title: 2009 m. gegužės 20 d. Pirmosios instancijos teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#VIP Car Solutions SARL prieš Europos Parlamentą.#Viešieji paslaugų pirkimai - Bendrijos viešųjų pirkimų konkurso procedūra - Europos Parlamento narių pervežimas automobiliais ir mikroautobusais su vairuotoju sesijų Strasbūre laikotarpiais - Dalyvio pasiūlymo atmetimas - Pareiga motyvuoti - Atsisakymas nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą - Ieškinys dėl žalos atlyginimo.#Byla T-89/07.

text:
         PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. gegužės 20 d. (
            *1
         )
      „Viešieji paslaugų pirkimai — Bendrijos viešųjų pirkimų konkurso procedūra — Europos Parlamento narių pervežimas automobiliais ir mikroautobusais su vairuotoju sesijų Strasbūre laikotarpiais — Dalyvio pasiūlymo atmetimas — Pareiga motyvuoti — Atsisakymas nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą — Ieškinys dėl žalos atlyginimo“
      Byloje T-89/07

         VIP Car Solutions SARL, įsteigta Henheme (Prancūzija), atstovaujama advokatų G. Welzer ir S. Leuvrey,
      ieškovė,
      prieš

         Europos Parlamentą, atstovaujamą D. Petersheim ir M. Ecker,
      atsakovą,
      dėl, pirma, prašymo panaikinti sprendimą, kuriuo Parlamentas atsisakė ieškovę pripažinti pirkimo, dėl kurio paskelbtas konkursas PE/2006/06/UTD/1 dėl pervežimo automobiliais ir mikroautobusais paslaugų (įskaitant vairuotojų paslaugas) teikimo Europos Parlamento nariams sesijų metu Strasbūre, laimėtoja, ir, antra, prašymo atlyginti nuostolius
      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (šeštoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas A. W. H. Meij, teisėjai V. Vadapalas (pranešėjas) ir E. Moavero Milanesi,
      posėdžio sekretorė C. Kristensen, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. gruodžio 9 d. posėdžiui,
      priima šį

         Sprendimą

         Teisinis pagrindas

               1

               Europos Parlamento tarnybų sudaromoms viešojo paslaugų pirkimo sutartims taikomos 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (OL L 248, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74, toliau – Finansinis reglamentas) pirmos dalies V antraštinės dalies nuostatos bei 2002 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002, nustatančio išsamias Finansinio reglamento įgyvendinimo taisykles (OL L 357, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 145; toliau – Įgyvendinimo taisyklės), pirmos dalies V antraštinės dalies nuostatos. Šios nuostatos pagrįstos šios srities Bendrijos direktyvomis, visų pirma, dėl paslaugų pirkimo – 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyva 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 209, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 322) su vėlesniais pakeitimais, padarytais visų pirma 1997 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/52/EB (OL L 328, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 3 t., p. 3), kuri panaikinta ir pakeista 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134, p. 114; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 132).

               2

               Pagal Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalį:
               „Susitariančioji institucija visiems kandidatams arba konkurso dalyviams, kurių pasiūlymai arba paraiškos buvo atmestos, praneša motyvus, kuriais remiantis buvo priimtas sprendimas, ir visiems konkurso dalyviams, kurių paraiškos yra priimtinos ir kurie raštu prašo tokios informacijos, praneša apie laimėjusios paraiškos charakteristikas ir santykinius pranašumus bei konkurso dalyvio, kuris laimėjo konkursą, pavadinimą.
               Tačiau tam tikros informacijos negalima atskleisti, jei toks atskleidimas trukdytų taikyti teisės aktus, prieštarautų viešiesiems interesams arba kenktų teisėtiems valstybinių ar privačių įmonių verslo interesams, arba iškraipytų tarp jų sąžiningą konkurenciją.“

               3

               Bylos aplinkybių atsiradimo momentu taikomos redakcijos Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalyje numatyta:
               „3.   Visoms Bendrijos institucijoms savo sąskaita sudarant viešųjų pirkimų sutartis pagal finansinio reglamento 105 straipsnį, susitariančiosios institucijos kaip įmanoma greičiau, vėliausiai per savaitę po sprendimo priėmimo, vienu metu individualiai kiekvienam nelaimėjusiam dalyviui ar kandidatui apie priimtą sprendimą praneša laišku ar faksu arba elektroniniu būdu, kad jų pasiūlymas ar prašymas dalyvauti neatrinkti, kiekvienu atveju nurodydamos pasiūlymo ar prašymo dalyvauti atmetimo priežastis.
               Susitariančios institucijos, nelaimėjusiems kandidatams ar dalyviams siųsdamos pranešimus apie prašymų dalyvauti ar pasiūlymų atmetimą, kartu siunčia sprendimą apie konkurso laimėtoją, nurodydamos, kad pateikiamas sprendimas neįpareigoja atitinkamos susitariančiosios institucijos.
               Nelaimėję dalyviai ar kandidatai gali prašyti papildomos informacijos apie atmetimo priežastis, pateikdami raštišką prašymą laišku, faksu ar elektroniniu būdu, o kiekvienas dalyvis, pateikęs priimtiną pasiūlymą, gali gauti informaciją apie laimėjusio pasiūlymo savybes bei pranašumus ir sužinoti laimėtojo pavadinimą, nepažeidžiant Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies antros pastraipos nuostatų. Susitariančiosios institucijos atsako ne vėliau kaip per penkiolika kalendorinių dienų, skaičiuojant nuo prašymo gavimo dienos. <…>“

         Faktinės bylos aplinkybės

               4

               Ieškovė VIP Car Solutions SARL yra bendrovė, nuomojanti prabangius automobilius su vairuotoju.

               5

               2006 m. rugsėjo 16 d.Europos Sąjungos Oficialiojo leidinio priede (OL S 177) paskelbęs apie pirkimą Parlamentas pradėjo konkurso procedūrą PE/2006/06/UTD/1 dėl pervežimo automobiliais ir mikroautobusais paslaugų (įskaitant vairuotojų paslaugas) teikimo Europos Parlamento nariams sesijų metu Strasbūre (toliau – konkursas).

               6

               Skelbimo apie konkursą IV.2.1 punkte numatyta, kad sutartis turėjo būti sudaroma su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu asmeniu, pasiūlymus vertinant pagal tokius kriterijus, kuriems suteiktas lyginamasis svoris: kaina (55%), suteikiamų naudoti automobilių parkas (kiekybės ir kokybės požiūriu) (30%), automobiliams taikomos arba būdingos priemonės, skirtos aplinkosaugos reikalavimams įvykdyti (7%), socialinės politikos priemonės personalo atžvilgiu (6%) ir pasiūlymo apipavidalinimas (2%).

               7

               Nustatyta galutinė pasiūlymų arba paraiškų dalyvauti priėmimo data – 2006 m. spalio 27 diena. Per nustatytą terminą pateikti trys pasiūlymai, tarp jų ir ieškovės. 2006 m. lapkričio 6 d. vokų atplėšimo komisija visus tris pasiūlymus paskelbė atitinkančius konkurso reikalavimus.

               8

               2006 m. lapkričio 30 d. Pasiūlymų vertinimo komitetas (toliau – vertinimo komitetas) pasiūlė pirkimo laimėtoju pripažinti kitą nei ieškovė dalyvį, surinkusį iš viso 566 balų, paskirstytų taip: 290 balų už kainą, 180 balų už automobilių parką, 42 balai už aplinkosaugos priemones, 36 balai už socialinę politiką ir 18 balų už pasiūlymo apipavidalinimą.

               9

               Ieškovė atsidūrė antroje vietoje, surinkusi iš viso 504 balus, paskirstytus taip: 343,5 balo už kainą, 135 balų už automobilių parką, 0 balų už aplinkosaugos priemones, 18 balų už socialinę politiką ir 8 balai už pasiūlymo apipavidalinimą.

               10

               2007 m. sausio 3 d. Parlamentas konkurso laimėtoju pripažino vertinimo komiteto pasiūlytą dalyvį (toliau – laimėjęs dalyvis).

               11

               2007 m. sausio 9 d. Parlamentas ieškovei išsiuntė elektroninį laišką, kuriame nurodė:
               „Priede rasite laišką dėl Jūsų pateikto pasiūlymo. Šio laiško originalą gausite registruotu paštu. Prašome Jūsų patvirtinti, kad gavote šį (elektroninį laišką).“

               12

               Šiuo nepasirašytu laišku, kuriame nenurodyta data ir kuris pridėtas prie elektroninio laiško, Parlamentas informavo ieškovę apie sprendimą, kad jos pasiūlymas šiame konkurse nebuvo pripažintas laimėjusiu (toliau – ginčijamas sprendimas).

               13

               Ginčijamame sprendime, be kita ko, numatyta:
               „Jūsų pasiūlymo atmetimo priežastys yra šios: pasiūlymas nėra ekonomiškai naudingiausias, atsižvelgiant į sutarties sudarymo kriterijus.
               Pranešame, kad Jūs galite gauti papildomos informacijos apie Jūsų pasiūlymo atmetimo priežastis, nepažeidžiant galimybės teisme pareikšti ieškinį.
               Jei raštu pateiksite prašymą, galėsite gauti informaciją apie laimėjusio pasiūlymo savybes bei santykinius pranašumus ir sužinoti pirkimo laimėtojo pavadinimą.
               Vis dėlto tam tikros informacijos nebus galima atskleisti, jei toks atskleidimas trukdytų taikyti teisės aktus, prieštarautų viešiesiems interesams arba kenktų teisėtiems viešųjų ar privačių įmonių verslo interesams arba iškraipytų sąžiningą konkurenciją tarp jų <…>“.

               14

               2007 m. sausio 10 d. elektroniniu laišku ieškovė atsakė taip:
               „Patvirtiname, kad gavome Jūsų (elektroninį laišką) dėl mūsų pasiūlymo atmetimo. Vis dėlto, kaip Jūs siūlote, norėtume gauti informaciją apie laimėjusio pasiūlymo savybes bei santykinius pranašumus ir sužinoti pirkimo laimėtojo pavadinimą. Kadangi mūsų pasiūlymas nėra ekonomiškai naudingiausias, gal galėtumėte nurodyti, kokį valandos įkainį pasiūlė laimėjusi bendrovė (?)“

               15

               2007 m. sausio 15 d. laišku ieškovė dar kartą paprašė Parlamento jai atsiųsti informaciją apie laimėjusio pasiūlymo savybes bei santykinius pranašumus, pirkimo laimėtojo pavadinimą bei jo pasiūlytą kainą. Ji pažymėjo, kad iki šiol negavo registruoto laiško, kuriuo patvirtinama, kad jos pasiūlymas atmestas.

               16

               2007 m. sausio 23 d. laišku, atsakydamas į ieškovės 2007 m. sausio 10 d. elektroninį laišką ir remdamasis Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalimi, Parlamentas priminė šiame konkurse taikomus sutarties sudarymo kriterijus, kuriems suteiktas lyginamasis svoris, ir toliau teigė:
               „Kadangi laimėjęs pasiūlymas surinko daugiausia balų pagal visus pirmiau nurodytus kriterijus <…> (566), jam skirta pirma vieta.
               Pranešame, kad, nepaisant šiek tiek mažesnės kainos, Jūsų pasiūlymas surinko 504 balus ir todėl jam skirta antra vieta.“

               17

               Šiame laiške Parlamentas taip pat nurodė ieškovei sutarties laimėtojo pavadinimą.

               18

               2007 m. sausio 24 d. Parlamentas ieškovei išsiuntė laiško, kuriuo ją informavo apie sprendimą atmesti jos pasiūlymą, originalą.

               19

               2007 m. sausio 31 d. el. laišku Parlamentas paklausė ieškovės, ar ji tą laišką gavo. Tos pačios dienos elektroniniu laišku ieškovė atsiuntė neigiamą atsakymą.

               20

               2007 m. kovo 1 d. laišku ieškovė per savo advokatą pažymėjo, jog konkurse ji pasiūlė ypatingą kainą, ir paprašė perduoti laimėjusio dalyvio pasiūlymo kopiją, kad galėtų sužinoti jo pasiūlytą kainą.

