title: 2009 m. birželio 4 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Europos Bendrijų Komisija prieš Graikijos Respubliką.#Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 93/38/EEB - Viešieji pirkimai vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose - Sutarties sudarymas iš pradžių nesurengus kandidatų varžymosi - Sąlygos - Informavimas apie pasiūlymo atmetimo priežastis - Terminas.#Byla C-250/07.

text:
      Byla C-250/07
      Europos Bendrijų Komisija
      prieš
      Graikijos Respubliką
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Direktyva 93/38/EEB – Viešieji pirkimai vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose – Sutarties sudarymas prieš tai nesurengus kandidatų varžymosi – Sąlygos – Informavimas apie pasiūlymo atmetimo priežastis – Terminas“
      Sprendimo santrauka
      1.        Teisės aktų derinimas – Viešojo pirkimo sutarčių vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose sudarymo
            tvarka – Direktyva 93/38 – Nuo bendrų taisyklių leidžiančios nukrypti nuostatos
      (Tarybos direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies a, c ir d punktai)
      2.        Teisės aktų derinimas – Viešojo pirkimo sutarčių vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose sudarymo
            tvarka – Direktyva 93/38 – Nuo bendrų taisyklių leidžiančios nukrypti nuostatos
      (Tarybos direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies a punktas)
      3.        Teisės aktų derinimas – Viešojo pirkimo sutarčių vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose sudarymo
            tvarka – Direktyva 93/38 – Nuo bendrų taisyklių leidžiančios nukrypti nuostatos
      (Tarybos direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies a punktas)
      4.        Teisės aktų derinimas – Viešojo pirkimo sutarčių vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose sudarymo
            tvarka – Direktyva 93/38 – Terminas pranešti apie kandidatūros ar pasiūlymo atmetimo priežastis
      (Tarybos direktyvos 93/38 41 straipsnio 4 dalis)
      1.        Direktyvos 93/38 dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, vykdomų
         pirkimų tvarkos derinimo su pakeitimais, padarytais Direktyva 2001/78/EB, 20 straipsnio 2 dalies c ir d punktai, kaip nuo
         viešojo pirkimo sutarčių sudarymo taisyklių leidžiančios nukrypti nuostatos, turi būti aiškinami siaurai, o įrodinėjimo pareiga
         tenka tai šaliai, kuri pageidauja tuo įrodymu remtis.

      Kadangi kartu skaitant Direktyvos 93/38 20 straipsnio 1 ir 2 dalis matyti, kad antroji dalis yra nukrypti leidžianti nuostata
         pirmosios atžvilgiu, nes joje numatomi atvejai, kai perkančioji organizacija gali naudoti sutarties sudarymo procedūrą be
         kandidatų varžymosi, darytina išvada, kad siaurai aiškinti reikia ne tik šios direktyvos 20 straipsnio 2 dalies c ir d punktus,
         bet ir visas kitas 20 straipsnio 2 dalies nuostatas.

      (žr. 34–35 punktus)
      2.        Perkančiosios organizacijos nustatytų techninių specifikacijų, kurias lemia nacionalinės ir Bendrijos teisės reikalavimai
         aplinkosaugos srityje, neatitinkantys pasiūlymai turi būti laikomi „netinkamais“ Direktyvos 93/38 dėl subjektų, vykdančių
         savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo su pakeitimais,
         padarytais Direktyva 2001/78/EB, 20 straipsnio 2 dalies a punkto prasme. Iš tikrųjų tokios techninės specifikacijos turi būti
         laikomos būtinomis, kad įrengimai, kurių pirkimas ir paleidimas į darbą yra sutarties dalykas, perkančiajai organizacijai
         leistų pasiekti jai įstatymais ar teisės aktais nustatytus tikslus. Jei pateiktų pasiūlymų neatitiktis tokioms specifikacijoms
         neleidžia perkančiajai organizacijai tinkamai įgyvendinti projektą, dėl kurio pradėta viešojo pirkimo procedūra, tokia neatitiktis
         nėra tik paprastas netikslumas ar maža detalė; atvirkščiai, turi būti laikoma, kad dėl jos pasiūlymai negali patenkinti perkančiosios
         organizacijos poreikių.

      (žr. 42–44 punktus)
      3.        Pradinės sutarties sąlygos pakeitimas gali būti laikomas esminiu Direktyvos 93/38 dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens,
         energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo su pakeitimais, padarytais Direktyva
         2001/78/EB, 20 straipsnio 2 dalies a punkto prasme, pavyzdžiui, kai pakeista sąlyga, jei ji būtų numatyta per pradinės sutarties
         sudarymo procedūrą, būtų leidusi per procedūrą su kandidatų varžymusi pateiktus pasiūlymus laikyti tinkamais arba būtų leidusi
         juos pateikti tiems dalyviams, kurie nedalyvavo pradinėje procedūroje.

      Šiuo atžvilgiu tai, kad naujojoje sutarties sudarymo procedūroje, be kandidatų varžymosi, dalyviai turi patys padengti perkančiosios
         organizacijos nustatytų techninių specifikacijų techninių neatitikimų taisymo išlaidas, nors ankstesnėje procedūroje su kandidatų
         varžymusi tam tikri perkančiosios organizacijos nustatytų specifikacijų techniniai neatitikimai galėjo būti leidžiami, o šių
         neatitikimų taisymo išlaidas galėjo padengti dalyviai, negali būti laikoma nauja pareiga.

      (žr. 52 ir 56 punktus)
      4.        Kadangi Direktyva 93/38 dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose,
         vykdomų pirkimų tvarkos derinimo su pakeitimais, padarytais Direktyva 2001/78/EB, nenustato tikslaus termino, per kurį dalyvis,
         kurio kandidatūra ar pasiūlymas buvo atmesti, turi būti informuotas apie atmetimo priežastis, o jos 41 straipsnio 4 dalyje
         tik numatoma, kad informuoti reikia „nedelsiant“, šios nuostatos negalima aiškinti taip, tarsi perkančioji organizacija privalėtų
         informuoti apie priežastis per 15 dienų nuo raštiško dalyvio prašymo gavimo.

      Tačiau reikalaudamas, kad perkančioji organizacija perduotų tą informaciją „nedelsiant“, Bendrijos teisės aktų leidėjas nustatė
         jai rūpestingumo pareigą, kurią reikėtų labiau suprasti ne kaip rezultato, o kaip veiksmo pareigą. Todėl kiekvienu konkrečiu
         atveju bei atsižvelgiant į nagrinėjamos sutarties ypatybes, pavyzdžiui, jos sudėtingumą, reikia nuspręsti, ar perkančioji
         organizacija pateikė šią informaciją laikydamasi reikalaujamo rūpestingumo. Aplinkybė, kad ji pateikiama nepasibaigus sprendimo
         dėl kandidatūros ar pasiūlymo atmetimo apskundimo terminui, yra tik vienas iš daugelio elementų, į kuriuos reikia atsižvelgti
         sprendžiant, ar perkančioji organizacija laikėsi šios rūpestingumo pareigos.

      Valstybė narė turi įrodyti, kad egzistuoja objektyvios aplinkybės, pateisinančios pavėluotą informavimą apie pasiūlymo atmetimo
         priežastis ir galinčios pagrįsti nuo dalyvio prašymo gavimo iki perkančiosios organizacijos atsakymo pateikimo praėjusį terminą.

      Todėl valstybė narė, kuri be pagrindo vėluoja atsakyti į dalyvio prašymą pateikti jo kandidatūros atmetimo priežastis, neįvykdo
         įsipareigojimų pagal Direktyvos 93/38 41 straipsnio 4 dalį.

      (žr. 67–69 ir 72 punktus bei rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. birželio 4 d.(*)

      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Direktyva 93/38/EEB – Viešieji pirkimai vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose – Sutarties sudarymas prieš tai nesurengus kandidatų varžymosi – Sąlygos – Informavimas apie pasiūlymo atmetimo priežastis – Terminas“
      Byloje C‑250/07
      dėl 2007 m. gegužės 24 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
      Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama M. Patakia ir D. Kukovec, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      ieškovė,
      prieš
      Graikijos Respubliką, atstovaujamą D. Tsagkaraki, padedamos dikigoros V. Christianos, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      atsakovę,
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai M. Ilešič, A. Tizzano, A. Borg Barthet ir J.‑J. Kasel (pranešėjas),
      generalinis advokatas M. Poiares Maduro,
      posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. spalio 14 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2008 m. gruodžio 17 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad nepaskelbusi iš anksto skelbimo apie konkursą
         ir nepateisinamai vėlavusi atsakyti į skundą pateikusio asmens prašymą pateikti paaiškinimus, susijusius su jo kandidatūros
         atmetimu, Graikijos Respublika pažeidė įsipareigojimus vykstant viešojo pirkimo procedūrai iš pradžių surengti kandidatų varžymąsi
         pagal 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvos 93/38/EEB dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto
         ir telekomunikacijų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (OL L 199, p. 84; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių
         k., 6 sk., 2 t., p. 194) su pakeitimais, padarytais 2001 m. rugsėjo 13 d. Komisijos direktyva 2001/78/EB (OL L 285, p. 1;
         2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 4 t., p. 94; toliau ? Direktyva 93/38), 20 straipsnio 2 dalį bei įsipareigojimus
         pagal šios direktyvos 41 straipsnio 4 dalį.

       Teisinis pagrindas
      2        Direktyvos 93/38 2 straipsnyje numatoma:

      „1.      Ši direktyva taikoma perkančiosioms organizacijoms, kurios:
      a)      yra valstybinės valdžios institucijos arba valstybiniai ūkio subjektai ir vykdo vieną iš 2 dalyje nurodytų veiklos rūšių;
      b)      jei nėra valstybinės valdžios institucijos arba valstybinės įmonės, vykdo vieną iš 2 dalyje nurodytų veiklos rūšių arba jų
         derinį ir veikia remdamosi specialiomis arba išimtinėmis teisėmis, kurias suteikė kompetentinga valstybės narės institucija.

