title: 2016 m. rugsėjo 15 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#Crosfield Italia Srl prieš Europos cheminių medžiagų agentūrą.#REACH – Medžiagos registracijos mokestis – Labai mažoms, mažoms ir vidutinėms įmonėms taikomas mokesčio sumažinimas – Deklaracijoje padaryta klaida dėl įmonės dydžio – Rekomendacija 2003/361/EB – Sprendimas, kuriuo nustatomas administravimo mokestis – Pareiga motyvuoti.#Byla T-587/14.

text:
         BENDROJO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. rugsėjo 15 d. (
            *1
         )
      „REACH — Medžiagos registracijos mokestis — Labai mažoms, mažoms ir vidutinėms įmonėms taikomas mokesčio sumažinimas — Pateiktoje informacijoje padaryta klaida dėl įmonės dydžio — Rekomendacija 2003/361/EB — Sprendimas, kuriuo nustatomas administravimo mokestis — Pareiga motyvuoti“
      Byloje T‑587/14

         Crosfield Italia Srl, įsteigta Veronoje (Italija), atstovaujama advokato M. Baldassarri,
      ieškovė,
      prieš

         Europos cheminių medžiagų agentūrą (ECHA), iš pradžių atstovaujamą M. Heikkilä, E. Bigi, J.‑P. Trnka ir E. Maurage, vėliau – M. Heikkilä, J.‑P. Trnka ir E. Maurage, padedamų advokato C. Garcia Molyneux,
      atsakovę,
      dėl, pirma, pagal SESV 263 straipsnį grindžiamo prašymo panaikinti 2014 m. gegužės 28 d. ECHA sprendimą SME(2013) 4672, kuriame nustatyta, kad ieškovė netenkina mažoms įmonėms numatyto mokesčio sumažinimo taikymo sąlygų ir jai nustatytas administravimo mokestis, antra, SESV 263 straipsniu grindžiamo prašymo panaikinti sąskaitas faktūras, kurias ECHA išrašė po Sprendimo SME(2013) 4672 priėmimo,
      BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas S. Frimodt Nielsen, teisėjai F. Dehousse (pranešėjas) ir A. M. Collins,
      posėdžio sekretorius J. Palacio González, vyriausiasis administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2015 m. gruodžio 16 d. posėdžiui,
      priima šį

         Sprendimą

         Ginčo aplinkybės

               1

               2010 m. rugsėjo 9 ir 29 d. ieškovė Crosfield Italia Srl pateikė kelių medžiagų registracijos paraišką pagal 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiantį Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiantį Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinantį Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB (OL L 396, 2006, p. 1).

               2

               Vykstant registracijos procedūrai ieškovė nurodė, kad ji yra „maža įmonė“, kaip tai suprantama pagal 2003 m. gegužės 6 d. Komisijos rekomendaciją 2003/361/EB dėl labai mažų, mažų ir vidutinių įmonių apibrėžimo (OL L 124, 2003, p. 36). Ši informacija jai leido pasinaudoti už kiekvieną registracijos dokumentaciją privalomo sumokėti mokesčio, numatyto Reglamento Nr. 1907/2006 6 straipsnio 4 dalyje, sumažinimu. Pagal to paties reglamento 74 straipsnio 1 dalį minėtas mokestis nustatytas 2008 m. balandžio 16 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 340/2008 dėl Europos cheminių medžiagų agentūrai mokėtinų mokesčių pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1907/2006 (OL L 107, 2008, p. 6). Reglamento Nr. 340/2008 I priede nurodomi mokesčių, kurie turi būti sumokėti pateikiant registracijos dokumentaciją pagal Reglamento Nr. 1907/2006 6 straipsnį, dydžiai ir labai mažoms, mažoms ir vidutinėms įmonėms taikomi sumažinimai. Be to, pagal Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsnio 4 dalį, jei fizinis ar juridinis asmuo, kuris teigia turįs teisę mokėti sumažintą mokestį arba būti atleistas nuo mokesčio, negali įrodyti, kad turi teisę mokėti sumažintą mokestį arba jo nemokėti, Europos cheminių medžiagų agentūra (ECHA) renka visą mokestį ir administravimo mokestį. Šiuo klausimu 2010 m. lapkričio 12 d. ECHA valdančioji taryba priėmė Sprendimą MB/D/29/2010 dėl paslaugų, už kurias mokamas mokestis, klasifikavimo (toliau – Sprendimas MB/D/29/2010). To sprendimo, iš dalies pakeisto 2013 m. vasario 12 d. ECHA valdančiosios tarybos sprendimu MB/21/2012/D, 2 straipsnyje ir prie jo pridėtoje 1 lentelėje nurodyta, kad Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsnio 4 dalyje numatyto administravimo mokesčio dydis didelei įmonei yra 19900 eurų, vidutinei įmonei – 13900 eurų, mažai įmonei – 7960 eurų.

               3

               2010 m. rugsėjo 9 ir 29 d. ECHA išrašė dvi 9300 eurų sąskaitas faktūras (Nr. 10007578 ir 10004921). Pagal klostantis faktinėms aplinkybėms galiojusį Reglamento Nr. 340/2008 I priedą tokia sąskaitos faktūros suma atitiko mokestį, kurį maža įmonė privalo sumokėti už bendrą cheminių medžiagų, kurių kiekis yra didesnis nei 1000 tonų, registracijos dokumentaciją.

               4

               2013 m. vasario 11 d. ECHA paprašė ieškovės pateikti tam tikrus dokumentus tam, kad patikrintų jos pateiktą informaciją, kurioje ji nurodė esanti maža įmonė.

               5

               2014 m. gegužės 28 d. po pasikeitimo dokumentais ir elektroniniais laiškais ECHA priėmė Sprendimą SME(2013) 4672 (toliau – ginčijamas sprendimas). Tame sprendime ECHA nusprendė, kad ieškovė turi būti laikoma didele įmone ir privalo sumokėti atitinkamą mokestį. Šiomis aplinkybėmis ECHA informavo ieškovę, kad jai bus išrašyta, pirma, sąskaita faktūra sumai, kuri lygi jos iš pradžių sumokėtų mokesčių ir galiausiai mokėtinų mokesčių skirtumui, ir sąskaita faktūra dėl 19900 eurų administravimo mokesčio sumokėjimo.

               6

               2014 m. rugpjūčio 4 d. ieškovė, remdamasi Reglamento Nr. 1907/2006 91 ir 92 straipsniais, ECHA Apeliacinei komisijai pateikė skundą dėl ginčijamo sprendimo.

