title: 2009 m. rugsėjo 29 d. Tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Jorge Aparicio ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Viešoji tarnyba - Vienodas požiūris. # Sujungtos bylos F-20/08, F-34/08 ir F-75/08.

text:
Tarnautojų teismo (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. rugsėjo 29 d.
      Sujungtos bylos F‑20/08, F‑34/08 ir F‑75/08
      Jorge Aparicio ir kt. ir Anne Simon
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Viešoji tarnyba – Sutartininkai – Įdarbinimas – Atrankos procedūra CAST 27/Relex – Neįtraukimas į duomenų bazę – Klausimų panaikinimas – Žodinio ir matematinio mąstymo testas – Vienodas požiūris“
      Dalykas: Pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikšti ieškiniai, kuriais J. Aparicio ir 46 kiti Komisijos sutartininkai prašo panaikinti
         2007 m. spalio 25 d. Europos Bendrijų personalo atrankos tarnybos sprendimus neįrašyti jų į konkursą laimėjusių asmenų sąrašą
         ir neįtraukti į įdarbinimo procedūros CAST 27/Relex duomenų bazę.

      Sprendimas: Atmesti ieškinius F‑20/08, F‑34/08 ir F‑75/08. Priteisti iš J. Aparicio ir kitų ieškovų, kurių pavardės priede nurodytos numeriais 1–18,
         padengti bylinėjimosi išlaidas byloje F‑20/08, ir 19/46 bylinėjimosi išlaidų byloje F‑75/08. A. Simon, kuri yra ieškovė byloje F‑34/08
         ir viena iš ieškovų byloje F‑75/08, padengia bylinėjimosi išlaidas byloje F‑34/08 ir 1/46 bylinėjimosi išlaidų byloje F‑75/08.
         Ieškovai, kurių pavardės priede nurodytos numeriais 19–40 ir 42–46, padengia 26/46 bylinėjimosi išlaidų byloje F‑75/08.

      Santrauka
      1.      Ieškinys dėl panaikinimo – Bendrijos teismo kompetencija – Prašymas panaikinti individualų asmens nenaudai priimtą aktą –
            Bendrijos teismo kompetencijos konstatuoti visuotinai taikomos nuostatos neteisėtumą savo sprendimų rezoliucinėje dalyje neturėjimas
      (EB 230 straipsnis)
      2.      Pareigūnai – Sutartininkai – Įdarbinimas – Egzaminų organizavimas – Egzaminų tvarka ir turinys
      (Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 82 straipsnio 5 ir 6 dalys)
      3.      Pareigūnai – Sutartininkai – Įdarbinimas – Egzaminai – Egzaminų turinys – Priemonės, kurių imtasi siekiant pašalinti vykstant
            egzaminams padarytas klaidas ar pažeidimus
      4.      Pareigūnai – Sutartininkai – Įdarbinimas – Egzaminai – Egzaminų turinys – Klausimų panaikinimas
      1.      Nors nagrinėdamas prašymą panaikinti individualų asmens nenaudai priimtą aktą Bendrijos teismas yra kompetentingas atskirai
         pripažinti visuotinai taikomą nuostatą, kuria pagrįstas ginčijamas aktas, neteisėta, Tarnautojų teismas neturi kompetencijos
         daryti tokių išvadų savo sprendimų rezoliucinėje dalyje.

      (žr. 28 punktą)
      Nuoroda:
      Tarnautojų teismo praktika: 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo Adjemian ir kt. prieš Komisiją, F‑134/07 ir F‑8/08, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 38 punktas.

      2.      Pagal Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 82 straipsnio 5 ir 6 dalis Europos personalo atrankos tarnyba (toliau – EPSO) padeda
         įvairioms institucijoms apibrėždama ir organizuodama sutartininkų atrankos procedūras pagal šių institucijų nustatytą bendrą
         tvarką. Be to, iš Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnio 1 dalies
         c punkto ir 2 dalies matyti, kad EPSO turi laikytis tarnybos, įgaliotos sudaryti tarnybos sutartis, reikalaujamų gebėjimų
         ir specifinės kvalifikacijos aprašymų. Vis dėlto iš šių nuostatų ir Sprendimo 2002/620, kuriuo įsteigiama EPSO, 3 straipsnio
         2 dalies matyti, kad organizuodama atrankos testus ši institucija turi didelę diskreciją.

      Taigi Komisijos laiškas ir raštas, kuriuose yra neaiškumų dėl to, ar ginčijami testai bus „atrankiniai“, ar ne, neleidžia
         nuspręsti, kad organizuodama privalomą atrankinį žodinį ir matematinį testą EPSO nesilaikė jai Komisijos nustatytų veikimo
         ribų, nes šie du dokumentai, atsižvelgiant į išaiškinimą, suderinamą su minėtų bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsniu,
         gali būti suprantami lyg nurodantys, jog ginčijami testai nebus atrankiniai, kaip yra konkursų atveju, nes iš anksto nustatytas
         laimėsiančių asmenų skaičius, tačiau nenurodantys, kad šie testai nebus atrankiniai.

      (žr. 57–62 punktus)
      3.      Teismo praktikoje pripažinta, kad konkurso atrankos komisija turi didelę diskreciją, kai susiduria su pažeidimais ar klaidomis,
         padarytais vykstant atviriems konkursams, kuriuose dalyvauja daug kandidatų, dėl ko laikantis proporcingumo ir gero administravimo
         principų iš naujo negali būti rengiami konkursų egzaminai. Nors EPSO nėra atrankos komisija ir ginčijamas testas nebuvo konkursas,
         ši teismų praktika gali būti jai taikoma, nes organizuodama šiuos testus EPSO turi didelę diskreciją.

      (žr. 77 ir 78 punktus)
      Nuoroda:
      Pirmosios instancijos teismo praktika: 2001 m. gegužės 2 d. Sprendimo Giulietti ir kt. prieš Komisiją, T‑167/99 ir T‑174/99, Rink. VT p. I‑A‑93 ir II‑441, 58 punktas.

      4.      Vienodo požiūrio principas reikalauja, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai,
         jei toks vertinimas negali būti objektyviai pagrįstas. Be to, vienodo požiūrio principo pažeidimas reiškia, kad dėl ginčijamo
         vertinimo tam tikri asmenys patenka į nepalankesnę padėtį nei kiti.

      Kadangi kvietime teikti paraiškas nenustatytas konkretus laimėsiančių asmenų skaičius, atrankos testuose nereikėjo tiesiogiai
         lyginti kandidatų, todėl vienodas požiūris į juos netaikomas taip, kaip konkurso atveju.

      Vis dėlto net šiomis aplinkybėmis negalima atmesti, kad kandidatams, susidūrusiems su probleminiais klausimais, kuriuos panaikinant
         suteikiamas papildomas balas, tai galėjo būti naudinga, leidžiant jiems lengviau pasiekti nustatytą testų išlaikymo balų skaičių.

      Aplinkybė, kad vėliau panaikinti klausimai trikdė kai kuriuos kandidatus labiau nei kitus tiek, kad buvo paveiktas jų gebėjimas
         laikyti visą testą, nereiškia, kad buvo pažeistas vienodo vertinimo principas, nes ši situacija atsirado dėl jų pačių elgesio
         kilus sunkumams ir pabrėžia, jog yra skirtumų tarp jų ir kitų kandidatų.

      (žr. 82–85 punktus)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 1962 m. liepos 13 d. Sprendimas Klöckner‑Werke ir Hoesch prieš Vyriausiąją valdybą, 17/61 ir 20/61, Rink. p. 615, 652 ; 2007 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Lindorfer prieš Tarybą, C‑227/04 P, Rink. p. I‑6767, 63 punktas; 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Campoli prieš Komisiją, C‑71/07 P, Rink. p. I‑5887, 50 punktas; 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Arcelor Atlantique ir Lorraine ir kt., C‑127/07, Rink. p. I‑9895, 39 punktas.

      Pirmosios instancijos teismo praktika: 2001 m. sausio 17 d. Sprendimo Gerochristos prieš Komisiją, T‑189/99, Rink. VT p. I‑A‑11 ir II‑53, 26 punktas; 2006 m. balandžio 5 d. Sprendimo Deutsche Bahn prieš Komisiją, T‑351/02, Rink. p. II‑1047, 137 punktas.

EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. rugsėjo 29 d.(*)

      „Viešoji tarnyba – Sutartininkai – Įdarbinimas – Atrankos procedūra CAST 27/Relex – Neįrašymas į duomenų bazę – Klausimų panaikinimas – Žodinio ir matematinio mąstymo testas – Vienodas požiūris“
      Sujungtose bylose F‑20/08, F‑34/08 ir F‑75/08
      dėl pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikšto ieškinio
      Jorge Aparicio, gyvenantis Antiguo Cuscatlan (Salvadoras) ir 18 kitų Europos Bendrijų Komisijos sutartininkų, kurių vardai ir pavardės nurodyti
         šio sprendimo priede nuo 1 iki 18 numerio, atstovaujami advokatų S. Orlandi, A. Coolen, J.‑N. Louis ir É. Marchal,

      ieškovai byloje F‑20/08,
      Anne Simon, Europos Bendrijų Komisijos sutartininkė, gyvenanti Nuakšote (Mauritanija), atstovaujama advokatų S. Orlandi, A. Coolen, J.‑N. Louis
         ir É. Marchal,

      ieškovė byloje F‑34/08,
      Jorge Aparicio, gyvenantis Antiguo Cuscatlan (Salvadoras) ir 46 kitų Europos Bendrijų Komisijos sutartininkų, kurių vardai ir pavardės nurodyti
         šio sprendimo priede, atstovaujami advokatų S. Orlandi, A. Coolen, J.‑N. Louis ir É. Marchal,

      ieškovai byloje F‑75/08,
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą J. Currall ir B. Eggers,

      atsakovę,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas H. Kanninen, teisėjai I. Boruta ir S. Van Raepenbusch (pranešėjas),
      posėdžio sekretorė S. Cidéron, padėjėja,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. kovo 12 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Teismo kanceliarijoje elektroniniu paštu gautais ieškiniais:

      –        2008 m. vasario 19 d. (originalas gautas 2008 m. vasario 27 d.) byloje Aparicio ir kt. prieš Komisiją, F‑20/08,

      –        2008 m. kovo 11 d. (originalas gautas 2008 m. kovo 12 d.) byloje Simon prieš Komisiją, F‑34/08, ir

      –        2008 m. rugsėjo 1 d. (originalas gautas 2008 m. rugsėjo 8 d.) byloje Aparicio ir kt. prieš Komisiją, F‑75/08,

      ieškovai prašo panaikinti 2007 m. spalio 25 d. Europos Bendrijų personalo atrankos tarnybos (EPSO) sprendimus neįrašyti jų
         į konkursą laimėjusių asmenų sąrašą bei į įdarbinimo procedūros CAST 27/Relex duomenų bazę.

      2        Ieškinį F‑20/08 pareiškę ieškovai ir ieškinį F‑34/08 pareiškusi ieškovė taip pat pareiškė ieškinį F‑75/08 kartu su kitais
         26 ieškovais (toliau – kiti ieškovai byloje F‑75/08).

       Teisinis pagrindas
      3        Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų (toliau – KTĮS) 82 straipsnyje numatyta:

      „<...>
      2. Į sutartininko pareigas skiriamas asmuo turi turėti bent:
      a) I pareigų grupėje, sėkmingai baigtą privalomąjį išsilavinimą;
      b) II ir III pareigų grupėse:
      i) aukštesnįjį arba aukštąjį išsilavinimą, patvirtintą diplomu; arba
      ii) diplomu patvirtintą vidurinį išsilavinimą, suteikiantį galimybę siekti aukštesniojo arba aukštojo išsilavinimo, bei ne
         mažiau kaip trejų metų atitinkamą profesinę patirtį; arba

      iii) atitinkamo lygio profesinį parengimą arba profesinę patirtį, kai tai pagrįsta tarnybos interesais;
      c) IV pareigų grupėje:
      i) išsilavinimą, atitinkantį užbaigtas, ne trumpesnes kaip trejų metų universitetines studijas, patvirtintas diplomu; arba
      ii) atitinkamo lygio profesinį parengimą, kai tai pagrįsta tarnybos interesais.
      <...>
      5. [EPSO], gavusi atitinkamą prašymą, teikia pagalbą įvairioms institucijoms atrenkant sutartininkus, visų pirma nustatydama
         patikrinimų [testų] turinį ir rengdama atrankos tvarką. [EPSO] užtikrina, kad sutartininkų atrankos tvarka būtų skaidri.

