 0303 22 00 ir suklasifikavo pagal TARIC kodą 0303 22 00 15.
         2007 m. kovo 30 d. ji priėmė pranešimą apie mokėtinus mokesčius Nr. 12‑5/177, be kita ko, įskaitant Reglamente Nr. 85/2006
         numatytą antidempingo muitą.

      19      2007 m. balandžio 11 d. Pärlitigu pateikė skundą dėl šio pranešimo Tallinna Halduskohus (Talino administracinis teismas), prašydama, pirma, panaikinti šį sprendimą ir, antra, sustabdyti jo vykdymą taikant laikinąją
         apsaugos priemonę.

      20      Tokiomis aplinkybėmis Tallinna Halduskohus nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar (KN) reikia aiškinti taip, kad sušaldytas išaugintos Atlanto lašišos (Salmo salar) nugarkaulis (ašakos su žuvies mėsa), kuris lieka išėmus kaulus iš žuvies, tinkamas vartoti ir paprastai parduodamas kaip
         maisto produktas, turi būti klasifikuojamas:

      a)       0511 91 10 subpozicijoje „Žuvų atliekos“; ar
      b)       0303 22 00 15 subpozicijoje „Kitos“ „Atlanto lašišos (Salmo salar)“ dalys“?

      2.      Jeigu į pirmąjį klausimą reikia atsakyti naudojant b punktą, ar tuomet reglamento (Nr. 85/2006) <...> 1 straipsnio 5 dalyje
         pateikta lentelė dėl (EB) sutarties 5 straipsnyje įtvirtinto proporcingumo principo pažeidimo negalioja tiek, kiek remiantis
         šia lentele nustatyta minimali šaldyto lašišos nugarkaulio importo kaina yra didesnė už nustatytą sveikos (neišdarinėtos)
         žuvies bei už išdarinėtos žuvies su galva minimalią importo kainą?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo
      21      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmuoju klausimu iš esmės klausia, ar sušaldyti išaugintų Atlanto
         lašišų nugarkauliai, kurie lieka išėmus kaulus iš žuvų, priskiriami KN 0511 91 10 subpozicijai kaip žuvų atliekos, ar KN 0303 22 00 subpozicijai
         kaip Atlanto lašišos (Salmo salar) ir ypač TARIC 0303 22 00 15 subpozicijai.

      22      Pärlitigu nuomone, KN reikia aiškinti taip, kad byloje nagrinėjamos prekės turi būti klasifikuojamos KN 0511 91 00 subpozicijoje „Žuvų
         atliekos“, nes šis pavadinimas atitinka šių prekių pobūdį ir nėra kitos jas tiksliau atitinkančios subpozicijos. Tačiau Estijos
         vyriausybė ir Europos Bendrijų Komisija tvirtina, kad šios prekės, kurios yra tinkamos vartoti žmonių maistui, priskiriamos
         KN 0303 22 00 subpozicijai ir ypač TARIC 0303 22 00 15 subpozicijai.

      23      Reikia priminti, kad kai Teisingumo Teismui pateikiamas prašymas priimti prejudicinį sprendimą dėl tarifinės klasifikacijos,
         jis verčiau turi išaiškinti nacionaliniam teismui kriterijus, kurių taikymas leistų pastarajam teisingai klasifikuoti nagrinėjamus
         gaminius pagal KN, o ne pačiam nustatyti klasifikaciją, juo labiau kad jis nebūtinai turi visą reikalingą šiuo atžvilgiu informaciją.
         Taigi atrodo, kad nacionalinis teismas bet kuriuo atveju tai gali padaryti geriau (2002 m. lapkričio 7 d. Sprendimo Lohmann ir Medi Bayreuth, C‑260/00‑C‑263/00, Rink. p. I‑10045, 26 punktas ir 2006 m. vasario 16 d. Sprendimo Proxxon, C‑500/04, Rink. p. I‑1545, 23 punktas). Tačiau tam, kad pateiktų naudingą atsakymą, Teisingumo Teismas gali, bendradarbiaudamas
         su nacionaliniais teismais, pateikti nacionaliniam teismui visas, jo manymu, reikalingas nuorodas (be kita ko, žr. 2008 m.
         liepos 1 d. MOTOE, C‑49/07, Rink. p. I‑0000, 30 punktą).

      24      Taip pat reikia priminti, jog iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad, siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir lengvesnę
         kontrolę, prekių tarifinę klasifikaciją lemiantis kriterijus paprastai turi būti nustatytas atsižvelgiant į šių prekių požymius
         ir objektyvias savybes, išvardytas KN pozicijos ir skyriaus ar skirsnio pastabose (be kita ko, žr. 2004 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo
         DFDS, C‑396/02, Rink. p. I‑8439, 27 punktą; 2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Intermodal Transports, C‑495/03, Rink. p. I‑8151, 47 punktą ir 2007 m. vasario 15 d. Sprendimo RUMA, C‑183/06, Rink. p. I‑1559, 27 punktą).

      25      Taigi reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos prekės nėra aiškiai nurodytos nei aptariamose KN pozicijose,
         nei jos skyriaus ar skirsnio pastabose. Tačiau aišku, kad šios prekės priskiriamos KN antros dalies I skyriui „Gyvi gyvūnai;
         gyvūninės kilmės produktai“. Šis skyrius suskirstytas į penkis skirsnius, tarp kurių yra 3 skirsnis „Žuvys ir vėžiagyviai,
         moliuskai ir kiti vandens bestuburiai“ ir 5 skirsnis „Gyvūninės kilmės produktai, nenurodyti kitoje vietoje“. Iš pastarojo
         pavadinimo aiškiai matyti, kad 5 skirsnis susijęs su produktais, kurie neatitinka kitų keturių minėto skyriaus skirsnių pavadinimų.
         Be to, 5 skirsnio 1 pastabos a punkte nurodyta, kad šiame skirsnyje neklasifikuojami valgomieji produktai, išskyrus gyvūnų
         žarnas, pūsles, skrandžius ir kraują. Šiame kontekste reikia nustatyti kriterijus, pateisinančius galimą pagrindinėje byloje
         nagrinėjamų prekių klasifikavimą KN antros dalies I skyriaus 3 skirsnio subpozicijoje.