      2.      Šioje direktyvoje atitinkamomis veiklos rūšimis yra laikoma:
      a)      stacionarinių tinklų, skirtų teikti paslaugas visuomenei, eksploatavimas ar priežiūra, susijusi su:
      <...>
      ii) elektros energijos
      gavyba bei gamyba, tiekimu arba paskirstymu <...>“
      3        Pagal Direktyvos 93/38 20 straipsnį:

      „1.      Perkančiosios organizacijos gali pasirinkti bet kurią iš 1 straipsnio 7 dalyje aprašytų procedūrų, su sąlyga, kad pagal šio
         straipsnio 2 dalį buvo paskelbtas konkursas [surengtas varžymasis], numatytas 21 straipsnyje.

      2.      Perkančiosios organizacijos gali naudoti procedūrą be išankstinio konkurso paskelbimo [varžymosi] toliau nurodytais atvejais:
      a)      jeigu vykdant procedūrą su išankstiniu konkurso paskelbimu [varžymusi], nebuvo pasiūlymų arba tinkamų pasiūlymų, su sąlyga,
         kad pradinės sutarties sąlygos nebuvo gerokai pakeistos;

      <...>
      d)      tiek, kiek tai yra griežtai reikalinga tais atvejais, kai dėl ypatingos skubos, iškilusios dėl įvykių, kurių nenumatė perkančiosios
         organizacijos, negalima taikyti atviram arba ribotam konkursui nustatytų terminų;

      <...>“
      4        Direktyvos 93/38 41 straipsnio 4 dalies tekstas yra toks:

      „Perkančiosios organizacijos <...> nedelsiant, gavusios raštišką prašymą, informuoja išbrauktą kandidatą arba konkurso dalyvį
         apie jo prašymo arba pasiūlymo atmetimo priežastis ir bet kurį priimtiną pasiūlymą pateikusį konkurso dalyvį apie konkursą
         laimėjusio pasiūlymo charakteristikas bei atitinkamus pranašumus, nurodant konkurso laimėtojo pavadinimą.

      <...>“
       Ginčo aplinkybės ir ikiteisminė procedūra
      5        2003 m. liepos 2 d. Graikijos valstybinė elektros energijos įmonė (Dimosia Epicheirisi Ilektrismou, toliau – DEI) paskelbė konkursą dėl šiluminės elektrinės dviejų analogiškų elektros energijos gamybos blokų tyrimo, pirkimo, pervežimo,
         įrengimo ir paleidimo bei pagalbinio aprūpinimo Kretos saloje (Graikija) esančiai Atherinolakkos šiluminei elektrinei.

      6        DEI administracijos valdybai atšaukus pirmąjį konkursą dėl to, kad gauti pasiūlymai neatitiko tam tikrų kriterijų, 2006 m. gegužės
         26 d. DEI paskelbė naują konkursą, kuris šiek tiek skyrėsi nuo pirmojo. Vertinimo komisija atmetė visų penkių bendrovių ir įmonių grupių,
         kurios dalyvavo šioje procedūroje, pasiūlymus kaip „netinkamus“, nes jie neatitiko įvairių tam tikrų pagal sutartį reikalaujamų
         techninių specifikacijų minimalių ar maksimalių verčių.

      7        2004 m. gruodžio 14 d. laišku (toliau ? gruodžio 14 d. laiškas) penkiems antrojo konkurso dalyviams buvo pranešta apie jo
         atšaukimą ir jie buvo pakviesti per 15 dienų nuo laiško gavimo pateikti „galutinį finansinį pasiūlymą“.

      8        Gruodžio 14 d. laiške savo sprendimą pradėti šią naują procedūrą DEI motyvavo nurodydama „šio reikalo istoriją bei:

      –        blokų surinkimo laiką,
      –        būtinybę laiku patenkinti nuo 2007 metų augantį ir skubų Kretos salos elektros poreikį,
      –        dviejų naujų blokų įrengimo terminus, atitinkamai 29 ir 31 mėnesį,
      –        nenumatytą delsimą sudaryti sutartį dėl nepatenkinamų ankstesnių konkursų rezultatų“.
      9        Šioje naujoje procedūroje šie penki dalyviai buvo paprašyti ištaisyti techninius neatitikimus, dėl kurių jų pasiūlymai buvo
         atmesti per antrąją procedūrą. Kitų DEI nurodytų neatitikimų atveju dalyviai turėjo nurodyti pakeitimų, kurie turėjo būti padaryti, sąnaudas. Iš šalių pastabų matyti,
         kad visi šie dalyviai dalyvavo naujoje procedūroje.

      10      2005 m. vasario 7 d. laišku DEI pranešė vienam iš dalyvių, kad atmetė jo pasiūlymą, tačiau jame nebuvo nurodyta jokių atmetimo priežasčių.

      11      Iš šalių pastabų matyti, kad po daugelio prašymų šis dalyvis 2005 m. balandžio 4 d. gavo dokumentą, kuriuo buvo išsamiai informuotas
         apie atmetimo priežastis. 2005 m. liepos 7 d. teismo sprendimu atmetus to dalyvio ieškinį dėl šio akto, 2005 m. rugsėjo 15 d.
         DEI sudarė sutartį.

      12      Manydama, kad buvo pažeistos Bendrijos viešųjų pirkimų nuostatos, 2005 m. spalio 12 d. Komisija, į kurią kreipėsi tas dalyvis,
         Graikijai išsiuntė oficialų pranešimą, į kurį ji atsakė 2005 m. gruodžio 22 d. laišku.

      13      Kadangi atsakymas Komisijos neįtikino, ji šiai valstybei narei 2006 m. liepos 4 d. išsiuntė pagrįstą nuomonę, ragindama per
         du mėnesius nuo gavimo tinkamai į ją atsižvelgti.

      14      Kadangi Graikijos Respublikos atsakymas į pagrįstą nuomonę Komisijos netenkino, ji nusprendė pareikšti šį ieškinį.

       Dėl ieškinio
      15      Grįsdama savo ieškinį Komisija remiasi dviem pagrindais: Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies a punkto ir jos 41 straipsnio
         4 dalies pažeidimu.

       Dėl pirmojo pagrindo
       Šalių argumentai
      16      Pirmuoju pagrindu Komisija kaltina Graikijos Respubliką įsipareigojimų pagal Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies a ir
         d punktus neįvykdymu.

      17      Komisijos nuomone, Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies nuostatos, kaip matyti iš 2005 m. birželio 16 d. Sprendimo Strabag ir Kostmann (C‑462/03 ir C‑463/03, Rink. p. I‑5397), yra leidžiančios nukrypti nuostatos, kurios, remiantis nusistovėjusia Teisingumo
         Teismo praktika, turi būti aiškinamos siaurai. Be to, iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad ypatingų aplinkybių, pateisinančių
         rėmimąsi tokia nukrypti leidžiančia nuostata, buvimo įrodinėjimo pareiga tenka tai šaliai, kuri pageidauja tuo įrodymu remtis
         (be kita ko, žr. 2005 m. birželio 2 d. Sprendimo Komisija prieš Graikiją, C‑394/02, Rink. p. I‑4713, 33 punktą).

      18      Pirma, dėl Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies a punkto Komisija pažymi, kad šiuo atveju netenkinamos dvi šios nuostatos
         taikymo sąlygos, t. y. kad nebūtų pasiūlymų arba tinkamų pasiūlymų ir kad pradinės sutarties sąlygos nebūtų reikšmingai pakeistos.

      19      Iš tikrųjų, viena vertus, perkančioji organizacija pasiūlymus klaidingai kvalifikavo kaip „netinkamus“, nors jie buvo tik
         „su trūkumais“. Graikijos Respublikos siūlomas žodžio „netinkamas“ aiškinimas yra per platus ir kelia grėsmę Direktyvos 93/38
         20 straipsnio 2 dalies a punkto veiksmingumui. Palyginus šios nuostatos tekstą su kitose su viešaisiais pirkimais susijusiose
         direktyvose, pavyzdžiui, 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvoje 93/37/EEB dėl viešojo darbų pirkimo sutarčių sudarymo
         tvarkos derinimo (OL L 199, p. 54; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 2 t., p. 163), esančiomis panašiomis nuostatomis,
         yra aišku, kad žodžio „netinkamas“ turinys yra toks pats visose šiose direktyvose. Kaip „netinkamas“ galėtų būti kvalifikuojamas
         tik toks pasiūlymas, kurio dalykas visiškai skiriasi nuo aprašytojo skelbime apie pirkimą. Komisijos nuomone, tarp pasiūlymo
         nebuvimo ir netinkamo pasiūlymo egzistuoja ryšys, nes kiekviena iš šių situacijų pakeičia kitą kaip tiesioginio sutarties
         sudarymo pagrindas. Šios situacijos yra analogiškos ne tik jų daromo poveikio, bet ir sunkumų, kuriuos jos sukelia perkančiajai
         organizacijai, atžvilgiu, nes abiem atvejais su atitinkamo projekto įgyvendinimu susiję poreikiai nėra tenkinami.

      20      Be to, aiškinant direktyvą 93/38 nereikėtų pervertinti lankstumo principo svarbos. Šiuo principu, kuris, be abejo, turėjo
         įtakos Direktyvos 93/38 nuostatų turiniui, negalima remtis aiškinant šias nuostatas taip, kad toks aiškinimas prieštarautų
         EB sutarčiai ir bendriesiems vienodo požiūrio ir skaidrumo principams.

      21      Kita vertus, vykstant trečiajai sutarties sudarymo procedūrai perkančioji organizacija iš esmės pakeitė sutarties sąlygas,
         todėl kai kurie pasiūlymai pasidarė „su trūkumais“. Iš antrojo skelbimo apie pirkimą teksto matyti, kad komerciniai ir ekonominiai
         neatitikimai skelbimui apie pirkimą nebuvo leidžiami, bet techniniai neatitikimai, atsiradę dėl konstrukcinių ar tiekiamos
         įrangos techninių ypatumų tam tikromis sąlygomis galėjo būti leidžiami, dalyviui nepatiriant finansinių nuostolių juos taisant.
         Tačiau iš gruodžio 14 d. laiško matyti, kad vykstant trečiajai sutarties sudarymo procedūrai dalyviai turėjo ištaisyti visus
         neatitikimus ir tai padaryti savo sąskaita. Beje, kad užtikrintų, jog bus laikomasi šio reikalavimo, dalyviai turėjo pasirašyti
         garbės deklaraciją dėl techninių neatitikimų ištaisymo savo pasiūlymuose. Dėl šio sutarties sąlygų pakeitimo kai kurie dalyvių
         pasiūlymai trečiojoje procedūroje pasidarė su trūkumais, nors antrojoje procedūroje jie buvo geri.