      6. Kiekviena institucija, jei reikia, patvirtina bendrąsias sutartininkų įdarbinimo tvarkos nuostatas, laikydamasi [Europos
         Bendrijų pareigūnų] tarnybos nuostatų 110 straipsnio.“

      4        2004 m. balandžio 7 d. Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų (2004 m. liepos 1 d.
         Administraciniai pranešimai, Nr. 49‑2004) 5 straipsnyje nustatyta:

      „Sutartininkų pagal [KTĮS 3a straipsnį] atrankos procedūrą sudaro tokie etapai:
      a)      viešojo kvietimo teikti paraiškas, kuriame nurodyti minimalūs tinkamumo dalyvauti konkurse kriterijai, susiję su bendraisiais
         gebėjimais ir būtina kvalifikacija, ir patikslinama, kad atsižvelgiant į gautų paraiškų skaičių, e punkte numatyta atrankos
         komisija, nepažeisdama paskelbtų atrankos kriterijų, gali taikyti griežtesnius reikalavimus, paskelbimas;

      b)      kandidatų įrašymas į kompiuterinę duomenų bazę, sudarytą šiam tikslui;
      c)      [Sudaryti tarnybos sutartis įgaliota tarnyba], pasitarusi su tam tikromis tarnybomis ar įstaigomis, apibrėžia specifinius
         gebėjimus ir reikalaujamą kvalifikaciją;

      d)      kandidatai, turintys c punkte nurodytus gebėjimus ir kvalifikaciją, laiko testus, skirtus bendram kandidatų tinkamumui nustatyti,
         pirmiausia, kiek tai susiję su žodiniu ir matematiniu mąstymu bei kalbų žiniomis. Išlaikę testus kandidatai registruojami
         duomenų bazėje ir jų kandidatūros bylos čia saugomos dvejus metus;

      <...>
      2. <...> 1 dalies d punkte nurodyti testai organizuojami EPSO arba jai vadovaujant.
      3. Kandidatai informuojami apie 1 dalies d−h punktuose aprašytų procedūrų rezultatus.“
      5        2002 m. liepos 25 d. Europos Parlamento, Tarybos, Komisijos, Teisingumo Teismo, Audito Rūmų, Ekonomikos ir socialinių reikalų
         komiteto, Regionų komiteto ir Europos ombudsmeno sprendimo, įsteigiančio Europos Bendrijų personalo atrankos biurą 2002/620/EB
         (OL L 197, p. 53; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 46), 3 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta:

      „Biuras padeda institucijoms, įstaigoms, biurams bei agentūroms, įsteigtiems šia Sutartimi [Sutartimis] ar sutinkamai su ja
         [remiantis jomis], vykdyti [organizuoti] jų vidaus konkursus ir kitokią tarnautojų atranką.“

       Ginčo aplinkybės
      6        Ieškovai yra tarnautojai, remiantis įvairia tvarka paskirti dirbti Komisijos delegacijose trečiosiose šalyse.

      7        2007 m. vasario 17 d. raštu Išorės santykių generalinio direktorato (GD) Išorės tarnybos direktorius informavo delegacijų
         vadovus, kad 2007 m. EPSO organizuos testus pagal sutartis dirbantiems tarnautojams (toliau – Išorės tarnybos raštas). Rašte
         patikslinama, kad tik tie, kurie išlaikys šiuos testus, galės tęsti karjerą kaip sutartininkai. Šiuos testus turėjo sudaryti
         trys dalys: žodinio ir matematinio mąstymo testas, žinių apie Europos Sąjungą testas ir gebėjimų patikrinimas. Išorės tarnybos
         rašte nurodyta, kad:

      „Visi [Išorės santykių] ar Išorės tarnybos delegacijų III ir IV pareigų grupių kandidatai bus patikrinti <...> laikant žodinio
         ir matematinio mąstymo, žinių apie Europos Sąjungą ir gebėjimų testus. Šie testai bus organizuojami tik ispanų, anglų ir prancūzų
         kalbomis, o pasirinkta kalba negalės būti kandidatų pagrindinė kalba <...>

      <...>
      Testai nėra atrankinio pobūdžio (kaip yra konkursų tapti Europos pareigūnais atveju). Jie veikiau turi būti laikomi reikalaujamos
         kvalifikacijos turėjimo patikrinimu, įskaitant: gebėjimus dirbti antra Bendrijos kalba, žinias apie ES institucijas ir jų
         darbą bei specifinius gebėjimus [Išorės santykių] ar Išorės tarnybos delegacijų veiklos srityje.“

      8        2007 m. kovo 28 d. EPSO savo internetinėje svetainėje paskelbė kvietimą teikti paraiškas EPSO/CAST/EU/27/07 (toliau – kvietimas
         teikti paraiškas) tam, kad sudarytų kandidatų, kurie galėtų būti įdarbinti sutartininkais, duomenų bazę. Ši bazė buvo skirta
         Bendrijų institucijoms, agentūroms ir Komisijos delegacijoms trečiosiose šalyse. Kvietime teikti paraiškas, be kita ko, nurodyta
         kad:

      „Kandidatai, atitinkantys šiame kvietime nustatytas sąlygas, 2007 m. pavasario pabaigoje ar vasaros pradžioje bus pakviesti
         laikyti testus, kad būtų įvertinti jų bendrieji gebėjimai, pirmiausia žodinio bei matematinio mąstymo gebėjimai bei žinios
         apie Europos Sąjungą. Kandidatai laikys testus savo antrąja kalba ir įrodys savo vokiečių, anglų ar prancūzų kalbos žinias.

      <...>
      Kandidatai, sėkmingai išlaikę visus testus, bus įrašyti į duomenų bazę, kuria galės naudotis institucijos ir agentūros jų
         įdarbinimo poreikiams tenkinti.“

      9        2007 m. balandžio 20 d. Komisijos primininko pavaduotojas ir Komisijos narys, atsakingas už išorės santykius, informavo delegacijose
         pareigas užimančius tarnautojus, kad:

      „Testai nėra konkursas. Nėra ribojamas konkursą laimėsiančių asmenų skaičius, t. y. jie nėra atrankiniai, kaip yra konkursų
         atveju.

      Testuose didžiausias dėmesys skiriamas gebėjimų patikrinimams, nes tai pagrindinis dalykas dirbant delegacijoje. Vis dėlto
         Komisija taip pat tikisi iš sutartininkų, kad jie įrodys savo žinias apie Europos institucijas ir jų gebėjimą dirbti antrąja
         Bendrijos kalba <...>, kaip to reikalaujama su personalu susijusiose nuostatose (KTĮS). Taigi šie aspektai taip pat bus EPSO
         testų dalis.“

      10      2007 m. gegužės 25 d. EPSO savo internetinėje svetainėje paskelbė bendrą informaciją apie šių testų struktūrą ir vertinimą.
         Be kita ko, buvo numatyta:

      „Tam, kad būtų įrašyti į galutinę duomenų bazę, visi kandidatai turės laikyti tam tikrus testus:
      –        žodinio mąstymo <...> ir matematinio mąstymo <...> testą,
      –        žinių apie Europos Sąjungą <...> testą,
      –        specifinių žinių testą (kandidato paraiškoje nurodytoje srityje).“
      11      Bendroje informacijoje apie testų struktūrą ir vertinimą papildomai nurodoma, kad:

      „Testų rezultatai bus apibendrinti, kiekvienas iš testų turės tokią santykinę vertę:
      i)      žodinis ir matematinis mąstymas             30 % visų balų;
      ii)      žinios apie ES                            20 % visų balų;
      iii)      specifinės žinios                   50 % visų balų.“
      12      Galiausiai bendroje informacijoje apie testų struktūrą ir vertinimą patikslinama, kad „minimalus įvertinimas“, suteikiantis
         teisę būti įrašytam į duomenų bazę IV grupės pareigoms, yra toks:

      –        žodinio ir matematinio mąstymo testuose – mažiausia 50 %,
      –        specifinių žinių teste – mažiausia 55 %;
      –        bendras visų testų rezultatas − 60 %.
      13      Šioje atrankos procedūroje visi ieškovai pateikė savo paraiškas užimti pareigas „Išorės santykių“ srityje (toliau – CAST 27/RELEX).

      14      Kvietime teikti paraiškas nurodyti testai įvyko 2007 m. liepos 13 dieną.

      15      2007 m. spalio 25 d. kiekvienas iš kandidatų buvo informuotas, kad neišlaikė testų, nes gavo mažesnį įvertinimą nei nustatytas
         žodinio ir matematinio mąstymo testo minimalus įvertinimas (toliau – ginčijami aktai).

      16      EPSO nusprendė panaikinti žodinio ir matematinio mąstymo testo 31 ir 46 klausimus. Šalys sutaria, kad tai neturėjo jokios
         įtakos ieškovams.

      17      Nuo 2007 m. spalio 30 d. iki lapkričio 25 d. ieškovai bylose F‑20/08 ir F‑34/08 prašė EPSO peržiūrėti jų rezultatus, nes tam
         tikri žodinio ir matematinio mąstymo testo klausimai buvo netinkamai suformuluoti.

      18      Nuo 2007 m. lapkričio 9 d. iki 2008 m. sausio 22 d. EPSO atsisakė patenkinti ieškovų bylose F‑20/08 ir F‑34/08 prašymus.

      19      2008 m. sausio 25 d. ieškovai bylose F‑20/08 ir F‑34/08 pateikė „papildomus skundus“, o kiti ieškovai byloje F‑75/08 pateikė
         panašius skundus dėl su jais susijusių ginčijamų aktų.

      20      2008 m. vasario 19 d. ieškovai byloje F‑20/08 pareiškė ieškinį Tarnautojų teisme. Ieškovė byloje F‑34/08 ieškinį šiame teisme
         pareiškė 2008 m. kovo 11 dieną.

      21      2008 m. gegužės 20 d. Sudaryti tarnybos sutartis įgaliota tarnyba (toliau – STSĮT) atmetė visus skundus ir 2008 m. sausio
         25 d. pateiktus „papildomus skundus“. 2008 m. rugsėjo 1 d. ieškovai byloje F‑20/08 ir F‑34/08 kartu su kitais ieškovais byloje
         F‑75/08 pareiškė antrą ieškinį (kalbant apie kai kuriuos iš jų) ir vienintelį ieškinį (kalbant apie kitus iš jų) dėl ginčijamų
         aktų. Šis ieškinys įregistruotas numeriu F‑75/08.

       Šalių reikalavimai ir procesas
      22      Ieškovai bylose F‑20/08, F‑34/08 ir F‑75/08 Tarnautojų teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamus aktus,
      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      23      Byloje F‑75/08 pirmajame reikalavime ieškovai taip pat prašo, kad Tarnautojų teismas pripažintų neteisėtu Komisijos sutartininkų
         įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnio 1 dalies d punktą.

      24      Komisija bylose F‑20/08 ir F‑34/08 Tarnautojų teismo prašo:

      –        atmesti ieškinius kaip nepriimtinus, o nepatenkinus šio reikalavimo, atmesti juos kaip nepagrįstus,
      –        priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.
      25      Komisija byloje F‑75/08 Tarnautojų teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.
      26      2008 m. liepos 1 d. Tarnautojų teismo trečiosios kolegijos primininko nutartimi bylos F‑20/08 ir F‑34/08 buvo sujungtos pagal
         Procedūros reglamento 46 straipsnio 1 dalį tam, kad būtų bendrai vykdomos rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimtas galutinis
         sprendimas.

      27      2009 m. vasario 3 d. Tarnautojų teismo antrosios kolegijos primininko nutartimi bylos F‑20/08 ir F‑34/08 bei byla F‑75/08
         buvo sujungtos pagal Procedūros reglamento 46 straipsnio 1 dalį tam, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas
         galutinis sprendimas.