               21

               2007 m. kovo 20 d. ieškovės patarėjui adresuotu laišku Parlamentas, remdamasis Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalimi, atmetė šį prašymą ir pridūrė:
               „<…> Pranešame, kad per 48 dienas nuo šio pirkimo sutarties pasirašymo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbsime skelbimą apie sutarties sudarymą, kuriame bus nurodyti pagrindiniai duomenys, įskaitant sumokėtą kainą.
               Mes atsižvelgėme į tai, kad Jūsų „klientė žino, jog pasiūlė ypatingą kainą“.
               Bet kuriuo atveju turime priminti, kad kaina nebuvo vienintelis sutarties sudarymo kriterijus. Mūsų institucijai ypač svarbūs kokybės ir funkciniai kriterijai, kurių pagrindu galime rinktis mokėti didesnę kainą.
               Taigi įvertinę kainą kaip „šiek tiek mažesnę“ turėjome omeny būtent šį konkurso aspektą; visų pirma norime pažymėti, kad nors Jūsų klientės pasiūlymas kainos požiūriu buvo įvertintas aukščiausiu balu, jis negalėjo laimėti pirkimo dėl vertinimo komiteto, atsižvelgiant į visus specifikacijose išvardytus kriterijus, skirto bendro balų skaičiaus. Kaip jai jau buvo pranešta, jos pasiūlymas iš viso surinko 504 balus, o laimėtojo pasiūlymas – 566.“

               22

               2007 m. kovo 23 d. laiške ieškovė pažymėjo, jog kadangi vertinant pasiūlymus kainos kriterijui suteiktas 55% lyginamasis svoris, skirti sutarties kitam nei ji dalyviui buvo neįmanoma, o dėl atsisakymo nurodyti laimėtojo pasiūlytą kainą ji negalėjo iki termino pareikšti ieškinį Pirmosios instancijos teisme pabaigos patikrinti, kokiomis sąlygomis nustatytas laimėtojas.

               23

               2007 m. balandžio 7 d. Oficialiojo leidinio priede (OL S 69) paskelbta apie sutarties sudarymą. Šiame skelbime nurodyta laimėjusio dalyvio pasiūlyta kaina – 26 eurai už valandą ne pagal grafiką ir 37,50 euro už valandą pagal grafiką.

         Procesas ir šalių reikalavimai

               24

               Ši byla pradėta ieškiniu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2007 m. kovo 23 dieną.

               25

               Vienam kolegijos nariui negalint dalyvauti nagrinėjant bylą, Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, remdamasis Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 32 straipsnio 3 dalimi, paskyrė į kolegiją kitą teisėją.

               26

               Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (šeštoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, pasiūlė bylos šalims pateikti dokumentus. Bylos šalys tai padarė per nustatytą terminą.

               27

               Per 2008 m. gruodžio 9 d. posėdį šalys buvo išklausytos ir atsakė į Pirmosios instancijos teismo pateiktus klausimus.

               28

               Ieškinyje ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        pripažinti ieškinį priimtinu,

                        —

                        panaikinti ginčijamą sprendimą,

                        —

                        panaikinti visus po ginčijamo sprendimo priimtus aktus,

                        —

                        priteisti iš Parlamento 500000 eurų žalos atlyginimą,

                        —

                        priteisti iš Parlamento 5000 eurų sumą kaip kitas su byla susijusias išlaidas,

                        —

                        priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas.

               29

               Dublike ieškovė papildomai Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        nurodyti Parlamentui surengti teisės aktų reikalavimus atitinkantį konkursą.

               30

               Atsiliepime į ieškinį Parlamentas Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį dėl panaikinimo,

                        —

                        atmesti ieškinį dėl žalos atlyginimo,

                        —

                        atmesti prašymą priteisti iš Parlamento 5000 eurų sumą kaip kitas su byla susijusias išlaidas,

                        —

                        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

               31

               Triplike Parlamentas papildomai Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        atmesti prašymą nurodyti jam surengti teisės aktų reikalavimus atitinkantį konkursą.

               32

               Per teismo posėdį atsakydama į Pirmosios instancijos teismo pateiktą klausimą ieškovė atsisakė ieškinio reikalavimo, kuriuo prašė priteisti iš Parlamento 5000 eurų sumą kaip kitas su byla susijusias išlaidas; šis faktas pažymėtas posėdžio protokole.

         Dėl teisės

         Dėl prašymo panaikinti ginčijamą sprendimą

               33

               Ieškovė remiasi iš esmės dviem pagrindais, susijusiais su, pirma, pareigos motyvuoti pažeidimu ir, antra, atsisakymo nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą neteisėtumu.

         Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu
      — Šalių argumentai

               34

               Ieškinyje ieškovė nurodo, kad pagal konkurso sąlygas kainos kriterijui suteiktas 55% lyginamasis svoris, t. y. daugiau nei pusė visų sutarties sudarymo kriterijų svorio. Ji pabrėžia, kad pasiūlė mažiausią kainą – 31,70 euro už valandą. Tačiau ji surinko tik 504 balus, o laimėjęs dalyvis – 566 balus. Ieškovė teigia nesuprantanti tokio balų skirtumo, nes kainos požiūriu ji pateikė geriausią pasiūlymą. Jos nuomone, remiantis matematiniais skaičiavimais kitas dalyvis pirkimo laimėti negalėjo.

               35

               Dublike ieškovė pabrėžia, kad Parlamentas pripažįsta padaręs klaidą apskaičiuodamas bendrą jos balų sumą, o tai parodo vertinimo komiteto neatidumą.

               36

               Dėl automobilių parko kriterijaus ieškovė pažymi, kad Parlamentas savavališkai du trečdalius galutinio balo suteikė kiekybiniam aspektui ir tik trečdalį – kokybiniam. Tačiau jai nebuvo pranešta apie tokį balų paskirstymą, kuris, jos manymu, yra nepagrįstas, nes nuosavybės teisių į automobilius turėjimas nėra svarbiau už jų kokybę. Kadangi pagal kokybės kriterijų visi dalyviai įvertinti vienodai, ieškovės ir laimėjusio dalyvio balų skirtumas turėjo būti mažesnis.

               37

               Dėl aplinkosaugos priemonių kriterijaus ieškovė mano, jog ji negalėjo gauti nulio balų. Kaip ir laimėjusiam dalyviui, jai taikomi Prancūzijos teisės aktai dėl vežimo prabangiais automobiliais bendrovių, kuriuose numatyta, jog automobiliai turi būti nepriekaištingos techninės būklės ir kasmet tikrinami. Tai reiškia, kad visi jos automobiliai yra neseniai pagaminti ir juose įrengti kietųjų dalelių filtrai. Todėl 42 balų skirtumo negali pateisinti vienintelė aplinkybė, jog dalyvis yra pasirašęs Paryžiaus merijos kovos su tarša chartiją.

               38

               Dėl socialinės politikos kriterijaus ieškovė tvirtina, jog viena iš dviejų laimėjusio dalyvio sudarytų neterminuotų darbo sutarčių iš tikrųjų yra dėl veiklos masto padidėjimo sudaryta terminuota darbo sutartis ar net laikinoji sutartis. Minėta sutartis vadinasi „Neterminuota periodinio darbo sutartis“, tačiau šie du terminai vienas kitam prieštarauja. Be to, ieškovės ir laimėjusio dalyvio darbo sutartys patvirtintos nacionalinės prabangių automobilių bendrovių profesinės sąjungos. Todėl dviejų dalyvių balų skirtumas nėra objektyviai pateisinamas.

               39

               Galiausiai pasiūlymo apipavidalinimo kriterijus susijęs su pasiūlymo forma, o ne jo turiniu. Taigi laimėjusio dalyvio pasiūlymas negali būti „neabejotinai pranašesnis“ vertinant pagal šį kriterijų. Be to, ieškovė ne tik pateikė savo pasiūlymą tinkama forma, bet ir vienintelė jį pateikė DVD forma. Tačiau ji buvo įvertinta mažesniu balu nei laimėjęs dalyvis.

               40

               Atsiliepime į ieškinį Parlamentas pažymi, kad kitų kriterijų, neskaitant kainos, lyginamasis svoris yra 45% ir todėl jie galėjo turėti įtakos įvairių pasiūlymų vertinimo rezultatui. Jo tvirtinimu, pasiūlymus jis išnagrinėjo objektyviai.

               41

               Šiuo klausimu Parlamentas teigia, kad vertinimo komitetas kiekvieną kriterijų įvertino nuo 1 iki 10, o gautą įvertinimą padaugino iš to kriterijaus procentinio dydžio. Pagrindinių dviejų kriterijų – kainos ir automobilių parko kiekybinio aspekto – atveju vertinimo komitetas, siekdamas objektyvumo, nusprendė įvertinti dabartinę sutartį, kuri yra neutrali sudarytinos sutarties atžvilgiu, ir šį objektyvų įvertinimą padauginti iš ankstesnio kontrahento kainos (kiekio) ir kiekvieno iš dalyvių siūlomos kainos (kiekio) santykio.

               42

               Taigi dėl kainos vertinimo komitetas nusprendė, kad dabartinės sutarties kainą, t. y. 33 eurus, reikėtų laikyti pagrįsta ir įvertino ją 6. Kadangi ieškovės ir laimėjusio dalyvio pasiūlytos valandos kainos atitinkamai buvo 31,70 ir 37,50 euro, gauti tokie rezultatai:

                        —

                        ieškovė: 33: 31,70 x 6 x 55 = 343,5 balo,

                        —

                        laimėjęs dalyvis: 33: 37,5 x 6 x 55 = 290,4 balo.

               43

               Dėl automobilių parko kriterijaus vertinimo komitetas nusprendė, jog kiekybinis aspektas yra esminis ir suteikė jam du trečdalius įvertinimo, t. y. 20 balų. Ankstesnio kontrahento turimų 60 automobilių parkas įvertintas 6. Ieškovės atveju vertinimo komitetas atsižvelgė į 70 transporto priemonių parką (60 automobilių ir 10 mikroautobusų), o laimėjusio dalyvio atveju – į 60 transporto priemonių parką. Kad pasiūlymus būtų galima palyginti, taip pat buvo atsižvelgta į galimybę tiesiogiai naudoti transporto priemones. Šiuo aspektu ieškovės automobilių parkui skirtas koeficientas 0,5, nes 67 iš 70 transporto priemonių turėjo būti nuomojamos iš kitos bendrovės. Atsižvelgiant į tai, gauti tokie rezultatai:

                        —

                        ieškovė: 70: 60 x 6 x 0,5 x 20 = 70 balų,

                        —

                        laimėjęs dalyvis: 60: 60 x 6 x 1 x 20 = 120 balų.

               44

               Dėl automobilių parko kokybinio kriterijaus reikia pasakyti, kad ir ieškovė, ir laimėjęs dalyvis buvo įvertinti 10, todėl, atsižvelgus į šio kriterijaus lyginamąjį svorį, skirti tokie balai:

                        —

                        ieškovė: 6 x 10 = 60 balų,

                        —

                        laimėjęs dalyvis: 6 x 10 = 60 balų.

               45

               Parlamentas pripažįsta, kad vertinimo komitetas padarė klaidą, nes vertindamas ieškovės automobilių parką skyrė 135 balus. Iš tiesų šis skaičius turėjo būti 130, o tai reiškia, kad ieškovė būtų iš viso surinkusi 499 balus, o ne 504.

               46

               Dėl aplinkosaugos priemonių kriterijaus Parlamentas nurodo, kad vien laimėjęs dalyvis pateikė įrodymų, t. y. kad jis laikėsi Paryžiaus merijos kovos su tarša chartijos, o jo automobiliai buvo nauji ir turėjo kietųjų dalelių filtrus. Dėl šių priežasčių skirti tokie balai:

                        —

                        ieškovė: 0 x 7 = 0 balų,

                        —

                        laimėjęs dalyvis: 6 x 7 = 42 balai.

               47

               Dėl socialinės politikos kriterijaus Parlamentas nurodo, kad laimėjęs dalyvis siūlė dviejų tipų neterminuotas darbo sutartis, kurių vienos skirtos periodiniam personalui, o ieškovės vairuotojai įdarbinti vien pagal terminuotas darbo sutartis. Parlamentas iš to padarė išvadą, kad, atsižvelgiant į šio kriterijaus lyginamąjį svorį, šių dviejų pasiūlymų skirtumą atspindi toks balų paskirstymas:

                        —

                        ieškovė: 3 x 6 = 18 balų,

                        —

                        laimėjęs dalyvis: 6 x 6 = 36 balai.

               48

               Galiausiai dėl pasiūlymo apipavidalinimo kriterijaus buvo pažymėta, kad laimėjusio dalyvio pasiūlymas buvo neabejotinai pranašesnis ir, atsižvelgiant į šiam kriterijui suteiktą lyginamąjį svorį, skirti tokie balai:

                        —

                        ieškovė: 4 x 2 = 8 balai,

                        —

                        laimėjęs dalyvis: 9 x 2 = 18 balų.

