2014 m. vasario 12 d. Bendrojo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#dm-drogerie markt GmbH & Co. KG prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui).#Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo CALDEA paraiška – Ankstesnis tarptautinis žodinis prekių ženklas BALEA – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybės supainioti nebuvimas – Žymenų panašumo nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas.#Byla T-26/13.


2014 m. liepos 3 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Sharif University of Technology prieš Europos Sąjungos Tarybą.#Bendra užsienio ir saugumo politika – Iranui taikomos ribojamosios priemonės siekiant užkirsti kelią branduolinių ginklų platinimui – Lėšų įšaldymas – Ieškinys dėl panaikinimo – Ieškinio pareiškimo terminas – Priimtinumas – Pareiga motyvuoti – Vertinimo klaida.#Byla T-181/13.


1983 m. vasario 10 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Naamloze vennootschap Farr Company prieš Belgijos valstybę. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen - Belgija. # Byla 130/82.


title: 2010 m. gegužės 19 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas. # Ravensburger AG prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra - Žodinis Bendrijos prekių ženklas MEMORY - Absoliutus atmetimo pagrindas - Apibūdinamasis pobūdis- Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas ir 75 straipsnis (dabar Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktas ir 77 straipsnis. # Byla T-108/09.

text:
      2010 m. gegužės 19 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas Ravensburger prieš VRDT – Educa Borras (MEMORY)
      (Byla T‑108/09)
      „Bendrijos prekių ženklas – Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra – Žodinis Bendrijos prekių ženklas MEMORY – Absoliutus atmetimo pagrindas – Apibūdinamasis pobūdis – Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas ir 75 straipsnis (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktas ir 77 straipsnis)“
      Bendrijos prekių ženklas – Atsisakymas nuo teisinės apsaugos, panaikinimas ir negaliojimas – Absoliutūs negaliojimo pagrindai – Įregistravimas pažeidžiant Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą (Tarybos reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio
         1dalies c punktas ir 51 straipsnio 1 dalies a punktas) (žr. 30–31 punktus)

      Dalykas

         Ieškinys dėl 2009 m. sausio 19 d. VRTD antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 305/2008‑2), susijusio su registracijos
                  pripažinimo negaliojančia procedūra tarp

               Educa Borras, SA
               ir
               Ravensburger AG
               , panaikinimo.
            Bylos duomenys

               Įregistruotas Bendrijos prekių ženklas, dėl kurio pateiktas prašymas pripažinti jo registraciją negaliojančia:

               žodinis prekių ženklas MEMORY 9 ir 28 klasių prekėms

               Bendrijos prekių ženklo savininkas:

               Ravensburger AG

               Šalis, prašanti pripažinti Bendrijos prekių ženklo registraciją negaliojančia:

               Educa Borras, SA

               Panaikinimo skyriaus sprendimas:

               pripažinti nagrinėjamą Bendrijos prekių ženklą negaliojančiu

               Apeliacinės tarybos sprendimas: atmesti apeliaciją:

               atmesti apeliaciją

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Ravensburger AG bylinėjimosi išlaidas.


title: 2009 m. gegužės 20 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Philippe Guigard prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas - Ieškinys dėl nuostolių atlyginimo - Bendrijos sutartinės ir ne sutartinės atsakomybės atsiradimo sąlygos - Ketvirtosios Lomės konvencijos, kuri buvo peržiūrėta Mauricijuje pasirašyta sutartimi, 313 straipsnio 2 dalies k punktas, 314 straipsnis ir 317 straipsnio a punktas. # Byla C-214/08 P.

text:
      2009 m. gegužės 20 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas Guigard prieš Komisiją
      (Byla C‑214/08 P)
      „Apeliacinis skundas – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Bendrijos sutartinės ir deliktinės atsakomybės atsiradimo sąlygos – Ketvirtosios Lomės konvencijos, kuri buvo peržiūrėta Mauricijuje pasirašyta sutartimi, 313 straipsnio 2 dalies k punktas,
         314 straipsnis ir 317 straipsnio a punktas“

      Procesas – Ieškinys dėl nuostolių atlyginimo (EB 225 straipsnio 1 dalis, 235, 238 ir 240 straipsniai) (žr. 39–43 punktus)
      Dalykas

         Apeliacinis skundas dėl 2008 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimo
               Guigard prieš Komisiją
               (byla T‑301/05), kuriuo Pirmosios instancijos teismas atmetė ieškovo ieškinį dėl nuostolių, kuriuos jis tariamai patyrė dėl
                  Komisijos veiksmų nepratęsiant jo darbo sutarties, pasirašytos pagal Bendrijų ir Nigerijos techninį bendradarbiavimą, finansuojamą
                  iš Europos plėtros fondo, atlyginimo – Bendrijos ne sutartinės atsakomybės atsiradimo sąlygos – Ketvirtosios Lomės konvencijos
                  (OL L 229, p. 1), kuri buvo peržiūrėta Mauricijuje pasirašyta sutartimi (OL L 156, p. 3), 313 straipsnio 2 dalies k punkto
                  ir 314 straipsnio pažeidimas – Motyvavimo pareigos ir teisių į gynybą pažeidimas.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Panaikinti 2008 m. kovo 11 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Guigard prieš Komisiją (byla T‑301/05)
                     tiek, kiek juo P. Guigard ieškinys pripažintas priimtinu.

                  2.

                  	Atmesti P. Guigard ieškinį byloje T‑301/05.

                  3.

                  	Nėra reikalo nagrinėti P. Guigard apeliacinio skundo.

                  4.