               7

               2014 m. gruodžio 8 d. ECHA Apeliacinė komisija nusprendė sustabdyti skundo nagrinėjimą ir palaukti Bendrojo Teismo sprendimo šioje byloje.

         Procesas ir šalių reikalavimai

               8

               Ieškovė pareiškė šį ieškinį; jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2014 m. rugpjūčio 6 d. Šis ieškinys pareikštas vienoje iš susijusių bylų.

               9

               Pirmoji susijusi byla yra 2014 m. spalio 2 d. Sprendimo dėl panaikinimo Spraylat / ECHA (T‑177/12, EU:T:2014:849) dalykas.

               10

               Taikant 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, 2015 m. sausio 8 d. šalių buvo paprašyta pateikti pastabas dėl galimos 2014 m. spalio 2 d. Sprendimo Spraylat / ECHA (T‑177/12, EU:T:2014:849) įtakos šiai bylai ir atsakyti į vieną klausimą. Šalys šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą.

               11

               Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu 2015 m. spalio 16 d. Bendrasis Teismas (šeštoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas Procedūros reglamento 89 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, paprašė šalių atsakyti į vieną klausimą ir pateikti tam tikrus dokumentus. Šalys šiuos prašymus įvykdė per nustatytą terminą.

               12

               2015 m. gruodžio 16 d. posėdyje buvo išklausytos šalių kalbos ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu pateiktus klausimus.

               13

               Ieškovė Bendrojo Teismo prašo panaikinti, taigi pripažinti negaliojančiu, ginčijamą aktą ir atitinkamai pašalinti visas minėto sprendimo pasekmes, pavyzdžiui, panaikinti sąskaitas faktūras, išrašytas siekiant surinkti didesnį mokestį ir gauti tariamai mokėtinas baudas.

               14

               Per posėdį ieškovė atsisakė reikalavimų dalies, susijusios su sąskaitų faktūrų, išrašytų vykdant ginčijamą sprendimą, panaikinimu; apie tai buvo pažymėta posėdžio protokole.

               15

               ECHA Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį,

                        —

                        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

         Dėl teisės

         Dėl Bendrojo Teismo jurisdikcijos

               16

               ECHA pažymi, kad Apeliacinė komisija neturi kompetencijos nagrinėti šį ginčą, kuris jai taip pat buvo pateiktas, nes ginčijamas aktas nėra sprendimas, dėl kurio joje gali būti pateiktas skundas.

               17

               Ieškovė pažymi, kad šis ieškinys nereiškia, jog ji atsisako ECHA Apeliacinėje komisijoje pateikto skundo. Taip pat ieškovė per posėdį paaiškino mananti, kad Bendrasis Teismas turi jurisdikciją nagrinėti šį ginčą.

               18

               Reikia priminti, kad Reglamento Nr. 1907/2006 94 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „pagal [SESV 263 straipsnį] Bendrajam Teismui arba Teisingumo Teismui gali būti pateiktas ieškinys dėl Apeliacinės komisijos priimto sprendimo, o tais atvejais, kai sprendimo negalima apskųsti Apeliacinei komisijai – dėl [ECHA] priimto sprendimo“.

               19

               Šiuo klausimu Reglamento Nr. 1907/2006 91 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad Apeliacinei komisijai „apskųsti galima tuos [ECHA] sprendimus, kurie buvo priimti pagal [Reglamento Nr. 1907/2006] 9, 20 straipsnius, 27 straipsnio 6 dalį, 30 straipsnio 2 ir 3 dalis bei 51 straipsnį“.

               20

               Tačiau ginčijamas sprendimas buvo priimtas ne pagal Reglamento Nr. 1907/2006 91 straipsnio 1 dalies nuostatas, o pagal Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsnio 4 dalį ir Sprendimo MB/D/29/2010 2 ir 4 straipsnius. Taip pat reikia pažymėti, kad nei Reglamentas Nr. 340/2008, nei Sprendimas MB/D/29/2010 nebuvo priimti įgyvendinant Reglamento Nr. 1907/2006 91 straipsnio 1 dalies nuostatas.

               21

               Be to, pažymėtina, kad Reglamento Nr. 1907/2006 91 straipsnio 1 dalyje nurodytos to paties reglamento 9, 27, 30 ir 51 straipsnių nuostatos yra susijusios su sprendimais, kurie neturi ryšio su registruojančių įmonių mokėtinu mokesčiu.

               22

               Reglamento Nr. 1907/2006 20 straipsnyje nurodytos „[ECHA] pareigos“. Šio straipsnio 5 dalyje numatyta, kad „pagal [to] straipsnio 2 dalį priimti [ECHA] sprendimai gali būti apskundžiami vadovaujantis [Reglamento Nr. 1907/2006] 91, 92 ir 93 straipsniais“. To paties straipsnio 2 dalis susijusi su ECHA atliekamu kiekvienos registracijos dokumentacijos „išsamumo“ patikrinimu, įskaitant duomenis apie mokesčio sumokėjimą. Vis dėlto pažymėtina, kad taip tikrinant „nevertinama pateiktų duomenų ar pagrindimo kokybė arba atitikimas“. Be to, Reglamento Nr. 1907/2006 20 straipsnio 2 dalies trečioje ir ketvirtoje pastraipose numatyta, kad jei registracijos dokumentacija yra „neišsami“ ir jei „per nustatytą terminą registruotojas nepapildo registracijos dokumentacijos“, ECHA „ją atmeta“. Tačiau šiuo atveju, nepaisant to, kad ginčijamas sprendimas nėra pagrįstas Reglamento Nr. 1907/2006 20 straipsnio 2 dalimi, jame neatsisakyta registruoti nagrinėjamų medžiagų.

               23

               Todėl, atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad Bendrasis Teismas turi jurisdikciją nagrinėti šį ieškinį, nepaisant to, kad ieškovė ginčijamą sprendimą taip pat apskundė ECHA Apeliacinei komisijai (šiuo klausimu žr. 2015 m. rugsėjo 16 d. Nutarties Calestep / ECHA, T‑89/13, EU:T:2015:711, 16–22 punktus).

         Dėl tam tikrų vykstant procesui nurodytų pagrindų priimtinumo

               24

               Atsakydama į 2015 m. sausio 8 d. klausimą, pateiktą taikant proceso organizavimo priemones (žr. šio sprendimo 10 punktą), ieškovė pažymėjo, kad pritaria Bendrajam Teismui, kuris 2014 m. spalio 2 d. Sprendime Spraylat / ECHA (T‑177/12, EU:T:2014:849) nusprendė, jog Sprendimą MB/D/29/2010 reikia pripažinti neteisėtu dėl proporcingumo principo pažeidimo.