               49

               Taigi kiekvienam pasiūlymui skirtas toks bendras balų skaičius:

                        —

                        ieškovė: 343 + 70 + 60 + 0 + 18 + 8 = 499 balai,

                        —

                        laimėjęs dalyvis: 290 + 120 + 60 + 42 + 36 + 18 = 566 balai.

               50

               Parlamentas pažymi, jog atsakingasis leidimus duodantis pareigūnas patikrinęs pastebėjo, kad laimėjusio dalyvio automobilių parką sudarė 70 transporto priemonių, todėl iš tiesų jam turėtų būti skirti 586 balai.

               51

               Parlamentas iš to padarė išvadą, kad laimėjusio dalyvio pasiūlymas buvo aiškiai kokybiškai pranašesnis už ieškovės pasiūlymą, kuris buvo geresnis tik kainos požiūriu. Šiuo klausimu Parlamentas primena, kad sutartis turėjo būti sudaroma su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu. Kadangi pasirinkta ne automatinio laimėtojo nustatymo procedūra, per kurią dalyviai būtų vertinami pagal vienintelį kainos kriterijų, sutartis negalėjo būti iš karto skirta už mažiausios kainos pasiūlymą.

               52

               Triplike Parlamentas priduria, jog panašu, kad ieškovė painioja objektyvumo trūkumą ir perkančiosios organizacijos diskreciją, kurios atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas teprivalo patikrinti, ar nėra akivaizdžios vertinimo klaidos.

               53

               Remdamasis Teisingumo Teismo praktika Parlamentas dėl automobilių parko kriterijaus pažymi, kad vertinimo komitetas gali iš anksto nustatytiems sutarties sudarymo kriterijaus elementams suteikti konkretų svorį paskirstydamas jiems balus, kuriuos perkančioji organizacija už šį kriterijų numatė rengdama specifikacijas ar skelbimą apie pirkimą, su sąlyga, kad toks sprendimas, pirma, nekeičia specifikacijose ar skelbime apie pirkimą apibrėžtų sutarties sudarymo kriterijų, antra, neapima elementų, kurie, jei apie juos būtų žinoma rengiant pasiūlymus, būtų galėję daryti įtaką tokiam pasiūlymų rengimui, ir, trečia, nebuvo priimtas atsižvelgiant į elementus, galinčius daryti diskriminacinį poveikį vienam iš pasiūlymus pateikusių dalyvių. Tačiau ieškovė neįrodo, jog nagrinėjamu atveju šios sąlygos nebuvo įvykdytos.

               54

               Dėl aplinkosaugos priemonių kriterijaus Parlamentas pažymi, jog ieškovės pasiūlyme nenurodyta, kaip ji atitinka šį kriterijų, ir tai pateisina nulinį jos įvertinimą.

               55

               Galiausiai dėl paskutinio sutarties sudarymo kriterijaus Parlamentas teigia, kad pasiūlymo pateikimas DVD savaime nepateisina to, kad ieškovės pasiūlymas būtų laikomas geriau apipavidalintu nei laimėjusio dalyvio pasiūlymas. Lemiamas veiksnys yra pasiūlymo patrauklumas ir įtikinamumas, o ne laikmenos tipas.

         — Pirmosios instancijos teismo vertinimas

               56

               Pirmiausia reikia priminti, kad Parlamentas, kaip ir kitos institucijos, priimdamas sprendimą dėl sutarties sudarymo konkurso būdu turi plačią diskreciją dėl elementų, į kuriuos reikia atsižvelgti. Todėl atliekant tokios diskrecijos įgyvendinimo teisminę kontrolę turi būti tik patikrinama, ar laikytasi procedūros ir motyvavimo taisyklių, ar tiksliai nustatytos faktinės aplinkybės ir ar nebuvo padaryta akivaizdžios vertinimo klaidos bei piktnaudžiauta įgaliojimais (pagal analogiją žr. 2002 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tideland Signal prieš Komisiją, T-211/02, Rink. p. II-3781, 33 punktą ir 2008 m. rugsėjo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją, T-465/04, 45 punktą).

               57

               Pagal konkurso administracinių sąlygų specifikacijų 1 straipsnį sudarant aptariamo pirkimo sutartį taikomos Finansinio reglamento ir jo įgyvendinimo taisyklių nuostatos.

               58

               Todėl, kalbant apie ginčijamo sprendimo, kuriuo Parlamentas atmetė ieškovės pasiūlymą, motyvus, pažymėtina, kad jis šiuo atveju turėjo taikyti Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalį ir Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalį.

               59

               Iš šių straipsnių ir Pirmosios instancijos teismo praktikos matyti, kad Parlamentas įvykdo pareigą motyvuoti, jei jis pašalintiems dalyviams paprasčiausiai nedelsdamas nurodo priežastis, dėl kurių atmesti jų pasiūlymai, o paskui priimtinus pasiūlymus pateikusiems ir to aiškiai prašiusiems dalyviams per 15 kalendorinių dienų nuo rašytinio prašymo gavimo dienos nurodo laimėjusio pasiūlymo savybes ir santykinius pranašumus bei laimėtojo pavadinimą (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 56 punkte minėto 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją, T-465/04, 47 punktą).

               60

               Toks būdas atitinka EB 253 straipsnyje įtvirtintos pareigos motyvuoti siekį: aiškiai ir nedviprasmiškai atspindėti teisės akto autoriaus argumentus ir taip leisti suinteresuotiesiems asmenims sužinoti priemonės priėmimo priežastis, kad galėtų apginti savo teises, taip pat suteikti Bendrijos teismui galimybę vykdyti sprendimo teisėtumo priežiūrą (56 punkte minėto Sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją, T-465/04 48 punktas).

               61

               Be to, reikia pažymėti, kad tokiais atvejais kaip šis, kai Bendrijos institucija turi plačią diskreciją, Bendrijos teisės sistemos suteiktų garantijų užtikrinimas administracinėse procedūrose turi dar didesnę svarbą. Tarp šių garantijų visų pirma yra kompetentingos institucijos pareiga pakankamai motyvuoti savo sprendimus. Tik taip Bendrijos teismas gali patikrinti, ar įvykdytos faktinės ir teisinės sąlygos, nuo kurių priklauso diskrecijos įgyvendinimas (1991 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Technische Universität München, C-269/90, Rink. p. I-5469, 14 punktas; 2002 m. kovo 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Le Canne prieš Komisiją, T-241/00, Rink. p. II-1251, 53 ir 54 punktai ir 56 punkte minėto 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją, T-465/04, 54 punktas).

               62

               Taip pat primintina, kad motyvavimo reikalavimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, visų pirma į teisės akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį ir adresatų bei kitų su teisės aktu tiesiogiai ir konkrečiai susijusių asmenų suinteresuotumą gauti paaiškinimus (1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France, C-367/95 P, Rink. p. I-1719, 63 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).

               63

               Pagaliau pareiga motyvuoti yra esminis procedūrinis reikalavimas, kurį reikia atskirti nuo motyvavimo pagrįstumo klausimo, susijusio su ginčijamo akto teisėtumu iš esmės (2001 m. kovo 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Prancūzija prieš Komisiją, C-17/99, Rink. p. I-2481, 35 punktas ir 2008 m. lapkričio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją, T-406/06, 47 punktas).

               64

               Šiuo klausimu reikia atsižvelgti į tai, kad ieškinyje ieškovė iš esmės nurodo pareigos motyvuoti pažeidimą, nes ji negali suprasti, kodėl nelaimėjo pirkimo, nors pasiūlė mažiausią kainą, o kainos kriterijus sudarė 55% pasiūlymų įvertinimo. Taip pat reikia pažymėti, kad savo atsiliepime į ieškinį Parlamentas suprato ieškovės argumentus taip, kad ši jį kaltina nenurodžius ginčijamo sprendimo, kuriuo atsisakyta ieškovę pripažinti pirkimo laimėtoja, motyvų.

               65

               Bet kuriuo atveju, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, ginčijamo sprendimo motyvai turi leisti Bendrijos teismui vykdyti šio sprendimo teisėtumo priežiūrą, o suinteresuotajam asmeniui – suteikti informaciją, būtiną įvertinti, ar sprendimas pagrįstas. Vadinasi, motyvavimo nebuvimas ar nepakankamas motyvavimas, trukdantys teismui vykdyti priežiūrą, yra imperatyvūs pagrindai, kuriuos gali ir net privalo savo iniciatyva nurodyti Bendrijos teismas (1997 m. vasario 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Daffix, C-166/95 P, Rink. p. I-983, 23 ir 24 punktai ir 2008 m. rugsėjo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Teisingumo Teismą, T-272/06, 27 ir 28 punktai bei juose nurodyta teismų praktika).

               66

               Todėl, kadangi ieškovė šiuo atveju pateikė priimtiną pasiūlymą Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalies prasme, norint nustatyti, ar Parlamentas įvykdė Finansiniame reglamente ir Įgyvendinimo taisyklėse įtvirtintą pareigą motyvuoti, reikia išnagrinėti ne tik ginčijamą sprendimą, bet ir 2007 m. sausio 23 d. laišką, kuriuo ieškovei atsakyta į jos aiškų prašymą suteikti papildomos informacijos apie sprendimą sudaryti aptariamą sutartį.

               67

               Tačiau pirmiausia reikia konstatuoti, kad ginčijamame sprendime Parlamentas paprasčiausiai nurodė ieškovės pasiūlymo atmetimo priežastis, kaip numatyta Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje. Jis nurodė, jog ieškovės pasiūlymas „nėra ekonomiškai naudingiausias, atsižvelgiant į sutarties sudarymo kriterijus“.

               68

               Paskui 2007 m. sausio 23 d. laiške Parlamentas tik pažymėjo:
               „Kadangi laimėjęs pasiūlymas surinko daugiausia balų pagal visus pirmiau nurodytus kriterijus <…> (566), jam skirta pirma vieta.
               Pranešame, kad, nepaisant šiek tiek mažesnės kainos, Jūsų pasiūlymas surinko 504 balus ir todėl jam skirta antra vieta.“

               69

               Taigi Parlamentas atsakė per Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalyje nustatytą terminą, tačiau nesuteikė ieškovei jokios informacijos apie laimėjusio pasiūlymo savybes bei santykinius pranašumus, išskyrus tai, kad jos pasiūlyta kaina buvo šiek tiek mažesnė, nors tai padaryti privalėjo pagal Finansinio reglamento ir Įgyvendinimo taisyklių nuostatas.

               70

               Toks atsakymas taip aiškiai ir nedviprasmiškai neatspindi Parlamento argumentų, kad, pirma, leistų suinteresuotiesiems asmenims sužinoti priemonės priėmimo priežastis, kad jie galėtų apginti savo teises, ir, antra, suteiktų Bendrijos teismui galimybę vykdyti sprendimo teisėtumo priežiūrą.

               71

               Be to, šios bylos aplinkybėmis ši informacija buvo juo labiau būtina, nes ieškovės pasiūlyta kaina buvo mažesnė nei laimėjusio dalyvio pasiūlyta kaina, o kainos kriterijaus lyginamasis svoris sudarė 55% galutinio pasiūlymų įvertinimo. Taigi ieškovė neturėjo jokios informacijos, leidžiančios jai suprasti, kodėl šiame konkurse jos pasiūlymas nebuvo pripažintas laimėjusiu.

               72

               Pridurtina, kad atsakydamas į ieškovės 2007 m. kovo 1 d. laišką Parlamentas 2007 m. kovo 20 d. išsiuntė jai dar vieną laišką.

               73

               Šiuo atžvilgiu iš nusistovėjusios teismų praktikos išplaukia, kad kai atitinkama institucija, gavusi ieškovo prašymą, pateiktą prieš pareiškiant ieškinį, suteikti papildomų paaiškinimų apie sprendimą, išsiunčia laišką praėjus Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalyje nustatytam terminui, į šį laišką taip pat galima atsižvelgti nagrinėjant, ar konkrečiu atveju motyvavimas buvo pakankamas. Pareiga motyvuoti turi būti vertinama atsižvelgiant į informaciją, kurią ieškovė turėjo pareikšdama ieškinį, tačiau turėtina omenyje, kad institucija neturi teisės pradinių motyvų pakeisti visiškai naujais (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 56 punkte minėto 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją, T-465/04, 59 punktą).