       Dėl teisės
      1.     Dėl pirmojo reikalavimo byloje F‑75/08
      28      Ieškinio F‑75/08 pirmuoju reikalavimu ieškovai prašo, kad Tarnautojų teismas pripažintų neteisėtu Komisijos sutartininkų įdarbinimo
         ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnio 1 dalies d punktą. Nagrinėdamas prašymą panaikinti individualų
         asmens nenaudai priimtą aktą Bendrijos teismas yra kompetentingas atskirai pripažinti visuotinai taikomą nuostatą, kuria pagrįstas
         ginčijamas aktas, neteisėta, tačiau Tarnautojų teismas neturi kompetencijos daryti tokių išvadų savo sprendimų rezoliucinėje
         dalyje (2009 m. birželio 4 d. Tarnautojų teismo sprendimo Adjemian ir kt. prieš Komisiją, F‑134/07 ir F‑8/08, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 38 punktas).

      2.     Dėl ieškinio priimtinumo
      29      Komisija tvirtina, kad nuo 2007 m. spalio 30 d. iki lapkričio 25 d. ieškovų bylose F‑20/08 ir F‑34/04 veiksmus reikia laikyti
         paprastais peržiūros prašymais. Todėl tariamus 2008 m. sausio 25 d. „papildomus skundus“ reikia laikyti pirmais šių ieškovų
         pateiktais skundais. Ieškovai 2008 m. vasario 19 d. ir kovo 11 d. atitinkamai pareiškė ieškinius F‑20/08 ir F‑34/08 Tarnautojų
         teisme nelaukdami, kol STSĮT atsakys į jų skundą; ji tai padarė tik 2008 m. gegužės 20 dieną. Todėl šie ieškiniai pareikšti
         per anksti ir yra nepriimtini.

      30      Komisija savo rašytiniuose proceso dokumentuose taip pat nurodo, kad ieškinys F‑75/08 yra nepriimtinas dėl lis pendens, nes ieškovai bylose F‑20/08 ir F‑34/08, kurie jau prašė panaikinti tuos pačius ginčijamus aktus, jį pareiškė remdamiesi
         tais pačiais pagrindais kaip ir minėtose bylose. Vis dėlto per posėdį Komisija atsiėmė šį prieštaravimą, nes negalima remtis
         nepriimtinumu dėl lis pendens, jei pirmasis ieškinys nepriimtinas.

      31      Galiausiai Komisija nurodo, kad byloje F‑75/08 34 iš ieškovų prarado suinteresuotumą pareikšti ieškinį, nes jie buvo įrašyti
         į duomenų bazę, kuria galėjo naudotis Bendrijos institucijos ir agentūros jų įdarbinimo poreikiams tenkinti, po to, kai sėkmingai
         praėjo 2008 m. organizuotą atranką, kai vis dar dirbo pagal sutartį.

      32      Vis dėlto iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad Bendrijos teismas, atsižvelgdamas į kiekvienos bylos aplinkybes,
         gali įvertinti, ar tinkamas teisingumo vykdymas pateisina ieškinio atmetimą iš esmės, nepriimant sprendimo dėl atsakovų pateiktų
         prieštaravimų dėl priimtinumo (2002 m. vasario 26 d. Teisingumo Teismo sprendimo Taryba prieš Boehringer, C‑23/00 P, Rink. p. I‑1873, 51 ir 52 punktai; 2006 m. kovo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Yedaş Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret prieš Tarybą ir Komisiją, T‑367/03, Rink. p. II‑873, 30 punktas; 2008 m. balandžio 8 d. Tarnautojų teismo sprendimo Bordini prieš Komisiją, F‑134/06, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 56 punktas ir minėto sprendimo Adjemian ir kt. prieš Komisiją 37 punktas). Šios bylos aplinkybėmis Tarnautojų teismas mano, kad pirma reikia išnagrinėti bylą iš esmės, paskui, jei prireiktų,
         priimti sprendimą dėl prieštaravimo dėl priimtinumo.

      3.     Dėl esmės
      33      Ieškovai, grįsdami savo tris ieškinius, nurodo tuos pačius argumentus. Atsižvelgus į jų ieškiniuose pateiktus argumentus,
         manytina, kad iš tiesų jie paremti trimis pagrindais. Pirmasis pagrindas susijęs su KTĮS 82 straipsnio 5 dalies, Komisijos
         sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų, kvietimo teikti paraiškas ir principo, pagal kurį
         atrankos procedūromis turi būti užtikrintas labiausiai kompetentingų tarnautojų įdarbinimas, pažeidimu. Antrasis pagrindas
         pagrįstas vienodo požiūrio principo pažeidimu. Trečiasis pagrindas –Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau –
         PTN) 1d straipsniu ir pareiga motyvuoti.

       Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su KTĮS 82 straipsnio 5 dalies, Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų
            įgyvendinimo nuostatų, kvietimo teikti paraiškas ir principo, pagal kurį atrankos procedūromis turi būti užtikrintas labiausiai
            kompetentingų tarnautojų įdarbinimas, pažeidimu
       Šalių argumentai
      34      Ieškovai teigia, kad pagal Išorės tarnybos raštą ir Komisijos pirmininko pavaduotojo bei Komisijos nario, atsakingo už išorės
         santykius, laišką CAST 27/RELEX tikslai buvo patikrinti kandidatų žinias apie Europos Sąjungą, jų specifines žinias, reikalingas
         darbui delegacijoje, ir jų gebėjimą dirbti antrąja Bendrijos kalba. Be to, Išorės tarnybos rašte nebuvo nurodyta apie atrankinio
         žodinio ir matematinio mąstymo testo organizavimą.

      35      Ieškovai iš to daro išvadą, kad šis testas buvo nesuderinamas su Komisijos siekiamais atrankos tikslais. Jo atrankinis pobūdis
         padaro jį dar labiau nesuderinamą.

      36      Be to, ieškovai mano, kad Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnio 1 dalies
         d punkte nereikalaujama, jog testą laikantys kandidatai dalyvautų atrankiniame žodinio ir matematinio mąstymo patikrinimo
         teste. Todėl šiuo atveju šis atrankinis pobūdis yra neteisėtas. Pirma, jis netaikytinas žinių apie Europos Sąjungą testui.
         Antra, būtų neįmanoma paaiškinti, kodėl tarnautojai, jau dirbantys Komisijoje ir įrodę jų bendrą tinkamumą, pašalinami iš
         tarnybos remiantis testu, kuris nesuteikia jokios informacijos apie jų kvalifikaciją ir gebėjimus. Trečia, nebuvo atsižvelgta
         į tai, kad kandidatai, turintys didelę profesinę patirtį, yra mažiau įpratę laikyti žodinio ir matematinio mąstymo testus
         nei kiti, jaunesni kandidatai.

      37      Galiausiai byloje F‑75/08 ieškovai „PTN 27 straipsniu ir KTĮS 15 [straipsniu]“ (kurį, atsižvelgiant į turinį, reikia suprasti,
         kaip KTĮS 12 straipsnį) grindžia principą, pagal kurį atrankos procedūromis turi būti užtikrintas labiausiai kompetentingų
         kandidatų įdarbinimas. Jie teigia, kad atlikdami savo pareigas Komisijos delegacijose juos įdarbinus pagal įvairią tvarką,
         jie įrodę savo tinkamumą, ir tvirtina, jog Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrosios įgyvendinimo nuostatos
         prieštarauja šiam principui, jeigu jas reikia aiškinti kaip reikalaujančias organizuoti atrankinius patikrinimus, kurie nėra
         skirti tik nuopelnų vertinimui.

      38      Komisija atsikerta, jog jos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnio 1 dalies
         d punkte reikalaujama atrankinio žodinio ir matematinio mąstymo patikrinimo. Ji taip pat pabrėžia, kad iš kvietimo teikti
         paraiškas ir bendros informacijos apie šių testų struktūrą ir vertinimą irgi akivaizdu, jog vien kandidatai, išlaikę visus
         testus, galės būti įrašyti į duomenų bazę.

      39      Žodinio ir matematinio mąstymo testas buvo skirtas pašalinti asmenis, turinčius daug žinių ir specifinių gebėjimų, tačiau
         neturinčius pakankamų gebėjimų juos panaudoti. Jis leido Komisijai užsitikrinti, kad įdarbinti tarnautojai galės atlikti įvairias
         pareigas. Šis reikalavimas ypač svarbus dirbantiems delegacijoje, nes tarnybos interesas reikalauja, kad vyktų nuolatinė kaita.
         Galiausiai žodinio ir matematinio mąstymo testas padėjo užtikrinti išorinių ir jau dirbančių kandidatų lygias galimybes, nes
         pastarieji neturi jokios teisės būti privilegijuoti suteikiant galimybę pasirinkti tam tikros rūšies testus.

      40      Be to, Komisija teigia, kad iš bendros informacijos apie šių testų struktūrą ir vertinimą matyti, jog žodinio ir matematinio
         mąstymo testo balas sudarė tik 30 % visų balų ir todėl buvo mažiau svarus nei specifinių žinių testas, kuris sudarė 50 % visų
         balų.

      41      Komisija taip pat tvirtina, kad nėra prieštaravimų tarp kvietimo teikti paraiškas, Išorės tarnybos rašto bei Komisijos pirmininko
         pavaduotojo ir Komisijos nario, atsakingo už išorės santykius, laiško. Paskutiniame iš minėtų laiškų tik pranešama, kad testais
         neturėtų būti pašalinami kandidatai remiantis lyginamuoju vertinimu, kaip tai vyksta konkursų, kuriuose iš anksto nustatomas
         laimėsiančiųjų skaičius, atveju. Minėtame laiške nebuvo nurodyta, kad kandidatai atleisti nuo pareigos sėkmingai išlaikyti
         visus testus. Bet kuriuo atveju šis laiškas ir Išorės tarnybos raštas buvo skirti tik informuoti dirbančius tarnautojus ir
         paskatinti dalyvauti testuose. Jais atitinkamos tarnybos negalėtų būti atleistos nuo pareigos laikytis Komisijos sutartininkų
         įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnio ir kvietimo teikti paraiškas bei jais negalėtų būti
         suteikta jokia privilegija šiems tarnautojams.

      42      Galiausiai Komisija mano, kad kaltinimas, pagal kurį Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrosios įgyvendinimo
         nuostatos prieštarauja KTĮS, jeigu jos aiškinamos, kaip reikalaujančios organizuoti atrankinius testus, skirtus ne vien nuopelnų
         vertinimui, nepriimtinas. Šis argumentas nenurodytas 2008 m. sausio 25 d. skunduose, kuriuose asmenys tik tvirtino, kad žodinio
         ir matematinio testo atrankinis pobūdis buvo nesuderinamas su nagrinėjamo atrankos testo konkrečiu tikslu. Be to, argumentui
         trūksta tikslumo. Bet kuriuo atveju KTĮS 82 straipsnio 6 dalyje STSĮT suteikta didelė diskrecija nustatyti sutartininkų įdarbinimo
         sąlygas ir dėl jau išdėstytų priežasčių atrankinis žodinio ir matematinio mąstymo testas suderinamas su tarnybos interesu.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      –       Pirminė pastaba
      43      KTĮS 82 straipsnio 6 dalyje kiekvienai institucijai suteikta didelė diskrecija pasirinkti sutartininkų pagal KTĮS 3a straipsnį
         atrankos tvarką.

      44      Komisija pasinaudojo šia galimybe priimdama jos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrąsias įgyvendinimo nuostatas.
         Jų 5 straipsnio 1 dalies d punkte, be kita ko, numatyta, kad „kandidatai <...> laiko testus, skirtus bendram kandidatų tinkamumui
         nustatyti, pirmiausia, kiek tai susiję su žodiniu ir matematiniu mąstymu bei kalbų žiniomis“. Toje pačioje nuostatoje nurodyta,
         kad kandidatai įrašomi į duomenų bazę, kuria gali naudotis institucijos ir agentūros, jei „išlaiko testus“.

      45      Nesant reikalo nagrinėti klausimo, ar kiekvienas iš testų turi būtinai būti atrankinis, bet kuriuo atveju iš teksto matyti,
         kad Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnyje sutartininkams įdarbinti
         nustatoma sąlyga, jog kandidatai bent jau bendrai išlaikytų atrankos testus, ir jame nedraudžiama, kad atskiri testai būtų
         atrankiniai.