      22      Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad ji jokiu būdu neginčija motyvų, kuriais remiantis skundo pareiškėjas buvo pašalintas iš
         įvairių konkurso procedūrų, o tik kvestionuoja sprendimo, kuriuo perkančioji organizacija nusprendė, kad pateikti pasiūlymai
         yra „netinkami“, teisėtumą.

      23      Antra, dėl Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies d punkto, kuriuo perkančioji organizacija, Komisijos nuomone, rėmėsi grįsdama
         savo sprendimą naudoti sutarties sudarymo procedūrą be varžymosi, Komisija primena, kad taikant šią nuostatą turi egzistuoti
         „ypatinga skuba, iškilusi dėl įvykių, kurių nenumatė perkančiosios organizacijos“. Tačiau šiuo atveju perkančioji organizacija
         neįrodė nei ypatingos skubos, nei negalimų numatyti įvykių buvimo. Šiuo atžvilgiu Komisija, be kita ko, pažymi, kad blokų
         surinkimo ir įrengimo laikas buvo žinomas iš anksto prieš paskelbiant pirmąjį konkursą, kad elektros poreikio išaugimas Kretos
         saloje nebuvo netikėtas ir kad tai, jog dvi procedūros buvo nutrauktos, negali būti laikoma įvykiu, kurio perkančioji organizacija
         negalėjo numatyti.

      24      Komisija priduria, kad Graikijos Respublikos per įsipareigojimų neįvykdymo procedūrą pateikti paaiškinimai negali pakeisti
         perkančiosios organizacijos gruodžio 14 d. laiške pateiktos motyvacijos, pagrindžiančios, kodėl buvo atmesti dalyvių pasiūlymai.

      25      Pirmiausia Graikijos Respublika tvirtina, kad, viena vertus, Direktyvos 93/38 nuostatų specialų pobūdį bendrų viešųjų pirkimų
         direktyvų atžvilgiu lemia „išimtinių sektorių“ jautrumas ir jis pasireiškia per Direktyvos 93/38 45 konstatuojamojoje dalyje,
         kurioje numatyta, kad taisyklės, kurias taiko perkančiosios organizacijos, turėtų sukurti aiškios komercinės praktikos pagrindą
         ir užtikrinti maksimalų lankstumą, nurodytą lankstumo principą. Todėl perkančiosios organizacijos pagal Direktyvą 93/38 naudojasi
         didesne diskrecija nei bendrų direktyvų atveju. Atsižvelgiant būtent į lankstumo principą ir reikia vertinti, ar sutarties
         sudarymo procedūra atitinka Direktyvos 93/38 nuostatas.

      26      Pagal Direktyvą 93/38 jos 1 straipsnio 7 dalyje minimos procedūros, atsižvelgiant į lankstumo principą ir perkančiajai organizacijai
         pripažįstamą didelę diskreciją, atsiduria viename lygmenyje. Todėl Direktyvos 93/38 20 straipsnio 1 dalis leidžia laisvai
         pasirinkti vieną iš šių trijų procedūrų, jei buvo surengtas varžymasis. Kadangi Direktyva 93/38 šiuo atžvilgiu taip pat skiriasi
         nuo kitų Komisijos nurodytų direktyvų, su jomis susijusi Teisingumo Teismo praktika negali būti pagal analogiją taikoma Direktyvai 93/38.

      27      Pirma, dėl Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies a punkto Graikijos Respublika teigia, kad šioje byloje yra tenkinamos šios
         nuostatos taikymo sąlygos.

      28      Viena vertus, vykstant antrajai konkurso su kandidatų varžymusi procedūrai pasiūlymai, be abejo, buvo pateikti, tačiau nė
         vienas jų nebuvo pripažintas „tinkamu“. Priešingai nei teigia Komisija, tarp „netinkamo“ pasiūlymo ir „nepriimtino ar su trūkumais“
         pasiūlymo yra didelis skirtumas, nes pirmoji sąvoka reiškia, kad pasiūlymas atitinka perkančiosios organizacijos nustatytas
         technines specifikacijas, o antroji yra susijusi su formalių dalyvavimo konkurse sąlygų netenkinimu. Beje, Komisijos siūlomas
         aiškinimas pagal analogiją yra netinkamas, atsižvelgiant į esminius įvairių nurodomų nuostatų formuluočių skirtumus, nes 2002 m.
         rugsėjo 17 d. Sprendime Concordia Bus Finland (C‑513/99, Rink. p. I‑7213, 90 ir 91 punktai) Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad vienodai gali būti vertinamos tik tos
         pačios Bendrijos teisės srities nuostatos, kurių formuluotės iš esmės vienodos.

      29      Argumentai, kuriais remiasi Komisija prieštaraudama rėmimuisi lankstumo principu aiškinant Direktyvą 93/38, yra neaiškūs,
         nereikšmingi ir neįrodyti. Be to, minėto sprendimo Strabag ir Kostmann 34 punkte nusprendęs, kad Direktyvoje 93/38 įtvirtintos normos „suteikia daugiau laisvės rengti derybų procedūrą“, Teisingumo
         Teismas pripažino, kad vykstant Direktyvoje 93/38 numatytoms procedūroms perkančiosios organizacijos turi labai didelę diskreciją.

      30      Kita vertus, konkurso sąlygos nebuvo pakeistos ir bet kuriuo atveju nebuvo padaryta jokių „esminių“ pakeitimų. Iš tikrųjų
         palyginus antrąją ir trečiąją konkurso procedūrą matyti, kad, priešingai nei teigia Komisija, dalyvavimo, finansinių pasiūlymų
         vertinimo ir mokėjimo būdo garantijų atžvilgiu jos yra vienodos. Be to, išsamiai panagrinėjus techniniams neatitikimams, jų
         ištaisymo išlaidoms ir iš dalyvių paprašytai garbės deklaracijai taikytus reikalavimus, galima konstatuoti, kad šie dalykai
         antrojoje ir trečiojoje sutarties sudarymo procedūrose taip pat nebuvo taisyti.

      31      Antra, kalbėdama apie Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies d punktą Graikijos Respublika priekaištauja Komisijai dėl to,
         kad ji blogai suprato 2004 m. gruodžio 14 d. laišką. Iš tikrųjų iš šio laiško akivaizdžiai matyti, kad perkančioji organizacija
         nusprendė pasirinkti procedūrą be kandidatų varžymosi dėl „šio reikalo istorijos“, t. y. dėl to, kad per pirmąsias dvi procedūras
         pateikti pasiūlymai buvo netinkami. Kiti šiame laiške nurodyti paaiškinimai buvo paminėti tik papildomai.

      32      Be to, Graikijos Respublikai atrodo, kad nors konkurso atšaukimas neabejotinai nėra įvykis, kurio perkančioji organizacija
         negali numatyti, faktą, kad vykstant dviem vienas po kito vykusiems konkursams visi pateikti pasiūlymai yra netinkami, reikėtų
         vis dėlto laikyti patenkančiu į „negalimo numatyti įvykio“ sąvoką.

      33      Bet kuriuo atveju Komisija teisiškai neįrodė, jog perkančioji organizacija rėmėsi tuo, kad nebuvo galima numatyti, jog neįvyks
         du ankstesni konkursai, kad pagrįstų procedūros be kandidatų varžymosi taikymą. Ieškinio dėl panaikinimo nereikėtų painioti
         su procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo, nes pastaroji suteikia valstybėms narėms galimybę pateikti paaiškinimus, patikslinimus
         ir, jei reikia, jų sprendimus pateisinančius motyvus. Šiuo atveju reikia vertinti ne perkančiosios organizacijos motyvų tinkamumą,
         bet tai, ar valstybę narę galima kaltinti dėl Direktyvos 93/38 pažeidimo.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      34      Iš pradžių reikia priminti, kad Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies c ir d punktai, kaip nuo viešojo pirkimo sutarčių
         sudarymo taisyklių leidžiančios nukrypti nuostatos, turi būti aiškinami siaurai, o įrodinėjimo pareiga tenka tai šaliai, kuri
         pageidauja tuo įrodymu remtis (minėto sprendimo Komisija prieš Graikiją 33 punktas).

      35      Kadangi kartu skaitant Direktyvos 93/38 20 straipsnio 1 ir 2 dalis matyti, kad antroji dalis yra nukrypti leidžianti nuostata
         pirmosios atžvilgiu, nes joje numatomi atvejai, kai perkančioji organizacija gali naudoti sutarties sudarymo procedūrą be
         kandidatų varžymosi, darytina išvada, kad siaurai aiškinti reikia ne tik šios direktyvos 20 straipsnio 2 dalies c ir d punktus,
         bet ir visas kitas 20 straipsnio 2 dalies nuostatas.

      36      Šios išvados nepaneigia Graikijos Respublikos argumentai, kad pagal direktyvos 45 konstatuojamąją dalį ji turi „užtikrinti
         lankstumą“ ir kitaip nei, pavyzdžiui, Direktyva 93/37, suteikia daugiau laisvės rengti derybų procedūrą.

      37      Iš tikrųjų, kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 15 punkte, 45 konstatuojamoji dalis rodo, kokių tikslų siekė
         Bendrijos teisės aktų leidėjas priimdamas Direktyvą 93/38 ir pripažindamas didesnį lankstumą vykdant šios direktyvos reglamentuojamus
         viešuosius pirkimus, ir todėl leidžia paaiškinti priežastis, kodėl ši direktyva, kitaip nei kitos viešųjų pirkimų direktyvos,
         perkančiosioms organizacijoms suteikia teisę dažniau taikyti derybų procedūrą.

      38      Kita vertus, Direktyvos 93/38 46 konstatuojamojoje dalyje nurodydamas, kad kaip tokio lankstumo atsvara ir abipusio pasitikėjimo
         interesų vardan privalo būti garantuotas viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūros skaidrumas ir, kaip matyti iš šios direktyvos
         20 straipsnio 1 dalies, numatydamas, kad prieš pasirenkant vieną iš trijų šios direktyvos 1 straipsnio 7 punkte nustatytų
         sutarties sudarymo procedūrų reikia surengti kandidatų varžymąsi, Bendrijos teisės aktų leidėjas nepaliko abejonių dėl to,
         kad galimybė laikantis Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalyje numatytų sąlygų sudaryti viešojo pirkimo sutartį, nesurengus
         prieš tai kandidatų varžymosi, yra principo, jog tokios sutartys turi būti sudaromos prieš tai surengus varžymąsi, išimtis.