               74

               Tačiau reikia konstatuoti, kad 2007 m. kovo 20 d. laiške nėra informacijos apie laimėjusio pasiūlymo savybes bei santykinius pranašumus. Parlamentas paprasčiausiai pakartojo tai, ką jau buvo nurodęs ieškovei 2007 m. sausio 23 d. laiške.

               75

               Galiausiai reikia pažymėti, kad informaciją apie ginčijamo sprendimo motyvus Parlamentas pateikė vykstant teisminiam procesui. Atsiliepime į ieškinį jis detaliai nurodo ieškovei ir laimėjusiam dalyviui skirtus balus pagal kiekvieną sutarties sudarymo kriterijų ir priežastis, kurios, jo manymu, pagrindžia tokį įvertinimą.

               76

               Vis dėlto aplinkybė, jog Parlamentas šio sprendimo priežastis nurodė vykstant šiam procesui, nekompensuoja to, kad pradinis ginčijamo sprendimo motyvavimas buvo nepakankamas. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką motyvai negali būti pirmą kartą ir a posteriori nurodyti Bendrijos teisme, išskyrus ypatingas aplinkybes, kurių – nesant jokios skubos – šioje byloje nėra (šiuo klausimu žr. 1992 m. liepos 2 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Dansk Pelsdyravlerforening prieš Komisiją, T-61/89, Rink. p. II-1931, 131 punktą ir 2008 m. rugsėjo 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo DC-Hadler Networks prieš Komisiją, T-264/06, 34 punktą).

               77

               Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad sprendime, kuriuo Parlamentas atsisakė ieškovę pripažinti pirkimo laimėtoja, nenurodyti motyvai pagal Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalį ir Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalį.

               78

               Todėl pirmąjį ieškinio pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.

         Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su atsisakymo nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą neteisėtumu
      — Šalių argumentai

               79

               Ieškovė tvirtina, kad atsisakymas nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą yra neteisėtas. Visų pirma, šio dalyvio pasiūlyta kaina nepatenka į Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies antros pastraipos taikymo sritį, nes jos atskleidimas laimėjusiam dalyviui žalos nepadarytų. Be to, atsižvelgiant į skaidrumo reikalavimus, esant tokios vertės pirkimui būtų normalu žinoti konkrečias pasiūlymo atmetimo priežastis.

               80

               Be to, ieškovė pabrėžia, kad laimėjusio dalyvio pasiūlyta kaina turėjo būti paskelbta Oficialiojo leidinio priede per 48 dienas nuo sutarties pasirašymo. Vadinasi, šios kainos paskelbimas negali pažeisti teisėtų laimėjusio dalyvio verslo interesų arba pakenkti sąžiningai konkurencijai.

               81

               Dėl Parlamento atsisakymo patenkinti ieškovės prašymą taip pat tapo trumpesnis terminas pareikšti ieškinį Pirmosios instancijos teisme.

               82

               Parlamentas atsikirsdamas nurodo, kad Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalyje neįtvirtinta absoliuti pareiga nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą. „Laimėjusio pasiūlymo savybės bei santykiniai pranašumai“ veikiau yra lyginamasis pasiūlymų apibūdinimas. Todėl perkančioji organizacija išlaiko diskreciją spręsti, kokią informaciją nelaimėjusiam dalyviui ji turi pateikti.

               83

               Be to, būtų pagrįsta manyti, kad kaina yra vienas elementų, kurių atskleidimas gali pakenkti teisėtiems įmonės verslo interesams Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies antros pastraipos prasme. Taigi ji turėtų būti nurodoma tik kraštutiniu atveju. Vis dėlto Parlamentas pripažįsta, kad laimėjusio dalyvio pasiūlyta kaina buvo paskelbta Oficialiojo leidinio priede pateiktame skelbime apie sutarties sudarymą.

               84

               Maža to, atsisakymas nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą netrukdė ieškovei pareikšti ieškinio Pirmosios instancijos teisme per nustatytą terminą.

               85

               Pirmosios instancijos teismui per posėdį pateikus klausimą Parlamentas išplėtojo savo argumentus nurodydamas, kad iki skelbimo apie sutarties sudarymą publikavimo dar buvo galima panaikinti pirkimą remiantis prieš pasirašant sutartį pareikštais prieštaravimais. Tokiu atveju kainos nepaskelbimas leistų užtikrinti, kad kiti dalyviai nesužinotų šio laimėjusio dalyvio pasiūlymo elemento ir taip šis galėtų iš naujo pateikti pasiūlymą tokiomis pačiomis sąlygomis.

         — Pirmosios instancijos teismo vertinimas

               86

               Pirmiausia primintina, kad, ieškovei 2007 m. sausio 10 d. pateikus prašymą suteikti papildomos informacijos, Parlamentas tenurodė, kad laimėjusio dalyvio pasiūlyta kaina buvo šiek tiek didesnė nei jos. Ši kaina – 26 eurai už valandą ne pagal grafiką ir 37,50 euro už valandą pagal grafiką – viešai paskelbta 2007 m. balandžio 7 d. skelbime apie sutarties sudarymą.

               87

               Tačiau pagal Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą, nelaimėjusiam dalyviui raštu paprašius, Parlamentas privalėjo pranešti jam apie laimėjusio pasiūlymo savybes ir santykinius pranašumus.

               88

               Taigi, ieškovei pateikus rašytinį prašymą, Parlamentas privalėjo jai pranešti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą, kuri yra viena iš laimėjusio pasiūlymo savybių bei santykinių pranašumų, juo labiau kad šios bylos aplinkybėmis šis kriterijus sudarė 55% pasiūlymų įvertinimo.

               89

               Šios išvados negali paneigti nė vienas iš Parlamento nurodytų argumentų.

               90

               Pirma, argumentas, jog perkančioji organizacija išlaiko diskreciją, nepateisina Parlamento atsisakymo nelaimėjusiam, rašytinį prašymą pateikusiam dalyviui nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą. Šiuo aspektu Parlamentas negali paprasčiausiai tvirtinti, kad kaina nėra laimėtojo pasiūlymo savybių ir santykinių pranašumų sudėtinis elementas, kai, kaip minėta pirmiau, nagrinėjamu atveju šis kriterijus sudarė 55% pasiūlymų įvertinimo.

               91

               Antra, pagal Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą tam tikros informacijos negalima atskleisti, jei toks atskleidimas trukdytų taikyti teisės aktus, prieštarautų viešiesiems interesams arba kenktų teisėtiems valstybinių ar privačių įmonių verslo interesams ar iškraipytų tarp jų sąžiningą konkurenciją. Vis dėlto atsiliepime į ieškinį Parlamentas nepaaiškina, kaip šiuo konkrečiu atveju laimėjusio dalyvio pasiūlytos kainos atskleidimas galėtų pakenkti jo verslo interesams, ir, beje, pabrėžia, kad ši kaina buvo nurodyta skelbime apie sutarties sudarymą.

               92

               Trečia, argumentas, jog, kaip leidžiama pagal Finansinio reglamento 101 straipsnį, iki sutarties pasirašymo perkančioji organizacija gali nuspręsti atsisakyti pirkimo arba panaikinti pirkimo procedūrą, šios bylos aplinkybėmis neatleidžia Parlamento nuo pareigos pranešti ieškovei laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą. Pritarus tokiam argumentui netektų prasmės Finansinio reglamento 101 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje ir Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta pareiga motyvuoti.

               93

               Tokiomis aplinkybėmis antrąjį ieškinio pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.

               94

               Remiantis tuo, kas išdėstyta, ginčijamą sprendimą reikia panaikinti.

         Dėl prašymo panaikinti po ginčijamo sprendimo priimtus aktus

               95

               Trečiuoju reikalavimu ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo panaikinti visus po ginčijamo sprendimo priimtus aktus.

               96

               Šiuo klausimu primintina, kad pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmą pastraipą, Pirmosios instancijos teismui taikomą pagal to paties statuto 53 straipsnio pirmą pastraipą ir pagal Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą, ieškinyje turi būti nurodytas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Šios nuorodos turi būti pakankamai aiškios ir tikslios, kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Pirmosios instancijos teismas – vykdyti teisminę kontrolę. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą bei gerą teisingumo vykdymą, būtina, kad esminės ieškinį pagrindžiančios faktinės ir teisinės aplinkybės būtų nurodytos – kad ir glaustai, tačiau nuosekliai ir suprantamai – pačiame ieškinio tekste (1993 m. balandžio 28 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties De Hoe prieš Komisiją, T-85/92, Rink. p. II-523, 20 punktas ir 2005 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Internationaler Hilfsfonds prieš Komisiją, T-294/04, Rink. p. II-2719, 23 punktas).

               97

               Nagrinėjamu atveju ieškovė nepatikslina, kokius aktus siekiama panaikinti trečiuoju reikalavimu, ir nepateikia jokių argumentų, kad pagrįstų savo prašymą.

               98

               Todėl trečiasis reikalavimas turi būti atmestas kaip nepriimtinas.

         Dėl prašymo atlyginti žalą

      Šalių argumentai

               99

               Ieškinyje ieškovė prašo priteisti iš Parlamento 500000 eurų žalos atlyginimo.

               100

               Dublike ieškovė nurodo, jog ji atitinka visas sąlygas, kad būtų pripažinta pirkimo laimėtoja. Taigi Parlamentas pažeidė visas teisės normas, reglamentuojančias pirkimo laimėtojo nustatymą, ir todėl ieškovės prašymas atlyginti žalą yra priimtinas.

               101

               Dėl patirtos žalos ieškovė tvirtina ekonomine prasme patyrusi nuostolių dėl to, kad nelaimėjo pirkimo. Ji negavo naudos, kurios teisėtai galėjo tikėtis gauti.

               102

               Parlamentas teigia, kad ieškovės prašymas atlyginti žalą yra nepriimtinas.

         Pirmosios instancijos teismo vertinimas

               103

               Pagal nusistovėjusią teismų praktiką ieškinyje dėl Bendrijos institucijos sukeltos žalos atlyginimo turi būti pateikti įrodymai, leidžiantys nustatyti veiksmus, kuriais ieškovas kaltina instituciją, priežastis, dėl kurių jis teigia, kad tarp veiksmų ir jo tariamai patirtos žalos yra priežastinis ryšys, ir žalos pobūdį bei apimtį (1997 m. liepos 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Guérin automobiles prieš Komisiją, T-38/96, Rink. p. II-1223, 42 punktas ir 2005 m. vasario 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Chiquita Brands ir kt. prieš Komisiją, T-19/01, Rink. p. II-315, 65 punktas).

               104

               Tačiau nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad ieškinyje nurodytam prašymui atlyginti žalą, išreikštam vienu reikalavimu, trūksta elementaraus konkretumo.

               105

               Net darant prielaidą, kad ieškinyje esama informacijos, leidžiančios nustatyti veiksmus, kuriais kaltinamas Parlamentas, jame nieko nenurodyta nei apie tariamai patirtos žalos pobūdį ir dydį, nei apie priežastis, dėl kurių ieškovė mano, jog esama priežastinio ryšio tarp minėtų veiksmų ir šios žalos.

               106

               Be to, net ir darant prielaidą, kad jai būtų pripažinta galimybė ištaisyti šį trūkumą dublike, ji iš tiesų net nebandė to padaryti.

               107

               Vadinasi, kiek tai susiję su prašymu atlyginti žalą, ieškinys netenkina Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkte nustatytų sąlygų.

               108

               Tokiomis aplinkybėmis prašymas atlyginti žalą turi būti pripažintas nepriimtinu.

         Dėl prašymo nurodyti Parlamentui surengti teisės aktų reikalavimus atitinkantį konkursą

               109

               Dublike ieškovė prašė, kad Pirmosios instancijos teismas nurodytų Parlamentui surengti teisės aktų reikalavimus atitinkantį konkursą.

               110

               Tačiau pagal Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą nurodyti ginčo dalyką ir pateikti reikalavimus ieškovas privalo ieškinyje. Nors pagal to paties reglamento 48 straipsnio 2 dalį tam tikromis aplinkybėmis per procesą leidžiama pateikti naujus teisinius pagrindus, ši nuostata jokiu atveju negali būti aiškinama kaip leidžianti ieškovui pateikti Pirmosios instancijos teismui naujus reikalavimus ir taip pakeisti ginčo dalyką (1992 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Asia Motor France ir kt. prieš Komisiją, T-28/90, Rink. p. II-2285, 43 punktas ir 2001 m. liepos 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo T. Port prieš Tarybą, T-2/99, Rink. p. II-2093, 34 punktas; pagal analogiją taip pat žr. 1979 m. rugsėjo 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Prancūziją, 232/78, Rink. p. 2729, 3 punktą).