               25

               Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pagal 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą vykstant procesui negalima pateikti naujų teisinių pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Pagrindas, kuris tiesiogiai ar netiesiogiai išplečia anksčiau nurodytą pagrindą ir kuris glaudžiai su juo susijęs, turi būti pripažintas priimtinu (žr. 2011 m. spalio 5 d. Sprendimo Romana Tabacchi / Komisija, T‑11/06, EU:T:2011:560, 124 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               26

               Tačiau šiuo atveju ieškovės pateiktas pagrindas yra naujas pagrindas, negrindžiamas teisinėmis ir faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Be to, šis naujas pagrindas neišplečia anksčiau nurodyto pagrindo.

               27

               Todėl darytina išvada, kad pagrindas, kurį ieškovė pateikė atsakydama į klausimą, pateiktą taikant 2015 m. sausio 8 d. proceso organizavimo priemones (šio sprendimo 10 punktas), ir kuriuo siekiama, kad Sprendimas MB/D/29/2010 būtų pripažintas neteisėtu dėl proporcingumo principo pažeidimo, yra nepagrįstas.

         Dėl esmės

               28

               Grįsdama ieškinį ieškovė nurodo du ieškinio pagrindus. Pirmasis pagrindas susijęs su ginčijamo sprendimo motyvavimo stoka. Antrasis pagrindas iš esmės susijęs su nagrinėjamo atvejo faktinių aplinkybių vertinimo klaida.

               29

               Kaip pirmąjį pagrindą ieškovė nurodo, kad ginčijamame sprendime nenurodytos konkrečios priežastys, dėl kurių ji turėtų būti pripažinta didele įmone. Vienintelė nuoroda į ieškovės dydį pateikta prie 2013 m. lapkričio 19 d. ECHA rašto pridėtame dokumente „SME calculation report“. Iš šio dokumento matyti, kad nustatydama ieškovės dydį ECHA atsižvelgė ne tik į jos, bet ir į Marchi Industriale SpA, Esseco Group Srl (proporcingai Marchi Industriale turimai Essemar SpA kapitalo daliai) ir Marfin Srl apyvartą. Toks skaičiavimas, kaip matyti iš ieškovės argumentų, neturėjo jokio pagrindo. Visų pirma ieškovė teigia, kad ECHA neatsižvelgė į paaiškinimus, padarytus 2013 m. vasario 26 d. elektroniniame laiške. Be to, 2013 m. gruodžio 16 d. rašte ieškovė nurodė priežastis, dėl kurių nebuvo galima atsižvelgti į Esseco Group duomenis. 2014 m. gegužės 28 d. rašte ECHA tik priminė parametrus ir kriterijus, leidžiančius kvalifikuoti įmonę kaip MVĮ. Ieškovė negalėjo suprasti ECHA motyvų, kuriais ši vadovavosi priimdama ginčijamą sprendimą. Remiantis prie ginčijamo sprendimo pridėtais dokumentais negalima suprasti ir ECHA motyvų.

               30

               ECHA pabrėžia, kad pateikdama pirmąjį pagrindą ieškovė neužsimena apie tai, jog prie ginčijamo sprendimo pridėtas dokumentas, pavadintas „SME calculation report“. Ginčijamame dokumente šis dokumentas aiškiai paminėtas, kaip ir kiti priedai. Be to, 2013 m. vasario 26 d. ECHA adresuotame elektroniniame laiške ieškovė daro nuorodą tik į tam tikrus dokumentus. Akivaizdu, kad ginčijamame sprendime ECHA aiškiai rėmėsi dokumentais, kuriuos ieškovė jai perdavė 2013 m. vasario 26 d. Taip pat akivaizdu, kad iš ginčijamo sprendimo ir jo priedų ieškovė galėjo suprasti motyvus, kuriais ECHA vadovavosi, kai atsižvelgė į Marchi Industriale ir Esseco Group duomenis. ECHA priduria, kad pagal teismo praktiką trumpas motyvavimas laikomas tinkamu, jeigu jį pateikusi institucija prie aptariamo sprendimo prideda dokumentus, galinčius paaiškinti jos motyvus, arba daro nuorodą į dokumentą, kurį minėto sprendimo gavėja jau turi. Nagrinėjamu atveju ginčijamame sprendime pateikta pakankamai informacijos, kad ieškovė galėtų suprasti jo priėmimo pagrindą. Be kita ko, ECHA kalba apie ginčijamame sprendime padarytas aiškias nuorodas į reikšmės turinčių teisės aktų nuostatas ir dokumentus, į kuriuos buvo atsižvelgta. Dėl 2013 m. gruodžio 16 d. rašto, kuriuo remiasi ieškovė, ECHA paaiškina, kad atsakė į tame rašte pateiktas pastabas, net jeigu jis buvo klaidingai nusiųstas Apeliacinei komisijai.

               31

               Reikia priminti, kad motyvavimas, reikalaujamas pagal EB 253 straipsnį, turi atitikti nagrinėjamo teisės akto pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai parodyti institucijos, priėmusios ginčijamą aktą, argumentus taip, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės motyvus, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę. Kiek tai konkrečiai susiję su individualių sprendimų motyvavimu, be tikslo leisti atlikti teisminę kontrolę, pareiga motyvuoti tokius sprendimus siekiama suteikti suinteresuotajam asmeniui pakankamai informacijos, kuri leistų žinoti, ar sprendimas gali turėti trūkumų, dėl kurių jo galiojimą galima ginčyti. Be to, reikalavimas pateikti motyvus turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečios bylos aplinkybes, be kita ko, į akto turinį, pateiktų motyvų pobūdį ir šio akto adresatų ar kitų asmenų, su kuriais jis tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Nereikalaujama, kad motyvai apimtų visas faktines ir teisines aplinkybes, nes klausimas, ar akto motyvai atitinka SESV 296 straipsnio antros pastraipos reikalavimus, turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant ne tik į tokio akto formuluotę, bet ir jo priėmimo aplinkybes bei atitinkamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą (žr. 2015 m. kovo 19 d. Sprendimo Dole Food ir Dole Fresh Fruit Europe / Komisija, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, 93 ir 94 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).

               32

               Be to, reikia pažymėti, kad, siekiant apibrėžti MVĮ, tiek Reglamento Nr. 1907/2006 3 straipsnyje, tiek Reglamento Nr. 340/2008 9 konstatuojamojoje dalyje ir 2 straipsnyje daroma nuoroda į Rekomendaciją 2003/361.