      26      Iš nusistovėjusios teismų praktikos išplaukia, kad bendrojo muitų tarifo skirsnių antraštėse esančios pastabos, kaip ir Muitinių
         bendradarbiavimo tarybos nomenklatūros paaiškinimai, yra svarbios priemonės užtikrinant vienodą šio tarifo taikymą, kuriomis
         galima remtis jį aiškinant (žr. 1997 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Wiener SI, C‑338/95, Rink. p. I‑6495, 11 punktą ir 2002 m. vasario 7 d. Sprendimo Turbon International, C‑276/00, Rink. p. I‑1389, 22 punktą).

      27      KN antros dalies I skyriaus 3 skirsnio 1 pastabos a punkte nustatyta, kad šiame skirsnyje neklasifikuojamos žuvys, kurios
         netinkamos vartoti žmonių maistui dėl jų prigimties arba būklės. Taigi iš šios pastabos formuluotės matyti, kad nustatant,
         ar pagrindinėje byloje nagrinėjamos prekės priskirtinos minėtam 3 skirsniui, lemiamas kriterijus yra jų požymis, susijęs su
         vartojimu žmonių maistui. Tokiomis aplinkybėmis reikia atsakyti į esminį klausimą, ar muito mokėjimo momentu prekės, t. y.
         sušaldyti išaugintų Atlanto lašišų nugarkauliai, kurie lieka išėmus kaulus iš žuvų, buvo tinkami vartoti žmonių maistui (pagal
         analogiją žr. 1994 m. rugpjūčio 9 d. Sprendimo Neckermann Versand, C‑395/93, Rink. p. I‑4027, 8 punktą ir 2006 m. liepos 13 d. Sprendimo Anagram International, C‑14/05, Rink. p. I‑6763, 26 punktą), ir tai turi patikrinti nacionalinis teismas.

      28      Šiuo atžvilgiu ieškovė pagrindinėje byloje tvirtina, kad minėtų prekių ribota vertė rodo, jog net jeigu jos yra produktai,
         skirti vartoti žmonių maistui tam tikromis sąlygomis, jų negalima laikyti maisto produktais. Iš tiesų KN antros dalies I skyriaus
         3 skirsnio sistema susijusi su žuvimis, kurių dalys arba gaminiai dar gali būti vartojami kaip sveikos (neišdarinėtos) žuvys
         arba jų pagrindinės dalys. Taigi žuvų nugarkauliai neatitinka šių reikalavimų, nes jie nebeturi tų esminių savybių ir požymių,
         kurie, remiantis objektyviais pagrindais ir ekonominiais motyvais, leistų šias prekes klasifikuoti minėto 3 skirsnio subpozicijoje.

      29      Tačiau kadangi pagal šio sprendimo 24 punkte nurodytą teismo praktiką pagrindinėje byloje nagrinėjamų prekių klasifikavimas
         turi būti pagrįstas jų objektyviais požymiais ir savybėmis, apibrėžtais KN antros dalies I skyriaus 3 skirsnio pozicijose
         ir pastabose, akivaizdu, kad šių prekių atveju lemiamas klasifikavimo kriterijus yra galimybė jas vartoti žmonių maistui,
         o ne jų vertė ar kiekis.

      30      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmą pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad KN reikia aiškinti taip, kad sušaldyti
         išaugintų Atlanto lašišų (Salmo salar) nugarkauliai, kurie lieka išėmus kaulus iš žuvų, turi būti klasifikuojami KN kodu 0303 22 00, su sąlyga, kad muito mokėjimo
         momentu prekės yra tinkamos vartoti žmonių maistui, ir tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
         teismas.

       Dėl antrojo klausimo
      31      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas antruoju klausimu klausia, ar Reglamento Nr. 85/2006 1 straipsnio 5 dalis
         negalioja, nes ji pažeidžia proporcingumo principą, numatantį didesnę negu sveikoms (neišdarinėtoms) žuvims arba išskrostoms
         žuvims su galvomis nustatytąją sušaldytų lašišų nugarkaulių minimalią importo kainą.

      32      Šiuo reglamentu nustatomas galutinis antidempingo muitas Norvegijos kilmės išaugintai lašišai, filė arba ne filė, šviežiai,
         atšaldytai arba sušaldytai, skirtai produktams, kurie klasifikuojami TARIC kodu 0303 22 00 15 „Kita (įskaitant išskrostą,
         be galvų), šviežia, atšaldyta arba sušaldyta“, kuriuo, remiantis PMTK pranešimu apie mokėtinus mokesčius Nr. 12‑5/177, turi
         būti klasifikuojamos pagrindinėje byloje nagrinėjamos prekės. Šio reglamento 1 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad galutinio
         antidempingo muito dydis yra lygus šio straipsnio 5 dalyje nustatytos minimalios importo kainos ir grynosios franko kainos
         prie Bendrijos sienos, prieš sumokant muitą, skirtumui, jeigu pastaroji yra mažesnė už minimalią importo kainą. 5 dalyje pateiktoje
         lentelėje TARIC kodu 0303 22 00 15 klasifikuojamoms prekėms nustatyta 3,49 euro minimali importo kaina už kilogramą, kuri
         iš tiesų yra didesnė už nustatytąją sveikoms (neišdarinėtoms) žuvims ir išskrostoms žuvims su galvomis, atitinkamai 2,80 ir
         3,11 euro už kilogramą.

      33      Reglamento Nr. 85/2006 taikymo sritis vėliau buvo patikslinta Reglamentu Nr. 319/2009, įsigaliojusiu nuo 2009 m. balandžio
         16 dienos.

      34      Iš pastarojo reglamento 5–7 konstatuojamųjų dalių išplaukia, kad atsižvelgdama į šioje prejudicinėje procedūroje pateiktą
         antrąjį klausimą Komisija pradėjo Norvegijos kilmės išaugintai lašišai taikomų antidempingo priemonių dalinę tarpinę peržiūrą,
         apsiribodama šio produkto apibrėžtimi. Buvo tikslinga patikrinti, ar sušaldyti lašišos nugarkauliai patenka į Reglamentu Nr. 85/2006
         reglamentuojamų produktų apibrėžtį, ypač į tų, kurie nurodyti kaip „Kita (įskaitant išskrostą, be galvų), šviežią, atšaldytą
         arba sušaldytą“, be kita ko, atitinkantys TARIC kodą 0303 22 00 15.