               111

               Darytina išvada, jog reikalavimas, kad Pirmosios instancijos teismas nurodytų Parlamentui surengti konkursą, gali būti tik atmestas kaip nepriimtinas.

               112

               Papildomai reikia priminti, kad, pareiškus EB 230 straipsniu grindžiamą ieškinį dėl panaikinimo, Bendrijos teismo kompetencija apsiriboja vien ginčijamo sprendimo teisėtumo kontrole ir kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką, įgyvendindamas savo įgaliojimais, Pirmosios instancijos teismas negali įpareigoti Bendrijos institucijų atlikti tam tikrų veiksmų (1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimas DSM prieš Komisiją, C-5/93 P, Rink. p. I-4695, 36 punktas ir 2000 m. vasario 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas ADT Projekt prieš Komisiją, T-145/98, Rink. p. II-387, 83 punktas). Ginčijamo sprendimo panaikinimo atveju atitinkama institucija pagal EB 233 straipsnį privalo imtis būtinų priemonių, kad būtų įvykdytas teismo sprendimas dėl panaikinimo (1998 m. sausio 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Ladbroke Racing prieš Komisiją, T-67/94, Rink. p. II-1, 200 punktas ir 56 punkte minėto 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją, T-465/04, 35 punktas).

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               113

               Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Parlamentas pralaimėjo bylą, jis turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal ieškovės reikalavimus.

               Remdamasis šiais motyvais,
               PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (šeštoji kolegija)
               nusprendžia:

                           1.

                           Panaikinti sprendimą, kuriuo Europos Parlamentas atsisakė VIP Car Solutions SARL pripažinti pirkimo, dėl kurio paskelbtas konkursas PE/2006/06/UTD/1, laimėtoja.

                           2.

                           Atmesti likusią ieškinio dalį.

                           3.

                           Priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas.

                     Meij
                     Vadapalas
                     Moavero Milanesi
                     Paskelbta 2009 m. gegužės 20 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: prancūzų.


2003 m. rugsėjo 30 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española prieš Administración del Estado. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal Supremo - Ispanija. # Laisvas darbuotojų judėjimas. # Byla C-405/01.


1993 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Adrianus Thijssen prieš Controledienst voor de verzekeringen. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Raad van State - Belgija. # Įsisteigimo laisvė. # Byla C-42/92.