               33

               Rekomendacijos 2003/361 priedo 1 dalyje pateikta „Komisijos priimta labai mažų, mažų ir vidutinių įmonių apibrėžtis“. Šios dalies 2 straipsnio pavadinimas – „Darbuotojų skaičius ir finansinės ribos, į kuriuos atsižvelgiama nustatant įmonės kategoriją“.

               34

               Savarankiškos įmonės atveju, t. y. įmonės, kuri nelaikoma „įmone partnere“ arba „susijusia įmone“, kaip tai suprantama pagal Rekomendacijos 2003/361 priedo 3 straipsnio 2 ir 3 dalis, duomenys, įskaitant darbuotojų skaičių, nustatomi išimtinai remiantis tos įmonės ataskaitų duomenimis, kaip numatyta minėto priedo 6 straipsnio 1 dalyje.

               35

               Įmonių partnerių arba susijusių įmonių turinčios įmonės duomenys, įskaitant darbuotojų skaičių, nustatomi pagal įmonės ataskaitų duomenis ir kitus įmonės duomenis arba, jei yra, pagal įmonės konsoliduotųjų ataskaitų duomenis ar pagal konsoliduotųjų ataskaitų, į kurias įmonė įtraukta jas konsoliduojant, duomenis, kaip numatyta Rekomendacijos 2003/361 priedo 6 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje. Pagal Rekomendacijos 2003/361 priedo 6 straipsnio 2 dalies antrą ir trečią pastraipas prie šių duomenų reikia pridėti, pirma, įmonės partnerės – tiesioginių tiekėjų arba pirkėjų – duomenis proporcingai kapitalo arba balsavimo teisių (pasirenkant didesnį skaičių) procentinei daliai ir, antra, įmonės, kuri tiesiogiai arba netiesiogiai susijusi su aptariama įmone, 100 % duomenų, neįtrauktų į ataskaitas konsolidavimo metu.

               36

               Taikant Rekomendacijos 2003/361 priedo 6 straipsnio 2 dalį aptariamos įmonės partnerių duomenys gaunami remiantis jų ataskaitų duomenimis ir kitais, jei yra konsoliduotais, jų duomenimis; prie tų duomenų pridedama 100 % įmonių, susijusių su tomis įmonėmis partnerėmis, duomenų, nebent jų duomenys jau yra įtraukti į ataskaitas konsolidavimo metu, kaip numatyta Rekomendacijos 2003/361 priedo 6 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje. Su aptariama įmone susijusių įmonių duomenys gaunami remiantis jų ataskaitų duomenimis ir kitais, jei yra konsoliduotais, jų duomenimis. Prie tų duomenų pridedami pro rata bet kokių tos susijusios įmonės įmonių partnerių – tiesioginių tiekėjų arba pirkėjų – duomenys, nebent tų duomenų dalis, bent jau proporcinga kapitalo arba balsavimo teisių (pasirenkant didesnį skaičių) procentinei daliai, jau yra įtraukta į konsoliduotąsias ataskaitas; taip numatyta Rekomendacijos 2003/361 priedo 6 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje.

               37

               Nagrinėjamu atveju ECHA ginčijamame sprendime teigė, kad ieškovės įmonėje dirbo 250 arba daugiau asmenų, jos metinė apyvarta viršijo 50 mln. eurų, o metiniame balanse nurodyta vertė buvo didesnė kaip 43 mln. eurų. Todėl ECHA nusprendė, kad ieškovė negali būti laikoma maža įmone.

               38

               ECHA skaičiavimai buvo išsamiai išdėstyti prie ginčijamo sprendimo pridėtoje ataskaitoje. Toje ataskaitoje ECHA pakartojo įmonių, pripažintų „susijusiomis“ (Marchi Industriale) ir „partnerėmis“ (Marfin ir Esseco Group), duomenis ir vėliau pridėjo juos (visus ar dalį) prie ieškovės duomenų. Kalbant apie „partnerėmis“ pripažintas įmones, pažymėtina, kad ECHA, be kita ko, atsižvelgė į 49,9995 % Esseco Group duomenų. Apeliacinei komisijai klaidingai adresuotame 2013 m. gruodžio 16 d. rašte, į kurį, ECHA teigimu, buvo atsižvelgta per administracinę procedūrą, ieškovė nesutiko su atsižvelgimu į Esseco Group duomenis.

               39

               Iš pradžių reikia priminti ieškovės ir kitų įmonių ryšius klostantis faktinėms aplinkybėms. Pirmiausia ieškovė buvo susijusi su Marchi Industriale, nes šiai priklausė didžioji jos įstatinio kapitalo dalis. Toliau Marchi Industriale buvo Marfin (kuriai priklausė nuo 25 % iki 50 % jos įstatinio kapitalo) ir Essemar (kurios nuo 25 % iki 50 % įstatinio kapitalo priklausė Marchi Industriale) partnerė. Galiausiai, anot ECHA, Essemar buvo susijusi su Esseco Group, nes formaliai tai bendrovei priklausė didžioji pirmosios bendrovės įstatinio kapitalo dalis, taigi ir dauguma akcininkų balsavimo teisių; ieškovė pripažino šią aplinkybę per posėdį.

               40

               Pirma, atsižvelgiant, be kita ko, į reikšmės turinčias Rekomendacijos 2003/361 nuostatas dėl atsižvelgimo į Marchi Industriale ir Marfin duomenis reikia pažymėti, kad iš prie ginčijamo sprendimo pridėtos ataskaitos ieškovė galėjo sužinoti minėto sprendimo motyvus. Iš tų nuostatų ir nagrinėjamo atvejo aplinkybių aiškiai matyti, kad ECHA atsižvelgė į visus Marchi Industriale duomenis, nes ši įmonė buvo susijusi su ieškove (pagal Rekomendacijos 2003/361 priedo 6 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą), ir pro rata į Marfin duomenis, nes ši įmonė buvo su ieškovės susijusios įmonės (Marchi Industriale) partnerė (pagal Rekomendacijos 2003/361 priedo 6 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą). Beje, šiame ieškinyje ieškovė neginčija konkrečiai atsižvelgimo į šių įmonių duomenis.