      35      Atlikus šį patikrinimą buvo prieita prie išvados, kad lašišų nugarkauliai ir išaugintos lašišos, apibrėžtos Reglamento Nr. 85/2006
         1 straipsnyje, yra du skirtingi produktai, nes jie negali būti pakeičiami vieni kitu ir nekonkuruoja Bendrijos rinkoje. Todėl
         nuo to laiko šio reglamento 1 straipsnio 1 dalyje, pakeistoje Reglamentu Nr. 319/2009, numatyta, kad lašišos nugarkauliams,
         sudarytiems iš dalies mėsa padengto žuvies kaulo, kurie yra valgomas šalutinis žuvininkystės pramonės produktas ir klasifikuojami
         KN kodais ex03021200, ex03031100, ex03031900, ex03032200, galutinis antidempingo muitas netaikomas, jeigu ant nugarkaulio
         esanti mėsa sudaro ne daugiau kaip 40 % lašišos nugarkaulio svorio.

      36      Be to, Reglamento Nr. 319/2009 3 straipsnyje nustatyta, kad šis reglamentas taikomas atgaline data nuo 2006 m. sausio 21 dienos.
         Jo antrame straipsnyje atitinkamai numatytas prekių, kurioms netaikoma Reglamentu Nr. 319/2009 iš dalies pakeisto Reglamento
         Nr. 85/2006 1 straipsnio 1 dalis, galutinių antidempingo muitų, sumokėtų ar pervestų į sąskaitas pagal Reglamento Nr. 85/2006
         pradinės redakcijos 1 straipsnio 1 dalį, ir laikinųjų galutinai surinktų antidempingo muitų, grąžinamas arba atsisakymas juos
         išieškoti.

      37      Reikia konstatuoti, kad Reglamentą Nr. 85/2006 pakeitus Reglamentu Nr. 319/2009 atgaline data, siekiant priimti sprendimą
         pagrindinėje byloje, dingo bet koks suinteresuotumas dėl Teisingumo Teismo atsakymo į prašymą priimti prejudicinį sprendimą
         pateikusio teismo antrąjį klausimą.

      38      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, jog šis prašymą pateikęs teismas turi ieškovės pateiktų duomenų, kad pagrindinėje
         nagrinėjamų prekių atveju ant lašišos nugarkaulio esanti mėsa sudaro ne daugiau kaip 24 % šio nugarkaulio svorio, ir būtent
         tai paskatino šį teismą kreiptis dėl to, ar šioms prekėms pagal Reglamentą Nr. 85/2006 taikomi antidempingo muitai atitinka
         proporcingumo principą.

      39      Atsižvelgiant į šią nustatytą faktinę aplinkybę, remiantis Reglamentu Nr. 319/2009, atrodo, kad šios prekės laikomos tokiomis,
         kurioms niekada nebuvo taikomi Reglamente Nr. 85/2006 nustatyti antidempingo muitai.

      40      Šiomis aplinkybėmis nereikia atsakyti į antrąjį klausimą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      41      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo,
            iš dalies pakeisto 2005 m. spalio 27 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1719/2005 (OL L 286, p. 1), I priede išdėstytą Kombinuotąją
            nomenklatūrą reikia aiškinti taip, kad sušaldyti išaugintų Atlanto lašišų (Salmo salar) nugarkauliai, kurie lieka išėmus kaulus iš žuvų, turi būti klasifikuojami KN kodu 0303 22 00, su sąlyga, kad muito mokėjimo
            momentu prekės yra tinkamos vartoti žmonių maistui, ir tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
            teismas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: estų.


1979 m. gegužės 31 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Ministère public prieš Gilbert Even ir Office national des pensions pour travailleurs salariés (ONPTS). # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour du travail de Liège - Belgija. # # Byla 207/78.


1998 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Compañía Internacional de Pesca y Derivados SA (Inpesca) prieš Europos Bendrijų Komisiją ir Pesquería Vasco-Montañesa SA (Pevasa). # Nepriimtinumas. # Sujungtos bylos C-199/94 P ir C-200/94 P REV.


2015 m. birželio 11 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Skatteministeriet prieš Baby Dan A/S.#Vestre Landsret prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Muitų sąjunga ir bendrasis muitų tarifas – Kombinuotoji nomenklatūra – Tarifinis klasifikavimas – 7318 ir 8302 pozicijos – Gaminys, specialiai sukurtas vaikų apsaugai skirtiems saugos barjerams tvirtinti.#Byla C-272/14.


1990 m. liepos 10 d. Pirmosios instancijos teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Automec Srl prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Procédure - Priimtinumas - Konkurencija. # Byla T-64/89.


title: 2011 m. birželio 16 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Stichting de Thuiskopie prieš Opus Supplies Deutschland GmbH ir kt..#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Hoge Raad der Nederlanden - Nyderlandai.#Teisės aktų derinimas - Autorių teisės ir gretutinės teisės - Direktyva 2001/29/EB - Atgaminimo teisė - Išimtys ir apribojimai - Kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtis - 5 straipsnio 2 dalies b punktas ir 5 dalis - Teisinga kompensacija - Mokestį, skirtą šiai kompensacijai finansuoti, turintis mokėti asmuo - Nuotolinė prekyba tarp skirtingose valstybėse narėse gyvenančių asmenų.#Byla C-462/09.