      39      Vadinasi, negalima pritarti Graikijos Respublikos argumentui, kad netinkamo pasiūlymo sąvoka Direktyvos 93/38 20 straipsnio
         2 dalies a punkto prasme turi būti aiškinamas plačiai.

      40      Atsižvelgiant į šiuos svarstymus, reikia nustatyti, ar šiuo atveju Graikijos Respublika tinkamai įrodė, kad vykstant antrajai
         sutarties sudarymo procedūrai pateikti pasiūlymai buvo teisingai kvalifikuoti kaip „netinkami“ 20 straipsnio 2 dalies a punkto
         prasme.

      41      Šiuo atžvilgiu Graikijos Respublika tvirtina: kadangi pateikti pasiūlymai dėl garantuojamų apimčių neatitiko perkančiosios
         organizacijos, atsižvelgiant į aplinkosaugos teisės aktų nuostatas, nustatytų techninių specifikacijų ir todėl šiluminė elektrinė
         nebūtų galėjusi būti teisėtai paleista, šie pasiūlymai turėjo būti laikomi „netinkamais“ Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies
         a punkto prasme.

      42      Reikia konstatuoti, kad techninės specifikacijos, kokios nagrinėjamos šioje byloje, kurias lemia nacionalinės ir Bendrijos
         teisės reikalavimai aplinkosaugos srityje, turi būti laikomos būtinomis, kad įrengimai, kurių pirkimas ir paleidimas į darbą
         yra sutarties dalykas, perkančiajai organizacijai leistų pasiekti jai įstatymais ar teisės aktais nustatytus tikslus.

      43      Jei pateiktų pasiūlymų neatitiktis tokioms specifikacijoms neleidžia perkančiajai organizacijai tinkamai įgyvendinti projektą,
         dėl kurio pradėta viešojo pirkimo procedūra, tokia neatitiktis nėra tik paprastas netikslumas ar maža detalė; atvirkščiai,
         turi būti laikoma, kad dėl jos pasiūlymai negali patenkinti perkančiosios organizacijos poreikių.

      44      Taigi, tokie pasiūlymai, kaip Teisingumo Teisme pripažino ir pati Komisija, turi būti kvalifikuojami kaip „netinkami“ Direktyvos 93/38
         20 straipsnio 2 dalies a punkto prasme.

      45      Šiuo atveju reikia pridurti, kad Komisijos baimė, jog, nustatydamos labai griežtas sąlygas arba tokias, kurių neįmanoma laikytis,
         kad kiekvieną pasiūlymą, pateiktą prieš sudarant sutartį be kandidatų varžymosi, galėtų kvalifikuoti kaip „netinkamą“, perkančiosios
         organizacijos išvengs Direktyvoje 93/38 įtvirtintos pareigos surengti varžymąsi, yra nepagrįsta.

      46      Visų pirma perkančioji organizacija pradėjo antrąją viešojo pirkimo procedūrą nusprendusi, kad per pirmąją konkurso procedūrą
         pateikti pasiūlymai neatitinka nustatytų techninių specifikacijų, t. y. ji iš karto nepradėjo Direktyvos 93/38 20 straipsnio
         2 dalyje a punkte numatytos procedūros.

      47      Be to, derybų procedūroje, kurią ji pradėjo pagal Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies a punktą, perkančioji organizacija
         pakvietė visus antrojoje konkurso procedūroje dalyvavusius kandidatus pateikti pasiūlymus, nors derybų procedūrą reglamentuojančios
         šios direktyvos nuostatos, 1 straipsnio 7 dalies c punktas, jos to neįpareigoja daryti.

      48      Galiausiai nėra įrodyta ir net netvirtinama, kad perkančiosios organizacijos nustatytos techninės specifikacijos, dėl kurių
         ji nusprendė gautus pasiūlymus pripažinti netinkamais, buvo labai griežtos ar tokios, kad jų būtų neįmanoma laikytis.

      49      Priešingai, kaip teigė Graikijos Respublika, neprieštaraujant Komisijai, su garantuojamomis apimtimis susijusius reikalavimus,
         nuo kurių dalyviai negalėjo nukrypti, kai kurie kandidatai galiausiai įvykdė.

      50      Atsižvelgiant į šiuos svarstymus, reikia konstatuoti, kad perkančioji organizacija pagrįstai galėjo pasiūlymus kvalifikuoti
         kaip „netinkamus“ Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies a punkto prasme.

      51      Tokiomis aplinkybėmis dar reikia išnagrinėti, ar, kaip teigia Komisija, perkančioji organizacija, kitaip nei numatyta Direktyvos 93/38
         20 straipsnio 2 dalies a punkte, per derybų procedūrą be kandidatų varžymosi reikšmingai pakeitė pradines sutarties sąlygas.

      52      Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad pagal analogiją su Teisingumo Teismo nuomone dėl pakartotinių derybų, susijusių su sudarytomis
         sutartimis (žr. 2008 m. birželio 19 d. Sprendimo Pressetext Nachrichtenagentur, C‑454/06, Rink. p. I‑4401, 35 punktą), pradinės sutarties sąlygos pakeitimas gali būti laikomas esminiu Direktyvos 93/38
         20 straipsnio 2 dalies a punkto prasme, pavyzdžiui, kai pakeista sąlyga, jei ji būtų numatyta per pradinės sutarties sudarymo
         procedūrą, būtų leidusi per procedūrą su kandidatų varžymusi pateiktus pasiūlymus laikyti tinkamais arba būtų leidusi juos
         pateikti tiems dalyviams, kurie nedalyvavo pradinėje procedūroje.

      53      Kadangi Komisija, kaip matyti iš jos pastabų, mano, kad šiuo atveju akivaizdžiai susiduriama su pirmuoju iš šių dviejų atvejų,
         reikia išnagrinėti, ar pirminės sutarties pirminės sąlygos, dėl kurių nesilaikymo perkančioji organizacija pateiktus pasiūlymus
         turėjo kvalifikuoti kaip netinkamus, buvo reikšmingai pakeistos per derybų procedūrą.

      54      Dėl šių sąlygų Graikijos Respublika, neprieštaraujant Komisijai, teigia, kad visi per antrąją procedūrą su kandidatų varžymusi
         pateikti pasiūlymai buvo pripažinti netinkamais dėl to, kad neatitiko garantuojamų teršalų emisijos apimčių.

      55      Reikia konstatuoti, kad su šiomis apimtimis susiję reikalavimai nebuvo pakeisti trečiojoje procedūroje ir kad perkančioji
         organizacija, kaip ir pirmosiose dviejose procedūrose, turėjo laikytis šių reikalavimų. Beje, kaip tik dėl to, kad visiškai
         nebuvo galima nukrypti nuo šių reikalavimų, kandidatai turėjo pateikti garbės deklaraciją, kuria jie įsipareigojo pasiūlymus
         suderinti su šiomis skelbime nurodytomis garantuojamomis apimtimis.

      56      Dėl kitų techninių specifikacijų reikia pažymėti, kad nors tam tikri jų neatitikimai galėjo būti leidžiami antrojoje konkurso
         procedūroje, šių neatitikimų taisymo išlaidas, kaip tvirtina Graikijos Respublika, neprieštaraujant Komisijai, galėjo padengti
         dalyviai. Tai, kad trečiojoje procedūroje dalyviai turėjo patys padengti techninių neatitikimų taisymo išlaidas, negali būti
         laikoma nauja pareiga.

      57      Beje, trečiojoje procedūroje dalyviai neprivalėjo taisyti neatitikimų; jie tik turėjo pateikti bendrų šių taisymų sąnaudų
         įvertinimą ir galutinį finansinį pasiūlymą. Ši trečioji procedūra visiems antrosios procedūros dalyviams suteikė galimybę
         peržiūrėti kai kuriuos savo siūlymus galutiniame finansiniame pasiūlyme ir dar kartą įvertinti skelbime apie konkursą numatytų
         techninių specifikacijų neatitikimus.

      58      Vadinasi, per derybų procedūrą be kandidatų varžymosi perkančioji organizacija reikšmingai nepakeitė pirminės sutarties sąlygų
         Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies a punkto prasme.

      59      Tokiomis aplinkybėmis darytina išvada, kad Komisija neįrodė, jog Graikijos Respublika pažeidė Direktyvos 93/38 20 straipsnio
         2 dalies a punktą. Todėl reikia atmesti jos pirmojo pagrindo pirmą dalį.

      60      Dėl tariamo Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies d punkto pažeidimo reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo
         34 punkto, 20 straipsnio 2 dalies d punktas yra nukrypti leidžianti nuostata ir kad įrodinėjimo, jog jos taikymo sąlygos yra
         tenkinamos, pareiga tenka tai šaliai, kuri pageidauja tuo įrodymu remtis.

      61      Šiuo atžvilgiu pakanka pažymėti, kad, kaip pastebėjo ir generalinis advokatas savo išvados 25 punkte, grįsdama sprendimą,
         kuriuo DEI sudarė sutartį nesurengusi prieš tai kandidatų varžymosi, Graikijos Respublika nesirėmė šia nuostata, o tik nurodė, kad sprendimas
         buvo priimtas Direktyvos 93/38 20 straipsnio 2 dalies a punkto pagrindu.

      62      Vadinasi, Komisija neturi pagrindo kaltinti Graikijos Respublikos nuostatos, kuria ši valstybė narė faktiškai nesirėmė, pažeidimu,
         todėl pirmojo pagrindo antra dalis taip pat turi būti atmesta.

      63      Tokiomis aplinkybėmis visą Komisijos pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

       Dėl antrojo pagrindo
       Šalių argumentai
      64      Antruoju pagrindu Komisija kaltina Graikijos Respubliką įsipareigojimų pagal Direktyvos 93/38 41 straipsnio 4 dalį, t. y.
         „nedelsiant, gavus raštišką prašymą, informuoti išbrauktą kandidatą arba dalyvį apie jo prašymo arba pasiūlymo atmetimo priežastis“,
         neįvykdymu.