               41

               Antra, dėl ieškovės per administracinę procedūrą ginčyto ir šiame ieškinyje ginčijamo atsižvelgimo į Esseco Group duomenis reikia pažymėti, kad faktinė nagrinėjamo atvejo situacija nėra viena iš situacijų, numatytų Rekomendacijos 2003/361 priede. Iš tikrųjų Rekomendacijos 2003/361 priede numačius atsižvelgti į įmonių, kurios nėra aptariamos bendrovės tiesioginės tiekėjos arba pirkėjos, jame turimos omenyje tik su aptariamos įmonės partnerėmis susijusios įmonės (Rekomendacijos 2003/361 priedo 6 straipsnio 3 dalies pirma pastraipa) ir su aptariama įmone susijusių įmonių partnerės (Rekomendacijos 2003/361 priedo 6 straipsnio 3 dalies antra pastraipa). Tačiau nagrinėjamu atveju Esseco Group yra su ieškove susijusios įmonės partnere susijusi įmonė.

               42

               Be to, iš nagrinėjamo atvejo aplinkybių nematyti, kad ieškovė yra Esseco Group partnerė, kaip tai prie ginčijamo sprendimo pridėtoje ataskaitoje taip pat pažymėjo ECHA, nepateikusi jokio kito paaiškinimo.

               43

               Galiausiai, kaip ECHA patvirtino per posėdį, ieškovei nebuvo nurodyta, kokiu teisiniu pagrindu remiantis panaudoti Esseco Group duomenys. Konkrečiai kalbant, ECHA paaiškino, kad jos dokumentuose nurodyta Rekomendacijos 2003/361 priedo 6 straipsnio 2 dalies trečia pastraipa nebuvo minima per administracinę procedūrą. Be to, rėmimasis Bendrajame Teisme šiuo teisiniu pagrindu, susijusiu su įmonėmis, tiesiogiai ar netiesiogiai susijusiomis su aptariama įmone, prieštarauja įmonės partnerės kvalifikavimui, kurį ECHA atliko prie ginčijamo sprendimo pridėtoje ataskaitoje.

               44

               Atsižvelgiant į tai, darytina išvada, kad ginčijamo sprendimo motyvavimas neleidžia ieškovei sužinoti to sprendimo motyvų, susijusių su atsižvelgimu į Esseco Group duomenis, o Bendrajam Teismui – vykdyti jo kontrolės.

               45

               Todėl reikia pritarti grindžiant ieškinį pateiktam pirmajam ieškinio pagrindui ir atitinkamai panaikinti ginčijamą sprendimą, o antrąjį pagrindą palikti nenagrinėtą.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               46

               Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ECHA pralaimėjo bylą, o ieškovė nereikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidų, reikia nuspręsti, kad kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

               Remdamasis šiais motyvais,
               BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija),
               nusprendžia:

                           1.

                           Panaikinti 2014 m. gegužės 28 d. Europos cheminių medžiagų agentūros (ECHA) sprendimą SME(2013) 4672.

                           2.

                           Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

                           Frimodt Nielsen

                           Dehousse

                           Collins

                     Paskelbta 2016 m. rugsėjo 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: italų.


1995 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Atlanta Fruchthandelsgesellschaft mbH ir kiti prieš Bundesamt für Ernährung und Forstwirtschaft. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Vokietija. # Laikinosios apsaugos priemonės. # Byla C-465/93.


2001 m. sausio 31 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Edouard Bouma prieš Europos Sąjungos Tarybą ir Europos Bendrijų Komisiją. # Deliktinė atsakomybė. # Byla T-533/93.


1988 m. birželio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Sylvie Lair prieš Universität Hannover. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgericht Hannover - Vokietija. # Nediskriminavimas. # Byla 39/86.


1977 m. vasario 1 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Sutuoktiniai Norre prieš N. V. Brouwerij Concordia. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Hof van Beroep Gent - Belgija. # Byla 47-76.


1994 m. gegužės 10 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Jacobus Stempels prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai. # Byla T-512/93.


2003 m. gruodžio 11 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Conserve Italia Soc. coop. rl prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Žemės ūkis - EŽŪOGF - Motyvavimas. # Byla T-306/00.


1989 m. sausio 24 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # EMI Electrola GmbH prieš Patricia Im- und Export ir kt.. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Landgericht Hamburg - Vokietija. # Byla 341/87.


2000 m. kovo 16 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 95/30/EB. # Byla C-439/98.


1991 m. birželio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Prancūzijos Respubliką. # Socialinė apsauga. # Byla C-307/89.


2015 m. rugsėjo 23 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Mechadyne International Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT).#Bendrijos prekių ženklas – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo „FlexValve“ paraiška – Absoliutus atmetimo pagrindas – Apibūdinamasis pobūdis – Skiriamojo požymio nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai – Teisė į gynybą – Pareiga motyvuoti – Reglamento Nr. 207/2009 75 straipsnis.#Byla T-588/14.


title: 2009 m. birželio 18 d. Bendrojo Teismo (apeliacinių skundų kolegija) sprendimas.#Europos Komisija prieš Amadou Traore.#Byla T-572/08 P.

text:
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (apeliacinių skundų kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. birželio 18 d.
      Byla T‑572/08 P
      Europos Bendrijų Komisija
      prieš
      Amadou Traore
      „Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Įdarbinimas – Pranešimas apie laisvą darbo vietą – Paskyrimas į už užduočių vykdymą atsakingo vadovo pareigas Komisijos delegacijoje Tanzanijoje – Pareigų, į kurias reikia paskirti, lygio nustatymas – Lygio ir pareigybių atskyrimo principas“
      Dalykas: Apeliacinis skundas pateiktas dėl 2008 m. lapkričio 13 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimo
         Traore prieš Komisiją (F‑90/07, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000), kuriuo siekiama panaikinti šį sprendimą.