title: 2015 m. rugsėjo 8 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Baudžiamoji byla prieš Ivo Taricco ir kt.#Tribunale di Cuneo prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Baudžiamasis procesas dėl nusikaltimų pridėtinės vertės mokesčio (PVM) srityje – SESV 325 straipsnis – Nacionalinės teisės aktas, kuriame numatyti naikinamieji senaties terminai, galintys lemti nebaudžiamumą už nusikaltimus – Galimas Europos Sąjungos finansinių interesų pažeidimas – Nacionalinio teismo pareiga netaikyti jokios nacionalinės teisės nuostatos, galinčios pažeisti Sąjungos teisėje valstybėms narėms nustatytas pareigas.#Byla C-105/14.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C‑105/14
            dėl Tribunale di Cuneo  (Italija) 2014 m. sausio 17 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2014 m. kovo 5 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš
            Ivo Taricco ,
            Ezio Filippi ,
            Isabella Leonetti ,
            Nicola Spagnolo ,
            Davide Salvoni ,
            Flavio Spaccavento ,
            Goranco Anakiev
            TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
            kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, pirmininko pavaduotojas K. Lenaerts, kolegijų pirmininkai R. Silva de Lapuerta, L. Bay Larsen, T. von Danwitz ir J.‑C. Bonichot, teisėjai A. Arabadjiev, M. Safjan, D. Šváby, M. Berger (pranešėja), A. Prechal, E. Jarašiūnas ir C. G. Fernlund,
            generalinė advokatė J. Kokott,
            posėdžio sekretorė L. Carrasco Marco, administratorė,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2015 m. kovo 3 d. posėdžiui,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – G. Anakiev, atstovaujamo avvocato L. Sani,
            – Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocati dello Stato M. Salvatorelli ir L. Ventrella,
            – Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir J. Kemper,
            – Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos P. Rossi ir R. Lyal,
            susipažinęs su 2015 m. balandžio 30 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 101, 107 ir 119 straipsnių ir 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, p. 1, klaidų ištaisymas OL L 335, 2007, p. 60; toliau – PVM direktyva) 158 straipsnio išaiškinimo.
            2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą, iškeltą I. Taricco, E. Filippi, I. Leonetti, N. Spagnolo, D. Salvoni, F. Spaccavento ir G. Anakiev (toliau kartu – kaltinamieji), kurie kaltinami sudarę nusikalstamą susivienijimą ir organizavę jo veiklą, siekdami daryti įvairius nusikaltimus pridėtinės vertės mokesčio (PVM) srityje.
            Teisinis pagrindas
            Sąjungos teisė
            3. SESV 325 straipsnyje numatyta:
            „1. Sąjunga ir valstybės narės Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiam sukčiavimui ir kitoms neteisėtoms veikoms priešinasi taikydamos pagal šį straipsnį nustatytinas priemones, kurių paskirtis yra atgrasinti ir užtikrinti veiksmingą apsaugą valstybėse narėse ir Sąjungos institucijose, įstaigose ir organuose.
            2. Valstybės narės prieš Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį sukčiavimą imasi tų pačių priemonių, kurių jos imasi prieš savo pačių finansiniams interesams kenkiantį sukčiavimą.
            < ... > “
            Konvencija dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos
            4. Kaip nurodyta 1995 m. liepos 26 d. Liuksemburge pasirašytos Konvencijos dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos, parengtos vadovaujantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsniu (OL C 316, p. 49; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 8 t., p. 57, toliau – PIF konvencija), preambulėje, šios konvencijos susitariančiosios šalys, Europos Sąjungos valstybės narės, yra įsitikinusios, „jog, siekiant apsaugoti Europos Bendrijų finansinius interesus, tuos interesus pažeidžiančiam sukčiavimui reikia taikyti baudžiamąjį persekiojimą“ ir „būtina, kad už tokį elgesį būtų baudžiama veiksmingomis, proporcingomis ir atgrasančiomis baudžiamosiomis sankcijomis, neatmetant galimybės atitinkamais atvejais taikyti kitas bausmes, o bent labai pavojingais atvejais būtina, kad už tokį elgesį būtų baudžiama laisvės atėmimu“.
            5. PIF konvencijos 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
            „Šioje Konvencijoje Europos Bendrijų finansiniams interesams kenkiantis sukčiavimas – tai:
            < ... >
            b) pajamų srityje – bet koks tyčinis veikimas ar neveikimas, susijęs su:
            – suklastotų, neteisingų ar neišsamių pareiškimų [deklaracijų] ar dokumentų naudojimu ar pateikimu, kurio padariniai yra neteisėtas Europos Bendrijų bendrojo biudžeto arba Europos Bendrijų valdomų ar jų vardu valdomų biudžetų išteklių mažinimas,
            – < ... > “
            6. Šios konvencijos 2 straipsnio 1 dalyje numatyta:
            „Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už 1 straipsnyje nurodytą veiką ir dalyvavimą 1 straipsnio 1 dalyje nurodytoje veikoje, jos kurstymą ar kėsinimąsi ją padaryti būtų baudžiama veiksmingomis, proporcingomis ir atgrasančiomis baudžiamosiomis sankcijomis, įskaitant bent stambaus sukčiavimo atvejais laisvės atėmimą apimančias bausmes, dėl kurių gali būti taikoma ekstradicija, suprantant, kad stambiu sukčiavimu yra laikomas toks sukčiavimas, kuris yra susijęs su tam tikra mažiausia suma, kurią turi nustatyti kiekviena valstybė narė. Ši mažiausia suma negali būti nustatyta didesnė kaip 50 000 [EUR].“
            Direktyva 2006/112
            7. Direktyvos 2006/112 131 straipsnyje nustatyta:
            „[Direktyvos 2006/112 IX antraštinės dalies] 2–9 skyriuose numatytais atvejais neapmokestinimas PVM taikomas nepažeidžiant kitų Bendrijos nuostatų ir tokiomis sąlygomis, kurias valstybės narės nustato siekdamos užtikrinti tinkamą ir sąžiningą neapmokestinimo atvejus reglamentuojančių nuostatų taikymą bei užkirsti kelią galimiems mokesčių vengimo, išsisukinėjimo ar piktnaudžiavimo atvejams.“
            8. Šios direktyvos 138 straipsnio 1 dalyje numatyta:
            „Valstybės narės neapmokestina prekių tiekimo, kai tas prekes pardavėjas ar prekes įsigyjantis asmuo išsiunčia ar išgabena į paskirties vietą, esančią Bendrijoje, bet ne jos atitinkamoje teritorijoje, kitam apmokestinamajam asmeniui ar neapmokestinamajam juridiniam asmeniui, veikiančiam kaip toks, į kitą valstybę narę nei ta, kurioje pradėtas prekių siuntimas ar gabenimas, arba kai tai atliekama pardavėjo ar prekes įsigyjančio asmens vardu.“
            9. Minėtos direktyvos 158 straipsnyje nustatyta:
            „1. < ... > valstybės narės be muitinės procedūros gali numatyti kitas sandėliavimo procedūras šiais atvejais:
            a) kai prekės skirtos neapmokestinamoms parduotuvėms < ... >
            < ... >
            2. Kai valstybės narės naudojasi 1 dalies a punkte nurodyta neapmokestinimo galimybe, jos imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad šia neapmokestinimo galimybe būtų naudojamasi teisingai ir tiesiogiai bei būtų užkirstas kelias mokesčių vengimui, sukčiavimui ar piktnaudžiavimui.
            < ... > “
            Sprendimas 2007/436/EB
            10. 2007 m. birželio 7 d. Tarybos sprendimo 2007/436/EB dėl Europos Bendrijų nuosavų išteklių sistemos (OL L 163, p. 17) 2 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
            „Į Europos Sąjungos bendrąjį biudžetą įskaitomus nuosavus išteklius sudaro toliau nurodytos pajamos:
            < ... >
            b) < ... > visų valstybių narių suderintoms PVM apmokestinimo bazėms, nustatytoms pagal Bendrijos taisykles, taikomas galiojantis vienodas tarifas. < ... > “
            Italijos teisė
            11. Baudžiamojo kodekso su pakeitimais, padarytais 2005 m. gruodžio 5 d. Įstatymu Nr. 251 (2005 m. gruodžio 7 d., GURI,  Nr. 285, toliau – Baudžiamasis kodeksas), 157 straipsnis, kuriame reglamentuojama senatis baudžiamosiose bylose, numatyta:
            „Nusikalstamos veikos senaties terminas lygus įstatyme numatytai maksimaliai bausmės trukmei, tačiau negali būti trumpesnis nei šešeri metai už nusikaltimą ir ketveri metai už nusižengimą net ir tuomet, kai už juos baudžiama tik pinigine bauda.
            < ... > “
            12. Šio kodekso 158 straipsnyje senaties termino eigos pradžia apibrėžta taip:
            „Senaties terminas pradedamas skaičiuoti nuo nusikalstamos veikos padarymo dienos, pasikėsinimo padaryti nusikalstamą veiką atveju – nuo dienos, kurią kaltinamasis nutraukė veiksmus, o tęstinės nusikalstamos veikos atveju – nuo dienos, kurią nusikalstama veika nebėra tęstinė.
            < ... > “
            13. Remiantis minėto kodekso 159 straipsniu, susijusiu su senaties termino sustabdymo taisyklėmis:
            „Senaties terminas sustabdomas visais atvejais, kai procedūros, baudžiamojo proceso ar laikino sulaikymo termino sustabdymas numatytas specialioje įstatymo nuostatoje, taip pat šiais atvejais:
            1) išduotas leidimas vykdyti baudžiamąjį persekiojimą;
            2) byla perduodama kitam teismui;
            3) procedūra ar baudžiamasis procesas sustabdomas dėl šalių ir advokatų negalėjimo dalyvauti posėdžiuose arba kaltinamojo ar jo advokato prašymu. < ... >
            < ... >
            Senaties termino eiga atnaujinama nuo tos dienos, kai išnyksta šį terminą sustabdžiusi priežastis.“
            14. To paties kodekso 160 straipsnyje, kuriame reglamentuojamos senaties termino eigos pertraukimo taisyklės, nustatyta:
            „Senaties termino eiga pertraukiama priėmus teismo nuosprendį arba baudžiamąjį įsakymą.
            Senaties termino eigą taip pat pertraukia nutartis dėl kardomųjų priemonių taikymo < ... > [ir] nutartis, kuria nustatomas parengiamasis posėdis.
            Pertrauktas senaties terminas pradeda eiti toliau nuo pertraukimo dienos. Jei buvo keletas termino eigą pertraukiančių aktų, skaičiuojama nuo paskutinio iš jų dienos; tačiau 157 straipsnyje nurodyti terminai jokiu atveju negali būti pratęsti ilgiau, nei 161 straipsnio antroje pastraipoje numatyti terminai, išskyrus terminus Baudžiamojo proceso kodekso 51 straipsnio 3bis ir 3quater dalyse numatytų pažeidimų atveju.“
            15. Remiantis Baudžiamojo kodekso 161 straipsniu, kuriame reglamentuojami sustabdymo ir pertraukimo padariniai:
            „Senaties termino eigos sustabdymas ir pertraukimas sukelia padarinių visiems asmenims, kurie padarė nusikalstamą veiką.
            Išskyrus baudžiamąjį persekiojimą už nusikalstamas veikas, numatytas Baudžiamojo proceso kodekso 51 straipsnio 3bis ir 3quater punktuose, pertraukus senaties termino eigą, šis terminas gali būti pratęsiamas ne daugiau kaip numatyto maksimalaus senaties termino ketvirčiu < ... > “
            16. Baudžiamojo kodekso 416 straipsnyje nustatyta, kad tas, kas organizavo nusikalstamą susivienijimą, kurio tikslas – daryti įvairias nusikalstamas veikas, baudžiamas laisvės atėmimu iki septynerių metų. Tas, kas tik dalyvavo tokio susivienijimo veikloje, baudžiamas laisvės atėmimu iki penkerių metų.
            17. Remiantis 2010 m. kovo 10 d. Įstatyminio dekreto Nr. 74 dėl naujų taisyklių dėl nusikaltimų pajamų ir pridėtinės vertės mokesčių tvarkai ( decreto legislativo n. 74, nuova disciplina dei reati in materia di imposte sui redditi e sul valore aggiunto , 2000 m. kovo 31 d., GURI, Nr. 76, toliau – DL Nr. 74/2000) 2 straipsniu, su nesamais sandoriais susijusiomis sąskaitomis faktūromis ar dokumentais pagrįstos PVM deklaracijos pateikimas sukčiaujant baudžiamas laisvės atėmimu nuo vienų metų šešių mėnesių iki šešerių metų. Remiantis DL Nr. 74/2000 8 straipsniu, tokia pati bausmė skiriama dėl to, kad išrašo fiktyvias sąskaitas faktūras, siekdamas sudaryti trečiosioms šalims galimybę išvengti PVM.
            Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
            18. Kaltinamųjų byla nagrinėjama Tribunale di Cuneo ; jie kaltinami nuo 2005 m. iki 2009 m. sudarę ir organizavę nusikalstamą susivienijimą, siekdami daryti įvairius nusikaltimus PVM srityje. Iš tiesų jie kaltinami sukūrus sukčiavimo teisines schemas, t. y. „PVM karuselę“, be kita ko, apimančias fiktyvių bendrovių įsteigimą ir suklastotų dokumentų, kuriuos naudodami jie įsigijo prekių (nagrinėjamu atveju – šampano butelių) be PVM, išdavimą. Šie veiksmai sudarė galimybes bendrovei Planet Srl  (toliau – Planet ) turėti prekių už mažesnę nei rinkos kainą; ji galėjo jas perparduoti savo klientams ir taip iškreipti šią rinką.
            19. Planet gavo sąskaitų faktūrų, kurias šios fiktyvios bendrovės išrašė už nesamus sandorius. Tačiau šios bendrovės nepateikė metinės PVM deklaracijos arba, ją pateikusios, bet kuriuo atveju neatliko atitinkamų mokėjimų. Vis dėlto Planet įtraukė minėtų fiktyvių bendrovių išrašytas sąskaitas faktūras į savo apskaitą, nepagrįstai atskaitydama jose nurodytą PVM, ir dėl to pateikė apgaulingas metines PVM deklaracijas.
            20. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šį prašymą pateikęs teismas po to, kai jo nagrinėjamoje byloje kilo keletas procesinių nesklandumų ir jis atmetė nemažai prieštaravimų, kuriuos buvo pateikę kaltinamieji per tame teisme vykusį parengiamąjį posėdį, buvo priverstas priimti, pirma, sprendimą nutraukti bylą vienam iš kaltinamųjų, būtent G. Anakiev, nes yra suėjusi nusikalstamų veikų, kuriomis jis kaltinamas, senatis. Antra, jis turėtų priimti sprendimą dėl bylos, iškeltos likusiems kaltinamiesiems, perdavimo teisminiam nagrinėjimui ir dėl posėdžio teisme datos nustatymo.
            21. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškina, kad už baudžiamąsias veikas, kuriomis kaltinamieji yra kaltinami, DL Nr. 74/2000 2 ir 8 straipsniuose numatyta laisvės atėmimo iki šešerių metų bausmė. Tačiau už Baudžiamojo kodekso 416 straipsnyje numatytą nusikalstamo susivienijimo organizavimą, dėl ko kaltinamieji taip pat gali būti pripažinti kaltais, jo organizatoriai baudžiami laisvės atėmimu iki septynerių metų, o paprasti dalyviai – laisvės atėmimu iki penkerių metų. Tai reiškia, kad nusikalstamo susivienijimo organizatoriams senaties terminas yra septyneri metai, o visiems kitiems – šešeri metai. Paskutinis senaties terminą pertraukęs veiksmas buvo nutarties dėl parengiamojo posėdžio datos nustatymo priėmimas.