                  	Priteisti iš P. Guigard Europos Bendrijų Komisijos bylinėjimosi išlaidas, patirtas Europos Bendrijų Teisingumo Teisme ir Europos
                     Bendrijų Pirmosios instancijos teisme.


1965 m. lapkričio 17 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Jean Lens prieš Europos Bendrijų Teisingumo Teismą. # Byla 55-64.


2006 m. gruodžio 13  d. Tarnautojų teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # José António de Brito Sequeira Carvalho prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai. # Byla F-17/05.


1980 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Maizena GmbH prieš Europos Bendrijų Tarybą. # Gamybos kvotos. # Byla 139/79.


2003 m. gegužės 15 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Ispanijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 91/271/EEB - 5 straipsnis. # Byla C-419/01.


1978 m. liepos 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Hermann Ludwig prieš Freie und Hansestadt Hamburg. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesverwaltungsgericht - Vokietija. # Byla 138/77.


1983 m. balanžio 28 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Office national de commercialisation des produits viti-vinicoles prieš Société à responsabilité limitée Les Fils d'Henri Ramel. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal de commerce de Bourg-en-Bresse - Prancūzija. # Žemės ūkis - Piniginės kompensacinės sumos. # Byla 170/82.


title: 2009 m. gruodžio 23 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Serrantoni Srl ir Consorzio stabile edili Scrl prieš Comune di Milano.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Italija.#Viešojo darbų pirkimo sutartys - Direktyva 2004/18/EB - EB 43 ir 49 straipsniai - Vienodo požiūrio principas - Įmonių konsorciumai - Draudimas "consorzio stabile" ("nuolatinis konsorciumas") ir jam priklausančiai įmonei dalyvauti kaip konkurentams tame pačiame konkurse.#Byla C-376/08.

text:
      Byla C‑376/08
      Serrantoni Srl
      ir
      Consorzio stabile edili Scrl
      prieš
      Comune di Milano
      (Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Viešieji darbų pirkimai – Direktyva 2004/18/EB – EB 43 ir 49 straipsniai – Vienodo požiūrio principas – Įmonių konsorciumai – Draudimas „consorzio stabile“ („nuolatinis konsorciumas“) ir jam priklausančiai įmonei dalyvauti kaip konkurentams tame pačiame
         konkurse“

      Sprendimo santrauka
      Bendrijos teisė – Principai – Vienodas požiūris – Įsisteigimo laisvė – Laisvė teikti paslaugas – Viešojo pirkimo sutarčių
            sudarymo tvarka – Sutartis, kurios vertė nesiekia Direktyvoje 2004/18 numatytos ribinės vertės
      (EB 43 ir 49 straipsniai)
      Bendrijos teisė turi būti aiškinama taip, kad ja draudžiama nacionalinės teisės nuostata, kurioje numatyta, jog vykstant viešojo
         pirkimo sutarties, kurios vertė nesiekia Direktyvos 2004/18 dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo
         tvarkos derinimo 7 straipsnio 1 dalies c punkte numatytos ribinės vertės, tačiau kuri akivaizdžiai yra tarptautinės svarbos,
         sudarymo procedūrai tiek nuolatinis konsorciumas, kaip jis apibrėžiamas nacionalinės teisės aktuose, tiek jam priklausančios
         įmonės iš šios procedūros automatiškai pašalinami ir jiems skiriamos baudžiamosios sankcijos, jei per tą pačią procedūrą pastarosios
         įmonės pateikė pasiūlymus, konkuruojančius su šio konsorciumo pasiūlymu, net tuo atveju, kai minėto konsorciumo pasiūlymas
         buvo pateiktas ne šių įmonių vardu ir interesais.

      Iš tiesų tokia automatiško pašalinimo priemonė, susijusi tik su nuolatinio konsorciumo forma bei jam priklausančiomis įmonėmis
         ir taikoma pateikus konkuruojančius pasiūlymus, nepaisant to, ar atitinkamas konsorciumas viešųjų pirkimų procedūroje dalyvauja
         pasiūlymą pateikusių įmonių vardu ir interesais, yra diskriminacinė šios formos konsorciumų atžvilgiu ir todėl neatitinka
         vienodo požiūrio principo.

      Be to, sistemingo pašalinimo taisyklė, kuri taip pat reiškia, kad perkančiosios organizacijos turi absoliučią pareigą pašalinti
         atitinkamus subjektus net tais atvejais, kai jų santykiai neturi poveikio jų elgesiui per procedūras, kuriose jie dalyvavo,
         prieštarauja Bendrijos interesui užtikrinti, kad konkurso procedūroje dalyvautų kuo daugiau kandidatų, ir viršija tai, kas
         būtina tikslui užtikrinti vienodo požiūrio ir skaidrumo principų taikymą pasiekti. Taigi tokia taisyklė neatitinka proporcingumo
         principo.

      Be kita ko, EB 43 ir 49 straipsniais draudžiama bet kokia nacionalinė priemonė, kuria, net jeigu ji taikoma nediskriminuojant
         dėl pilietybės, Bendrijos piliečiams draudžiama ir trukdoma naudotis šiomis Sutarties nuostatomis garantuojamomis įsisteigimo
         bei paslaugų teikimo laisvėmis ar dėl kurios toks naudojimasis yra mažiau patrauklus. Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad nacionalinė
         taisyklė, kurioje numatytas nuolatinių konsorciumų ir jiems priklausančių įmonių automatiškas pašalinimas, gali daryti atgrasomojo
         poveikio įtaką kitose valstybėse narėse įsteigtiems ūkio subjektams, t. y., pirma, subjektams, kurie nori įsisteigti atitinkamoje
         valstybėje narėje sukūrę nuolatinį konsorciumą, galbūt sudarytą iš nacionalinių ir užsienio įmonių, ir, antra, subjektams,
         norintiems prisijungti prie jau sukurtų tokių konsorciumų tam, kad galėtų paprasčiau dalyvauti šios valstybės narės perkančiųjų
         organizacijų pradėtose viešųjų pirkimų procedūrose ir taip lengviau teikti savo paslaugas. Pagal EB 43 ir 49 straipsnius toks
         apribojimas, nepaisant jo teisėto tikslo kovoti su galimais nagrinėjamų konsorciumų ir juos sudarančių įmonių susitarimais,
         negali būti pateisinamas, nes juo viršijama tai, kas būtina šiam tikslui pasiekti.