      46      EPSO paskelbė kvietimą teikti paraiškas ir bendrą informaciją apie testų struktūrą ir vertinimą taikydama Komisijos sutartininkų
         įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnį. Pavyzdžiui, kvietime teikti paraiškas buvo konkrečiai
         nurodyta, kad kandidatai „bus pakviesti laikyti testus, kad būtų įvertinti <...> pirmiausia jų <...> mąstymo gebėjimai“ ir
         kad tik „sėkmingai išlaikę visus testus bus įrašyti į duomenų bazę“, minėtą 44 punkte. Be to, bendroje informacijoje apie
         testų struktūrą ir vertinimą nustatyta, jog reikia surinkti mažiausia 50 % balų, kad būtų sėkmingai išlaikytas žodinio ir
         matematinio mąstymo testas.

      47      Vis dėlto ieškovai tvirtina, kad Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnis
         prieštarautų PTN 27 straipsniu ir KTĮS 12 straipsniu grindžiamam principui, pagal kurį atrankos procedūros turi būti skirtos
         užtikrinti labiausiai kompetentingų tarnautojų įdarbinimą, jeigu jį reikėtų aiškinti lyg leidžiantį organizuoti žodinio ir
         matematinio mąstymo testą, be to, atrankinį.

      –       Dėl prieštaravimo dėl teisėtumo, susijusio su Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų
         5 straipsniu

      48      Ieškovų nurodytas prieštaravimas dėl teisėtumo yra nepriimtinas ir nepagrįstas.

      49      Pirma, ieškovai negali remtis šiuo prieštaravimu dėl teisėtumo šiose bylose. Iš tiesų pagal PTN 90 straipsnio 2 dalyje nustatytą
         administracinio skundo ir vėliau pareikšto ieškinio atitikties taisyklę reikalaujama, kad Bendrijos teisme nurodytas pagrindas
         būtų tas pats, kuriuo remtasi per ikiteisminę procedūrą, kad STSĮT galėtų tiksliai susipažinti su suinteresuotojo asmens argumentais,
         kuriuos jis suformulavo skųsdamas sprendimą, priešingu atveju ieškinys būtų nepriimtinas. Tokia taisyklė pagrįsta ikiteisminės
         procedūros tikslu – leisti draugiškai išspręsti pareigūnų ir administracijos ginčus (1976 m. liepos 1 d. Teisingumo Teismo
         sprendimo Sergy prieš Komisiją, 58/75, Rink. p. 1139, 32 punktas ir 1989 m. kovo 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Del Amo Martinez prieš Parlamentą, 133/88, Rink. p. 689, 9 punktas; 2006 m. lapkričio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Campoli prieš Komisiją, T‑135/05, Rink. VT, p. I‑A‑2‑297, II‑A‑2‑1527, 32 punktas; 2007 m. lapkričio 13 d. Tarnautojų teismo sprendimo Tsirimokos prieš Parlamentą, F‑76/06, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 45 punktas). Todėl STSĮT turi aiškiai žinoti skundo pareiškusio asmens kaltinimus,
         kad galėtų jam pasiūlyti galimą draugišką ginčo sprendimą (minėtų sprendimų Campoli prieš Komisiją 32 punktas; Tsirimokos prieš Parlamentą 45 punktas).

      50      Tačiau nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad nuo 2007 m. spalio 30 d. iki lapkričio 25 d. ieškovų bylose F‑20/08 ir F‑34/08
         pateiktuose prieštaravimuose ir 2008 m. sausio 25 d. „papildomuose skunduose“, net plačiai juos aiškinant, nekritikuojamas
         Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų teisėtumas. Iš tiesų pirmuosiuose iš esmės
         kritikuotas žodinio ir matematinio mąstymo testo sunkumas ir atrankinis pobūdis, jo nesiejant su Komisijos sutartininkų įdarbinimo
         ir darbo tvarkos bendrosiomis įgyvendinimo nuostatomis. Neatsižvelgiant į detalesnius argumentus, pateiktus „papildomuose
         skunduose“, juose buvo tvirtinta, tik kad ginčijamų testų pobūdis neatitiko „atrankai vadovaujančios tarnybos, Komisijos pirmininko
         pavaduotojo ir Komisijos nario, atsakingo už išorės santykius“, nurodytų atrankos tikslų, neginčijant atrankos procedūros
         pagrindo.

      51      Antra, prieštaravimas dėl teisėtumo, susijęs su Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų
         5 straipsniu, bet kuriuo atveju yra nepagrįstas.

      52      Iš tiesų PTN 27 straipsnis ir KTĮS 12 straipsnis, kuriais savo argumentus grindžia ieškovai, netaikomi sutartininkams KTĮS
         3a straipsnio prasme. Be to, primintina, kad net jei KTĮS 82 straipsnis yra pagrįstas principu, kuriuo remiasi ieškovai ir
         pagal kurį institucijos turi įdarbinti labiausiai kompetentingus tarnautojus, šiame straipsnyje kiekvienai institucijai suteikta
         didelė diskrecija pasirinkti kandidatų atrankos tvarką atsižvelgiant į tarnybos interesą (žr. 43 punktą).

      53      Komisija nurodo, kad žodinio ir matematinio mąstymo testas buvo skirtas pašalinti kandidatus, kurie tariamai turi daug žinių
         ir specifinių gebėjimų, susijusių su darbu, tačiau neturi pakankamų gebėjimų juos panaudoti. Ji taip pat teigia, kad šis testas
         jai leido užsitikrinti, jog įdarbinti tarnautojai, su kuriais tam tikru laiku gali būti sudarytos neterminuotos sutartys,
         galės atlikti įvairias pareigas. Be to, Komisija patikslina, kad šis reikalavimas ypač svarbus tarnautojams, skiriamiems dirbti
         delegacijoje, nes tarnybos interesas reikalauja, kad čia vyktų nuolatinė kaita. Ieškovai nepakankamai teisiškai nuginčijo
         šiuos teiginius. Be to, šie teiginiai atitinka tikrovę. Iš tiesų pagrįsta manyti, kad geriausių kandidatų atranka reikalauja
         iš administracijos atrinkti tuos, kurie turi ir gilių žinių, ir intelektinių gebėjimų pritaikyti jas praktikoje tuo atveju,
         jei pasikeistų aplinkybės.

      54      Darytina išvada, kad Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnio 1 dalies
         d punktas neprieštarauja KTĮS 82 straipsnį grindžiančiam principui, kiek šiame straipsnyje bent jau nedraudžiama organizuoti
         atrankinius žodinio ir matematinio mąstymo testus.

      55      Todėl prieštaravimą dėl Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnio teisėtumo
         reikia atmesti.

      –       Dėl nagrinėjamu atveju taikyto atrankinio žodinio ir matematinio mąstymo testo neteisėtumo
      56      Ieškovai ginčija, kad EPSO nagrinėjamu atveju galėjo jiems taikyti atrankinį žodinio ir matematinio mąstymo testą. Šiuo klausimu
         jie remiasi būtent Išorės tarnybos raštu, Komisijos pirmininko pavaduotojo ir Komisijos nario, atsakingo už išorės santykius,
         laišku bei savo ypatinga padėtimi.

      57      Pagal KTĮS 82 straipsnio 5 ir 6 dalis EPSO padeda įvairioms institucijoms apibrėždama ir organizuodama sutartininkų atrankos
         procedūras pagal šių institucijų nustatytą bendrą tvarką. Be to, iš Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų
         įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnio 1 dalies c punkto ir 2 dalies matyti, kad EPSO turi laikytis STSĮT reikalaujamų gebėjimų
         ir specifinės kvalifikacijos aprašymų.

      58      Vis dėlto iš šių nuostatų ir Sprendimo 2002/620 3 straipsnio 2 dalies matyti, kad EPSO, organizuodama atrankos testus, turi
         didelę diskreciją.

      59      Šiomis aplinkybėmis pažymėtina, pirma, kad Komisijos pirmininko pavaduotojo ir Komisijos nario, atsakingo už išorės santykius,
         laiške ir ypač Išorės tarnybos rašte yra neaiškumų dėl to, ar ginčijami testai nebus „atrankiniai“. Todėl reikia juos aiškinti
         taip, kad atrankos testai neprarastų prasmės. Be to, šis raštas ir laiškas turi būti skaitomi taip pat atsižvelgiant į Komisijos
         sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnį (žr. 45 punktą), kuriame sutartininkų
         įdarbinimas siejamas bent jau su bendru testų išlaikymu. Iš tiesų Išorės tarnybos teiginiais ir Komisijos pirmininko pavaduotojo
         bei Komisijos nario, atsakingo už išorės santykius, vienašaliais pareiškimais negali būti nukrypta nuo Komisijos narių kolegialiai
         priimtų Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų.

      60      Tačiau Komisija teisingai nurodo, kad Išorės tarnybos raštas bei Komisijos pirmininko pavaduotojo ir Komisijos nario, atsakingo
         už išorės santykius, laiškas gali būti suprasti lyg nurodantys, jog ginčijami testai nebus atrankiniai, kaip yra konkursų
         atveju, nes nebus iš anksto nustatytas laimėsiančių asmenų skaičius, tačiau nenurodantys, kad šie testai iš viso nebus atrankiniai.

      61      Toks Išorės tarnybos rašto bei Komisijos pirmininko pavaduotojo ir Komisijos nario, atsakingo už išorės santykius, laiško
         supratimas atitinka atrankos testų tikslą ir yra suderinamas su Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų
         įgyvendinimo nuostatų 5 straipsniu.

      62      Todėl Išorės tarnybos raštas bei Komisijos pirmininko pavaduotojo ir Komisijos nario, atsakingo už išorės santykius, laiškas
         neleidžia nuspręsti, kad EPSO, organizuodama privalomą atrankinį žodinį ir matematinį testą, nesilaikė jai Komisijos nustatytų
         veikimo ribų.

      63      Antra, kalbant apie būtinybę atrinkti geriausius kandidatus, reikia atkreipti dėmesį į tai, kad kvietime teikti paraiškas
         buvo numatyta, kaip nurodyta Išorės tarnybos rašte, kad testai bus laikomi antrąja kandidatų kalba. Be to, net jeigu buvo
         atrankinis, ginčijamas žodinio ir matematinio mąstymo testas apskritai buvo mažiau svarus nei žinių patikrinimo testai. Jo
         įvertinimas sudarė tik 30 % bendro balų skaičiaus. Taigi, neatsižvelgiant į atrankinį pobūdį, jis buvo mažiau reikšmingas
         nei specifinių žinių patikrinimo testas, kuris taip pat buvo atrankinis ir kurio minimalus įvertinimas buvo 55 % bei kuris
         sudarė 50 % bendro balų skaičiaus. Be to, reikia atsižvelgti ir į „žinių apie ES“ testą. Nors pats šis testas nebuvo atrankinis,
         jo įvertinimas vis dėlto sudarė 20 % bendro balų skaičiaus. Taigi net blogas šio testo rezultatas galėjo turėti įtakos bendram
         kandidatų įvertimui, nes buvo reikalaujama, kad bendras testų įvertinimas būtų ne mažesnis nei 60 %.

      64      Galiausiai reikia pabrėžti, kad atrankos testo darbui „Išorės santykių“ srityje organizavimas, specifinių žinių bei žodinio
         ir matematinio mąstymo testų atrankinis pobūdis bei tai, jog jų įvertinimas sudarė 80 % bendro balų skaičiaus, o bendrųjų
         žinių testas nebuvo atrankinis ir jo balai sudarė tik 20 % visų balų sumos, atskleidžia, kad EPSO siekė teikti pirmenybę tarnautojų,
         turinčių, pirma, konkrečių žinių išorės santykių srityje ir, antra, gebėjimų, dėl kurių jie gali šias žinias pritaikyti ir
         prireikus patenkinti kitus poreikius, įdarbinimui.

      65      Atsižvelgiant į šiuos patikslinimus, darytina išvada, kad įgyvendindamos savo kompetenciją Komisija ir EPSO neperžengė didelės
         diskrecijos ribų, nuspręsdamos organizuoti žodinio ir matematinio mąstymo testą ir jam suteikdamos atrankinį pobūdį bei įpareigodamos
         jį laikyti jau dirbantiems tarnautojams.

      66      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pirmasis pagrindas yra nepagrįstas ir todėl turi būti atmestas.

       Dėl antrojo pagrindo, pagrįsto vienodo požiūrio principo pažeidimu
       Šalių argumentai
      67      Pirma, ieškovai, pastebi, kad žodinio ir matematinio mąstymo testas buvo prastos kokybės, kaip tai patvirtino panaikintas
         46 klausimas. Ši prasta kokybė labai paveikė jų rezultatus, nes jie turėjo sugaišti per daug laiko neaiškiems klausimams,
         o tai trikdė laikant kitus testus.