            22. Tačiau, nepaisant senaties termino eigos pertraukimo, šis terminas, remiantis Baudžiamojo kodekso 160 straipsnio paskutine pastraipa, siejama su šio kodekso 161 straipsniu (toliau – nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos), negali tęstis ilgiau nei septynerius metus šešis mėnesius arba nusikalstamo susivienijimo organizatorių atveju – aštuonerius metus ir devynis mėnesius nuo nusikalstamų veikų padarymo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, yra aišku, kad visų nusikalstamų veikų senaties terminas, jeigu dar nėra suėjęs, sueis vėliausiai 2018 m. vasario 18 d., t. y. iki tada, kada dėl kaltinamųjų galės būti priimtas galutinis nuosprendis. Dėl to pastarieji, kurie, kaip teigiama, sukčiavo PVM srityje ir nesumokėjo kelių milijonų eurų, faktiškai galėtų pasinaudoti nebaudžiamumu dėl to, kad baigėsi senaties terminas.
            23. Tačiau, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, ši pasekmė buvo numatoma dėl Baudžiamojo kodekso 160 straipsnio paskutinėje pastraipoje, siejamoje su šio kodekso 161 straipsnio antra pastraipa, įtvirtintos normos buvimo; dėl šios nuostatos, pagal kurią, pertraukus senaties terminą, senaties terminą leidžiama pratęsti tik pradinio termino ketvirčiu, senatis daugeliu baudžiamojo persekiojimo atvejų praktiškai nepertraukiama.
            24. Su sukčiavimu mokesčių srityje, kaip antai tas, kuriuo kaltinami kaltinamieji, susijęs baudžiamasis persekiojimas paprastai apima labai sudėtingus tyrimus, todėl jau parengtinio tyrimo stadijoje procesui reikia daug laiko. Visas instancijas apimančio proceso trukmė yra tokia, kad šios rūšies bylose faktinis nebaudžiamumas Italijoje yra ne išimtinis atvejis, o norma. Be to, paprastai Italijos mokesčių administratoriui neįmanoma susigrąžinti mokesčių sumų, kurios buvo atitinkamos nusikalstamos veikos dalykas.
            25. Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad nagrinėjamomis nacionalinės teisės nuostatomis kai kuriems Italijoje įsisteigusiems ūkio subjektams, palyginti su kitose valstybėse narėse įsisteigusiomis įmonėmis, netiesiogiai leidžiama nesąžininga konkurencija, taip pažeidžiant SESV 101 straipsnį. Be to, šiomis nuostatomis, pažeidžiant SESV 107 straipsnį, gali būti sudaromos palankesnės sąlygos tam tikroms įmonėms. Minėtomis nuostatomis taip pat faktiškai sukuriama Direktyvos 2006/112 158 straipsnio 2 dalyje nenumatyta neapmokestinimo galimybė. Galiausiai dėl nebaudžiamumo, kuriuo faktiškai naudojasi sukčiaujantys asmenys, pažeidžiamas SESV 119 straipsnyje įtvirtintas pagrindinis principas, pagal kurį valstybės narės turi užtikrinti, kad jų viešieji finansai būtų patikimi.
            26. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad jeigu jam būtų leidžiama netaikyti nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų, Italijoje būtų galima garantuoti veiksmingą Sąjungos teisės taikymą.
            27. Šiomis aplinkybėmis Tribunale di Cuneo  nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
            „1. Ar Baudžiamojo kodekso 160 straipsnio paskutine pastraipa, kiek joje numatyta, kad senaties terminas pertraukus jo eigą prasitęsia tik ketvirčiu jo pirminės trukmės ir dėl to, nepaisant laiku pradėto baudžiamojo persekiojimo, sueina nusikalstamų veikų senatis ir už jas lieka nenubausta, pažeidžiama su konkurencijos apsauga susijusi nuostata, t. y. SESV 101 straipsnis?
            2. Ar Baudžiamojo kodekso 160 straipsnio paskutine pastraipa, kiek joje numatyta, kad senaties terminas pertraukus jo eigą prasitęsia tik ketvirčiu jo pirminės trukmės ir dėl to nesąžiningi ūkio subjektai gali likti nenubausti už padarytas nusikalstamas veikas, Italijos Respublika nustatė valstybės pagalbos formą, draudžiamą pagal SESV 107 straipsnį?
            3. Ar Baudžiamojo kodekso 160 straipsnio paskutine pastraipa, kiek joje numatyta, kad senaties terminas pertraukus jo eigą prasitęsia tik ketvirčiu jo pirminės trukmės ir dėl to atsiranda tam tikra asmenų, kurie piktnaudžiaudami pasinaudojo Direktyva 2006/112, nebaudžiamumo forma, Italijos Respublika nepagrįstai sukūrė papildomą atleidimo nuo mokesčio atvejį šalia tų, kurių baigtinis sąrašas numatytas šios direktyvos 158 straipsnyje?
            4. Ar Baudžiamojo kodekso 160 straipsnio paskutine pastraipa, kiek joje numatyta, kad senaties terminas pertraukus jo eigą prasitęsia tik ketvirčiu jo pirminės trukmės ir dėl to atsisakoma bausti už veikas, dėl kurių valstybė praranda išteklius, kurie, be kita ko, reikalingi įsipareigojimams Europos Sąjungai vykdyti, pažeidžiamas SESV 119 straipsnyje įtvirtintas patikimų viešųjų finansų principas?“
            Dėl prejudicinių klausimų
            Dėl klausimų priimtinumo
            28. G. Anakiev ir Italijos ir Vokietijos vyriausybių manymu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai yra nepriimtini. Šiuo klausimu G. Anakiev pažymi, kad nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis nustatomos nusikalstamų veikų finansų srityje senaties taisyklės, neseniai buvo pakeistos, todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo svarstymai neturi pagrindo. Italijos ir Vokietijos vyriausybės iš esmės mano, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai yra visiškai abstraktūs arba hipotetiniai ir neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos aplinkybėmis arba dalyku.
            29. Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, šiam teismui ir nacionaliniams teismams bendradarbiaujant pagal SESV 267 straipsnį, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, kuriam tenka atsakomybė priimti sprendimą, atsižvelgdamas į bylos ypatumus, turi įvertinti prejudicinio sprendimo būtinumą savo sprendimui priimti ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų reikšmingumą. Todėl, kai pateikti klausimai dėl Sąjungos teisės išaiškinimo, Teisingumo Teismas iš principo privalo priimti sprendimą (žr., be kita ko, Sprendimo Banco Privado Português ir Massa Insolvente do Banco Privado Português , C‑667/13, EU:C:2015:151, 34 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            30. Iš to išplaukia, kad su Sąjungos teise susijusiems klausimams taikoma reikšmingumo prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atmesti nacionalinio teismo pateiktą prašymą priimti prejudicinį sprendimą tik tuomet, kai akivaizdu, jog prašomas Europos Sąjungos teisės išaiškinimas nesusijęs su pagrindinės bylos aplinkybėmis arba dalyku, kai problema hipotetinė arba kai Teisingumo Teismas neturi faktinės arba teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (žr., be kita ko, Sprendimo Halaf , C‑528/11, EU:C:2013:342, 29 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            31. Tačiau, kaip iš esmės pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 45 ir paskesniuose punktuose, akivaizdu, kad sąlygos, dėl kurių Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl pateiktų klausimų, nagrinėjamu atveju neįvykdytos. Prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija leidžia Teisingumo Teismui pateikti naudingus atsakymus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Be to, ši informacija sudaro Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodytiems suinteresuotiesiems asmenims galimybę tinkamai pateikti pastabas.
            32. Be to, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą aiškiai matyti, kad Teisingumo Teismui pateikti klausimai jokiu būdu nėra hipotetiniai ir kad yra nustatytas ryšys su ginčo pagrindinėje byloje aplinkybėmis, nes šie klausimai susiję su keleto Sąjungos teisės nuostatų, kurios, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo manymu, yra lemiamos būsimam nuosprendžiui, kurį jis turės priimti pagrindinėje byloje, išaiškinimu, būtent kiek tai susiję su kaltinamųjų perdavimu teismui.
            33. Šiomis aplinkybėmis prašymas priimti prejudicinį sprendimą turi būti pripažintas priimtinu.
            Dėl trečiojo klausimo
            34. Trečiuoju klausimu, kurį reikia nagrinėti pirmiausia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, pirma, ar nacionalinės teisės norma baudžiamosios teisės reglamentuojamų nusikalstamų veikų senaties srityje, kaip antai įtvirtinta nagrinėjamose nacionalinės teisės nuostatose, kurioje tuo metu, kai vyko pagrindinėje byloje nagrinėjami įvykiai, buvo numatyta, kad dėl per baudžiamąjį persekiojimą už nusikalstamas veikas PVM srityje priimto akto, dėl kurio pertraukiama senaties termino eiga, senaties terminas prasitęsia tik ketvirčiu jo pirminės trukmės ir dėl to persekiojami asmenys gali pasinaudoti faktiniu nebaudžiamumu, reiškia, kad nustatomas Direktyvos 2006/112 158 straipsnyje nenumatytas atleidimo nuo PVM atvejis. Antra, jeigu atsakymas į šį klausimą bus teigiamas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teiraujasi, ar jis gali netaikyti šių nuostatų.
            Dėl nacionalinės teisės normos, kaip antai įtvirtintos nagrinėjamose nacionalinės teisės nuostatose, atitikties Sąjungos teisei
            35. Pirmiausia pažymėtina, kad, nors trečiajame klausime daroma nuoroda į Direktyvos 2006/112 158 straipsnį, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvų aiškiai matyti, kad šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar nacionalinės teisės norma, kaip antai įtvirtinta nagrinėjamose nuostatose, nesudaroma kliūčių atitinkamoje valstybėje narėje veiksmingai kovoti su sukčiavimu PVM srityje su Direktyva 2006/112 ir, apskritai, su Sąjungos teise nesuderinamu būdu.
            36. Primintina, kad PVM srityje iš Direktyvos 2006/112, siejamos su ESS 4 straipsnio 3 dalimi, išplaukia, jog valstybės narės ne tik turi bendrą pareigą imtis visų įstatyminių ir administracinių priemonių, galinčių užtikrinti viso mokėtino PVM surinkimą atitinkamose jų teritorijose, bet ir privalo kovoti su sukčiavimu (šiuo klausimu žr. Sprendimo Åkerberg Fransson , C‑617/10, EU:C:2013:105, 25 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            37. Be to, SESV 325 straipsnis įpareigoja valstybes nares kovoti su neteisėta veikla, kuri kelia grėsmę Sąjungos finansiniams interesams, atgrasomomis ir veiksmingomis priemonėmis ir, konkrečiai kalbant, jas įpareigoja kovojant su grėsmę Sąjungos finansiniams interesams keliančiu sukčiavimu imtis tų pačių priemonių kaip tos, kurių jos imasi kovodamos su grėsmę jų pačių interesams keliančiu sukčiavimu (žr. Sprendimo Åkerberg Fransson , C‑617/10, EU:C:2013:105, 26 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            38. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pažymėjo: kadangi remiantis Sprendimo 2007/436 2 straipsnio 1 dalies b punktu Sąjungos nuosavus išteklius sudaro pajamos, gautos taikant vienodą tarifą suderintai PVM apmokestinimo bazei, nustatytai pagal Sąjungos taisykles, vadinasi, egzistuoja tiesioginis ryšys tarp pajamų iš PVM gavimo laikantis taikytinos Sąjungos teisės ir atitinkamų lėšų iš PVM įtraukimo į Sąjungos biudžetą, nes bet koks trūkumas gaunant pirmąsias potencialiai sumažins antrąsias (žr. Sprendimo Åkerberg Fransson , C‑617/10, EU:C:2013:105, 26 punktą).
            39. Iš tiesų, nors valstybės narės, siekdamos pagal Direktyvos 2006/112 nuostatas ir SESV 325 straipsnį užtikrinti visų pajamų iš PVM surinkimą ir kartu Sąjungos finansinių interesų apsaugą, turi laisvę pasirinkti taikytinas sankcijas, kurios gali būti administracinės, baudžiamosios sankcijos arba jų dviejų derinys (šiuo klausimu žr. Sprendimo Åkerberg Fransson , C‑617/10, EU:C:2013:105, 34 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką), baudžiamosios sankcijos gali būti būtinos tam, kad būtų veiksmingai ir atgrasančiu būdu kovojama su tam tikrais stambaus sukčiavimo PVM srityje atvejais.
            40. Be to, primintina, kad, remiantis PIF konvencijos 2 straipsnio 1 dalimi, valstybės narės privalo imtis būtinų priemonių tam, kad už Sąjungos finansiniams interesams kenkiančius sukčiavimo veiksmus būtų baudžiama veiksmingomis, proporcingomis ir atgrasančiomis baudžiamosiomis sankcijomis, įskaitant bent stambaus sukčiavimo atvejais laisvės atėmimą apimančias bausmes.
            41. PIF konvencijos 1 straipsnyje „sukčiavimas“ apibrėžtas kaip „bet koks tyčinis veikimas ar neveikimas, susijęs su < ... > suklastotų, neteisingų ar neišsamių pareiškimų [deklaracijų] ar dokumentų naudojimu ar pateikimu, kurio padariniai yra neteisėtas [Sąjungos] bendrojo biudžeto arba [Sąjungos ar jos] vardu valdomų biudžetų išteklių mažinimas“. Taigi ši sąvoka apima pajamas, gautas taikant vienodą tarifą suderintai PVM apmokestinimo bazei, nustatytai pagal Sąjungos taisykles. Šios išvados nepaneigia tai, kad PVM nesurenkamas tiesiogiai Sąjungos vardu, nes PIF konvencijos 1 straipsnyje nėra būtent tokios sąlygos, kuri prieštarautų šios konvencijos tikslui kaip įmanoma veiksmingiau kovoti su žalą Sąjungos finansiniams interesams darančiu sukčiavimu.
            42. Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nacionalinės teisės normoje numatytos baudžiamosios sankcijos už nusikalstamas veikas, dėl kurių pagrindinėje byloje vykdomas persekiojimas, būtent už nusikalstamo susivienijimo organizavimą siekiant daryti nusikalstamas veikas PVM srityje ir už sukčiavimą šioje srityje nesumokant kelių milijonų eurų. Konstatuotina, kad tokios nusikalstamos veikos yra stambus sukčiavimas, darantis žalą Sąjungos finansiniams interesams.
            43. Iš visų šio sprendimo 37 ir 39–41 punktuose pateiktų svarstymų matyti, kad valstybės narės privalo užtikrinti, jog už tokius stambaus sukčiavimo atvejus būtų numatytos baudžiamosios sankcijos, kurios, be kita ko, būtų veiksmingos ir atgrasančios. Be to, priemonės, kurių imamasi šiuo klausimu, turi būti tokios pačios kaip tos, kurių valstybės narės imasi kovodamos su tokio paties stambumo sukčiavimo, darančio žalą jų pačių finansiniams interesams, atvejais.
            44. Taigi, atsižvelgdamas į visas reikšmingas teisines ir faktines aplinkybes, nacionalinis teismas turi patikrinti, ar taikytinos nacionalinės teisės nuostatos sudaro galimybę veiksmingu ir atgrasančiu būdu bausti už stambaus sukčiavimo, darančio žalą Sąjungos finansiniams interesams, atvejus.