      (žr. 37–38, 40–42, 45–46 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. gruodžio 23 d.(*)

      „Viešieji darbų pirkimai – Direktyva 2004/18/EB – EB 43 ir 49 straipsniai – Vienodo požiūrio principas – Įmonių konsorciumai – Draudimas „consorzio stabile“ („nuolatinis konsorciumas“) ir jam priklausančiai įmonei dalyvauti kaip konkurentams tame pačiame
         konkurse“

      Byloje C‑376/08
      dėl Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Italija) 2008 m. balandžio 2 d. Nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2008 m. rugpjūčio 18 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Serrantoni Srl,

      Consorzio stabile edili Scrl
      prieš
      Comune di Milano,

      dalyvaujant
      Bora Srl Construzioni edili,

      Unione consorzi stabili Italia (UCSI),

      Associazione nazionale imprese edili (ANIEM),

      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro trečiosios kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, einantis ketvirtosios kolegijos pirmininko pareigas, teisėjai R. Silva de Lapuerta,
         E. Juhász (pranešėjas), G. Arestis ir T. von Danwitz,

      generalinė advokatė J. Kokott,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos C. Zadra ir D. Recchia,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/18/EB
         dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134, p. 114; 2004 m. specialusis leidimas
         lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 132) 4 straipsnio ir EB 39, 43, 49 ir 81 straipsnių bei bendrųjų vienodo požiūrio ir proporcingumo
         principų išaiškinimo.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp statybos bendrovės Serrantoni Srl (toliau – Serrantoni) ir Comune di Milano (Milano komuna) dėl šios sprendimo pašalinti Serrantoni iš viešojo darbų pirkimo sutarties sudarymo procedūros.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        Direktyvos 2004/18 antroje konstatuojamojoje dalyje įtvirtinta:

      „Sutartys, sudarytos valstybėse narėse valstybės, regioninės ar vietos valdžios institucijų arba kitų viešosios teisės reguliuojamų
         subjektų vardu, turi atitikti [EB] sutartyje numatytus principus, ypač laisvo prekių judėjimo, įsisteigimo laisvės ir laisvo
         paslaugų judėjimo, bei iš jų kylančius principus, pavyzdžiui, lygiateisiškumo [vienodo požiūrio], nediskriminavimo, abipusio
         pripažinimo, proporcingumo ir skaidrumo principus. Tačiau viešosioms sutartims, kurių vertė viršija tam tikrą sumą, šių principų
         pagrindu patartina nustatyti nacionalinių procedūrų, sudarant tokias sutartis, derinimą Bendrijos mastu, kad būtų užtikrintas
         šių principų veiksmingumas ir sudarytos sąlygos konkurencijai atliekant viešuosius pirkimus. Šios derinimo nuostatos turėtų
         būti aiškinamos remiantis tiek minėtomis taisyklėmis ir principais, tiek kitomis Sutarties nuostatomis.“

      4        Pagal šios direktyvos 2 straipsnį:

      „Perkančiosios organizacijos ūkio subjektams taiko vienodas sąlygas, jų nediskriminuoja ir veikia skaidriai.“
      5        Šios direktyvos 4 straipsnyje „Ūkio subjektai“ nurodyta:

      „1.      Kandidatai arba konkurso dalyviai, kurie pagal valstybės narės, kurioje jie įsisteigę, įstatymus turi teisę teikti atitinkamą
         paslaugą, neturi būti atmesti remiantis vien tik tuo, kad pagal valstybės narės, kurioje sudaroma sutartis, įstatymus yra
         reikalaujama, kad jie turi būti fiziniai arba juridiniai asmenys.

      <…>
      2.       Pateikti pasiūlymus arba pasisiūlyti būti kandidatais gali ūkio subjektų grupės. Jei šios grupės nori pateikti pasiūlymą
         arba prašymą dalyvauti konkurse, perkančiosios organizacijos šių grupių neturi reikalauti, kad jos įgytų tam tikrą teisinį
         statusą; tačiau nusprendus su pasirinkta grupe sudaryti sutartį, jos gali būti reikalaujama pakeisti teisinį statusą taip,
         kad sutartį būtų galima tinkamai vykdyti.“

      6        Remiantis Direktyvos 2004/18 7 straipsnio 1 dalies c punkto redakcija, galiojusia pagrindinės bylos faktinių aplinkybių metu,
         po pritaikymo, atlikto 2005 m. gruodžio 19 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2083/2005, iš dalies keičiančiu Europos Parlamento
         ir Tarybos direktyvų 2004/17/EB ir 2004/18/EB nuostatas dėl ribų, taikomų viešojo pirkimo sutarčių tvarkai (OL L 333, p. 28),
         Direktyva 2004/18 taikoma viešojo darbų pirkimo sutartims, kurių apskaičiuota vertė be pridėtinės vertės mokesčio yra lygi
         arba viršija 5 278 000 eurų.