      Sprendimas: Panaikinti 2008 m. lapkričio 13 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo sprendimą Traore prieš Komisiją (F‑90/07) tiek, kiek juo panaikinamas 2006 m. gruodžio 12 d. Komisijos EuropeAid Vystomojo bendradarbiavimo biuro žmogiškųjų išteklių direktoriaus sprendimas atmesti Amadou Traore kandidatūrą į už užduočių
         vykdymą atsakingo vadovo pareigas Komisijos delegacijoje Tanzanijoje ir sprendimas paskirti į šias pareigas S. Atmesti A. Traore
         ieškinį, pateiktą Tarnautojų teisme byloje F‑90/07. A. Traore ir Europos Bendrijų Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas
         tiek pirmojoje, tiek apeliacinėje instancijose. Europos Parlamentas, Europos Sąjungos Taryba ir Europos Bendrijų Audito Rūmai
         padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.      Pareigūnai – Tarnybų organizavimas – Pareigų, į kurias reikia paskirti, lygio nustatymas – Už užduočių vykdymą atsakingas
            vadovas Komisijos delegacijoje
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 5 straipsnis)
      2.      Pareigūnai – Tarnybų organizavimas – Pareigų, į kurias reikia paskirti, lygio nustatymas – Pareiga nustatyti tikslų lygį pranešime
            apie laisvą darbo vietą – Nebuvimas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 5 straipsnio 4 dalis, 7 straipsnio 1 dalis, 29 straipsnis ir I priedas)
      1.      Net jei pareigų, į kurias reikia paskirti, lygis turi būti nustatomas pagal aptariamoms pareigoms priskirtų užduočių svarbą
         ir vadovaujantis tik tarnybos interesais, pranešimas apie laisvą darbo vietą, kuriame nurodyti keturi lygiai, t. y. A 9 (dabar
         AD 9)–A 12 (dabar AD 12), siekiant įdarbinti už užduočių vykdymą atsakingą vadovą Komisijos delegacijoje, yra teisėtas, nes,
         pirma, pagal taikytinus teisės aktus Paskyrimų tarnyba neprivalo pranešime apie laisvą darbo vietą nustatyti tikslaus užimtinų
         pareigų lygio pagal šią skalę, kadangi įgyvendindama savo diskreciją minėta tarnyba gali pagrįstai manyti, jog dėl tarnybos
         interesų pareigų lygis turi būti nustatomas nurodant lygių skalę, taip išplečiant tinkamų kandidatų ratą, ir, antra, dėl aplinkybės,
         kad pranešime apie laisvą darbo vietą nurodyti minėti keturi lygiai, procedūra nepraranda objektyvumo.

      (žr. 38 ir 41 punktus)
      Nuoroda: 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Komisija prieš Economidis, T‑56/07 P, Rink. VT p. I‑B‑1‑0000 ir II‑B‑1‑0000, 82–86 punktai.

      2.      Nors Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnyje numatyta, kad į laisvą darbo vietą institucijoje gali būti priimama trimis
         būdais, t. y. perkeliant pareigūną, paskiriant pareigūną 45a straipsnyje nustatyta tvarka arba paaukštinant darbe, jame nėra
         jokios nuorodos apie pareigų, į kurias reikia paskirti lygio nustatymą pranešime apie laisvą darbo vietą. Taigi negalima daryti
         išvados, kad šia nuostata draudžiama pranešime apie laisvą darbo vietą nustatyti pareigų, į kurias reikia paskirti, lygį nurodant
         lygių skalę.

      Be to, Pareigūnų tarnybos nuostatų 7 straipsnio 1 dalyje, pagal kurią Paskyrimų tarnyba paskyrimus atlieka „vadovaudamasi
         vien tik tarnybos interesais“, nenumatyta šios tarnybos pareiga pranešime apie laisvą darbo vietą nustatyti tikslų pareigų,
         į kurias reikia paskirti, lygį.

      Be kita ko, Pareigūnų tarnybos nuostatuose neįtvirtinta konkrečių pareigybių ir konkretaus lygio atitikties taisyklė. Iš tikrųjų
         Pareigūnų tarnybos nuostatų I priede, į kurį daroma nuoroda šių nuostatų 5 straipsnio 4 dalyje, visiems postų tipams, išvardytiems
         pavyzdiniame sąraše, numatyti skirtingi aptariamas pareigybes atitinkantys lygiai.

      Taigi aplinkybė, kad pareigų, į kurias reikia paskirti, lygis turi būti nustatomas pagal aptariamoms pareigoms priskirtų užduočių
         svarbą ir vadovaujantis tik tarnybos interesais, nereiškia, kad Paskyrimų tarnyba privalo pranešime apie laisvą darbo vietą
         nustatyti tikslų pareigų, į kurias reikia paskirti, lygį.

      (žr. 59–62 punktus)
      Nuoroda: minėto Sprendimo Economidis prieš Komisiją 80 punktas.


1986 m. spalio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Byla 168/85.


Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas 2004 m. balanžio 1 d. # Europos Bendrijų Komisija prieš Liuksemburgo Didžiąją Hercogystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla C-375/03.


2001 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Kloosterboer Rotterdam BV prieš Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: College van Beroep voor het bedrijfsleven - Nyderlandai. # Byla C-317/99.


1970 m. birželio 25 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Raymond Elz prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 58-69.


1975 m. rugsėjo 30 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Friedrich Asmussen ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją ir Tarybą. # Byla 50-74.


1972 m. gruodžio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # S.p.A. Marimex prieš Amministrazione Finanziaria Italiana. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale di Trento - Italija. # Byla 29-72.


title: 1982 m. spalio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Srl CILFIT ir Lanificio di Gavardo SpA prieš Ministero della sanità. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Corte suprema di Cassazione - Italija. # Byla 283/81.