      65      Šioje byloje nuo pašalinto dalyvio prašymo padavimo ir perkančiosios organizacijos atsakymo pateikimo praėjo du mėnesiai.
         Per tokį terminą pateiktas atsakymas jokiu būdu negali būti laikomas pateiktu „nedelsiant“. Aiškindama šį žodį Komisija remiasi
         analogiškomis 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo
         (OL L 209, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 322), 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvos 93/36/EEB
         dėl viešojo prekių pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 199, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk.,
         2 t., p. 110), Direktyvos 93/37 ir 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/17/EB dėl subjektų, vykdančių
         veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (OL L 134, p. 1; 2004 m.
         specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 19), kuriose numatytas penkiolikos dienų terminas, nuostatomis.

      66      Graikijos Respublika pripažįsta, kad apie priežastis, pateisinančias vieno iš dalyvių pasiūlymo atmetimą, buvo pranešta vėlokai.
         Tačiau dėl pavėlavimo nebuvo padaryta žalos Direktyvos 93/38 veiksmingumui ir tai nesutrukdė atitinkamam dalyviui ginti savo
         teises teisme. Beje, sutartis buvo pasirašyta tik tada, kai buvo atmestas šio dalyvio ieškinys. Graikijos Respublika priduria,
         kad Komisijos nurodytose įvairiose direktyvose numatytų terminų negalima taikyti šiam atvejui, nes, viena vertus, Direktyvoje 93/38
         nenustatomas tikslus terminas ir, kita vertus, Direktyva 2004/17 pagrindinės bylos aplinkybių atsiradimo momentu dar nebuvo
         taikoma.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      67      Dėl šio pagrindo reikia pažymėti: kadangi Direktyva 93/38, kitaip nei kitos Komisijos šiuo atžvilgiu nurodytos direktyvos,
         nenustato tikslaus termino, per kurį dalyvis, kurio kandidatūra ar pasiūlymas buvo atmesti, turi būti informuotas apie atmetimo
         priežastis, o jos 41 straipsnio 4 dalyje tik numatoma, kad informuoti reikia „nedelsiant“, kaip pažymėjo generalinis advokatas
         savo išvados 27 punkte, šios nuostatos negalima aiškinti taip, tarsi perkančioji organizacija privalėtų informuoti apie priežastis
         per 15 dienų nuo raštiško dalyvio prašymo gavimo.

      68      Tačiau reikia pažymėti, jog reikalaudamas, kad perkančioji organizacija perduotų tą informaciją „nedelsiant“, Bendrijos teisės
         aktų leidėjas nustatė jai rūpestingumo pareigą, kurią reikėtų labiau suprasti ne kaip rezultato, o kaip veiksmo pareigą. Todėl
         kiekvienu konkrečiu atveju bei atsižvelgiant į nagrinėjamos sutarties ypatybes, pavyzdžiui, jos sudėtingumą, reikia nuspręsti,
         ar perkančioji organizacija pateikė šią informaciją laikydamasi reikalaujamo rūpestingumo. Aplinkybė, kad ji pateikiama nepasibaigus
         sprendimo dėl kandidatūros ar pasiūlymo atmetimo apskundimo terminui, o tai reiškia, kad dalyvis galėjo pasinaudoti teisių
         gynimo priemonėmis, kurios jam yra suteiktos tam, kad teismas galėtų patikrinti sprendimo teisėtumą, yra tik vienas iš daugelio
         elementų, į kuriuos reikia atsižvelgti sprendžiant, ar perkančioji organizacija laikėsi jai Direktyvos 93/38 41 straipsnio
         4 dalyje nustatytos rūpestingumo pareigos, tačiau nėra pakankamas to įrodymas.

      69      Kadangi šioje byloje Graikijos Respublika pripažįsta, kad dalyvis, kurio pasiūlymas buvo atmestas, apie atmetimo priežastis
         informuotas vėlai, tačiau teigia, kad tai padaryta laikantis Direktyvos 93/38 41 straipsnio 4 dalies nuostatų, ši valstybė
         narė turi įrodyti, kad egzistuoja objektyvios aplinkybės, pateisinančios pavėluotą informavimą ir galinčios pagrįsti nuo dalyvio
         prašymo gavimo iki perkančiosios organizacijos atsakymo pateikimo praėjusį terminą.

      70      Reikia konstatuoti, kad, be argumento, jog toks pasibaigęs terminas nesutrukdė dalyviui ginti savo teisių teisme, Graikijos
         Respublika nepateikia konkrečių įrodymų, galinčių pateisinti pavėluotą informavimą apie pasiūlymo atmetimo priežastis arba
         paaiškinti, kodėl šiuo atveju informavimas per dviejų mėnesių terminą turėtų būti laikomas atliktu „nedelsiant“ Direktyvos 93/38
         41 straipsnio 4 dalies prasme.

      71      Todėl antrą Komisijos pagrindą reikia laikyti pagrįstu.

      72      Vadinasi, reikia konstatuoti, kad be pagrindo vėluodama atsakyti į dalyvio prašymą pateikti jo pasiūlymo atmetimo priežastis
         Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 93/38 41 straipsnio 4 dalį.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      73      Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
         šalis to reikalavo. Tačiau pagal 69 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama,
         Teisingumo Teismas gali paskirstyti bylinėjimosi išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas. Kadangi
         dalis Graikijos Respublikos ir Komisijos reikalavimų atmesta, reikia nuspręsti, kad kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi
         išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Be pagrindo vėluodama atsakyti į dalyvio prašymą pateikti jo pasiūlymo atmetimo priežastis Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų
            pagal 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvos 93/38/EEB dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto
            ir telekomunikacijų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo su pakeitimais, padarytais 2001 m. rugsėjo 13 d. Komisijos
            direktyva 2001/78/EB, 41 straipsnio 4 dalį.
      2.      Atmesti likusią ieškinio dalį.
      3.      Graikijos Respublika ir Europos Bendrijų Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: graikų.


2002 m. vasario 28 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Atlantic Container Line AB ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Konkurencija. # Byla T-395/94.


title: 2011 m. gruodžio 8 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Merck Sharp & Dohme Corp. prieš Deutsches Patent- und Markenamt.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundespatentgericht - Vokietija.#Intelektinė ir pramoninė nuosavybė - Patentai - Reglamentas (EEB) Nr. 1768/92 - 13 straipsnis - Papildomos medicinos produktų apsaugos liudijimas - Galimybė išduoti šį liudijimą, kai laikotarpis tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą dienos ir pirmojo leidimo pateikti į rinką Sąjungoje yra trumpesnis nei penkeri metai - Reglamentas (EB) Nr. 1901/2006 - 36 straipsnis - Papildomos apsaugos liudijimo galiojimo laiko pratęsimas.#Byla C-125/10.

text:
      Byla C‑125/10
      Merck Sharp & Dohme Corp., buvusi Merck & Co. Inc.,
      prieš
      Deutsches Patent- und Markenamt
      (Bundespatentgericht prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Intelektinė ir pramoninė nuosavybė – Patentai – Reglamentas (EEB) Nr. 1768/92 – 13 straipsnis – Papildomos medicinos produktų apsaugos liudijimas – Galimybė išduoti šį liudijimą, kai laikotarpis tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą pateikimo dienos ir pirmojo leidimo
         pateikti į rinką Sąjungoje gavimo dienos yra trumpesnis nei penkeri metai – Reglamentas (EB) Nr. 1901/2006 – 36 straipsnis – Papildomos apsaugos liudijimo galiojimo laiko pratęsimas“

      Sprendimo santrauka
      Teisės aktų derinimas – Vienodi teisės aktai – Pramoninė ir komercinė nuosavybė – Patentų teisė – Papildomas medicinos produktų
            apsaugos liudijimas – Liudijimo galiojimas
      (Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1901/2006 36 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1768/92 13 straipsnis)
      Reglamento Nr. 1768/92 dėl medicinos produktų papildomos apsaugos liudijimo sukūrimo, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1901/2006,
         13 straipsnį kartu su Reglamento Nr. 1901/2006 36 straipsniu reikia aiškinti taip, kad medicinos produktams gali būti išduodamas
         papildomos apsaugos liudijimas, kai laikotarpis tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą padavimo dienos ir pirmojo leidimo
         pateikti į rinką Sąjungoje gavimo dienos yra trumpesnis nei penkeri metai. Šiuo atveju pastaruoju reglamentu numatytas pratęsimo
         dėl pediatrinių tikslų laikotarpis pradedamas skaičiuoti nuo nustatytos dienos iš patento galiojimo pabaigos datos atimant
         skirtumą tarp penkerių metų ir laikotarpio, praėjusio tarp paraiškos gauti patentą pateikimo dienos ir pirmojo leidimo pateikti
         į rinką gavimo dienos.

      Jeigu paraiška gauti papildomos apsaugos liudijimą turi būti atmesta dėl to, kad pagal Reglamento Nr. 1768/92 13 straipsnio
         1 dalį apskaičiuotas galiojimo laikas yra neigiamas arba nulinis, pagrindinio patento savininkas negali gauti tokiu patentu
         suteikiamos apsaugos pratęsimo, net jei įvykdė visus pediatrinių tyrimų planu patvirtintus tyrimus pagal Reglamento Nr. 1901/2006
         36 straipsnį. Toks atsisakymas gali turėti neigiamos įtakos Reglamento Nr. 1901/2006 effet utile ir dėl to kiltų pavojus šiuo reglamentu siekiamiems tikslams, t. y. tikslui atlyginti už pastangas įvertinti susijusio medicinos
         produkto gydomąjį poveikį.

      Todėl iš kartu skaitomų reglamentų Nr. 1768/92 ir 1901/2006 matyti, kad papildomos apsaugos liudijimas ir pratęsimas dėl pediatrinių
         tikslų suteikia pagrindinio patento savininkui išimtinę teisę, kurios maksimalus galiojimo laikas, skaičiuojamas nuo atitinkamo
         medicinos produkto pirmojo leidimo pateikti į rinką Sąjungoje gavimo dienos, yra penkiolika metų ir šeši mėnesiai.