      7        Direktyvos 45 straipsnio „Asmeninė kandidato arba dalyvio padėtis“ 2 dalyje numatyta:

      „Ūkio subjektas gali būti pašalintas iš dalyvavimo pirkime, jei:
      a)      jis yra bankrutavęs arba likviduojamas, jei jo veiklą administruoja teismas, jei jis yra susitaręs su kreditoriais, jei jis
         sustabdė savo verslą arba yra kitoje analogiškoje padėtyje, kuri atsirado dėl panašios procedūros pagal nacionalinius įstatymus
         ir kitus teisės aktus;

      b)      jam iškelta bankroto, įsakymo dėl likvidavimo ar jo veiklos administravimo byla, yra susitarta su kreditoriais arba jo atžvilgiu
         yra vykdomas panašus procesas pagal nacionalinius įstatymus ir kitus teisės aktus;

      c)      jo atžvilgiu, remiantis valstybės teisės aktų nuostatomis, yra priimtas teismo sprendimas, turintis res judicata galią dėl profesinio elgesio taisyklių pažeidimo;

      d)      jis pripažintas kaltu dėl rimto profesinio nusižengimo, kuris yra įrodytas bet kokiomis priemonėmis, kurias perkančioji organizacija
         gali pateikti;

      e)      neįvykdė reikalavimų, susijusių su mokesčių mokėjimu, šalies, kurioje jis įsikūręs arba kurioje įsikūrusi perkančioji organizacija,
         teisės aktų nustatyta tvarka;

      f)      neįvykdė reikalavimų, susijusių su mokesčių mokėjimu, šalies, kurioje jis įsikūręs arba kurioje įsikūrusi perkančioji organizacija,
         teisės aktų nustatyta tvarka;

      g)      yra pripažintas kaltu dėl rimto melagingos informacijos, reikalaujamos šiame skirsnyje, pateikimo arba yra pripažintas kaltu
         dėl tokios informacijos nepateikimo.

      Valstybės narės, remdamosi nacionaline teise ir atsižvelgdamos į Bendrijos teisę, apibrėžia šio straipsnio dalies įgyvendinimo
         sąlygas.“

       Nacionalinės teisės aktai
      8        Italijoje visos viešojo darbų, paslaugų ir prekių pirkimo sutarčių sudarymo procedūros reglamentuojamos 2006 m. balandžio
         12 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 163, įtvirtinančiu viešojo darbų, paslaugų ir prekių pirkimo taikant Direktyvas 2004/17/EB ir
         2004/18/EB kodeksą (Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE), (GURI priedas, Nr. 100, 2006 m. gegužės 2 d., toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 163/2006). Šio įstatyminio dekreto, iš
         dalies pakeisto 2007 m. liepos 31 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 113, 34 straipsnio „Asmenys, su kuriais gali būti sudaryta viešojo
         pirkimo sutartys“ 1 dalyje numatyta:

      „1. Nepažeidžiant aiškiai numatytų apribojimų, viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrose gali dalyvauti šie asmenys:
      <…>
      b)      gamybos ir darbo kooperatyvų konsorciumai <…> ir amatininkų įmonių konsorciumai <…>;
      c)      nuolatiniai konsorciumai, įskaitant įsteigtus kaip <...> įmonių <...> konsorciumai <…>, komercinės bendrovės, gamybos ir darbo
         kooperatyvai pagal 36 straipsnio nuostatas;

      <...>
      f)      subjektai, pasirašę sutartį dėl Europos ekonominių interesų grupės (EEIG) <…>;
      fbis) ūkio subjektai <…>, įsteigti kitose valstybėse narėse ir sudaryti pagal galiojančius atitinkamos valstybės teisės aktus.“
      9        Pagal Įstatyminio dekreto Nr. 163/2006 36 straipsnio 1 dalį:

      „„Nuolatiniai konsorciumai“ („consorzi stabili“) – tai tie <…>, kurie savo atitinkamų valdymo organų priimtais sprendimais
         susitarė kartu dalyvauti viešuose darbų, paslaugų ir prekių pirkimuose ne trumpesniu kaip penkerių metų laikotarpiu, šiam
         tikslui sukūrę bendrosios įmonės struktūrą.“

      10      Įstatyminio dekreto Nr. 163/2006 36 straipsnio 5 dalies redakcijoje, galiojusioje pagrindinės bylos faktinių aplinkybių metu,
         nurodyta:

      „<…> dalyvauti toje pačioje viešųjų pirkimų procedūroje nuolatiniams konsorciumams ir jų narėms draudžiama. Nesilaikant šio
         draudimo, taikomas Baudžiamojo kodekso 353 straipsnis <...>“

      11      Minėto įstatyminio dekreto 37 straipsnio 7 dalies redakcijoje, galiojusioje pagrindinės bylos faktinių aplinkybių metu, numatyta:

      „<...> Į 34 straipsnio 1 dalies b punktą įtraukti konsorciumai pateikdami pasiūlymus turi nurodyti, su kuriais savo nariais
         konsorciumas dalyvauja: pastariesiems nustatytas draudimas dalyvauti bet kuria kita forma tame pačiame konkurse; pažeidus
         šį draudimą iš konkurso pašalinamas tiek konsorciumas, tiek jo narė; nesilaikant tokio draudimo taikomas Baudžiamojo kodekso
         353 straipsnis <...>.“

      12      Pagal Baudžiamojo kodekso 353 straipsnį už minėto draudimo nesilaikymą baudžiama laisvės atėmimo bausme iki dvejų metų, o
         tam tikromis aplinkybėmis – iki penkerių metų ir skiriama bauda.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      13      2007 m. Milano komuna, norėdama sudaryti sutartį dėl darbų pirkimo „Skubi pagalba ir registro tarnybos veiklos gerinimas,
         V dalis“, paskelbė konkursą. 2007 m. rugsėjo 27 d. Milano komuna nusprendė iš sutarties sudarymo procedūros pašalinti Serrantoni, priklausančią nuolatiniam konsorciumui Consorzio Stabile Edile S.c.r.l., ir patį konsorciumą už Įstatyminio dekreto Nr. 163/2006 36 straipsnio 5 dalies pažeidimą. Remdamasi šia nuostata Milano
         komuna įpareigojo perduoti aktus generalinei prokuratūrai Baudžiamojo kodekso 353 straipsnio taikymo tikslais ir sutartį sudarė
         su kita įmone.