text:
      Byla C‑462/09
      Stichting de Thuiskopie
      prieš
      Opus Supplies Deutschland GmbH ir kt.
      (Hoge Raad der Nederlanden prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2001/29/EB – Atgaminimo teisė – Išimtys ir apribojimai – Kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtis – 5 straipsnio 2 dalies b punktas ir 5 dalis – Teisinga kompensacija – Mokestį, skirtą šiai kompensacijai finansuoti, turintis mokėti asmuo – Nuotolinė prekyba tarp skirtingose valstybėse narėse gyvenančių asmenų“
      Sprendimo santrauka
      1.        Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2001/29 – Autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje
            visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimas – Atgaminimo teisė – Kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtis – Teisinga kompensacija
            – Skolininkas
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies  b punktas ir 5 dalis)
      2.        Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2001/29 – Autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje
            visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimas – Atgaminimo teisė – Kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtis
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies  b punktas ir 5 dalis)
      1.        Direktyva 2001/29 dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo, visų pirma
         jos 5 straipsnio 2 dalies b punktas ir 5 dalis, turi būti aiškinama taip, kad galutinis naudotojas, kuris atgamina saugomą
         kūrinį asmeniniam naudojimui, iš principo turi būti laikomas teisingą kompensaciją, numatytą minėtame 2 dalies b punkte, turinčiu
         sumokėti asmeniu. Tačiau, atsižvelgiant į praktinius sunkumus, kylančius siekiant nustatyti privačius naudotojus ir įpareigoti
         juos kompensuoti teisių turėtojams daromą žalą, valstybės narės gali įtvirtinti mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui,
         kurį mokėtų subjektai, teikiantys atgaminimo įrangą, aparatus ar laikmenas šiam galutiniam naudotojui, nes šie asmenys gali
         įskaičiuoti mokestį į taip suteiktos įrangos, aparatų ar laikmenų kainą, kurią sumoka galutinis naudotojas.

      (žr. 27, 29 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      2.        Direktyva 2001/29 dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo, ypač jos
         5 straipsnio 2 dalies b punktas ir 5 dalis, turi būti aiškinama taip, kad valstybė narė, kuri numatė mokesčio už kopijavimo
         asmeniniam naudojimui, kurį turi mokėti saugomų kūrinių atgaminimo laikmenų gamintojas ar importuotojas, sistemą ir kurios
         teritorijoje daroma žala autoriams dėl to, kad joje gyvenantys pirkėjai naudoja jų kūrinius asmeniniam naudojimui, turi užtikrinti,
         kad šie autoriai iš tikrųjų gautų teisingą kompensaciją, skirtą šiai žalai atlyginti. Šiuo požiūriu vien tai, kad profesionalus
         atgaminimo įrangos, aparatų ar laikmenų pardavėjas įsisteigęs kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje gyvena pirkėjai, neturi
         įtakos pareigai pasiekti rezultatą. Nesant galimybės užtikrinti, kad teisinga kompensacija bus surinkta iš pirkėjų, nacionalinis
         teismas turi aiškinti nacionalinę teisę taip, kad šią kompensaciją būtų galima surinkti iš komercine veikla užsiimančio mokėtojo.

      (žr. 41 punktą, rezoliucinės dalies 2 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. birželio 16 d.(*)

      „Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2001/29/EB – Atgaminimo teisė – Išimtys ir apribojimai – Kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtis – 5 straipsnio 2 dalies b punktas ir 5 dalis – Teisinga kompensacija – Mokestį, skirtą šiai kompensacijai finansuoti, turintis mokėti asmuo – Nuotolinė prekyba tarp skirtingose valstybėse narėse gyvenančių asmenų“
      Byloje C‑462/09
      dėl Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandai) 2009 m. lapkričio 20 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2009 m. lapkričio 25 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Stichting de Thuiskopie
      prieš
      Opus Supplies Deutschland GmbH,

      Mijndert van der Lee,

      Hananja van der Lee
      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai R. Silva de Lapuerta, G. Arestis, J. Malenovský (pranešėjas) ir T. von Danwitz,
      generalinis advokatas N. Jääskinen,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. gruodžio 15 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Stichting de Thuiskopie, atstovaujamos advokatų T. Cohen Jehoram ir V. Rörsch,

      –        Opus Supplies Deutschland GmbH bei M. ir H. van der Lee, atstovaujamų advokatų D. Visser ir A. Quaedvlieg,

      –        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos T. Materne ir J.‑C. Halleux,
      –        Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos N. Díaz Abad,
      –        Lietuvos vyriausybės, atstovaujamos D. Kriaučiūno ir L. Liubertaitės,
      –        Austrijos vyriausybės, atstovaujamos E. Riedl ir G. Kunnert,
      –        Suomijos vyriausybės, atstovaujamos J. Heliskoski,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos A. Nijenhuis ir J. Samnadda,
      susipažinęs su 2011 m. kovo 10 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB
         dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, p. 10; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230) 5 straipsnio 2 dalies b punkto ir 5 dalies išaiškinimo.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Stichting de Thuiskopie (toliau –Stichting) ir Opus Supplies Deutschland GmbH (toliau – Opus) bei dviejų šios bendrovės direktorių M. van der Lee ir H. van der Lee dėl šios bendrovės mokėtino mokesčio, skirto teisingai
         kompensacijai, mokamai autorių teisių turėtojams pagal kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį (toliau – mokestis už kopijavimą
         asmeniniam naudojimui), finansuoti.

       Teisinis pagrindas
       Direktyva 2001/29
      3        Direktyvos 2001/29 9, 10, 31, 32, 35 ir 38 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:

      „(9)      Kiekvienas autorių teisių ir gretutinių teisių derinimas turi būti grindžiamas aukšto lygio apsauga, nes tokios teisės yra
         labai svarbios intelektinei kūrybai. Jų apsauga padeda užtikrinti kūrybingumo palaikymą ir plėtojimą autorių, atlikėjų, prodiuserių,
         vartotojų, kultūros, pramonės ir apskritai visuomenės labui. Dėl to intelektinė nuosavybė yra pripažinta sudedamąja nuosavybės
         dalimi.