      Dėl šio maksimalaus galiojimo laiko pratęsimas dėl pediatrinių tikslų yra naudingas, jeigu neigiamas papildomos apsaugos liudijimo
         galiojimo laikotarpis ne ilgesnis kaip šeši mėnesiai. Kitaip tariant, Reglamento Nr. 1901/2006 tikslas pasiekiamas, jeigu
         pagrindinio patento savininkas savo pirmąjį susijusio medicinos produkto pateikimo į rinką Sąjungoje leidimą gavo per laikotarpį,
         trukusį nuo ketverių su puse metų iki penkerių metų, skaičiuojant nuo paraiškos gauti pagrindinį patentą pateikimo dienos.
         Todėl papildomos apsaugos liudijimas gali būti išduotas, jeigu tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą pateikimo dienos ir
         tokio leidimo pateikti į rinką gavimo dienos praeina ne daugiau kaip penkeri metai.

      Iš to matyti, kad negalima atsisakyti išduoti papildomos apsaugos leidimą vien dėl to, kad pagal Reglamento Nr. 1768/92 13 straipsnio
         1 dalyje numatytus apskaičiavimo būdus nustatytas galiojimo laikas nėra teigiamas.

      Dėl klausimo, nuo kokio momento turi būti pradedamas skaičiuoti pratęsimas šešiems mėnesiams dėl pediatrinių tikslų, kai laikotarpis
         tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą pateikimo dienos ir atitinkamo produkto pirmojo leidimo pateikti į rinką Sąjungoje
         dienos yra trumpesnis nei penkeri metai, reikia nurodyti, kad šio pratęsimo pradžia negali būti nustatyta nuo pagrindinio
         patento galiojimo pabaigos dienos tam, kad šio leidimo trukmė būtų laikoma lygi nuliui. Toks sprendimas prieštarautų Reglamento
         Nr. 1768/92 13 straipsnio 1 dalyje nustatytiems apskaičiavimo būdams, nes šioje nuostatoje numatyta, kad papildomos apsaugos
         liudijimo galiojimo laikotarpis lygus laikotarpiui tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą pateikimo dienos ir pirmojo leidimo
         pateikti į rinką Sąjungoje gavimo dienos, sumažintam penkeriais metais. Vadinasi, kai papildomos apsaugos liudijimo galiojimo
         laikas yra neigiamas, jis negali būti suapvalintas iki nulio. Reglamentu Nr. 1901/2006 numatytas pratęsimo dėl pediatrinių
         tikslų laikotarpis prasideda nuo dienos, nustatytos iš patento pasibaigimo dienos atėmus skirtumą tarp penkerių metų ir laikotarpio,
         praėjusio tarp paraiškos gauti patentą pateikimo dienos ir pirmojo leidimo pateikti į rinką gavimo dienos.

      (37–42, 45 punktai ir rezoliucinė dalis)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. gruodžio 8 d.(*)

      „Intelektinė ir pramoninė nuosavybė – Patentai – Reglamentas (EEB) Nr. 1768/92 – 13 straipsnis – Papildomos medicinos produktų apsaugos liudijimas – Galimybė išduoti šį liudijimą, kai laikotarpis tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą pateikimo dienos ir pirmojo leidimo
         pateikti į rinką gavimo dienos Sąjungoje yra trumpesnis nei penkeri metai – Reglamentas (EB) Nr. 1901/2006 – 36 straipsnis – Papildomos apsaugos liudijimo galiojimo laiko pratęsimas“

      Byloje C‑125/10
      dėl Bundespatentgericht (Vokietija) 2010 m. sausio 28 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2010 m. kovo 9 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą

      Merck Sharp & Dohme Corp., buvusi Merck & Co. Inc.,

      prieš
      Deutsches Patent- und Markenamt
      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. N. Cunha Rodrigues, teisėjai U. Lõhmus (pranešėjas), A. Rosas, A. Ó Caoimh ir A. Arabadjiev,
      generalinis advokatas Y. Bot,
      posėdžio sekretorius K. Malacek, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. gegužės 4 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Merck Sharp & Dohme Corp., buvusios Merck & Co. Inc., atstovaujamos advokatų M. Heinemann, M. Gundt, A. Rollins ir A. von Falck,

      –        Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos G. de Bergues, S. Menez ir R. Loosli-Surrans,
      –        Lietuvos vyriausybės, atstovaujamos D. Kriaučiūno ir V. Balčiūnaitės,
      –        Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos M. Ficsor, M. Fehér ir Z. Tóth,
      –        Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Inez Fernandes ir P. A. Antunes,
      –        Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos H. Walker,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos G. Braun ir F. W. Bulst,
      susipažinęs su 2011 m. birželio 9 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2009 m. gegužės 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 469/2009
         dėl medicinos produktų papildomos apsaugos liudijimo (kodifikuota redakcija) (OL L 152, p. 1) 13 straipsnio 1 dalies išaiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Merck Sharp & Dohme Corp., buvusios Merck & Co. Inc. (toliau – Merck), ir Deutsches Patent- und Markenamt (Vokietijos patentų i prekių ženklų tarnyba) dėl šios atsisakymo išduoti papildomos apsaugos liudijimą (toliau – PAL) vaistinei
         medžiagai sitagliptinui.

       Teisinis pagrindas
       Reglamentas (EEB) Nr. 1768/92
      3        1992 m. birželio 18 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1768/92 dėl medicinos produktų papildomos apsaugos liudijimo sukūrimo
         (OL L 182, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 11 t., p. 200), iš dalies pakeisto 2006 m. gruodžio 12 d.
         Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1901/2006 (OL L 378, p 1) (toliau – Reglamentas Nr. 1768/92), pirmoje ir
         antroje konstatuojamosiose dalyse nurodyta:

      „kadangi farmaciniai tyrimai turi lemiamą reikšmę toliau gerinant žmonių sveikatą;
      kadangi medicinos produktai, ypač tie, kuriems sukurti reikia ilgų ir brangių tyrimų, negalės būti toliau gaminami Bendrijoje
         ir Europoje, jeigu jiems nebus sukurtos palankios taisyklės, suteikiančios pakankamą apsaugą tokiems tyrimams skatinti“.

      4        Šio reglamento trečioje–penktoje konstatuojamosiose dalyse nurodyta, kad laikotarpis, kuris praeina nuo paraiškos dėl naujo
         medicinos produkto patento pateikimo dienos iki leidimo pateikti tą medicinos produktą į rinką (toliau – LPR) dienos, sumažina
         veiksmingą patentinę mokslo tyrimams skirtų investicijų apsaugą, o tai apsunkina farmacinius tyrimus ir kelia pavojų, kad
         tyrimo centrai bus iškeliami iš valstybių narių.

      5        Šio reglamento aštuntoje ir devintoje konstatuojamosiose dalyse nustatyta:

      „kadangi tokiu (PAL) suteikiamos apsaugos laikas turi būti toks, kad jo teikiama apsauga būtų pakankamai veiksminga; kadangi
         dėl to patento [šio] ir (PAL) savininkas turėtų galimybę juo išskirtinai naudotis maksimalų penkiolikos metų laikotarpį, skaičiuojant
         nuo tos dienos, kai konkrečiam medicinos produktui pirmą kartą buvo išduotas (LPR) į Bendrijos rinką;

      kadangi į visus šiuos jautrius dalykus, taip pat ir sveikatos apsaugai, farmacijoje, kuri yra sudėtinga ir jautri sritis,
         turi būti atsižvelgta; kadangi dėl to toks (PAL) negali būti išduodamas ilgesniam kaip penkerių metų laikotarpiui; kadangi
         apsauga turi būti suteikiama išskirtinai tik tiems produktams, kuriems yra suteiktas (LPR) kaip medicinos produktus“.

      6        Pagal Reglamento Nr. 1768/92 3 straipsnį „Sąlygos (PAL) gauti“:

      „(PAL) išduodamas, jeigu valstybėje narėje, kurios teritorijoje yra paduodama 7 straipsnyje nurodyta paraiška ir tos paraiškos
         galiojimo dieną:

      a)      tas produktas yra apsaugotas galiojančiu pagrindiniu patentu;
      b)      galiojantis leidimas pateikti tą produktą į rinką (LPR) kaip medicinos produktą buvo išduotas atitinkamais atvejais pagal
         Direktyvą 65/65/EEB (1965 m. sausio 26 d. Tarybos direktyva 65/65/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su vaistais,
         nuostatų suderinimo (OL 22, p. 369), iš dalies pakeista 1989 m. gegužės 3 d. Tarybos direktyva 89/341/EEB (OL L 142, p. 11))
         arba Direktyvą 81/851/EEB (1981 m. rugsėjo 28 d. Tarybos direktyva 81/851/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su veterinariniais
         vaistais, suderinimo (OL L 317, p. 1), iš dalies pakeista 1990 m. gruodžio 13 d. Tarybos direktyva 90/676/EEB (OL L 373, p. 15));

      c)      šiam produktui iki šiol nebuvo gautas (PAL);
      d)      b punkte nurodytas (LPR) yra pirmasis leidimas pateikti produktą į rinką kaip medicinos produktą.“
      7        Šio reglamento 7 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „paraiška (PAL) gauti yra paduodama per šešis mėnesius nuo tos dienos,
         kai buvo išduotas 3 straipsnio b dalyje minimas (LPR) kaip medicinos produktą“.

      8        Reglamento Nr. 1768/92 8 straipsnyje vardijama tai, kas turi sudaryti paraiškos PAL gauti turinį. Šio straipsnio 1 dalies
         d punkto i papunktyje, be kita ko, numatyta, kad jei paraiškoje liudijimui gauti pateikiamas prašymas pratęsti galiojimą,
         paraiškoje PAL gauti turi būti patvirtinimo, liudijančio apie patvirtinto užbaigto pediatrinių tyrimų plano laikymąsi, kaip
         nurodyta Reglamento Nr. 1901/2006 36 straipsnyje, kopija.

      9        Reglamento Nr. 1768/92 10 straipsnio, kuriame nustatytos PAL išdavimo arba paraiškos šiam liudijimui gauti atmetimo sąlygos,
         1 ir 2 dalyje nustatyta:

      „1.      Jeigu paraiška (PAL) gauti ir su ja susijęs produktas atitinka šiame reglamente numatytas sąlygas, 9 straipsnio 1 dalyje nurodyta
         valdžios institucija išduoda (PAL).