      14      Serrantoni ir nuolatinis konsorciumas, kuriam ji priklauso, dėl šio perkančiosios organizacijos sprendimo pateikė ieškinį prašymą priimti
         prejudicinį sprendimą priėmusiame teisme ir nurodė, kad Įstatyminio dekreto Nr. 163/2006 36 straipsnio 5 dalis nesuderinama
         su Direktyvos 2004/18 4 straipsniu, EB 39, 43, 49 bei 81 straipsniais ir nediskriminavimo principu.

      15      Pirmiausia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamuose nacionalinės
         teisės aktuose išskiriami, viena vertus, nuolatiniai konsorciumai ir, kita vertus, gamybos ir darbo kooperatyvai bei amatininkų
         įmonių konsorciumai. Kalbant apie pirmuosius, konsorciumui ir jį sudarančioms įmonėms taikomas absoliutus draudimas kartu
         dalyvauti tame pačiame konkurse pateikiant atskirus pasiūlymus, o jo nesilaikant jie automatiškai pašalinami iš konkurso ir
         jiems skiriamos baudžiamosios sankcijos. Kalbant apie antruosius, šis draudimas taikomas tik konsorciumui ir įmonei, kurios
         interesais šis konsorciumas atitinkamame konkurse pateikė pasiūlymą. Šis teismas teigia, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas
         nuolatinis konsorciumas konkurse dalyvavo ne Serrantoni interesais.

      16      Paskui prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad minėti įvairių tipų konsorciumai nesiskiria nei
         tikslais, nei struktūra, nors šie skirtumai galėtų pateisinti nevienodą požiūrį. Visų šių tipų konsorciumams būdinga bendra
         struktūra, siekiant nustatyti įmonių narių bendradarbiavimą, skirtą sumažinti valdymo išlaidas, gerinti kiekvienos narės ekonominius
         rezultatus ir didinti jų konkurencingumą viešųjų pirkimų srityje. Todėl jis abejoja, ar toks nevienodas požiūris suderinamas
         su nediskriminavimo principu ir Bendrijos reikalavimu užtikrinti kuo platesnį dalyvavimą viešuosiuose pirkimuose.

      17      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat abejoja, ar toks nevienodas požiūris suderinamas su Direktyvos 2004/18
         4 straipsniu, nes nagrinėjamas pašalinimas taikomas atsižvelgiant tik į atitinkamo subjekto kaip nuolatinio konsorciumo teisinį
         statusą, bei su EB 39, 43, 49 ir 81 straipsniais. Be to, ši diskriminacija ypač svarbi dėl to, kad konsorciumo institutas
         plačiai numatytas kitų valstybių narių teisės sistemose ir Bendrijos lygiu jis atitinka Europos ekonominių interesų grupę
         (EEIG).

      18      Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tvirtina, kad nagrinėjamas absoliutus draudimas grindžiamas
         tik formalia aplinkybe, t. y. įmonės priklausymu tam tikro tipo konsorciumui. Iš tiesų ginčijamuose teisės aktuose visiškai
         nereikalaujama konkretaus abipusės įtakos tarp konsorciumo ir jo narės įvertinimo, o atvirkščiai, daroma nepateisinama abstrakti
         tarpusavio priklausomybės prezumpcija. Taigi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, šis absoliutus
         draudimas taikomas, net jeigu konsorciumas dalyvauja ne atitinkamos įmonės interesais, nesinaudoja šia įmone sutarčiai vykdyti
         ir dėl to nesusitarė su ja pateikdamas pasiūlymą. Todėl jis abejoja, ar toks absoliutus draudimas gali būti pateisinamas privalomuoju
         bendrojo intereso pagrindu, kuriuo siekiama apsaugoti konkursų procedūrų tvarką, ir ar jis apskritai neviršija savo tikslo.

      19      Atsižvelgdamas į šiuos svarstymus, Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar tinkamai taikyti <...> Direktyvos 2004/18/EB 4 straipsnį trukdo nacionalinės teisės nuostatos, įtvirtintos <...> Įstatyminio
         dekreto Nr. 163 <...> 36 straipsnio 5 dalyje, kuriose numatyta:

      –        konkurse dalyvaujant konsorciumui, iš šio konkurso automatiškai pašalinamas jam priklausantis teisės subjektas vien dėl to,
         kad jis turi konkretų teisinį statusą (nuolatinis konsorciumas), o ne iš esmės identišką teisinį statusą (gamybos ir darbo
         kooperatyvų konsorciumas ar amatininkų įmonių konsorciumas),

      –        kartu konkurse dalyvaujant nuolatiniam konsorciumui, kuris, nors ir nurodė dalyvaujantis atskirų įmonių vardu ir sutarties
         sudarymo atveju patikėsiantis vykdyti darbus skirtingoms įmonėms, automatiškai pašalinama įmonė vien dėl formalios aplinkybės,
         kad ji priklauso šiam konsorciumui?