text:
TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMAS1982 m. spalio 6 d.(*)„Pareiga pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą“Byloje 283/81Dėl Corte suprema di cassazione
 pirmosios civilinių bylų kolegijos pagal EEB sutarties
177 straipsnį Teisingumo Teismui pateikto prašymo priimti
prejudicinį sprendimą bylose:Srl Cilfit, likviduojama bendrovė, ir kitos 54 bendrovės, Roma,priešSveikatos ministeriją, atstovaujamą ministro, Roma,irLanificio di Gavardo SpA, Milanas,priešSveikatos ministeriją, atstovaujamą ministro, Roma,dėl EEB sutarties 177 straipsnio trečiosios pastraipos išaiškinimo,TEISINGUMO TEISMAS,kurį
 sudaro pirmininkas J. Mertens de Wilmars, kolegijų
pirmininkai G. Bosco, A. Touffait ir O. Due, teisėjai
P. Pescatore, Mackenzie Stuart, A. O’Keeffe,
T. Koopmans, U. Everling, A. Chloros ir F. Grévisse,generalinis advokatas F. Capotorti,kancleris P. Heim,priima šįSprendimą1        1981 m.
 kovo 27 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 1981 m.
spalio 31 d., Corte suprema di cassazione, vadovaudamasis
EEB sutarties 177 straipsniu, pateikė prejudicinį klausimą dėl EEB
sutarties 177 straipsnio trečiosios pastraipos išaiškinimo.2        Šis
 klausimas kilo nagrinėjant ginčą tarp vilną importuojančių bendrovių ir
 Italijos sveikatos ministerijos dėl fiksuoto mokesčio už vilnos,
importuojamos iš Bendrijos narėmis nesančių šalių, sanitarinį
patikrinimą. Šios bendrovės nurodė 1968 m. birželio 28 d.
Reglamentą Nr. 827/68 (OL L 151, p. 16) dėl bendro
tam tikrų Sutarties II priede išvardytų produktų rinkos organizavimo,
kurio 2 straipsnio 2 dalimi valstybėms narėms draudžiama
įvesti muitams lygiaverčio poveikio privalomuosius mokėjimus už
importuotus „gyvūninės kilmės produktus“, nenurodytus kitoje vietoje,
apibrėžiamus bendrojo muitų tarifo 05.15 pozicijoje. Sveikatos
ministerija užginčijo šį argumentą, nes vilna neįtraukta į Sutarties
II priedą. Todėl jai netaikomas bendras žemės ūkio rinkų
organizavimas.3        Tokiomis
 aplinkybėmis Sveikatos ministerija daro išvadą, kad atsakymas į
klausimą dėl Bendrijos institucijų teisės akto išaiškinimo yra toks
akivaizdus, jog nekelia jokių abejonių, ir todėl jam netaikomas
reikalavimas pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį
sprendimą. Suinteresuotosios bendrovės teigia priešingai, kad klausimas
dėl reglamento išaiškinimo buvo iškeltas nagrinėjant bylą Corte suprema di cassazione,
 t. y. teisme, kurio sprendimai pagal nacionalinę teisę negali būti
 skundžiami, todėl pagal 177 straipsnio trečiąją pastraipą jis
negali išvengti pareigos kreiptis į Teisingumo Teismą.4        Atsižvelgdamas į šiuos prieštaraujančius teiginius Corte suprema di cassazione kreipėsi į Teisingumo Teismą pateikdamas tokį klausimą:„Ar
 Sutarties 177 straipsnio trečiosios pastraipos, nurodančios, kad
iškilus to paties straipsnio pirmojoje pastraipoje nurodytam klausimui
nagrinėjant bylą valstybės narės teisme, kurio sprendimas pagal
nacionalinę teisę negali būti toliau skundžiamas, tas teismas
„kreipiasi“ į Teisingumo Teismą, nustatoma pareiga pateikti prašymą
priimti prejudicinį sprendimą valstybės narės teismui visiškai neleidžia
 vertinti iškelto klausimo pagrįstumo, ar ši pareiga priklauso (ir kuria
 apimtimi) nuo išankstinės pagrįstos abejonės dėl išaiškinimo
egzistavimo?“5        Siekiant
 išspręsti taip suformuluotą problemą, reikia atsižvelgti į
177 straipsnio sistemą, pagal kurią Teisingumo Teismo jurisdikcijai
 priklauso priimti, be kita ko, prejudicinius sprendimus dėl Sutarties
ir Bendrijos institucijų priimtų aktų išaiškinimo.6        Pagal
 šio straipsnio antrąją pastraipą kiekvienas valstybių narių teismas,
manydamas, kad sprendimui priimti šiuo klausimu reikia prejudicinio
sprendimo, „gali“ prašyti Teisingumo Teismą jį priimti. Pagal to paties
straipsnio trečiąją pastraipą tokiam klausimui dėl išaiškinimo iškilus
nagrinėjant bylą valstybės narės teisme, kurio sprendimai pagal
nacionalinę teisę negali būti toliau apskundžiami, tas teismas dėl jo
„kreipiasi“ į Teisingumo Teismą. 7        Ši
 pareiga kreiptis grindžiama bendradarbiavimu tarp nacionalinių teismų,
įpareigotų taikyti Bendrijos teisę, ir Teisingumo Teismo, siekiant
užtikrinti tinkamą Bendrijos teisės taikymą bei vienodą jos aiškinimą
visose valstybėse narėse. 177 straipsnio trečiąja pastraipa
konkrečiai siekiama išvengti teismų praktikos Bendrijos teisės
klausimais skirtumų atsiradimo Bendrijoje. Todėl šios pareigos ribos
turi būti įvertintos atsižvelgiant į jos tikslus ir pagal atitinkamą
valstybių narių teismų bei Teisingumo Teismo jurisdikciją, iškilus
tokiam klausimui dėl išaiškinimo 177 straipsnio prasme.8        Šiame
 kontekste, siekiant nustatyti aplinkybes, kuriomis valstybės narės
teismas, kurio sprendimai pagal nacionalinę teisę negali būti toliau
skundžiami, privalo kreiptis į Teisingumo Teismą, reikia patikslinti
frazės „tokiam klausimui iškilus“ prasmę Bendrijos kontekste.9        Šiuo
 atžvilgiu pirmiausia reikia pažymėti, kad 177 straipsnis nėra
nacionalinio teismo nagrinėjamos bylos šalims suteikiama kreipimosi į
teismą priemonė. Todėl vienos šalies tvirtinimo apie byloje kylantį
klausimą dėl Bendrijos teisės išaiškinimo nepakanka, kad atitinkamas
teismas privalėtų laikyti, jog iškilo klausimas 177 straipsnio
prasme. Kita vertus, prireikus jis turi kreiptis į Teisingumo Teismą
savo iniciatyva.10      Be
 to, iš 177 straipsnio antrosios ir trečiosios pastraipų sąsajų
matyti, kad trečiojoje pastraipoje numatyti teismai turi tokią pačią
diskreciją kaip ir bet kuris kitas valstybių narių teismas, nuspręsti,
ar prejudicinis sprendimas Bendrijos teisės klausimu yra būtinas jo
sprendimui priimti. Todėl šie teismai neprivalo pateikti Teisingumo
Teismui jiems nagrinėjant bylą iškilusio klausimo dėl Bendrijos teisės