      68      Antra, ieškovai tvirtina, kad sprendimu skirti papildomą balą visiems kandidatams už kiekvieną panaikintą klausimą negalėjo
         būti užtikrintas vienodas požiūris ir testų objektyvumas.

      69      Ieškovai pažymi, kad EPSO panaikino 153 klausimus gebėjimų, susijusių su įvairiomis sritimis, testuose. Jie konkrečiai nurodo
         testus, susijusius su tokiomis sritimis: „kaimo plėtra, maisto sauga ir aplinka“, „ekonomikos plėtra, privatus ir komercinis
         sektorius“, „geras valdymas ir saugumas“. Skyrus balą už kiekvieną iš šių klausimų buvo iš esmės pakeistas testų pobūdis ir
         panaikintas vienodas požiūris į kandidatus. Iš tiesų suteikus šiuos balus, kandidatai, užsiregistravę į gebėjimų sričių testus,
         kuriuose buvo panaikinti klausimai, atsidūrė palankesnėje padėtyje nei kandidatai, užsiregistravę į kitos srities testus,
         kuriuose nebuvo panaikinti jokie klausimai. Be to, atsižvelgiant į panaikintų klausimų skaičių specifinių žinių testas šiose
         srityse tapo nepagrindinis. Galiausiai EPSO panaikino klausimus tik testų versijose kai kuriomis kalbomis. Dėl to kandidatai,
         kurie laikė testus kitomis kalbomis ir turėjo atsakyti į šiuos klausimus, atsidūrė nepalankesnėje padėtyje.

      70      Komisija atsikerta, kad EPSO, kaip ir konkursų atrankos komisijos, turi didelę diskreciją. EPSO naudojasi šia diskrecija būtent,
         kai per testus, kurie dėl didelio dalyvių skaičiaus, laikantis proporcingumo bei gero administravimo principų negali būti
         rengiami iš naujo, buvo padaryta pažeidimų ar klaidų.

      71      Komisija teigia, kad šiuo atveju didelės dalies testų rengimas iš naujo būtų neproporcingas ir sprendimas panaikinti žodinio
         ir matematinio mąstymo testo 31 bei 46 klausimus buvo adekvatus.

      72      Bet kuriuo atveju Komisija ginčija, kad klausimų panaikinimas galėtų sukelti ieškovų diskriminaciją.

      73      Pirma, Komisija nurodo, kad vienodas požiūris į kandidatus ginčijamuose testuose negalėjo būti taikomas taip kaip konkursuose,
         nes iš anksto nebuvo nustatytas laimėsiančių asmenų skaičius ir nebuvo lyginamojo vertinimo.

      74      Antra, Komisija pabrėžia, kad panaikinant probleminius klausimus buvo laikytasi vienodo požiūrio principo kiekvienoje pareigų
         grupėje ir kiekvienoje srityje.

      75      Trečia, kalbant apie žodinio ir matematinio mąstymo testą, organizuotą „Išorės santykių“ pareigų sričiai, Komisija pastebi,
         kad 46 klausimo formuluotėje klaida buvo padaryta tik anglų kalbos versijoje. Todėl tariamas ieškovų sutrikdymas galėjo paveikti
         tik tarnautojus, kurie laikė testą šia kalba. Be to, Komisija primena, kad diskriminacija, kuri gali paveikti akto teisėtumą,
         negali atsirasti dėl pačių suinteresuotųjų asmenų individualaus elgesio. Galiausiai ji pabrėžia, kad 46 klausimas iš pradžių
         panaikintas tik angliškoje versijoje, o vėliau jis panaikintas ir versijose kitomis kalbomis, kad būtų užtikrintas vienodas
         požiūris į kandidatus. 31 klausimas buvo panaikintas tokiu pačiu būdu ir visiems kandidatams.

      76      Ketvirta, dėl klausimų specifinių žinių testuose panaikinimo Komisija tvirtina, kad nė vienas ieškovas neišlaikė žodinio ir
         matematinio mąstymo testo ir ši aplinkybė juos išskyrė iš kitų kandidatų. Jie neturėjo jokio suinteresuotumo kritikuoti specifinių
         žinių testo klausimų panaikinimo pagrįstumo.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      77      Teismo praktikoje pripažinta, kad atrankos komisija turi didelę diskreciją, kai susiduria su pažeidimais ar klaidomis, padarytais
         vykstant atviriems konkursams, kuriuose dalyvauja daug kandidatų, dėl ko laikantis proporcingumo bei gero administravimo principų
         iš naujo negali būti rengiami konkursų testai (2001 m. gegužės 2 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Giulietti ir kt. prieš Komisiją, T‑167/99 ir T‑174/99, Rink. VT, p. I‑A‑93 ir II‑441, 58 punktas).

      78      Nors EPSO nėra atrankos komisija ir ginčijamas testas nebuvo konkursas, ši teismų praktika gali būti jai taikoma, nes organizuodama
         atrankos testus EPSO turi didelę diskreciją (žr. 58 punktą).

      79      Be to, neginčijama, kad šiuo atveju į kvietimą teikti paraiškas atsiliepė daug kandidatų.

      80      Susidūrusi su probleminiais klausimais šios bylos aplinkybėmis EPSO galėjo manyti, kad pakanka vien juos panaikinti, nes sprendimas
         iš naujo rengti visus testus būtų neproporcingas ir prieštarautų gero administravimo principui.

      81      Vis dėlto reikia patikrinti, ar šis panaudotas panaikinimo metodas nepanaikino vienodo požiūrio į kandidatus.

      82      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką vienodo požiūrio principas reikalauja, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai,
         o skirtingos situacijos – vienodai, jei toks vertinimas negali būti objektyviai pagrįstas (2007 m. rugsėjo 11 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo Lindorfer prieš Tarybą, C‑227/04 P, Rink. p. I‑6767, 63 punktas ir 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Campoli prieš Komisiją, C‑71/07 P, Rink. p. I‑5887, 50 punktas). Be to, vienodo požiūrio principo pažeidimas reiškia, kad dėl ginčijamo vertinimo
         tam tikri asmenys patenka į nepalankesnę padėtį nei kiti (1962 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo sprendimas Klöckner-Werke ir Hoesch prieš Vyriausiąją valdybą, 17/61 ir 20/61, Rink. p. 615, 652, ir 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Atlantique et Lorraine ir kt., C‑127/07, Rink. p. I‑0000, 39 punktas; 2006 m. balandžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Deutsche Bahn prieš Komisiją, T‑351/02, Rink. p. II‑1047, 137 punktas).

      83      Šioje byloje pirmiausia reikia priminti, kad kvietime teikti paraiškas nei Komisija, nei EPSO iš anksto nenustatė konkretaus
         laimėsiančių asmenų skaičiaus. Todėl atrankos testuose nereikėjo tiesiogiai lyginti kandidatų. Taigi, kaip pažymi Komisija,
         vienodas požiūris į juos netaikomas taip kaip konkurso atveju.

      84      Vis dėlto šiomis aplinkybėmis negalima atmesti, kad kuriems kandidatams, susidūrusiems su probleminiais klausimais, kuriuos
         panaikinant suteikiamas papildomas balas, tai galėjo būti naudinga, leidžiant jiems lengviau pasiekti nustatytą testų išlaikymo
         balą.

      85      Kalbant apie žodinio ir matematinio mąstymo testą, reikia nurodyti, jog nustatyta, kad buvo panaikinti vien 31 ir 46 klausimai.
         Ieškovai tvirtina, kad 46 klausimas jiems sukėlė tiek problemų, kad tai trikdė laikant kitus testus. Per posėdį jie patikslino,
         kad tam tikri kandidatai „praleido“ šį klausimą, nors kiti turėjo į jį atsakyti. Vis dėlto net darant prielaidą, kad šis klausimas
         trikdė suinteresuotuosius asmenis ar kėlė jiems daugiau problemų nei kitiems asmenims, tiek, kad buvo paveiktas jų gebėjimas
         laikyti visą testą, ši situacija atsirado dėl jų pačių elgesio kilus sunkumams. Ieškovų teiginiai visai neįrodo, kad jie buvo
         diskriminuoti taikant pasirinktą panaikinimo metodą, o atvirkščiai, pabrėžia, jog yra skirtumų tarp jų ir kitų kandidatų (šiuo
         klausimu žr. 2001 m. sausio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Gerochristos prieš Komisiją, T‑189/99, Rink. VT, p. I‑A‑11 ir II‑53, 26 punktą). Be to, du minėti klausimai buvo panaikinti visose kalbinėse testų versijose
         būtent tam, kad būtų užtikrintas vienodas požiūris į kandidatus.

      86      Be to, kaltinimai dėl 153 klausimų panaikinimo specifinių žinių, susijusių su įvairiomis sritimis, testuose neturi reikšmės.
         Iš tiesų ieškovai neišlaikė žodinio ir matematinio mąstymo testo, kurio atrankinis pobūdis buvo priimtinas, kaip tai įrodyta
         nagrinėjant pirmąjį pagrindą.

      87      Šiomis aplinkybėmis EPSO pasirinktas sprendimas panaikinti probleminius klausimus negalėjo panaikinti vienodo požiūrio į kandidatus
         ieškovų nenaudai.

      88      Todėl antrasis pagrindas yra nepagrįstas ir turi būti atmestas.

       Dėl trečiojo pagrindo, pagrįsto PTN 1d straipsnio ir pareigos motyvuoti pažeidimu
       Šalių argumentai
      89      Ieškovai teigia nustatę tam tikrus pažeidimus, dėl kurių ginčijamais aktais pažeidžiamas vienodo požiūrio principas. Todėl
         remiantis 2001 m. balandžio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu Torre ir kt. prieš Komisiją (T‑159/98, Rink. VT, p. I‑A‑83 ir II‑395, 46 ir 47 punktai) ir 2003 m. kovo 5 d. Sprendimu Staelen prieš Parlamentą (T‑24/01, Rink. VT, p. I‑A‑79 ir II‑423, 47 ir 58 punktai) Komisija turėtų įrodyti, kad šie pažeidimai neturėjo įtakos testų
         galutiniam rezultatui. Tačiau Komisija nepateikė šių įrodymų.

      90      Ieškovai šia aplinkybe grindžia pareigos motyvuoti ir PTN 1d straipsnio 5 dalies pažeidimą.

      91      Komisija atsako, kad negalėjo paneigti ieškovų teiginių, nes jie nenurodė jokių diskriminacijos požymių.

      92      Be to, atsiliepime į ieškinį byloje F 75/08 Komisija tvirtina, kad kaltinimas, pagrįstas pareigos motyvuoti pažeidimu, yra
         nepriimtinas, nes nebuvo nurodytos jį pagrindžiančios aplinkybės. Bet kuriuo atveju jis yra nepagrįstas, nes ieškovai žinojo
         ginčijamus aktus pagrindžiančias priežastis, kandidatams suteikus informacijos vykstant atrankos procedūrai pateiktuose atsakymuose
         į nuo 2007 m. spalio 30 d. iki lapkričio 25 d. „peržiūros prašymus“ bei atsakymuose į 2008 m. sausio 25 d. pateiktus skundus.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      93      Pirmiausia reikia nurodyti, kad ieškovai grindžia trečiąjį pagrindą būtent PTN 1d straipsnio 5 dalimi, kuri netaikoma sutartininkams.

      94      Be to, šis pagrindas atrodo susijęs su antruoju ir trečiuoju pagrindais. Kadangi Tarnautojų teismas konstatavo, kad jie nepagrįsti
         dėl 43 ir paskesniuose punktuose bei 77 ir paskesniuose punktuose nurodytų motyvų, nereikia aiškintis, ar ieškovai įrodė pažeidimus,
         dėl kurių būtų galima preziumuoti, jog ginčijamais aktais pažeistas vienodo požiūrio principas. Šis pagrindas yra nesvarbus.
         Iš tiesų, kadangi iš pirmųjų dviejų pagrindų nagrinėjimo matyti, kad nebuvo nustatytas joks pažeidimas vykstant testams, Komisija
         negalėjo daryti prielaidos, kad buvo padaryti pažeidimai, ir įrodyti, jog jie nepadarė įtakos minėtų testų galutiniam rezultatui
         ir dėl jų neatsirado diskriminacijos.