      2.      Ar tinkamai taikyti EB 39, 43, 49 ir 81 straipsnius trukdo nacionalinės teisės nuostatos, įtvirtintos <...> Įstatyminio dekreto
         Nr. 163 <...> 36 straipsnio 5 dalyje, kuriose numatyta:

      –        konkurse dalyvaujant konsorciumui, iš šio konkurso automatiškai pašalinamas jam priklausantis teisės subjektas vien dėl to,
         kad jis turi konkretų teisinį statusą (nuolatinis konsorciumas), o ne iš esmės identišką teisinį statusą (gamybos ir darbo
         kooperatyvų konsorciumas ar amatininkų įmonių konsorciumas),

      –        kartu konkurse dalyvaujant nuolatiniam konsorciumui, kuris, nors ir nurodė dalyvaujantis atskirų įmonių vardu ir sutarties
         sudarymo atveju patikėsiantis vykdyti darbus skirtingoms įmonėms, automatiškai pašalinama įmonė vien dėl formalios aplinkybės,
         kad ji priklauso šiam konsorciumui?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      20      Pirmiausia reikia nurodyti, kad, kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos, sutarties, dėl kurios sudarymo
         surengta pagrindinėje byloje ginčijama pirkimų procedūra, vertė yra gerokai mažesnė už Direktyvos 2004/18 7 straipsnio 1 dalies
         c punkte nurodytą ribinę vertę. Todėl ši sutartis nepriklauso šioje direktyvoje numatytų procedūrų taikymo sričiai.

      21      Tačiau svarbu pabrėžti, jog tai, kad sutarties vertė nesiekia Bendrijos normose numatytos ribinės vertės, nereiškia, kad šiai
         sutarčiai apskritai netaikoma Bendrijos teisė.

      22      Iš tiesų iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, kad sudarant sutartis, kurių vertė nesiekia nustatytos
         ribinės vertės, reikia laikytis pagrindinių Sutarties taisyklių ir ypač vienodo požiūrio principo. Tačiau šiose nuostatose
         numatytos ypatingos ir griežtos procedūros taikomos tik toms sutartimis, kurių vertė viršija Direktyvos 2004/18 nuostatose
         numatytą ribinę vertę (šiuo klausimu žr. 2008 m. gegužės 15 d. Sprendimo SECAP irSantorso, C‑147/06 ir C‑148/06, Rink. p. I‑3565, 19 ir 20 punktus).

      23      Toks aiškinimas patvirtinamas Direktyvos 2004/18 antroje konstatuojamojoje dalyje, kurioje įtvirtinta, kad sutartys, sudarytos
         valstybėse narėse perkančiosios organizacijos statusą turinčių subjektų vardu, turi atitikti esmines Sutartyje nustatytas
         taisykles, ypač susijusias su laisvu prekių ir paslaugų judėjimu bei įsisteigimo teise, ir iš jų kylančius principus, pavyzdžiui,
         vienodo požiūrio, proporcingumo ir skaidrumo.

      24      Tačiau vadovaujantis Teisingumo Teismo praktika tam, kad Sutarties pagrindinės taisyklės ir bendrieji principai būtų taikomi
         sutarčių, kurių vertė mažesnė nei Bendrijos nuostatų taikymo ribinė vertė, sudarymo procedūroms, nagrinėjamos sutartys turi
         kelti aiškų tarptautinį interesą (minėto sprendimo SECAP ir Santorso 21 punktas ir nurodyta teismų praktika).

      25      Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau pabrėžė, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo išsamiai
         įvertinti visus reikšmingus su nagrinėjama sutartimi susijusius veiksnius, siekdamas patikrinti, ar šiais atvejais yra aiškus
         tarptautinis interesas (minėto sprendimo SECAP ir Santorso 34 punktas). Šioje byloje atsakymai į pateiktus klausimus grindžiami prielaida, kurią prašymą priimti prejudicinį sprendimą
         pateikęs teismas vis dėlto privalo patikrinti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos sutartys kelia aiškų tarptautinį interesą.

       Dėl pirmojo klausimo
      26      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 2004/18 4 straipsnis
         turi būti aiškinamas taip, kad jis draudžia tokią nacionalinės teisės nuostatą, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, kurioje
         numatyta, jog ir nuolatinis konsorciumas, ir jam priklausančios įmonės automatiškai pašalinami iš viešojo pirkimo sutarties
         sudarymo procedūros ir jiems skiriamos baudžiamosios sankcijos, jei per nagrinėjamą procedūrą pastarosios pateikė pasiūlymus,
         konkuruojančius su šio konsorciumo pasiūlymu, net tuo atveju, kai minėto konsorciumo pasiūlymas buvo pateiktas ne šių įmonių
         vardu ir interesais.

      27      Dėl šio klausimo, kaip priminta šio sprendimo 20 punkte, reikia nurodyti, jog pagrindinėje byloje nagrinėjama sutartis nepatenka
         į Direktyvoje 2004/18 numatytų procedūrų taikymo sritį, nes jos vertė yra mažesnė už šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalies
         c punkte numatytą ribinę vertę.

      28      Todėl į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo užduotą klausimą atsakyti nebūtina.

       Dėl antrojo klausimo
      29      Šiuo klausimu, kuris vertinamas atsižvelgiant į visą prašymą priimti prejudicinį sprendimą, nacionalinis teismas iš esmės
         siekia išsiaiškinti, ar iš EB 43 ir 49 straipsnių bei EB 39 ir 81 straipsnių išplaukiantys bendrieji vienodo požiūrio ir proporcingumo
         principai turi būti aiškinami taip, kad jie draudžia tokią nacionalinės teisės nuostatą, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje,
         kurioje numatyta, jog tiek nuolatinis konsorciumas, tiek jam priklausančios įmonės automatiškai pašalinami iš viešojo pirkimo
         sutarties sudarymo procedūros ir jiems skiriamos baudžiamosios sankcijos, jei per šią procedūrą pastarosios įmonės pateikė
         pasiūlymus, konkuruojančius su šio konsorciumo pasiūlymu, net tuo atveju, kai minėto konsorciumo pasiūlymas buvo pateiktas
         ne šių įmonių vardu ir interesais.