      (10)      Kad autoriai ar atlikėjai galėtų tęsti savo kūrybinį ir meninį darbą, už savo darbo naudojimą jie turi gauti teisingą atlyginimą;
         jį turi gauti ir prodiuseriai, kad galėtų finansuoti šį darbą. <...>

      <...>
      (31)      Turi būti išlaikyta derama pusiausvyra tarp įvairių kategorijų teisių turėtojų teisių ir interesų, taip pat tarp įvairių kategorijų
         teisių turėtojų ir saugomų objektų naudotojų. <...>

      (32)      Ši direktyva nustato išsamų atgaminimo teisės ir viešo paskelbimo teisės išimčių ir apribojimų sąrašą. Kai kurios išimtys
         arba apribojimai prireikus taikomi tik atgaminimo teisei. Šiame sąraše deramai atsižvelgiama į skirtingas valstybių narių
         teisės tradicijas ir kartu siekiama užtikrinti veikiančią vidaus rinką. Valstybės narės turėtų laikytis nuoseklaus šių išimčių
         ir apribojimų taikymo, kuris bus įvertintas ateityje apžvelgiant įstatymų įgyvendinimą.

      <...>
      (35)      Taikant tam tikras išimtis ar apribojimus teisių turėtojai turėtų gauti teisingą atlyginimą, kad jiems būtų deramai kompensuota
         už naudojimąsi jų saugomais kūriniais ar kitais objektais. Nustatant tokio atlyginimo formą, išsamią tvarką ir galimą dydį
         kiekvienu atveju turėtų būti atsižvelgiama į konkrečias aplinkybes. Įvertinant šias aplinkybes vertingas kriterijus būtų iš
         to kylanti galima žala teisių turėtojams. Tais atvejais, kai teisių turėtojai kokia nors kita forma jau yra gavę atlyginimą,
         pvz., licencinio mokesčio dalį, galima netaikyti jokio specialaus ar atskiro mokėjimo. Nustatant tinkamos kompensacijos dydį
         turėtų būti atsižvelgiama į šioje direktyvoje nurodytų techninės apsaugos priemonių naudojimo laipsnį. Tam tikrose situacijose,
         kai žala teisių turėtojui yra minimali, gali nebūti ir jokio įsipareigojimo dėl atlyginimo.

      <...>
      (38)      Valstybėms narėms turėtų būti leidžiama nustatyti išimtį ar apribojimus atgaminimo teisei tam tikriems garso, vaizdo ir audiovizualinės
         medžiagos atgaminimo asmeniniam naudojimui atvejams, kartu nustatant ir teisingą kompensaciją. Gali būti įdiegiamos arba toliau
         taikomos teisių turėtojams žalą kompensuojančios atlyginimo sistemos. <...>.“

      4        Direktyvos 2001/29 2 straipsnyje „Atgaminimo teisė“ nustatyta :

      „Valstybės narės nustato išimtinę teisę leisti arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai, laikinai ar nuolat bet kuriuo būdu
         ir bet kuria forma atgaminti visą arba iš dalies:

      a)      autoriams – savo kūrinius;
      b)      atlikėjams – savo atlikimų įrašus;
      c)      fonogramų gamintojams – savo fonogramas;
      d)      filmų pirmojo įrašo gamintojams – jų filmų originalus ir kopijas;
      e)      transliuojančiosioms organizacijoms – savo transliacijų įrašus nepaisant to, ar tos transliacijos perduotos laidais ar eteriu,
         įskaitant kabelinį ar palydovinį perdavimą.“

      5        Direktyvos 2001/29 5 straipsnio „Išimtys ir apribojimai“ 2 dalies b punkte nustatyta:

      „Valstybės narės 2 straipsnyje nustatytai atgaminimo teisei gali nustatyti išimtis arba apribojimus šiais atvejais:
      <...>
      b)      kai atgaminama asmeniniam naudojimui bet kurioje laikmenoje ir atgaminantys fiziniai asmenys nesiekia tiesioginių ar netiesioginių
         komercinių tikslų, su sąlyga, kad teisių turėtojai gautų teisingą kompensaciją, priklausomą nuo 6 straipsnyje nurodytų techninių
         apsaugos priemonių taikymo ar netaikymo atitinkamam kūriniui ar objektui.“

      6        Šios direktyvos 5 straipsnio 5 dalyje numatyta:

      „Šio straipsnio 1, 2, 3 ir 4 dalyse nustatytos išimtys ir apribojimai taikomi tik tam tikrais specialiais atvejais, kurie
         neprieštarauja įprastiniam kūrinio ar kito objekto naudojimui ir nepagrįstai nepažeidžia teisėtų teisių turėtojų interesų.“

       Nacionalinės teisės aktai
      7        Autorių teisių įstatymo (Auteurswet, Staatsblad 2008, Nr. 538) 16c straipsnio 1–3 dalyse numatyta :

      „1.      Autoriaus teisė į literatūros, mokslo arba meno kūrinį nepažeidžiama jį ar jo dalį atgaminant laikmenoje, kuri skirta šiam
         kūriniui atkurti, jeigu kopijuojama neturint tiesioginio arba netiesioginio komercinio tikslo ir tik fizinio asmens, kuris
         pasigamina kopiją, studijoms arba asmeniniam naudojimui.

      2.      Už 1 dalyje nurodytą atgaminimą kūrinio autoriui arba jo teisių perėmėjui mokamas teisingas atlyginimas. Jį privalo mokėti
         1 dalyje nurodytų prekių gamintojas arba importuotojas.

      3.      Gamintojo pareiga mokėti atsiranda tuo momentu, kai jo pagamintos prekės gali būti pateikiamos į rinką. Ši importuotojo pareiga
         atsiranda importuojant.“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      8        Kaip matyti iš Autorių teisių įstatymo 16c straipsnio 1 dalies, Nyderlandų Karalystė nacionalinėje teisėje numatė kopijavimo
         asmeniniam naudojimui išimtį. Pagal to paties straipsnio 2 dalį mokėti mokestį turi atgaminimo laikmenos gamintojas arba importuotojas.

      9        Stichting yra Nyderlandų įstaiga, įgaliota rinkti mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui.

      10      Opus yra Vokietijoje įsteigta bendrovė, internetu parduodanti tuščias, t. y. neįrašytas, atgaminimo laikmenas. Ji parduoda prekes,
         be kita ko, skirtas Nyderlandams, per interneto svetaines olandų kalba, o tikslinė visuomenė yra Nyderlandų vartotojai.