      95      Galiausiai pagrindas yra neaiškus. Iš jo formuluotės ir ypač nuorodos į minėtus 2001 m. balandžio 24 d. Sprendimą Torre ir kt. prieš Komisiją ir 2003 m. kovo 5 d. Sprendimą Staelen prieš Parlamentą matyti, kad ieškovai tarsi kaltina Komisiją neįrodžius Tarnautojų teisme, jog tariamais jų nurodytais pažeidimais nebuvo
         padaryta įtaka ginčijamų testų rezultatams.

      96      Jei būtent taip reikėtų suprasti šį pagrindą, reikėtų pripažinti, kad ieškovai painioja, pirma, pareigą motyvuoti, kuria jie
         remiasi ir kuri pagal PTN 25 straipsnį ir KTĮS 11 bei 81 straipsnius yra būtinas formalumas priimant administracinius sprendimus
         asmens nenaudai, kuriuos galima apskųsti Tarnautojų teismui, ir, antra, teisminius ginčus bei teisės į gynybą įgyvendinimą
         vykstant teisminiam procesui, kuriai minėtos nuostatos netaikomos.

      97      Todėl trečiasis pagrindas turi būti atmestas.

      98      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti visą ieškinį.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      99      Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 1 dalį nepažeidžiant šio reglamento II dalies 8 skyriaus kitų nuostatų pralaimėjusiai
         šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal to paties straipsnio 2 dalį, kai
         to reikalauja teisingumas, Teismas gali nuspręsti iš pralaimėjusios šalies priteisti tik dalį bylinėjimosi išlaidų arba nuspręsti,
         kad pralaimėjusi šalis visai jų neturi padengti.

      100    Iš šio sprendimo matyti, kad ieškovai pralaimėjo bylą. Be to, Komisija reikalavimuose aiškiai prašė priteisti iš ieškovų bylinėjimosi
         išlaidas. Kadangi bylos aplinkybėmis negalima pateisinti Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalies nuostatų taikymo, iš
         ieškovų reikia priteisti visas bylinėjimosi išlaidas.

      101    Vis dėlto reikia atsižvelgti į tai, kad ieškovai byloje F‑20/08 ir ieškovė byloje F‑34/08 pareiškė šiuos ieškinius ir ieškinį
         F‑75/08, kuris buvo taip pat pareikštas ir kitų ieškovų byloje F‑75/08.

      Remdamasis šiais motyvais,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (antroji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinius F-20/08, F-34/08 ir F-75/08.
      2.      J. Aparicio ir kiti ieškovai, nurodyti priede nuo 1 iki 18 numerio, padengia bylinėjimosi išlaidas byloje F-20/08 ir devyniolika
            keturiasdešimt šeštųjų dalių bylinėjimosi išlaidų byloje F‑75/08. A. Simon padengia bylinėjimosi išlaidas byloje F‑34/08 ir
            vieną keturiasdešimt šeštąją dalį bylinėjimosi išlaidų byloje F‑75/08. Ieškovai, nurodyti priede nuo 19 iki 40 numerio ir
            nuo 42 iki 46 numerio, padengia dvidešimt šešias keturiasdešimt šeštųjų bylinėjimosi išlaidų dalių byloje F‑75/08.

               Kanninen

                Boruta

                Van Raepenbusch

         Paskelbta 2009 m. rugsėjo 29 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kanclerė

                     Pirmininkas

               W. Hakenberg

                     H. Kanninen

         Šį sprendimą ir jame cituojamus Bendrijos teismų sprendimus, kurie nėra paskelbti Rinkinyje, galima rasti Teisingumo Teismo
            interneto svetainėje www.curia.europa.eu

      PRIEDAS
      Kadangi šioje(-se) byloje(-ose) ieškovų yra labai daug, jų vardai ir pavardės šiame priede nenurodomi.
      * Proceso kalba: prancūzų.


title: 2009 m. rugsėjo 23 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Ispanijos Karalystė prieš Europos Bendrijų Komisiją.#Žemės ūkis - Bendras pieno ir pieno produktų rinkų organizavimas - Eksporto gražinamųjų išmokų už visus pieno produktus, kurių paskirties vieta yra Seuta ir Melilija, panaikinimas - Sąlygos - Nediskriminavimo principas - Proporcingumas.#Byla T-341/05.

text:
      2009 m. rugsėjo 23 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas Ispanija prieš Komisiją
      (Byla T‑341/05)
      „Žemės ūkis – Bendras pieno ir pieno produktų rinkų organizavimas – Eksporto gražinamųjų išmokų už visus pieno produktus, kurių paskirties vieta yra Seuta ir Melilija, panaikinimas – Sąlygos – Nediskriminavimo principas – Proporcingumas“
      Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Pienas ir pieno produktai – Eksporto grąžinamosios išmokos (EB 34 straipsnio 2 dalies antra pastraipa; Tarybos reglamento Nr. 1255/1999 31 straipsnio
         2 dalies c punktas ir 3 dalis; Komisijos reglamentas Nr. 909/2005) (žr. 21, 38, 48–49, 69, 72, 74 ir 94–96 punktus)

      Dalykas

               Prašymas panaikinti 2005 m. birželio 16 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 909/2005, nustatantį eksporto grąžinamąsias išmokas
                  pieno ir pieno produktų sektoriuje (OL L 154, p. 10), tiek, kiek jo priedo kodas L01, nustatantis paskirties vietas, taikomas
                  Seutai ir Melilijai.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Panaikinti 2005 m. birželio 16 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 909/2005, nustatančio eksporto grąžinamąsias išmokas pieno
                     ir pieno produktų sektoriuje, priedą tiek, kiek jo kodas L01, nustatantis paskirties vietas, taikomas Seutai ir Melilijai.

                  2.

                  	Priteisti iš Europos Bendrijų Komisijos bylinėjimosi išlaidas.


2001 m. balanžio 24 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Yvan Torre, Donatella Ineichen ir Alessandro Cavallaro prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Konkursas. # Byla T-159/98.


2001 m. sausio 17 d. Pirmos instancijos teismo (vienas teisėjas) sprendimas. # Ioannis Gerochristos prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Ieškinys dėl panaikinimo. # Byla T-189/99.


1992 m. vasario 26 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Royale belge prieš Robert Joris. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal de paix de Luxembourg - Liuksemburgo Didžioji Hercogystė. # Byla C-333/90.


title: 2012 m. liepos 5 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Content Services Ltd prieš Bundesarbeitskammer.#Oberlandesgericht Wien prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Direktyva 97/7/EB – Vartotojų apsauga – Nuotolinės prekybos sutartys – Vartotojo informavimas – Pateikta ar gauta informacija – Patvarioji laikmena – Sąvoka – Tiekėjo svetainėje esanti nuoroda – Teisė atsisakyti sutarties.#Byla C‑49/11.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. liepos 5 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Direktyva 97/7/EB — Vartotojų apsauga — Nuotolinės prekybos sutartys — Vartotojo informavimas — Pateikta ar gauta informacija — Patvarioji laikmena — Sąvoka — Tiekėjo svetainėje esanti nuoroda — Teisė atsisakyti sutarties“
      Byloje C-49/11
      dėl Oberlandesgericht Wien (Austrija) 2011 m. sausio 26 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2011 m. vasario 3 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Content Services Ltd

      prieš

         Bundesarbeitskammer

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai J. Malenovský, E. Juhász (pranešėjas), G. Arestis ir T. von Danwitz,
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      posėdžio sekretorė A. Impellizzeri, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2012 m. sausio 26 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Content Services Ltd, atstovaujamos advokato J. Öhlböck,

               —

                  Bundesarbeitskammer, atstovaujamų advokatų A. M. Kosesnik-Wehrle ir S. Langer,

               —

               Austrijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pesendorfer,

               —

               Belgijos vyriausybės, atstovaujamos T. Materne,

               —

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir J. Kemper,

               —

               Graikijos vyriausybės, atstovaujamos G. Kotta, F. Dedousi ir G. Alexaki,

               —

               Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato L. D’Ascia,

               —

               Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos C. M. Wissels ir B. Koopman,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos M. Owsiany-Hornung ir S. Grünheid,

         susipažinęs su 2012 m. kovo 6 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1997 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 97/7/EB dėl vartotojų apsaugos, susijusios su nuotolinės prekybos sutartimis (OL L 144, p. 19; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 3 t. p. 319), 5 straipsnio 1 dalies išaiškinimu.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Content Services Ltd (toliau – Content Services) ir Bundesarbeitskammer (Federaliniai darbo rūmai) ginčą, kilusį dėl su nuotolinės prekybos sutartimi, kurią vartotojas sudarė internete, susijusios informacijos gavimo formos.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Direktyvos 97/7 9, 11, 13, 14 ir 22 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:

                        „(9)

                        <...> derantis dėl nuotolinių sutarčių naudojamos viena ar daugiau nuotolinio ryšio priemonių; <...> dėl nuolatinio ryšio priemonių tobulėjimo neįmanoma sudaryti jų išsamaus sąrašo, tačiau būtina apibrėžti principus, kurie galiotų net ir toms ryšio priemonėms, kurios dar nėra plačiai naudojamos;

                  <...>

                        (11)

                        <...> naudojant nuotolinio ryšio priemones neturi sumažėti vartotojui teikiamos informacijos apimtis; <...> nesvarbu kokios ryšio priemonės yra naudojamos, turi būti apibrėžta vartotojui siųstina informacija; <...>

                  <...>

                        (13)

                        <...> elektroninėmis technologijomis platinama informacija iš esmės yra trumpalaikė, nes nėra gaunama išliekamojo pavidalo [patvariojoje laikmenoje]; <...> vartotojas turi tinkamu laiku gauti visą sėkmingam sutarties vykdymui būtiną informaciją raštu;

                        (14)

                        <...> prieš sudarydami sutartį vartotojai iš esmės neturi galimybių pamatyti prekių ir įvertinti teikiamų paslaugų pobūdžio [savybių]; <...> jeigu direktyvoje nenurodyta priešingai, turi būti numatyta teisė atsisakyti sutarties; <...>

                  <...>

                        (22)

                        <...> naudodamasis naujomis technologijomis vartotojas negali kontroliuoti naudojamų ryšio priemonių; <...> būtina nurodyti, kad įrodinėjimo pareiga tenka tiekėjui. <...>“

               4

               Direktyvos 4 straipsnyje „Išankstinė informacija“ numatyta:
               „1.   Prieš sudarant bet kokią nuotolinės prekybos sutartį, vartotojui suteikiama tokia informacija:

                        a)

                        tiekėjo tapatybė, o jeigu sudaroma sutartis, pagal kurią reikalaujama išankstinio apmokėjimo, – ir adresas;

                        b)

                        pagrindinės prekių ar paslaugų ypatybės [savybės];

                        c)

                        prekių ar paslaugų kaina, įskaitant visus mokesčius;

                        d)

                        jei reikia, pristatymo kaina;

                        e)

                        mokėjimo, pristatymo arba atlikimo tvarka;

                        f)

                        sutarties atsisakymo teisės galiojimas [buvimas], išskyrus 6 straipsnio 3 dalyje minimus atvejus;

                  <...>
               2.   Šio straipsnio 1 dalyje minima informacija, kurios komerciniai ketinimai [komercinis tikslas] turi būti aiškiai išreikšti [matomas], yra perduodama aiškiai ir suprantamai bet kokiomis nuotolinio ryšio priemonėmis, atsižvelgiant į verslo sandorių sąžiningumo principus ir į valstybių narių teisės aktuose apibrėžtų asmenų, pvz., nepilnamečių, negalinčių išreikšti savo sutikimo, apsaugos principus.
               <...>“

               5

               Šios direktyvos 5 straipsnyje „Informacijos patvirtinimas raštu“ įtvirtinta:
               „1.   Vartotojui raštu ar kita jam tinkama ir prieinama ilgalaike forma turi būti patvirtinta [vartotojas raštu ar kitoje jam tinkamoje ir prieinamoje patvariojoje laikmenoje turi gauti] 4 straipsnio 1 dalies nuo a iki f punktuose minima informacija [minimą informaciją]. Jeigu informacija raštu arba kita jam tinkama ir prieinama ilgalaike forma [kitoje jam tinkamoje ir prieinamoje patvariojoje laikmenoje] nebuvo pateikta vartotojui iki sutarties sudarymo, ji patvirtinama tinkamu metu vykdant sutartį, o jeigu prekių nenumatyta siųsti trečiosioms šalims – jas pristatant.
               Bet kokiu atveju turi būti suteikta tokia informacija:

                        —

                        informacija raštu apie pasinaudojimo teise atsisakyti sutarties sąlygas ir tvarką pagal 6 straipsnį, įskaitant 6 straipsnio 3 dalies pirmoje įtraukoje minimus atvejus,

                        —

                        tiekėjo komercinės įmonės buveinės adresas, kuriuo vartotojas galėtų siųsti skundus,

                        —

                        informacija apie prekių priežiūros paslaugas ir garantijas,

                        —

                        neterminuotų arba ilgiau nei vieneriems metams sudarytų sutarčių nutraukimo pasekmės.