      30      Kalbant apie Sutarties straipsnius, kuriais remiasi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, visų pirma reikia
         pripažinti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas pašalinimas nėra susijęs su laisvu darbuotojų judėjimu nei su įmonių susitarimais
         ir įmonių asociacijų sprendimais EB 39 ir 81 straipsnių prasme. Taigi Teisingumo Teismo atsakymas dėl šio aspekto nėra reikalingas.

      31      Kalbant apie vienodo požiūrio ir skaidrumo principus, reikia pripažinti valstybėms narėms tam tikrą diskreciją priimti priemones,
         skirtas užtikrinti šių principų, kurių perkančiosios organizacijos turi laikytis vykdydamos bet kokią viešojo pirkimo sutarties
         sudarymo procedūrą, paisymą (šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Michaniki, C‑213/07, Rink. p. I‑0000, 44 punktą).

      32      Iš tiesų kiekviena valstybė narė, atsižvelgdama į savo istorines, teisines, ekonomines ar socialines ypatybes, gali geriausiai
         nustatyti, kokiose situacijose gali rastis šių principų pažeidimo atvejų (žr. minėto sprendimo Michaniki 56 punktą).

      33      Tačiau remiantis proporcingumo principu, kuris yra vienas bendrųjų Bendrijos teisės principų (žr., be kita ko, 2004 m. gruodžio
         14 d. Sprendimo Swedish Match, C‑210/03, Rink. p. I‑11893, 47 punktą), valstybių narių priimtos priemonės neturi viršyti to, kad būtina šiam tikslui pasiekti
         (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Michaniki 48 ir 61 punktus bei 2009 m. gegužės 19 d. Sprendimo Assitur, C‑538/07, Rink. p. I‑0000, 21 ir 23 punktus).

      34      Pirmiausia dėl vienodo vertinimo ir proporcingumo principų reikia nurodyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamuose teisės
         aktuose numatytas automatiškas pašalinimas iš viešojo pirkimo procedūros tais atvejais, kai nuolatinis subjektas ir viena
         ar kelios jam priklausančios įmonės kartu pateikia konkuruojančius pasiūlymus.

      35      Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas automatiškas pašalinimas taikomas tik nuolatiniams konsorciumams
         ir juos sudarančioms įmonėms, o ne kitų tipų konsorciumams, kaip antai gamybos ir darbo kooperatyvai bei amatininkų įmonių
         kooperatyvai. Pagal Įstatyminio dekreto Nr. 163/2006 37 straipsnio 7 dalį šio tipo konsorciumai pašalinami tik tais atvejais,
         kai nagrinėjamas konsorciumas ir jam priklausančios įmonės, kurių vardu šis konsorciumas pats pateikė pasiūlymą, pateikia
         konkuruojančius pasiūlymus.

      36      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad visos šios konsorciumų grupės iš esmės sutampa
         ir nesiskiria nei tikslais, nei struktūra, nors šie skirtumai galėtų pateisinti nevienodą požiūrį.

      37      Taigi reikia pripažinti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama automatiško pašalinimo priemonė, susijusi tik su nuolatinio konsorciumo
         forma bei jam priklausančiomis įmonėmis, ir taikoma pateikus konkuruojančius pasiūlymus, nepaisant to, ar atitinkamas konsorciumas
         viešųjų pirkimų procedūroje dalyvauja pasiūlymą pateikusių įmonių vardu ir interesais, yra diskriminacinė šios formos konsorciumų
         atžvilgiu ir todėl neatitinka vienodo požiūrio principo.

      38      Svarbu pridurti, jog net darant prielaidą, kad nagrinėjamas požiūris vienodai taikomas visų statusų konsorciumams arba kad
         nacionalinis teismas nustatė, jog egzistuoja objektyvių aplinkybių, galinčių išskirti nuolatinius konsorciumus iš kitokį statusą
         turinčių konsorciumų, tokia, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjama, automatiško pašalinimo taisyklė bet kuriuo atveju
         neatitinka proporcingumo principo.

      39      Iš tiesų tokia taisyklė apima nenuginčijamą tarpusavio priklausomybės prezumpciją tais atvejais, kai konsorciumas ir viena
         ar kelios jam priklausančios įmonės per tą pačią viešojo pirkimo procedūrą pateikė konkuruojančius pasiūlymus, net jei aptariamas
         konsorciumas procedūroje dalyvavo ne minėtų įmonių vardu ir interesais, nepaliekant nei konsorciumui, nei atitinkamoms įmonėms
         galimybės įrodyti, kad jų pasiūlymai buvo pateikti visiškai nepriklausomai ir kad todėl nėra pavojaus, jog bus daroma įtaka
         konkurso dalyvių konkurencijai (šiuo klausimu dėl viešųjų pirkimų, kuriems taikomos atitinkamai 1993 m. birželio 14 d. Tarybos
         direktyva 93/37/EEB dėl viešojo darbų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 199, p. 54; 2004 m. specialusis leidimas
         lietuvių k., 6 sk., 2 t., p. 163) ir 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyva 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių
         sudarymo tvarkos derinimo (OL L 209, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 322), žr. minėto sprendimo
         Michaniki 67 punktą ir minėto sprendimo Assitur 30 punktą).