      2.      Atsižvelgdama į 3 dalį, 9 straipsnio 1 dalyje nurodyta valdžios institucija paraišką (PAL) gauti atmeta, jeigu tokia paraiška
         arba su ja susijęs produktas neatitinka šio reglamento nustatytų sąlygų.“

      10      Šio reglamento 13 straipsnis „(PAL) galiojimo laikas“:

      „1.      (PAL) įsigalioja pasibaigus teisėtam pagrindinio patento galiojimo laikui ir galioja laikotarpį, lygų laiko tarpui, praėjusiam
         nuo paraiškos gauti pagrindinį patentą padavimo datos iki leidimo pateikti produktą į Bendrijos rinką išdavimo datos, sumažintam
         penkeriais metais.

      2. Nepaisant 1 dalies, (PAL) galiojimo laikas negali viršyti penkerių metų, skaičiuojant nuo jo įsigaliojimo dienos.
      3. 1 ir 2 dalyse numatyti laikotarpiai pratęsiami šešiems mėnesiams tuo atveju, jei taikomas Reglamento (EB) Nr. 1901/2006
         36 straipsnis. Tokiu atveju šio straipsnio 1 dalyje nustatytas laikotarpis gali būti pratęstas tik vieną kartą.“

      11      Reglamento Nr. 1768/92 14 straipsnio a punkte numatytas, kad PAL nustoja galioti „pasibaigus 13 straipsnyje numatytam laikui“.

      12      Reglamentas Nr. 469/2009, kodifikuojantis ir panaikinantis Reglamentą Nr. 1768/92, įsigaliojo 2009 m. liepos 6 dieną. Jo 13 straipsnis
         suformuluotas lygiai taip pat kaip Reglamento Nr. 1768/92 13 straipsnis. Tačiau, atsižvelgiant į pagrindinės bylos faktinės
         aplinkybes, jai taikomas Reglamentas Nr. 1768/92.

       Reglamentas Nr. 1901/2006
      13      Reglamento Nr. 1901/2006 26 ir 27 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:

      „26)      Preparatams, kuriems taikomas reikalavimas pateikti pediatrinius duomenis, jei įvykdytos visos patvirtintame pediatrinių tyrimų
         plane numatytos priemonės, jei išduodamas leidimas prekiauti šiuo preparatu visose valstybėse narėse ir jei informacijoje
         apie preparatą pateikiami susiję atliktų tyrimų duomenys, turėtų būti suteikiamas atlygis 6 mėnesiams pratęsiant Tarybos reglamentu
         (EEB) Nr. 1768/92 nustatyto (PAL) galiojimą. <...>

      27)      Paraiška pratęsti jau išduoto (PAL) galiojimą pagal šį reglamentą turėtų būti priimama tik tuo atveju, jei (PAL) išduotas
         pagal Reglamentą (EEB) Nr. 1768/92.“

      14      Reglamento Nr. 1901/2006 36 straipsnio 1 ir 4 dalyse nustatyta:

      „1.      Jei paraiškoje, pateiktoje pagal 7 ir 8 straipsnius, nurodyti visi pagal patvirtintą pediatrinių tyrimų planą atliktų tyrimų
         rezultatai, patento ar (PAL) turėtojui Reglamento (EEB) Nr. 1768/92 13 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytas laikotarpis pratęsiamas
         šešiems mėnesiams (toliau – pratęsimas dėl pediatrinių tikslų).

      Pirma pastraipa taip pat taikoma, jei įvykdžius patvirtintą pediatrinių tyrimų planą leidimas prekiauti esant pediatrinei
         indikacijai neišduodamas, bet atliktų tyrimų rezultatai atsispindi atitinkamo šio vaistinio preparato charakteristikų santraukoje
         ir, jei reikia, pakuotės lapelyje.

      <...>
      4.      1, 2 ir 3 dalys taikomos vaistiniams preparatams, kurie saugomi (PAL) pagal Reglamentą (EEB) Nr. 1768/92 arba pagal patentą,
         kuris suteikia teisę gauti (PAL). <...>“

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      15      Merck yra Europos patento, susijusio su dipeptidyl peptidase inhibitorių junginiais, skirtais gydyti diabetą arba užkirsti jam kelią, savininkė. Paraiška gauti šį pagrindinį patentą,
         kuris galioja ir Vokietijos Federacinėje Respublikoje, paduota 2002 m. liepos 5 dieną.

      16      2007 m. rugsėjo 14 d. Merck paprašė Deutsches Patent- und Markenamt išduoti PAL vaistinei medžiagai sitagliptinui, kuriam taikomas šis patentas, prireikus farmakologiškai priimtinos druskos
         forma, ypač sitagliptino fosfato monohidratui. Kaip pirmojo LPR Europos Sąjungoje ir Vokietijos Federacinėje Respublikoje
         datą ji nurodė 2007 m. kovo 21 d., t. y. dieną, kurią buvo išduotas Europos leidimas medicinos produktui, kurio sudėtyje yra
         sitagliptino fosfato monohidrato. Šio medicinos produkto, kuriuo prekiaujama minėtoje valstybėje narėje, prekių ženklas –
         Januvia.

      17      2008 m. liepos 1 d. sprendimu ši paraiška buvo atmesta, nes tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą pateikimo datos ir pirmojo
         LPR Bendrijoje išdavimo datos praėjo tik ketveri metai, aštuoni mėnesiai ir šešiolika dienų, todėl PAL galiojimo laikas, kurį
         sudaro trys mėnesiai ir keturiolika dienų, pagal Reglamento Nr. 1768/92 13 straipsnio 1 dalį apskaičiuotas kaip neigiamas.

      18      Merck pareiškė ieškinį dėl šio spendimo Bundespatentgericht (Federalinis patentų teismas). Ji teigia, kad šioje byloje įvykdytos visos PAL gavimo sąlygos, nes PAL galiojimo laikas nepriskiriamas
         prie šių sąlygų.

      19      Merck tvirtina, kad net jeigu negali būti nustatomas teigiamas PAL galiojimo laikas, jis gali būti nulinis arba neigiamas. Jos paraiška
         motyvuota susirūpinimu vėliau prašyti pratęsti šį liudijimą. Šiuo tikslu kompetentinga institucija 2009 m. kovo 27 d. patvirtino
         pediatrinių tyrimų planą, o šiame plane numatyti tyrimai turi būti atlikti iki 2017 metų.

      20      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Reglamento Nr. 1901/2006, kuriame kaip atlygis numatytas
         pratęsimas šešiems mėnesiams dėl pediatrinių tikslų, įsigaliojimas nekeičia iki šiol taikytos pozicijos, kad PAL galima išduoti
         tik tuomet, jei tarp paraiškos gauti patentą ir nagrinėjamo medicinos pirmojo LPR Sąjungoje produkto praėjo penkeri metai.
         Svarbu sužinoti, ar, įsigaliojus šiam reglamentui, reikia išduoti neigiamo arba nulinio galiojimo laiko PAL.

      21      Šis nacionalinis teismas nurodė manantis, jog reikia kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu išaiškinti Reglamento Nr. 469/2009
         13 straipsnio 1 dalį.

      22      Šiomis aplinkybėmis Bundespatentgericht nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:

      „Ar galima išduoti PAL medicinos produktui, jeigu laikotarpis tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą padavimo dienos ir pirmojo
         LPR Bendrijoje išdavimo dienos yra trumpesnis nei penkeri metai?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      23      Pirmiausia reikia pastebėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašyme nurodo Reglamentą Nr. 469/2009,
         modifikuojantį ir panaikinantį Reglamentą Nr. 1768/92.

      24      Kadangi Reglamentas Nr. 469/2009 įsigaliojo 2009 m. liepos 6 d., t. y. priėmus sprendimą, dėl kurio pareikštas ieškinys pagrindinėje
         byloje, jai taikomas Reglamentas Nr. 1768/92.

      25      Be to, nors Reglamento Nr. 1768/92 13 straipsnio 3 dalyje numatytas galiojimo laiko pratęsimas dėl pediatrinių tikslų, jo
         taikymo sąlygos nustatytos Reglamento Nr. 1901/2006 36 straipsnyje. Todėl į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio
         teismo klausimą reikia atsakyti atsižvelgiant į šiuos abu reglamentus.

      26      Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausimu iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 1768/92 13 straipsnį,
         skaitomą kartu su Reglamento Nr. 1901/2006 36 straipsniu, reikia aiškinti taip, kad PAL gali būti išduodamas medicinos produktams,
         jeigu laikotarpis tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą pateikimo dienos ir pirmojo LPR Sąjungoje išdavimo dienos yra trumpesnis
         nei penkeri metai.

      27      Atsižvelgiant į prašyme prejudicinį sprendimą pateiktą informaciją, šis teismas taip pat nori sužinoti, ar teigiamai atsakius
         į šį klausimą Reglamento Nr. 1901/2006 36 straipsnyje numatytas šešiais mėnesiais pratęstas galiojimo laikas turi prasidėti
         prieš pasibaigiant patento galiojimui, t. y. nustatytą dieną, kai išduodamas neigiamo galiojimo laiko PAL, ar šį galiojimo
         laiką reikėtų suapvalinti iki nulio, kad šis pratęstas laikotarpis prasidėtų minėto patento galiojimo pabaigos dieną.

      28      Pirmiausia reikia nurodyti, kad Reglamento Nr. 1768/92 13 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad PAL galioja laikotarpį, lygų laiko
         tarpui, praėjusiam nuo paraiškos gauti pagrindinį patentą padavimo datos iki LPR Bendrijoje išdavimo datos, sumažintam penkeriais
         metais. Nei remiantis šios, nei kitos šio reglamento nuostatos formuluotėmis negalima daryti prielaidos, kad jis būtinai draudžia
         tai, jog PAL galiojimo laikas būtų neigiamas.

      29      Todėl reikia pabrėžti, kad Reglamento Nr. 1768/92 13 straipsnis turi būti aiškinamas ne tik atsižvelgiant į jo formuluotę,
         bet ir į sistemos, kurios dalis jis yra, bendrą struktūrą ir tikslus (šiuo klausimu žr. 2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Hässle, C‑127/00, Rink. p. I‑14781, 55 punktą ir 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo AHP Manufacturing, C‑482/07, Rink. p. I‑7295, 27 punktą).