            45. Šiuo klausimu pažymėtina, kad nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nei pastabas Teisingumo Teismui pateikę suinteresuotieji asmenys neginčijo nei minėto teismo nurodytų baudžiamųjų sankcijų, būtent laisvės atėmimo iki septynerių metų, savaime atgrasomojo pobūdžio, nei aplinkybės, kad Italijos baudžiamojoje teisėje senaties terminas numatytas už žalą Sąjungos finansiniams interesams darantį sukčiavimą, atitikties Sąjungos teisei.
            46. Tačiau, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, dėl nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų, kuriomis tuo atveju, kai senatis pertraukiama dėl vienos iš Baudžiamojo kodekso 160 straipsnyje nustatytų priežasčių, nustatyta taisyklė, pagal kurią senaties terminas bet kuriuo atveju negali būti pratęstas daugiau nei ketvirčiu jo pirminės trukmės, atsižvelgiant į baudžiamojo proceso, kuris užbaigiamas galutinio nuosprendžio priėmimu, sudėtingumą ir ilgumą, neutralizuojamas senaties pertraukimo priežasties veikimas laiko atžvilgiu.
            47. Jeigu nacionalinis teismas prieitų prie išvados, kad senaties pertraukimą reglamentuojančių nacionalinės teisės nuostatų taikymo pasekmė yra tai, kad daugeliu atvejų už stambaus sukčiavimo veikas baudžiamąja tvarka nubausta nebus, nes apskritai jų senatis sueis prieš tai, kai galutiniu nuosprendžiu bus paskirta įstatyme numatyta baudžiamoji sankcija, reikėtų konstatuoti, kad nacionalinėje teisėje numatytos priemonės, skirtos kovai su sukčiavimu ir bet kokia kita neteisėta veikla, darančiais žalą Sąjungos finansiniams interesams, negali būti laikomos veiksmingomis ir atgrasančiomis, o tai būtų nesuderinama su SESV 325 straipsnio 1 dalimi, PIF konvencijos 2 straipsnio 1 dalimi ir Direktyva 2006/112, siejama su ESS 4 straipsnio 3 dalimi.
            48. Be to, nacionalinis teismas turės patikrinti, ar, kaip reikalaujama SESV 325 straipsnio 2 dalyje, nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos sukčiavimo PVM srityje atvejams taikomos taip pat, kaip žalą vien Italijos Respublikos finansiniams interesams darančio sukčiavimo atvejais. Taip nebūtų, be kita ko, tuomet, jei Baudžiamojo kodekso 161 straipsnio antroje pastraipoje būtų nustatyti ilgesni panašaus pobūdžio ir sunkumo veikų, darančių žalą Italijos Respublikos finansiniams interesams, senaties terminai. Tačiau, kaip pažymėjo Europos Komisija per Teisingumo Teisme vykusį posėdį (tai dar turės patikrinti nacionalinis teismas), Italijos teisėje, be kita ko, nenumatyta jokio naikinamojo baudžiamosios veikos – nusikalstamo susivienijimo, sudaryto siekiant daryti nusikalstamas veikas tabako produktų akcizų srityje, – senaties termino.
            Dėl galimos nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų neatitikties Sąjungos teisei pasekmių ir nacionalinio teismo vaidmens
            49. Jeigu nacionalinis teismas prieitų prie išvados, kad nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos neatitinka Sąjungos teisės reikalavimo, susijusio su kovos su sukčiavimu PVM srityje priemonių veiksmingumu ir atgrasomumu, tas teismas turėtų užtikrinti visišką Sąjungos teisės veikimą, jei būtina, netaikydamas minėtų nuostatų ir taip neutralizuodamas šio sprendimo 46 punkte nurodytą pasekmę ir neturėdamas įstatymų leidybos būdu ar pagal bet kurią kitą konstitucinę procedūrą prašyti jas panaikinti ar laukti, kol jos bus panaikintos (šiuo klausimu žr. sprendimų Berlusconi ir kt. , C‑387/02, C‑391/02 ir C‑403/02, EU:C:2005:270, 72 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir Kücükdeveci , C‑555/07, EU:C:2010:21, 51 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            50. Šiuo klausimu pažymėtina, kad valstybių narių pareiga kovoti su neteisėta veikla, kuri kelia grėsmę Sąjungos finansiniams interesams, atgrasomomis ir veiksmingomis priemonėmis ir jų pareiga kovojant su grėsmę šiems interesams keliančiu sukčiavimu imtis tų pačių priemonių kaip tos, kurių jos imasi kovodamos su grėsmę jų pačių interesams keliančiu sukčiavimu, yra pareigos, nustatytos visų pirma Sąjungos pirminėje teisėje, būtent SESV 325 straipsnio 1 ir 2 dalyse.
            51. Šiomis Sąjungos pirminės teisės nuostatomis valstybės narės įpareigojamos pasiekti konkretų rez ultatą, kuris nėra susietas su jokia jose nustatytos taisyklės, primintos ankstesniame punkte, taikymo sąlyga.
            52. Todėl, remiantis Sąjungos teisės viršenybės principu, SESV 325 straipsnio 1 ir 2 dalių nuostatos, palyginti su valstybių narių nacionaline teise, vien dėl to, kad jos įsigaliojo, automatiškai lemia bet kokių joms prieštaraujančių esamų nacionalinės teisės nuostatų netaikymą (šiuo klausimu, be kita ko, žr. Sprendimo ANAFE , C‑606/10, EU:C:2012:348, 73 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            53. Reikia pridurti, kad jeigu nacionalinis teismas nuspręstų nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų netaikyti, jis taip pat turės užtikrinti, kad būtų paisoma suinteresuotųjų asmenų pagrindinių teisių. Taip pastariesiems galėtų būti skirtos sankcijos, kurių, labai tikėtina, jie būtų išvengę, jeigu būtų buvusios taikomos nacionalinės teisės nuostatos.
            54. Šiuo klausimu keletas suinteresuotųjų asmenų, pateikusių pastabas Teisingumo Teismui, nurodė Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 49 straipsnį, kuriame įtvirtinti teisėtumo, nusikalstamos veikos ir bausmės proporcingumo principai, kuriais remiantis, be kita ko, niekas negali būti nuteistas už veikimą ar neveikimą, kurie pagal jų padarymo metu galiojusią nacionalinę ar tarptautinę teisę nebuvo laikomi nusikalstamomis veikomis.
            55. Tačiau nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų netaikymo pasekmė būtų tik tai (nacionalinis teismas dar turės tai patikrinti), kad nagrinėjamoje baudžiamojoje byloje nesutrumpėtų bendrasis senaties terminas, būtų leidžiama vykdyti veiksmingą inkriminuojamų nusikalstamų veikų persekiojimą ir prireikus būtų užtikrintas vienodas požiūris į sankcijas, kuriomis siekiama apsaugoti atitinkamai Sąjungos ir Italijos Respublikos finansinius interesus. Toks nacionalinės teisės netaikymas nepažeistų kaltinamųjų teisių, kurios užtikrinamos Chartijos 49 straipsniu.
            56. Tai jokiu būdu nereikštų nei kaltinamųjų nuteisimo už veikimą ar neveikimą, kurie jų padarymo metu nebuvo laikomi nusikalstamomis veikomis, už kurias pagal nacionalinę teisę skiriamos baudžiamosios sankcijos (pagal analogiją žr. Sprendimo Niselli , C‑457/02, EU:C:2004:707, 30 punktą), nei sankcijos, kuri tuo metu nebuvo numatyta toje teisėje, taikymo. Priešingai, kaltinamiesiems pagrindinėje byloje inkriminuojamos veikos jų padarymo metu buvo ta pati nusikalstama veika ir už jas buvo skiriamos tos pačios baudžiamosios sankcijos, kaip numatytos dabar.
            57. Šią išvadą patvirtina Europos Žmogaus Teisių Teismo praktika dėl 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 7 straipsnio, kuriame įtvirtintos teisės, atitinkančios Chartijos 49 straipsniu užtikrinamas teises. Remiantis šia praktika, senaties termino pratęsimas ir jo taikymas nedelsiant nepažeidžia šios konvencijos 7 straipsniu užtikrinamų teisių, nes šis straipsnis negali būti aiškinamas kaip užkertantis kelią pratęsti senaties terminus, jeigu niekuomet nėra suėjusi veikų, kuriomis kaltinama, senatis (šiuo klausimu žr. EŽTT sprendimo Coëme ir kt. / Belgija , Nr. 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 ir 33210/96, 149 punktą, EŽTT 2000‑VII; 2009 m. rugsėjo 17 d. EŽTT sprendimo Scoppola / Italija , (Nr. 2) , Nr. 10249/03, 110 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 2011 m. rugsėjo 20 d. EŽTT sprendimo OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos / Rusija , Nr. 14902/04, 563, 564 ir 570 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
            58. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip: nacionalinės teisės norma baudžiamosios teisės reglamentuojamų nusikalstamų veikų senaties srityje, – kaip antai nustatyta nagrinėjamose nacionalinės teisės nuostatose, – kurioje tuo metu, kai vyko pagrindinėje byloje nagrinėjami įvykiai, buvo numatyta, kad dėl per baudžiamąjį persekiojimą už nusikalstamas veikas PVM srityje priimto akto, dėl kurio pertraukiama senaties termino eiga, senaties terminas prasitęsia tik ketvirčiu jo pirminės trukmės, gali pažeisti valstybėms narėms SESV 325 straipsnio 1 ir 2 dalimis nustatytas pareigas, jeigu ši nacionalinės teisės norma daugeliu sukčiavimo, darančio žalą Sąjungos finansiniams interesams, atvejų užkerta kelią skirti veiksmingas ir atgrasančias sankcijas arba sukčiavimo, darančio žalą atitinkamos valstybės narės finansiniams interesams, atvejais numato ilgesnius senaties terminus nei atvejais, kai padaroma žala Sąjungos finansiniams interesams, o tai turi patikrinti nacionalinis teismas. Nacionalinis teismas turi užtikrinti SESV 325 straipsnio 1 ir 2 dalių veikimą ir prireikus netaikyti nacionalinės teisės nuostatų, kuriomis atitinkamai valstybei narei užkertamas kelias laikytis jai SESV 325 straipsnio 1 ir 2 dalimis nustatytų pareigų.
            Dėl pirmojo, antrojo ir ketvirtojo klausimų
            59. Pirmuoju, antruoju ir ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar PVM srityje padarytoms baudžiamosioms veikoms taikoma senaties terminų skaičiavimo tvarka, kaip antai numatyta tuo metu, kai vyko pagrindinėje byloje nagrinėjami įvykiai, galiojusios redakcijos nagrinėjamose nacionalinės teisės nuostatose, galėtų būti vertinama atsižvelgiant į SESV 101, 107 ir 119 straipsnius.
            60. Pirmiausia, kalbant apie SESV 101 straipsnį, pažymėtina, kad juo draudžiami visi įmonių susitarimai ir suderinti veiksmai, kurie gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas vidaus rinkoje. Kaip iš esmės pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 60 punkte, galimai nepakankamas nacionalinių baudžiamųjų nuostatų PVM srityje taikymas vis dėlto nedaro reikiamo poveikio galimiems slaptiems įmonių veiksmams, prieštaraujantiems SESV 101 straipsniui, siejamam su ESS 4 straipsnio 3 dalimi.
            61. Antra, kiek tai susiję su SESV 107 straipsnyje nurodytu valstybės pagalbos draudimu, primintina, kad priemonė, kuria viešosios valdžios institucijos tam tikras įmones atleidžia nuo mokesčių, nors tai ir nėra valstybės išteklių perdavimas, bet dėl jos šios įmonės atsiduria palankesnėje finansinėje situacijoje nei kiti mokesčių mokėtojai, yra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį (žr., be kita ko, Sprendimo P , C‑6/12, EU:C:2013:525, 18 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            62. Nors PVM srityje numatytų sankcijų neveiksmingas ir (arba) neatgrasomasis pobūdis galbūt gali suteikti finansinę naudą atitinkamoms įmonėms, nagrinėjamu atveju negali būti keliamas SESV 107 straipsnio taikymo klausimas, nes visiems sandoriams taikoma PVM sistema ir už bet kokią nusikalstamą veiką skiriama baudžiamoji sankcija, išskyrus ypatingus atvejus, kuriais senaties terminų už tam tikras baudžiamąsias veikas skaičiavimo tvarka galėtų leisti išvengti baudžiamųjų pasekmių.
            63. Trečia, kalbant apie SESV 119 straipsnį pažymėtina, kad jo 3 dalyje kaip vienas iš pagrindinių principų, kuriuo turi būti vadovaujamasi valstybių narių veiksmuose nustatant ekonominę ir monetarinę politiką, paminėtas principas, pagal kurį valstybės narės turi užtikrinti, kad jų viešieji finansai būtų patikimi.
            64. Tačiau pažymėtina, kad klausimas, ar nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos, galinčios lemti tam tikrų nusikalstamų veikų PVM srityje nebaudžiamumą, atitinka minėtą patikimų viešųjų finansų principą, nepatenka į SESV 119 straipsnio taikymo sritį, nes su šia valstybėms narėms tenkančia pareiga susijęs labai netiesiogiai.
            65. Šiomis aplinkybėmis į pirmąjį, antrąjį ir ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti taip: PVM srityje padarytoms baudžiamosioms veikoms taikoma senaties sistema, kaip antai numatyta tuo metu, kai vyko pagrindinėje byloje nagrinėjami įvykiai, galiojusios redakcijos nagrinėjamose nacionalinės teisės nuostatose, negali būti vertinama atsižvelgiant į SESV 101, 107 ir 119 straipsnius.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            66. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti tas teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
            1. Nacionalinės teisės norma baudžiamosios teisės reglamentuojamų nusikalstamų veikų senaties srityje, – kaip antai nustatyta Baudžiamojo kodekso su pakeitimais, padarytais 2005 m. gruodžio 5 d. Įstatymu Nr. 251, 160 straipsnio paskutinėje pastraipoje, siejamoje su šio kodekso 161 straipsniu, – kurioje tuo metu, kai vyko pagrindinėje byloje nagrinėjami įvykiai, buvo numatyta, kad dėl per baudžiamąjį persekiojimą už nusikalstamas veikas pridėtinės vertės mokesčio srityje priimto akto, dėl kurio pertraukiama senaties termino eiga, senaties terminas prasitęsia tik ketvirčiu jo pirminės trukmės, gali pažeisti valstybėms narėms SESV 325 straipsnio 1 ir 2 dalimis nustatytas pareigas, jeigu ši nacionalinės teisės norma daugeliu sukčiavimo, darančio žalą Europos Sąjungos finansiniams interesams, atvejų užkerta kelią skirti veiksmingas ir atgrasančias sankcijas arba sukčiavimo, darančio žalą atitinkamos valstybės narės finansiniams interesams, atvejais numato ilgesnius senaties terminus nei tais atvejais, kai padaroma žala Europos Sąjungos finansiniams interesams, o tai turi patikrinti nacionalinis teismas. Nacionalinis teismas turi užtikrinti SESV 325 straipsnio 1 ir 2 dalių veikimą ir prireikus netaikyti nacionalinės teisės nuostatų, kuriomis atitinkamai valstybei narei užkertamas kelias laikytis jai SESV 325 straipsnio 1 ir 2 dalimis nustatytų pareigų.
            2. Pridėtinės vertės mokesčio srityje padarytoms baudžiamosioms veikoms taikoma senaties terminų skaičiavimo tvarka, kaip antai numatyta tuo metu, kai vyko pagrindinėje byloje nagrinėjami įvykiai, galiojusios redakcijos Baudžiamojo kodekso su pakeitimais, padarytais 2005 m. gruodžio 5 d. Įstatymu Nr. 251, 160 straipsnio paskutinėje pastraipoje, siejamoje su šio kodekso 161 straipsniu, negali būti vertinama atsižvelgiant į SESV 101, 107 ir 119 straipsnius.


1995 m. gegužės 30 d. Pirmosios instancijos teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Monique Saby prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai. # Byla T-556/93.