                  2.   Šio straipsnio 1 dalis netaikoma nuotoliniu ryšiu teikiamoms proginėms paslaugoms, už kurias pateikia sąskaitas nuotolinio ryšio priemonių operatorius. Bet kokiu atveju vartotojams turi būti praneštas tiekėjo komercinės įmonės buveinės adresas, kuriuo jie galėtų siųsti skundus.“

               6

               Direktyvos 97/7 6 straipsnyje „Sutarties atsisakymo teisė“ nurodyta:
               „1.   Kiekviena nuotolinės prekybos sutartis numato mažiausiai septynių darbo dienų terminą, per kurį vartotojas gali atsisakyti sutarties, nenurodydamas priežasties, ir jam nebūtų [neturi būti] taikoma nuobauda. <…>
               <…>
               3.   Jeigu šalys nėra susitarusios kitaip, vartotojas negali pasinaudoti šio straipsnio 1 dalyje numatyta sutarties atsisakymo teise dėl tokių sutarčių:

                        —

                        paslaugų teikimo sutarčių, su vartotojo sutikimu pradėtų vykdyti dar nesibaigus šio straipsnio 1 dalyje minimam septynių darbo dienų terminui,

                  <…>“

               7

               Direktyvos 97/7 14 straipsnyje „Minimalios sąlygos“ numatyta, kad valstybės narės, siekdamos geriau apsaugoti vartotojus, šios direktyvos taikymo srityje gali priimti ar toliau taikyti griežtesnes nuostatas, neprieštaraujančias Sutarčiai, ir kad tokiomis nuostatomis, atsižvelgiant į Sutartį, dėl bendrų interesų gali būti draudžiama pagal nuotolinės prekybos sutartis parduoti tam tikras prekes arba paslaugas, ypač medicinos produktus, tų valstybių teritorijoje.

               8

               Pagal 2002 m. rugsėjo 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/65/EB dėl nuotolinės prekybos vartotojams skirtomis finansinėmis paslaugomis ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 90/619/EEB ir direktyvas 97/7/EB ir 98/27/EB (OL L 271, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 4 t., p. 321), 2 straipsnio f punktą „patvarioji laikmena“ – „tai priemonė, kuri įgalina vartotoją saugoti jam asmeniškai skirtą informaciją taip, kad informacija tam tikrą laiką būtų prieinama ateityje ir kad nepakitusią saugomą informaciją būtų galima atgaminti“.

               9

               Remiantis 2002 m. gruodžio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/92/EB dėl draudimo tarpininkavimo (OL L 9, 2003, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 4 t., p. 330) 2 straipsnio 12 punktu, „patvarioji laikmena“ yra „bet kokia priemonė, kuri leidžia klientui jam asmeniškai skirtą informaciją išsaugoti taip, kad ji būtų prieinama ateityje tiek laiko, kiek reikia atitinkamos informacijos paskirčiai, ir kuri leidžia atgaminti saugomą informaciją jos nepakeičiant“.

               10

               2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48/EB dėl vartojimo kredito sutarčių ir panaikinančios Tarybos direktyvą 87/102/EEB (OL L 133, p. 66), 3 straipsnio m punkte „patvarioji laikmena“ apibrėžta kaip „bet kuri priemonė, kuri suteikia galimybę vartotojui jam asmeniškai skirtą informaciją saugoti tiek laiko, kiek reikia pagal informacijos paskirtį, taip, kad ja būtų galima pasinaudoti ateityje ir kad būtų galima saugomą informaciją atkurti jos nepakeičiant“.

               11

               2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/83/ES dėl vartotojų teisių, kuria iš dalies keičiamos Tarybos direktyva 93/13/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/44/EB bei panaikinamos Tarybos direktyva 85/577/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/7/EB (OL L 304, p. 64), nuo 2014 m. birželio 13 d. panaikinama Direktyva 97/7, kaip numatyta jos 31 straipsnyje. Pagal Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 10 punktą „patvarioji laikmena“ – tai „priemonė, kuri leidžia vartotojui ar prekiautojui saugoti asmeniškai jam skirtą informaciją taip, kad informacija tam tikrą laiką būtų prieinama ir kad saugomą informaciją būtų galima atgaminti nepakitusią“.

         Austrijos teisė

               12

               Direktyva 97/7 į nacionalinę teisę perkelta 1979 m. kovo 8 d.Konsumentenschutzgesetz (BGB1. 140/1997; toliau – Vartotojų apsaugos įstatymas) (pagrindinei bylai taikytina redakcija).

               13

               Pagal Vartotojų apsaugos įstatymo 5c straipsnio 1 dalį:
               „Vartotojas laiku, prieš pateikdamas užsakymą, turi gauti tokią informaciją:

                        1)

                        tiekėjo vardas (įmonės pavadinimas) ir adresas;

                        2)

                        esminės prekių ar paslaugų savybės;

                        3)

                        prekių ar paslaugų kaina, įskaitant visus mokesčius;

                        4)

                        jei reikia, pristatymo kaina;

                        5)

                        mokėjimo, pristatymo arba atlikimo tvarka;

                        6)

                        sutarties atsisakymo teisės buvimas, išskyrus 5f straipsnyje minimus atvejus.

                  <…>“

               14

               Vartotojų apsaugos įstatymo 5d straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyta:
               „1)   Vartotojas laiku, vykdant sutartį, o prekių, kurios nėra skirtos tretiesiems asmenims tiekti, – vėliausiai prekių tiekimo momentu, turi gauti patvirtinimą raštu, kuriame būtų išvardyta [Vartotojų teisių apsaugos įstatymo] 5c straipsnio 1 dalies 1–6 punktuose nurodyta informacija, nebent ši informacija jam jau buvo pateikta raštu iki sutarties sudarymo. Informacijos patvirtinimui raštu prilyginamas patvirtinimas vartotojui prieinamoje patvariojoje laikmenoje.
               2)   Be to, vartotojui laiku raštu ar jam prieinamoje patvariojoje laikmenoje turi būti pateikta tokia informacija:

                        1)

                        informacija apie pasinaudojimo teise atsisakyti sutarties sąlygas ir tvarką, kaip numatyta 5e straipsnyje, įskaitant 5f straipsnio 1 dalyje numatytus atvejus;

                        2)

                        tiekėjo įmonės buveinės adresas, kuriuo vartotojas prireikus galėtų siųsti skundus;

                        3)

                        informacija apie prekių priežiūros paslaugas ir garantijas;

                        4)

                        neterminuotų arba ilgiau nei vieniems metams sudarytų sutarčių nutraukimo pasekmės.“

               15

               Vartotojų apsaugos įstatymo 5e straipsnio 1–3 dalyse įtvirtinta:
               „1.   Vartotojas gali nutraukti nuotolinės prekybos sutartį arba atšaukti nuotoliniu būdu pateiktą užsakymą per 2 ir 3 dalyse nustatytą terminą. Pakanka, kad pranešimas apie atsisakymą būtų išsiųstas prieš pasibaigiant šiam terminui.
               2.   Atsisakymo terminas yra septynios darbo dienos, šeštadienis nelaikomas darbo diena. Prekių tiekimo sutarčių atveju atsisakymo terminas pradedamas skaičiuoti nuo tos dienos, kai vartotojas jas gauna, o paslaugų teikimo atveju – nuo sutarties sudarymo dienos.
               3.   Jei įmonė neįvykdė pareigos informuoti pagal 5d straipsnio 1 ir 2 dalis, teisė atsisakyti sutarties gali būti įgyvendinta per tris mėnesius nuo 2 dalyje nurodytų datų. Jeigu per šį terminą įmonė įvykdo įsipareigojimus, 2 dalyje numatytas teisės atsisakyti sutarties įgyvendinimo terminas pradedamas skaičiuoti nuo tos dienos, kai ji pateikė informaciją.“

               16

               Remiantis vartotojų apsaugos įstatymo 5f straipsnio 1 dalimi vartotojas neturi teisės atsisakyti sutarties tuo atveju, kai paslaugų teikimo sutartis vartotojui sutikus pradėdama vykdyti nepasibaigus septynioms darbo dienoms po sutarties sudarymo.

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               17

                  Content Services yra pagal Anglijos teisę įsteigta ribotos turtinės atsakomybės bendrovė, turinti filialą Manheime (Vokietija). Ji siūlo įvairias paslaugas interneto svetainėje, kurioje informacija pateikiama vokiečių kalba ir kuri taip pat prieinama Austrijoje. Per šią svetainę, be kita ko, galima parsisiųsti nemokamą programinę įrangą ar mokamos programinės įrangos bandomąsias versijas.

               18

               Norėdami naudotis šia svetaine interneto vartotojai turi užpildyti registracijos formą. Pateikdami užsakymą jie, pažymėję varnelę atitinkamoje registracijos formos vietoje, pareiškia, kad sutinka su bendromis prekybos sąlygomis ir atsisako sutarties atsisakymo teisės. Direktyvos 97/7 4 ir 5 straipsniuose numatyta informacija, būtent susijusi su sutarties atsisakymo teise, vartotojams tiesiogiai nenurodoma, bet jie gali ją pamatyti paspaudę sutarties sudarymo tinklalapyje esančią nuorodą. Nepažymėjus varnelės abonento sutarties su Content Services sudaryti neįmanoma.

               19

               Pateikęs užsakymą atitinkamas vartotojas iš Content Services gauna elektroninį laišką su interneto adreso nuoroda, vartotojo vardu ir slaptažodžiu. Be kita ko, šiuo laišku vartotojas informuojamas apie tai, kad su šiuo vartotojo vardu ir slaptažodžiu turės prieigą prie interneto svetainės turinio ir kad jis turi saugoti prisijungimo prie nurodytos svetainės duomenis saugioje vietoje.

               20

               Šiame elektroniniame laiške nėra jokios informacijos apie sutarties atsisakymo teisę. Su šia teise susijusią informaciją galima gauti tik paspaudus jame pateiktą nuorodą.

               21

               Vėliau interneto vartotojas gauna iš Content Services sąskaitą, kurioje prašoma sumokėti 96 EUR už prieigą prie interneto svetainės turinio 12-ka mėnesių. Šioje sąskaitoje primenama apie tai, kad atitinkamas vartotojas atsisakė sutarties atsisakymo teisės ir nebegali nutraukti abonento sutarties.

               22

               Pagrindinė byla pradėta pagal Bundesarbeitskammer (Federaliniai darbo rūmai), įstaigos, kuriai suteiktos vartotojų apsaugos funkcijos ir kurios buveinė yra Vienoje (Austrija), skundą dėl Content Services komercinės praktikos, kuria pažeidžiamos kelios Sąjungos teisės ir nacionalinės teisės normos vartotojų apsaugos srityje.

               23

                  Content Services, pralaimėjusi bylą Handelsgericht Wien (Vienos prekybos teismas), apskundė šio teismo sprendimą Oberlandesgericht Wien (Aukščiausiasis teismas).

               24

                  Oberlandesgericht Wien nurodo, kad nagrinėjamu atveju su sutarties atsisakymo teise susijusi informacija nepateikiama pačiame elektroniniame patvirtinimo laiške, o gali būti prieinama tik paspaudus šiame laiške nurodytą nuorodą. Tačiau interneto svetainė gali būti bet kuriuo metu pakeista, dėl to vartotojas negalės ja naudotis ilgą laiką.