      30      Dėl Reglamento Nr. 1768/92 bendros struktūros visų pirma reikia konstatuoti, jog šio reglamento 10 straipsnyje nustatyta,
         kad jeigu paraiška PAL gauti ir su ja susijęs produktas atitinka šiame reglamente numatytas sąlygas, kompetentinga valdžios
         institucija išduoda šį liudijimą. Reikia konstatuoti, kad teigiamo PAL galiojimo laiko sąlyga nenurodyta tarp turiniui keliamų
         sąlygų gauti tokį liudijimą, išvardytų Reglamento Nr. 1768/92 3 straipsnyje, nei dėl procedūrinių sąlygų, nurodytų šio reglamento
         7–9 straipsniuose.

      31      Antra, dėl Reglamentu Nr. 1768/92 siekiamų tikslų reikia priminti, kad pagrindinis jo tikslas, nustatytas pirmoje ir antroje
         konstatuojamosiose dalyse, yra užtikrinti pakankamą apsaugą, kuri skatintų farmacinius tyrimus, turinčius lemiamą reikšmę
         toliau gerinant žmonių sveikatą (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo AHP Manufacturing 30 punktą).

      32      Šiuo atžvilgiu minėto reglamento trečioje, ketvirtoje ir aštuntoje konstatuojamosiose dalyse nurodyta, jog jis priimtas dėl
         to, kad laikotarpio tarp paraiškos gauti patentą naujam produktui padavimo ir LPR išdavimo šiam produktui nepakanka atliekant
         farmacinius tyrimus padarytoms investicijoms amortizuoti (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo AHP Manufacturing 30 punktą).

      33      Reglamentu Nr. 1768/92 siekiama šį trūkumą pašalinti sukuriant medicinos produktams skirtą PAL. Be šio tikslo, šiame reglamente,
         kaip matyti iš jo devintos konstatuojamosios dalies, taip pat pabrėžiama būtinybė farmacijoje, kuri yra sudėtinga ir jautri
         sritis, atsižvelgti į visus svarbius interesus, taip pat sveikatos apsaugos, užtikrinant, kad taip garantuojamas eksploatavimo
         monopolis neviršytų to, kas būtina amortizuoti investicijas ir neteisėtai neatidėtų momento, kai susijęs produktas patenka
         į viešąjį sektorių (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo AHP Manufacturing 30 ir 39 punktus).

      34      Dėl Reglamento Nr. 1901/2006, kuriuo, be kita ko, iš dalies pakeistas Reglamento Nr. 1768/92 13 straipsnis, originalios redakcijos
         reikia konstatuoti, kad, kaip matyti iš jo 26 konstatuojamosios dalies, juo siekiama atlyginti už pastangas įvertinti susijusio
         medicinos produkto gydomąjį poveikį, šešiems mėnesiams pratęsiant PAL pagrindinio patento savininkui, kuris atliko visus pediatrinių
         tyrimų plane numatytus susijusio medicinos produkto tyrimus.

      35      Tačiau jeigu PAL, kurio galiojimo laikas yra neigiamas arba nulinis, pats savaime nėra naudingas, priėmus Reglamentą Nr. 1901/2006
         toks PAL gali būti naudingas pagrindinio patento savininkui, norinčiam pratęsimo dėl pediatrinių tikslų. Reglamento Nr. 1768/92
         13 straipsnio 3 dalyje, kuri įvesta minėtu pirmuoju reglamentu, numatyta galimybė šešiais mėnesiais pratęsti PAL galiojimo
         laikotarpį, kuris apskaičiuotas pagal šio straipsnio 1 dalį, ir todėl leidžiama pratęsti penkiolikos metų išimtinio naudojimosi
         laikotarpį, numatytą Reglamento Nr. 1768/92 aštuntoje konstatuojamojoje dalyje.

      36      Iš Reglamento Nr. 1901/2006 27 konstatuojamosios dalies ir kartu skaitomų Reglamento Nr. 1768/92 13 straipsnio 3 dalies bei
         Reglamento Nr.1901/2006 36 straipsnio 1 dalies matyti, kad pratęsti pediatriniais tikslais galima tik tuomet, jei PAL išduotas
         pagal Reglamentą Nr. 1768/92.

      37      Taigi jeigu paraiška gauti PAL turi būti atmetama dėl to, kad pagal šio reglamento 13 straipsnio 1 dalį apskaičiuotas galiojimo
         laikas yra neigiamas arba nulinis, pagrindinio patento savininkas negali gauti tokiu patentu suteikiamos apsaugos pratęsimo,
         net jei įvykdė visus pediatrinių tyrimų planu patvirtintus tyrimus pagal Reglamento Nr. 1901/2006 36 straipsnį. Toks atsisakymas
         gali turėti neigiamos įtakos Reglamento Nr. 1901/2006 effet utile ir dėl to kiltų pavojus šiuo reglamentu siekiamiems tikslams, t. y. tikslui atlyginti už pastangas įvertinti susijusio medicinos
         produkto gydomąjį poveikį.

      38      Todėl reikia konstatuoti, kad, kaip matyti iš kartu skaitomų reglamentų Nr. 1768/92 ir 1901/2006, PAL ir pratęsimas dėl pediatrinių
         tikslų suteikia pagrindinio patento savininkui išimtinę teisę, kurios maksimalus galiojimo laikas, skaičiuojamas nuo atitinkamo
         medicinos produkto pirmojo LPR Sąjungoje gavimo dienos, yra penkiolika metų ir šeši mėnesiai.

      39      Dėl šio maksimalaus galiojimo laiko pratęsimas dėl pediatrinių tikslų yra naudingas, jeigu neigiamas PAL galiojimo laikotarpis
         ne ilgesnis kaip šeši mėnesiai. Kitaip tariant, Reglamento Nr. 1901/2006 tikslas pasiekiamas, jeigu pagrindinio patento savininkas
         savo pirmąjį susijusio medicinos produkto LPR Sąjungoje gavo per laikotarpį, trukusį nuo ketverių su puse metų iki penkerių
         metų, skaičiuojant nuo paraiškos gauti pagrindinį patentą. Todėl PAL gali būti išduotas, jeigu tarp paraiškos gauti pagrindinį
         patentą pateikimo dienos ir tokio LPR gavimo dienos praeina mažiausiai penkeri metai.

      40      Iš to matyti, kad negalima atsisakyti išduoti PAL vien dėl to, kad pagal Reglamento Nr. 1768/92 13 straipsnio 1 dalyje numatytus
         apskaičiavimo būdus nustatytas galiojimo laikas nėra teigiamas.

      41      Dėl klausimo, nuo kokio momento turi būti pradedamas skaičiuoti pratęsimas šešiems mėnesiams dėl pediatrinių tikslų, reikia
         nurodyti, kad tuomet, kai laikotarpis tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą pateikimo dienos ir atitinkamo produkto pirmojo
         LPR Sąjungoje dienos yra trumpesnis nei penkeri metai, šio pratęsimo pradžia negali būti nustatyta nuo pagrindinio patento
         galiojimo pabaigos dienos tam, kad šio leidimo trukmė būtų laikoma lygi nuliui. Toks sprendimas prieštarautų Reglamento Nr. 1768/92
         13 straipsnio 1 dalyje nustatytiems apskaičiavimo būdams, nes šioje nuostatoje numatyta, kad PAL galiojimo laikotarpis lygus
         laikotarpiui tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą pateikimo dienos ir pirmojo LPR Bendrijoje dienos, sumažintam penkeriais
         metais.

      42      Vadinasi, kai PAL galiojimo laikas yra neigiamas, jis negali būti suapvalintas iki nulio. Reglamentu Nr. 1901/2006 numatytas
         pratęsimo dėl pediatrinių tikslų laikotarpis prasideda nuo dienos, nustatytos iš patento galiojimo pasibaigimo dienos atėmus
         skirtumą tarp penkerių metų ir laikotarpio, praėjusio tarp paraiškos gauti patentą pateikimo dienos ir pirmojo LPR gavimo
         dienos.

      43      Tik tuo atveju, kai laikotarpis tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą pateikimo ir susijusio medicinos produkto pirmojo
         LPR Sąjungoje dienos yra lygiai penkeri metai, PAL galiojimo laikas gali būti lygus nuliui ir pratęsimo šešiems mėnesiams
         dėl pediatrinių tikslų pradžia sutampa su pagrindinio patento galiojimo pabaiga.

      44      Pagrindinėje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis PAL ir pratęsimu dėl pediatrinių tikslų pagrindinio patento savininkui kartu
         suteiktas dviejų mėnesių ir šešiolikos dienų apsaugos laikotarpis, kuris įsigaliojo nuo pagrindinio patento galiojimo teisėtos
         pabaigos dienos. Todėl neigiamo galiojimo laiko PAL išdavimas šioje byloje leidžia pasiekti Reglamento Nr. 1901/2006 tikslą.

      45      Remiantis visu tuo, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 1768/92 13 straipsnį, skaitomą
         su Reglamento Nr. 1901/2006 36 straipsniu, reikia aiškinti taip, kad medicinos produktams gali būti išduodamas PAL, kai laikotarpis
         tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą padavimo dienos ir pirmojo LPR Sąjungoje dienos yra trumpesnis nei penkeri metai.
         Šiuo atveju pastaruoju reglamentu numatytas pratęsimo dėl pediatrinių tikslų laikotarpis pradedamas skaičiuoti nuo nustatytos
         dienos iš patento galiojimo pabaigos datos atimant skirtumą tarp penkerių metų ir laikotarpio, praėjusio tarp paraiškos gauti
         patentą ir pirmojo LPR gavimo dienos.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      46      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      1992 m. birželio 18 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1768/92 dėl medicinos produktų papildomos apsaugos liudijimo sukūrimo,
            iš dalies pakeisto 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1901/2006, 13 straipsnį, skaitomą
            su Reglamento Nr. 1901/2006 36 straipsniu, reikia aiškinti taip, kad medicinos produktams gali būti išduodamas papildomos
            apsaugos liudijimas, kai laikotarpis tarp paraiškos gauti pagrindinį patentą padavimo dienos ir pirmojo leidimo pateikti į
            rinką Sąjungoje dienos yra trumpesnis nei penkeri metai. Šiuo atveju pastaruoju reglamentu numatytas pratęsimo dėl pediatrinių
            tikslų laikotarpis pradedamas skaičiuoti nuo nustatytos dienos iš patento galiojimo pabaigos datos atimant skirtumą tarp penkerių
            metų ir laikotarpio, praėjusio tarp paraiškos gauti patentą ir pirmojo leidimo pateikti į rinką gavimo dienos.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.