      11      Opus parengtoje pirkimo–pardavimo sutartyje numatyta, kad Nyderlandų vartotojo internetu atliktas užsakymas vykdomas Vokietijoje
         ir prekės kliento vardu ir sąskaita siunčiamos iš Vokietijos į Nyderlandus naudojantis pašto transportuotojo, kurį iš tikrųjų
         samdo Opus, paslaugomis.

      12      Opus nemoka mokesčio už kopijavimą asmeniniam naudojimui už laikmenas, pristatomas savo klientams į Nyderlandus, nei šioje valstybėje
         narėje, nei Vokietijoje. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad į kainą už atgaminimo laikmenas,
         kuriomis prekiauja Opus, neįtrauktas mokestis už kopijavimą asmeniniam naudojimui.

      13      Stichting, tvirtindama, kad Opus turėtų būti laikoma „importuotoja“ pagal Autorių teisių įstatymą ir todėl ji turi mokėti mokestį už kopijavimą asmeniniam
         naudojimui, kreipėsi į Nyderlandų teismus, reikalaudama, kad būtų sumokėtas šis mokestis.

      14      Opus, remdamasi pirkimo–pardavimo sutarties sąlygomis, ginčija, kad ji yra atgaminimo laikmenų, kuriomis prekiauja, importuotoja
         į Nyderlandus. Ji tvirtina, kad importuotojais turi būti laikomi Nyderlandų pirkėjai, t. y. atskiri vartotojai.

      15      Šiam Opus gynybos argumentui pritarė pirmąja instancija ir vėliau apeliacine instancija bylą nagrinėję teismai, kurie atmetė Stichting mokėjimo reikalavimą. Stichting padavė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.

      16      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar šių teismų sprendimas šioje byloje neprieštarauja
         Direktyvai 2001/29. Teismo nuomone, jeigu pirkėjas, t. y. atskiras vartotojas, būtų laikomas importuotoju, taigi ir mokestį
         už kopijavimą asmeniniam naudojimui turinčiu mokėti asmeniu, tai reikštų, kad jo faktiškai neįmanoma rinkti, nes praktiškai
         sunku nustatyti individualų pirkėją. Todėl teismas siekia išsiaiškinti, ar sąvokos „importuotojas“ nederėtų aiškinti plačiau,
         negu tai išplaukia vien iš lingvistinės šios sąvokos reikšmės, taip pat atsižvelgiant į galutinę duomenų laikmenų paskirtį,
         kuri yra žinoma ir profesionaliam pardavėjui.

      17      Šiomis aplinkybėmis Hoge Raad der Nederlanden nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar direktyvoje [2001/29], ypač jos 5 straipsnio 2 dalies b punkte ir 5 dalyje, pateikiami kriterijai, leidžiantys atsakyti
         į klausimą, kas pagal nacionalinę teisę turi mokėti „teisingą kompensaciją“ 5straipsnio 2 dalies b punkto prasme? Jei [atsakymas
         būtų teigiamas], kokie tie kriterijai?

      2.      Ar nuotolinės prekybos atveju, kai pirkėjas gyvena kitoje valstybėje narėje negu pardavėjas, pagal direktyvos [2001/29] 5 straipsnio
         5 dalį reikalaujama taip plačiai aiškinti nacionalinę teisę, jog būtų suprantama, kad komercine veikla užsiimantis subjektas
         turi mokėti „teisingą kompensaciją“ 5 straipsnio 2 dalies b punkto prasme bent vienoje nuotolinėje prekyboje dalyvaujančių
         valstybių narių?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo
      18      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/29 nuostatos,
         ypač jos 5 straipsnio 2 dalies b punktas ir 5 dalis, turi būti aiškinami taip, kad jose įtvirtinti kriterijai, leidžiantys
         nustatyti, kas turi mokėti teisingą kompensaciją pagal kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį.

      19      Pirmiausia reikia priminti, kad pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnį valstybės narės autoriams nustato išimtinę teisę leisti
         arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai, laikinai ar nuolat bet kuriuo būdu ir bet kuria forma atgaminti visą savo kūrinį
         arba jo dalį.

      20      Tačiau pagal šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punktą valstybės narės gali nustatyti išimtinės autoriaus kūrinio atgaminimo
         teisės išimtį, kai atgaminama asmeniniam naudojimui bet kokioje laikmenoje ir atgaminantys fiziniai asmenys nesiekia tiesioginių
         ar netiesioginių komercinių tikslų (vadinamoji „kopijavimo asmeniniam naudojimui“ išimtis).

      21      Vis dėlto šios direktyvos 5 straipsnio 5 dalyje nustatyta triguba kopijavimo asmeniniam naudojimui išimties sąlyga – pirmiausia,
         ši išimtis taikoma tik tam tikrais specialiais atvejais, antra, ji neturi prieštarauti įprastiniam kūrinio naudojimui ir galiausiai
         ji neturi nepagrįstai pažeisti teisėtų teisių turėtojų interesų.

      22      Todėl, atsižvelgiant į paskutinę sąlygą, pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą valstybės narės, nusprendusios
         nacionalinėje teisėje įtvirtinti kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį, turi numatyti „teisingos kompensacijos“ mokėjimą
         teisių turėtojų naudai (be kita ko, žr. 2010 m. spalio 21 d. Sprendimo Padawan, C‑467/08, Rink. p. I‑0000, 30 punktą).

      23      Atsakant į klausimą, kas turi mokėti teisingą kompensaciją, konstatuotina, jog Direktyvos 2001/29 nuostatose aiškiai nereglamentuojama,
         kas turi tą daryti, todėl valstybės narės turi didelę diskreciją nustatyti asmenį, kuris turi sumokėti šią teisingą kompensaciją.

      24      Tokiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog teisingos kompensacijos koncepcija ir
         dydis susiję su žala, kylančia autoriui dėl saugomo jo kūrinio atgaminimo asmeniniam naudojimui be jo leidimo. Šiuo požiūriu
         teisinga kompensacija laikytina atlygiu už autoriaus patirtą žalą (minėto Sprendimo Padawan 40 punktas).