      40      Tokia sistemingo pašalinimo taisyklė, kuri reiškia, kad perkančiosios organizacijos turi absoliučią pareigą pašalinti atitinkamus
         subjektus net tais atvejais, kai jų santykiai neturi poveikio jų elgesiui per procedūras, kuriose jie dalyvavo, prieštarauja
         Bendrijos interesui užtikrinti, kad konkurso procedūroje dalyvautų kuo daugiau kandidatų, ir viršija tai, kas būtina tikslui
         užtikrinti vienodo požiūrio ir skaidrumo principų taikymą pasiekti (šiuo klausimu dėl viešųjų pirkimų, kuriems taikoma Direktyva 92/50,
         žr. minėto sprendimo Assitur 26–29 punktus).

      41      Antra, reikia nurodyti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką EB 43 ir 49 straipsniais draudžiama bet kokia
         nacionalinė priemonė, kuria, net jeigu ji taikoma nediskriminuojant dėl pilietybės, Bendrijos piliečiams draudžiama ir trukdoma
         naudotis šiomis Sutarties nuostatomis garantuojamomis įsisteigimo ir paslaugų teikimo laisvėmis ar dėl kurios toks naudojimasis
         yra mažiau patrauklus (šiuo klausimu žr. 2004 m. spalio 14 d. Sprendimo Komisija prieš Nyderlandus, C‑299/02, Rink. p. I‑9761, 15 punktą ir 2006 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, C‑433/04, Rink. p. I‑10653, 28 punktą).

      42      Tačiau, kaip tinkamai pabrėžia Europos Komisija, tokia nacionalinė taisyklė, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, kurioje
         numatytas nuolatinių konsorciumų ir jiems priklausančių įmonių automatiškas pašalinimas, gali daryti atgrasomojo poveikio
         įtaką kitose valstybėse narėse įsteigtiems ūkio subjektams, t. y. pirma, subjektams, kurie nori įsisteigti atitinkamoje valstybėje
         narėje sukūrę nuolatinį konsorciumą, galbūt sudarytą iš nacionalinių ir užsienio įmonių, ir, antra, subjektams, norintiems
         prisijungti prie jau sukurtų tokių konsorciumų tam, kad galėtų paprasčiau dalyvauti šios valstybės narės perkančiųjų organizacijų
         pradėtose viešųjų pirkimų procedūrose ir taip lengviau teikti savo paslaugas.

      43      Tokia nacionalinė priemonė, galinti turėti atgrasomąjį poveikį kitose valstybėse narėse įsteigtiems ūkio subjektams, yra apribojimas
         EB 43 ir 49 straipsnių prasme (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Komisija prieš Belgiją 29 punktą), juo labiau kad šį atgrasomąjį poveikį sustiprina galimybė skirti pagrindinėje byloje nagrinėjamuose teisės aktuose
         numatytas baudžiamąsias sankcijas.

      44      Tačiau toks apribojimas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, gali būti pateisinamas tiek, kiek juo siekiama bendrojo intereso
         teisėto tikslo, ir su sąlyga, kad jis tinkamas užtikrinti jo vykdymą ir neviršija to, kas būtina šiam tikslui pasiekti.

      45      Šioje byloje reikia konstatuoti, kad nagrinėjamas apribojimas, nepaisant jo teisėto tikslo kovoti su galimais nagrinėjamų
         konsorciumų ir juos sudarančių įmonių susitarimais, negali būti pateisinamas, atsižvelgiant į tai, kad, kaip matyti iš šio
         sprendimo 38–40 punktų, jis viršija tai, kas būtina šiam tikslui pasiekti.

      46      Taigi į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Bendrijos teisė turi būti aiškinama taip, kad ja draudžiama tokia nacionalinės teisės
         nuostata, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, kurioje numatyta, jog vykstant viešojo pirkimo sutarties, kurios vertė nesiekia
         Direktyvos 2004/18 7 straipsnio 1 dalies c punkte numatytos ribinės vertės, tačiau kuri akivaizdžiai yra tarptautinės svarbos,
         sudarymo procedūrai tiek nuolatinis konsorciumas, tiek jam priklausančios įmonės automatiškai iš jos pašalinami ir jiems skiriamos
         baudžiamosios sankcijos, jei per šią procedūrą pastarosios įmonės pateikė pasiūlymus, konkuruojančius su šio konsorciumo pasiūlymu,
         net tuo atveju, kai minėto konsorciumo pasiūlymas buvo pateiktas ne šių įmonių vardu ir interesais.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      47      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      Bendrijos teisė turi būti aiškinama taip, kad ja draudžiama tokia nacionalinės teisės nuostata, kokia nagrinėjama pagrindinėje
            byloje, kurioje numatyta, jog vykstant viešojo pirkimo sutarties, kurios vertė nesiekia 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento
            ir Tarybos direktyvos 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo 7 straipsnio
            1 dalies c punkte numatytos ribinės vertės, tačiau kuri akivaizdžiai yra tarptautinės svarbos, sudarymo procedūrai tiek nuolatinis
            konsorciumas, tiek jam priklausančios įmonės iš jos automatiškai pašalinami ir jiems skiriamos baudžiamosios sankcijos, jei
            per šią procedūrą pastarosios įmonės pateikė pasiūlymus, konkuruojančius su šio konsorciumo pasiūlymu, net tuo atveju, kai
            minėto konsorciumo pasiūlymas buvo pateiktas ne šių įmonių vardu ir interesais.
      Parašai.
      * Proceso kalba: italų.


1997 m. gegužės 29 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # VAG Sverige AB. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Länsrätten i Stockholms Län - Švedija. # Byla C-329/95.