išaiškinimo, jei šis klausimas nėra svarbus bylai, tai yra tuo atveju,
kai atsakymas į šį klausimą, nesvarbu, koks jis būtų, negalėtų turėti
reikšmės ginčo baigčiai.11      Kita
 vertus, jeigu jie nustato, kad siekiant priimti sprendimą byloje yra
būtina remtis Bendrijos teise, 177 straipsnis nustato pareigą
kreiptis į Teisingumo Teismą dėl bet kurio iškilusio klausimo
išaiškinimo.12      Corte di cassazione
 pateiktu klausimu siekiama sužinoti, ar tam tikromis aplinkybėmis
177 straipsnio trečiojoje pastraipoje suformuluota pareiga vis
dėlto galėtų būti apribota.13      Šiuo klausimu reikėtų priminti, kad 1963 m. kovo 27 d. Sprendime (28 A 30/62, Da Costa,
 Rink. p. 75) Teisingumo Teismas nusprendė, kad „nors
177 straipsnio trečiąja pastraipa valstybių narių teismai, kurių
sprendimai pagal nacionalinę teisę negali būti toliau skundžiami, be
jokių apribojimų įpareigojami kreiptis į Teisingumo Teismą dėl bet kurio
 jiems nagrinėjant bylą iškilusio klausimo išaiškinimo, pagal
177 straipsnį jau pateiktas išaiškinimas vis dėlto gali panaikinti
šios pareigos tikslą ir jos prasmę; o taip yra, be kita ko, tuo atveju,
kai iškeltas klausimas iš esmės yra tapatus tam, dėl kurio analogišku
atveju jau buvo priimtas prejudicinis sprendimas“.14      Tokį
 patį 177 straipsnio trečiojoje pastraipoje įtvirtintos pareigos
ribojimo poveikį gali turėti ir atitinkamu teisės klausimu nusistovėjusi
 Teisingumo Teismo praktika, neatsižvelgiant į procedūras, pagal kurias
ji buvo įtvirtinta, net jei nagrinėjami klausimai ir nėra visiškai
tapatūs.15      Tačiau
 nereikėtų pamiršti, kad esant bet kuriai iš šių aplinkybių valstybių
narių teismai, įskaitant paminėtus 177 straipsnio trečiojoje
pastraipoje, turi nevaržomą teisę kreiptis į Teisingumo Teismą, jei mano
 tai esant tikslinga.16      Galiausiai
 tinkamas Bendrijos teisės taikymas gali būti toks akivaizdus, kad dėl
jo negali kilti jokių pagrįstų abejonių. Prieš nuspręsdamas, kad tokia
situacija egzistuoja, valstybės narės teismas turi būti įsitikinęs, jog
ji būtų lygiai tokia pat akivaizdi ir kitų valstybių narių teismams, ir
Teisingumo Teismui. Tik įvykdžius šias sąlygas valstybės narės teismas
šio klausimo galės neteikti Teisingumo Teismui bei prisiimti atsakomybę
dėl jo išsprendimo.17      Vis
 dėlto tokios galimybės egzistavimas turi būti įvertintas atsižvelgiant į
 Bendrijos teisei būdingas savybes ir į su jos aiškinimu susijusius tam
tikrus sunkumus.18      Pirmiausia
 reikėtų atsižvelgti į tai, kad Bendrijos teisės aktai surašomi daugeliu
 kalbų ir kad įvairios kalbinės versijos taip pat yra autentiškos; taigi
 Bendrijos teisės nuostatos aiškinimas reikalauja ir jos kalbinių
versijų palyginimo.19      Toliau,
 net ir tikslaus kalbinių versijų sutapimo atveju, reikia pažymėti, kad
Bendrijos teisėje vartojama jai būdinga terminija. Be to, reikia
pabrėžti, kad teisinių sąvokų turinys Bendrijos ir skirtingų valstybių
narių teisėse nebūtinai yra tas pats.20      Galiausiai
 kiekviena Bendrijos teisės nuostata turi būti įvertinta atsižvelgiant į
 atitinkamą kontekstą bei aiškinama paisant Bendrijos teisės nuostatų
visumos, jos tikslų bei raidos būklės tuo metu, kai nagrinėjama nuostata
 turi būti taikoma.21      Atsižvelgiant į visus šiuos argumentus, į Corte suprema di cassazione
 pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: 177 straipsnio trečioji
pastraipa turi būti aiškinama taip, kad teismas, kurio sprendimai pagal
nacionalinę teisę negali būti toliau skundžiami, jo nagrinėjamoje byloje
 iškilus klausimui dėl Bendrijos teisės, privalo vykdyti pareigą
kreiptis į Teisingumo Teismą, išskyrus, jeigu jis nustatytų, kad
iškeltas klausimas nėra svarbus bylai ar kad dėl nagrinėjamos Bendrijos
teisės nuostatos Teisingumo Teismas jau pateikė išaiškinimą, arba
tinkamas Bendrijos teisės taikymas yra toks akivaizdus, kad dėl to
negali kilti jokių pagrįstų abejonių; ar tokia galimybė egzistuoja, turi
 būti įvertinta atsižvelgiant į Bendrijos teisei būdingas savybes, į tam
 tikrus sunkumus, su kuriais susiduriama ją aiškinant, bei į teismų
praktikos Bendrijoje skirtumų atsiradimo pavojų. Dėl bylinėjimosi išlaidų22      Italijos
 Respublikos vyriausybės, Nyderlandų Karalystės vyriausybės ir Europos
Bendrijų Komisijos, pateikusių Teisingumo Teismui savo pastabas,
bylinėjimosi išlaidos nėra atlygintinos.Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų Corte suprema di cassazione nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas.Remdamasis šiais motyvais,TEISINGUMO TEISMAS,atsakydamas į klausimą, kurį jam 1981 m. kovo 27 d. nutartimi pateikė Corte suprema di cassazione, nusprendžia:EEB
 sutarties 177 straipsnio trečioji pastraipa turi būti aiškinama taip,
kad teismas, kurio sprendimai pagal nacionalinę teisę negali būti toliau
 skundžiami, jo nagrinėjamoje byloje iškilus klausimui dėl Bendrijos
teisės, privalo vykdyti pareigą kreiptis į Teisingumo Teismą, išskyrus,
jeigu jis nustatytų, kad iškeltas klausimas nėra svarbus bylai ar kad
dėl nagrinėjamos Bendrijos teisės nuostatos Teisingumo Teismas jau
pateikė išaiškinimą, arba tinkamas Bendrijos teisės taikymas yra toks
akivaizdus, kad dėl to negali kilti jokių pagrįstų abejonių; ar tokia
galimybė egzistuoja, turi būti įvertinta atsižvelgiant į Bendrijos
teisei būdingas savybes, į tam tikrus sunkumus, su kuriais susiduriama
ją aiškinant, bei į teismų praktikos Bendrijoje skirtumų atsiradimo
pavojų.Mertens de WilmarsBoscoTouffaitDuePescatoreMackenzie StuartO’KeeffeKoopmansEverlingChloros GrévissePaskelbta 1982 m. spalio 6 d. viešame posėdyje Liuksemburge.Kancleris       PirmininkasP. Heim       J. Mertens de Wilmars* Proceso kalba: italų.


1998 m. vasario 17 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Pharos SA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Ieškinys dėl neveikimo - Ieškinys dėl žalos atlyginimo. # Byla T-105/96.