               25

               Manydamas, kad nagrinėjamai bylai išspręsti būtinas Direktyvos 97/7 nuostatų išaiškinimas, Oberlandesgericht Wien nusprendė sustabdyti jos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
               „Ar tam, kad būtų įvykdyti direktyvos [97/7] 5 straipsnio 1 dalyje nustatyti reikalavimai, pagal kuriuos vartotojas ten nurodytą informaciją turi gauti jam tinkamoje ir prieinamoje patvariojoje laikmenoje, nebent ši informacija jam buvo pateikta tinkamoje ir prieinamoje patvariojoje laikmenoje sudarant sutartį, pakanka to, jog vartotojui ši informacija būtų prieinama paspaudus nuorodą verslininko interneto svetainėje pateikiamame tekste, kurį sutartiniams santykiams užmegzti vartotojas turi pažymėti varnele kaip perskaitytą?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               26

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 97/7 5 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad komercinė praktika, kurią taikant šioje nuostatoje numatyta informacija vartotojams tampa prieinama tik paspaudus atitinkamos įmonės interneto svetainėje esančią nuorodą, atitinka šios nuostatos reikalavimus.

               27

               Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad prieš sudarydami sutartį vartotojai gali susipažinti su informacija, susijusia būtent su sutarties atsisakymo teise, tik paspaudę Content Services interneto svetainės tinklapio nuorodą. Iš jo taip pat matyti, kad pateikę užsakymą atitinkami vartotojai iš Content Services gauna elektroninį laišką, kuriame nėra jokios informacijos, susijusios su šia teise, bet yra Content Services interneto svetainės, kurioje galima gauti tam tikrą su šia sutarties atsisakymo teise susijusią informaciją, adreso nuoroda.

               28

               Remiantis Direktyvos 97/7 5 straipsnio 1 dalimi, vartotojas raštu ar kitoje jam tinkamoje ir prieinamoje patvariojoje laikmenoje turi laiku gauti reikiamos informacijos patvirtinimą, nebent ši informacija jam jau buvo pateikta raštu ar tokioje laikmenoje iki sutarties sudarymo.

               29

               Iš šios nuostatos galima daryti išvadą, kad kai verslininkas iki sutarties sudarymo pateikia vartotojui tam tikrą informaciją ne raštu ir ne vartotojui tinkamoje ir prieinamoje patvariojoje laikmenoje, jis privalo patvirtinti šią informaciją raštu ar šioje laikmenoje.

               30

               Šioje byloje kyla klausimas, ar Content Services komercinė praktika apima reikiamos informacijos teikimą vartotojui patvariojoje laikmenoje iki sutarties sudarymo arba tokios informacijos patvirtinimo tokioje laikmenoje gavimą vėliau.

               31

               Pirma, reikia išnagrinėti, ar taikant tokią praktiką reikiama informacija „pateikiama“ vartotojui, ar yra jo „gaunama“, kaip numatyta Direktyvos 97/7 5 straipsnio 1 dalyje.

               32

               Šiuo klausimu svarbu nurodyti, kad nei Direktyvoje 97/7, nei jai aiškinti svarbiuose dokumentuose, pavyzdžiui, parengiamuosiuose dokumentuose, nėra jokių paaiškinimų dėl tikslios šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje pateikiamų sąvokų „gauti“ ir „pateikti“ reikšmės. Todėl nustatant šių sąvokų reikšmę reikia remtis jų įprasta reikšme bendrinėje kalboje ir atsižvelgti į kontekstą, kuriam esant jos vartojamos, ir teisės aktų, kuriuose jos įtvirtintos, tikslus (šiuo klausimu žr. 2005 m. kovo 10 d. Sprendimo easyCar, C-336/03, Rink. p. I-1947, 20 ir 21 punktus).

               33

               Kalbant apie įprastą reikšmę bendrinėje kalboje, reikia nurodyti, kaip pažymėjo Komisija, kad šioje nuostatoje vartojamos sąvokos „gauti“ ir „pateikti“ susijusios su perdavimo procedūra. Pirma sąvoka taikoma vartotojui, o antra – tiekėjui. Vykstant informacijos perdavimo procedūrai nebūtina, kad šalis, kuriai ji skirta, atliktų konkrečius veiksmus. Atvirkščiai, kai vartotojui siunčiama nuoroda, jis, kad susipažintų su aptariama informacija, turi imtis tam tikrų veiksmų ir visais atvejais paspausti šią nuorodą.

               34

               Dėl konteksto, kuriam esant nagrinėjamos sąvokos vartojamos, reikia priminti, kad Direktyvos 97/7 5 straipsnio 1 dalimi siekiama užtikrinti, kad vartotojas gautų visą sėkmingam sutarties vykdymui ir ypač savo, kaip vartotojo, teisių, įskaitant sutarties atsisakymo teisę, įgyvendinimui būtiną informaciją. Kaip pažymi Italijos vyriausybė, šioje nuostatoje yra keli reikalavimai, skirti apsaugoti vartotojus, kurie yra silpnoji nustatytų nuotolinių sutartinių santykių šalis.

               35

               Šiuo klausimu taip pat reikia pastebėti, kad nors, atsižvelgiant į daugelį kalbinių versijų, Sąjungos teisės aktų leidėjas Direktyvos 97/7 4 straipsnyje pasirinko neutralią formuluotę, pagal kurią vartotojas turi „turėti“ reikiamą informaciją, šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje jis pasirinko labiau verslininkus įpareigojančią sąvoką, kuria remiantis vartotojas turi „gauti“ šios informacijos patvirtinimą. Iš esmės ši sąvoka atspindi idėją, kad, kiek tai susiję su informacijos patvirtinimu vartotojams, pakanka jų pasyvaus elgesio.

               36

               Kalbant apie Direktyvos 97/7 tikslą, reikia nurodyti, kad ja siekiama labiau apsaugoti vartotojus, suteikiant jiems tam tikrų teisių nuotolinių sutarčių srityje. Sąjungos teisės akto leidėjas siekė, kaip matyti iš šios direktyvos 11 konstatuojamosios dalies, kad naudojant nuotolinio ryšio priemones nesumažėtų vartotojui teikiamos informacijos apimtis.

               37

               Tokiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad kai su pardavėjo interneto svetainėje esančia informacija galima susipažinti tik paspaudus vartotojui pateiktą nuorodą, ši informacija nėra nei „pateikiama“ vartotojui, nei jo „gaunama“, kaip numatyta Direktyvos 97/7 5 straipsnio 1 dalyje.

               38

               Toliau reikia išnagrinėti, ar interneto svetainė, kurioje esanti informacija yra prieinama vartotojams paspaudus pardavėjo pateiktą nuorodą, laikytina „patvariąja laikmena“, kaip ji suprantama Direktyvos 97/7 5 straipsnio 1 dalyje.

               39

               Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad šioje nuostatoje pateikiama alternatyva, t. y. kad reikiamą informaciją vartotojas turi gauti „raštu“ arba „kitoje patvariojoje laikmenoje“.

               40

               Remiantis tuo galima daryti išvadą, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas numatė dvi funkciniu požiūriu lygiavertes galimybes, taip pat reikalavimą, kad šios dvi formos būtų lygiavertės.

               41

               Tokiomis aplinkybėmis ir, kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktų Austrijos, Belgijos ir Graikijos vyriausybių pastabų, popierinės laikmenos pakaitalas gali būti pripažintas atitinkančiu vartotojo apsaugos reikalavimus, atsižvelgiant į naujų technologijų plėtrą, su sąlyga, kad jis atlieka tas pačias funkcijas kaip ir popierinė laikmena.

               42

               Taigi darytina išvada, kad patvarioji laikmena, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 97/7 5 straipsnio 1 dalį, analogiškai popierinei laikmenai turi užtikrinti vartotojui, kad jis turės šioje nuostatoje nurodytą informaciją, kad prireikus galėtų įgyvendinti savo teises.

               43

               Jeigu laikmena leidžia vartotojui išsaugoti jam asmeniškai skirtą informaciją, užtikrinti, kad jos turinys nebus pakeistas, ir ji bus prieinama reikiamą laiką bei suteikia galimybių atgaminti nepakitusią informaciją, ji yra „patvarioji laikmena“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.

               44

               Tokį požiūrį patvirtina Sąjungos teisės aktų leidėjo kituose teisės aktuose, būtent Direktyvos 2002/65 2 straipsnio f punkte, Direktyvos 2002/92 2 straipsnio 12 punkte ir Direktyvos 2008/48 3 straipsnio m punkte, pateiktos „patvariosios laikmenos“ apibrėžtys. Nors šios direktyvos netaikytinos nagrinėjamoje byloje, kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados 36 punkte, iš esmės nėra jokio pagrindo manyti, kad jomis apibrėžiama kita nei Direktyvoje 97/7 vartojama sąvoka. Ši išvada dar labiau taikytina Direktyvai 2011/83, kuria nuo 2014 m. birželio 13 d. pakeičiama ir panaikinama Direktyva 97/7 ir kurios 2 straipsnio 10 punkte „patvariosios laikmenos“ sąvoka apibrėžta vadovaujantis pirmesniame punkte nurodytais kriterijais.

               45

               To paties požiūrio laikėsi Europos laisvosios prekybos asociacijos (ELPA) teismas 2010 m. sausio 27 d. Sprendime Inconsult Anstalt prieš Finanzmarktaufsicht (E-4/09, EFTA Court Report, p. 86), kai aiškino „patvariosios laikmenos“ sąvoką pagal Direktyvą 2002/92.

               46

               Tačiau išnagrinėjus bylos medžiagą negalima daryti išvados, kad pardavėjo interneto svetainė, kurios nuoroda pateikta vartotojui, šiam leidžia išsaugoti jam asmeniškai skirtą informaciją taip, kad per reikiamą laiką jis galėtų prie jos prieiti ir atgaminti nepakitusią, o pardavėjas neturėtų galimybės vienašališkai keisti jos turinio.

               47

                  Content Services remiasi European Securities Markets Expert Group (ESME) 2007 m. ataskaita, kurioje daromas skirtumas tarp „paprastų interneto svetainių“ (ordinary websites) ir „pažangių interneto svetainių“ (sophisticated websites) ir nurodoma, kad kai kurios iš pastarųjų gali būti patvariosios laikmenos.

               48

                  Content Services teigia, kad dėl technikos pažangos ir sparčios naujų technologijų kaitos įmanoma sukurti interneto svetaines, kurios užtikrintų kad neperduodant informacijos vartotojo kontrolei, ji būtų saugoma, prieinama ir atgaminama reikiamą laiką.

               49

               Nenagrinėjant klausimo, ar tokios pažangios svetainės naudojimas gali atitikti Direktyvos 97/7 reikalavimus, akivaizdu, ir Content Services tai pripažino, kad byloje nagrinėjamoje veikloje ji pati tokios svetainės nenaudoja.

               50

               Taigi reikia pripažinti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama interneto svetainė, kurioje esanti informacija vartotojams prieinama tik paspaudus pardavėjo pateiktą nuorodą, negali būti laikoma „patvariąja laikmena“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 97/7 5 straipsnio 1 dalį.

               51

               Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, jog Direktyvos 97/7 5 straipsnio 1 dalis aiškintina taip, kad komercinė praktika, kurią taikant su šioje dalyje nurodyta informacija galima susipažinti tik paspaudus atitinkamos įmonės interneto svetainės nuorodą, neatitinka šios nuostatos reikalavimų, nes ši įmonė tokios informacijos „nepateikia“, o vartotojas jos „negauna“, kaip tai numatyta šioje nuostatoje, ir kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos interneto svetainės negalima pripažinti „patvariąja laikmena“ remiantis 5 straipsnio 1 dalimi.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               52

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

                     1997 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 97/7/EB dėl vartotojų apsaugos, susijusios su nuotolinės prekybos sutartimis, 5 straipsnio 1 dalis aiškintina taip, kad komercinė praktika, kurią taikant su šioje dalyje nurodyta informacija galima susipažinti tik paspaudus atitinkamos įmonės interneto svetainės nuorodą, neatitinka šios nuostatos reikalavimų, nes ši įmonė tokios informacijos „nepateikia“, o vartotojas jos „negauna“, kaip tai numatyta šioje nuostatoje, ir kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos interneto svetainės negalima pripažinti „patvariąja laikmena“ remiantis 5 straipsnio 1 dalimi.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.