      25      Be to, kaip matyti iš Direktyvos 2001/29 31 konstatuojamosios dalies ir minėto Sprendimo Padawan 43 punkto, reikia išlaikyti „deramą pusiausvyrą“ tarp teisingą kompensaciją gaunančių autorių bei saugomų objektų naudotojų
         teisių ir interesų.

      26      Kadangi žalą išimtinės atgaminimo teisės turėtojui daro asmuo, kuris savo asmeniniam naudojimui atgamina saugomą kūrinį, nepaprašęs
         išankstinio šio teisių turėtojo leidimo, iš principo šis asmuo turi atlyginti su šiuo atgaminimu susijusią žalą, prisidėdamas
         prie kompensacijos, kuri bus sumokėta šiam teisių turėtojui, finansavimo (minėto Sprendimo Padawan 45 punktas).

      27      Tačiau Teisingumo Teismas pripažino, kad atsižvelgiant į praktinius sunkumus, kylančius siekiant nustatyti privačius naudotojus
         ir įpareigoti juos kompensuoti teisių turėtojams daromą žalą, valstybėms narėms leidžiama įtvirtinti mokestį už kopijavimą
         asmeniniam naudojimui, kurį mokėtų ne suinteresuotieji privatūs asmenys, o subjektai, kurie disponuoja skaitmeninio atgaminimo
         įranga, aparatais ar laikmenomis ir teisiškai ar faktiškai suteikia juos šiuo tikslu privatiems asmenims arba teikia jiems
         atgaminimo paslaugą. Esant tokiai sistemai mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui turi mokėti šia įranga disponuojantys
         asmenys (minėto Sprendimo Padawan 46 punktas).

      28      Teisingumo Teismas dar patikslino, jog turint omenyje, kad tokia sistema leidžia mokesčių mokėtojams atgauti mokestį už kopijavimą
         asmeniniam naudojimui per aptariamos atgaminimo įrangos, aparatų ar laikmenų suteikimo kainą arba per suteiktos atgaminimo
         paslaugos kainą, galiausiai mokesčio našta tenka šią kainą mokančiam privačiam naudotojui, o tai atitinka „deramą pusiausvyrą“,
         kuri turi būti užtikrinta tarp saugomų objektų autorių ir naudotojų interesų (minėto Sprendimo Padawan 48 ir 49 punktai).

      29      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyva 2001/29, visų pirma jos 5 straipsnio
         2 dalies b punktas ir 5 dalis, turi būti aiškinama taip, kad galutinis naudotojas, kuris atgamina asmeniniam naudojimui saugomą
         kūrinį, iš principo turi būti laikomas teisingą kompensaciją, numatytą minėtame 2 dalies b punkte, turinčiu sumokėti asmeniu.
         Tačiau valstybės narės gali įtvirtinti mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui, kurį mokėtų subjektai, teikiantys atgaminimo
         įrangą, aparatus ar laikmenas šiam galutiniam naudotojui, nes šie asmenys gali įskaičiuoti mokestį į taip suteiktos įrangos,
         aparatų ar laikmenų kainą, kurią sumoka galutinis naudotojas.

       Dėl antrojo klausimo
      30      Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar nuotolinės prekybos
         tarp pirkėjo ir profesionalaus atgaminimo įrangos, aparatų ar laikmenų pardavėjo, kurie yra skirtingose valstybėse narėse,
         atveju pagal Direktyvą 2001/29 reikalaujama nacionalinę teisę aiškinti taip, kad būtų galima gauti teisingą kompensaciją iš
         komercine veikla užsiimančio mokėtojo.

      31      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 5 dalyje, kurioje įtvirtintos kumuliacinės, be kita ko,
         kopijavimo asmeniniam naudojimui išimties taikymo sąlygos, nėra jokios konkrečios nuorodos, dėl kurios būtų galimas koks nors
         ypatingas aiškinimas, kiek tai susiję su asmeniu, kuris laikytinas turinčiu mokėti teisingą kompensaciją autoriams pagal kopijavimo
         asmeniniam naudojimui išimtį, sudarius tokią nuotolinės prekybos sutartį, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje.

      32      Vis dėlto reikia priminti, kad iš Direktyvos 2001/29 9 konstatuojamosios dalies matyti, jog Sąjungos teisės aktų leidėjas
         siekė, kad būtų užtikrinta aukšto lygio autorių teisių ir gretutinių teisių apsauga, nes tokios teisės yra labai svarbios
         intelektinei kūrybai. Jų apsauga padeda užtikrinti kūrybingumo palaikymą ir plėtojimą autorių, atlikėjų, prodiuserių, vartotojų,
         kultūros, pramonės ir apskritai visuomenės labui. Iš tos pačios direktyvos 10 konstatuojamosios dalies matyti, jog tam, kad
         autoriai ar atlikėjai galėtų tęsti savo kūrybinį ir meninį darbą, už savo darbo naudojimą jie turi gauti teisingą atlyginimą.

      33      Iš aptariamos direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punkto ir 35 konstatuojamosios dalies matyti, jog valstybėse narėse, kurios
         numatė kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį, teisių turėtojai turėtų gauti teisingą atlyginimą, kad jiems būtų deramai
         kompensuota už naudojimąsi – be jų sutikimo – saugomais jų kūriniais ar kitais objektais. Be to, pagal minėto 5 straipsnio
         5 dalį įvedus kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį negali būti nepagrįstai pažeisti teisėti autorių teisių turėtojų interesai.

      34      Iš to darytina išvada, kad šiomis nuostatomis valstybei narei, kuri nacionalinėje teisėje numatė tokią kopijavimo asmeniniam
         naudojimui išimtį, nustatyta pareiga pasiekti tam tikrą rezultatą, kadangi ši valstybė privalo, laikydamasi savo kompetencijos
         ribų, užtikrinti, kad bus realiai gaunama teisinga kompensacija, skirta autoriams už patirtą žalą atlyginti, jei ši žala kilo
         tos valstybės narės teritorijoje, nes kitaip šios tos nuostatos netektų praktinio veiksmingumo.

      35      Kadangi, kaip minėta šio sprendimo 26 punkte, galutiniai vartotojai, kurie savo asmeniniam naudojimui atgamina saugomą kūrinį,
         nepaprašę išankstinio šio teisių turėtojo leidimo, todėl jam daro žalą, iš principo turi ją atlyginti, galima preziumuoti,
         kad atlygintina žala kyla tos valstybės narės, kurioje gyvena šie galutiniai vartotojai, teritorijoje.

      36      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad jeigu valstybė narė nacionalinėje teisėje numatė kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį
         ir jeigu galutiniai vartotojai, kurie savo asmeniniam naudojimui atgamina saugomą kūrinį, gyvena tos valstybės teritorijoje,
         ši valstybė pagal savo teritorinę jurisdikciją turi užtikrinti, kad teisinga kompensacija žalai, kurią autoriai patyrė tos
         valstybės teritorijoje, atlyginti iš tikrųjų bus surinkta.

      37      Kalbant apie pagrindinę bylą, neginčytina, jog autorių patirta žala kilo Nyderlandų teritorijoje, nes ten gyvena pirkėjai,
         galutiniai saugomų kūrinių naudotojai asmeniniais tikslais. Taip pat neginčytina, kad ši valstybė narė įvedė teisingos kompensacijos
         pagal kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį surinkimo iš saugomų kūrinių atgaminimo laikmenų gamintojo ar importuotojo sistemą.

      38      Vadovaujantis sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija, tokių sutarčių kaip nagrinėjamoji
         pagrindinėje byloje atveju praktiškai neįmanoma surinkti tokios kompensacijos iš galutinių vartotojų, šiuo atveju – šių laikmenų
         importuotojų į Nyderlandus.

      39      Susiklosčius tokiai situacijai ir atsižvelgiant į tai, kad surinkimo sistema, kurią įvedė ši valstybė narė, neatleidžia jos
         nuo pareigos pasiekti rezultatą, reikalaujančios užtikrinti, kad autoriai, kurių teisės pažeistos, iš tikrųjų gautų teisingą
         kompensaciją už žalą, kilusią jos teritorijoje, šios valstybės narės institucijos, įskaitant ir teismus, turi aiškinti nacionalinę
         teisę taip, kad ji atitiktų šią pareigą pasiekti rezultatą, t. y. užtikrinti, jog ši kompensacija bus iš tikrųjų surinkta
         iš pardavėjo, kuris prisidėjo prie šių laikmenų importo, kad jomis galėtų naudotis galutiniai vartotojai.

      40      Šiuo klausimu pasakytina, kad tokiomis aplinkybėmis, kaip aprašytosios šio sprendimo 12 punkte, tokiai pareigai, kuri tenka
         šiai valstybei narei, neturi įtakos tai, kad nuotolinės prekybos atveju, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, profesionalus
         pardavėjas, kuris toje valstybėje narėje gyvenantiems pirkėjams, galutiniams vartotojams, teikia atgaminimo įrangą, aparatus
         ar laikmenas, yra įsisteigęs kitoje valstybėje narėje.

      41      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyva 2001/29, visų pirma jos 5 straipsnio
         2 dalies b punktas ir 5 dalis, turi būti aiškinama taip, kad valstybė narė, kuri numatė mokesčio už kopijavimo asmeniniam
         naudojimui, kurį turi mokėti saugomų kūrinių atgaminimo laikmenų gamintojas ar importuotojas, sistemą ir kurios teritorijoje
         daroma žala autoriams dėl to, kad joje gyvenantys pirkėjai naudoja jų kūrinius asmeniniam naudojimui, turi užtikrinti, kad
         šie autoriai iš tikrųjų gautų teisingą kompensaciją, skirtą šiai žalai atlyginti. Šiuo požiūriu vien tai, kad profesionalus
         atgaminimo įrangos, aparatų ar laikmenų pardavėjas įsisteigęs kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje gyvena pirkėjai, neturi
         įtakos pareigai pasiekti rezultatą. Nesant galimybės užtikrinti, kad teisinga kompensacija bus surinkta iš pirkėjų, nacionalinis
         teismas turi aiškinti nacionalinę teisę taip, kad šią kompensaciją būtų galima surinkti iš komercine veikla užsiimančio mokėtojo.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      42      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      1.      2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje
            visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo, visų pirma jos 5 straipsnio 2 dalies b punktas ir 5 dalis, turi būti aiškinama taip,
            kad galutinis naudotojas, kuris atgamina saugomą kūrinį asmeniniam naudojimui, iš principo turi būti laikomas teisingą kompensaciją,
            numatytą minėtame 2 dalies b punkte, turinčiu sumokėti asmeniu. Tačiau valstybės narės gali įtvirtinti mokestį už kopijavimą
            asmeniniam naudojimui, kurį mokėtų subjektai, teikiantys atgaminimo įrangą, aparatus ar laikmenas šiam galutiniam naudotojui,
            nes šie asmenys gali įskaičiuoti mokestį į taip suteiktos įrangos, aparatų ar laikmenų kainą, kurią sumoka galutinis naudotojas.

      2.      Direktyva 2001/29, visų pirma jos 5 straipsnio 2 dalies b punktas ir 5 dalis, turi būti aiškinama taip, kad valstybė narė,
            kuri numatė mokesčio už kopijavimo asmeniniam naudojimui, kurį turi mokėti saugomų kūrinių atgaminimo laikmenų gamintojas
            ar importuotojas, sistemą ir kurios teritorijoje daroma žala autoriams dėl to, kad joje gyvenantys pirkėjai naudoja jų kūrinius
            asmeniniam naudojimui, turi užtikrinti, kad šie autoriai iš tikrųjų gautų teisingą kompensaciją, skirtą šiai žalai atlyginti.
            Šiuo požiūriu vien tai, kad profesionalus atgaminimo įrangos, aparatų ar laikmenų pardavėjas įsisteigęs kitoje valstybėje
            narėje nei ta, kurioje gyvena pirkėjai, neturi įtakos pareigai pasiekti rezultatą. Nesant galimybės užtikrinti, kad teisinga
            kompensacija bus surinkta iš pirkėjų, nacionalinis teismas turi aiškinti nacionalinę teisę taip, kad šią kompensaciją būtų
            galima surinkti iš komercine veikla užsiimančio mokėtojo.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.