title: 2009 m. spalio 1 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Maltos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Tarša ir teršalai - Kurą deginantys įrenginiai - Tam tikrų teršalų, išmetamų į orą, kiekio ribojimas. # Byla C-252/08.

text:
      2009 m. spalio 1 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas Komisija prieš Maltą
      (Byla C‑252/08)
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Tarša ir teršalai – Kurą deginantys įrenginiai – Tam tikrų teršalų, išmetamų į orą, kiekio ribojimas“
      Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Teisingumo Teismo atliekamas pagrįstumo nagrinėjimas – Padėtis, į kurią reikia atsižvelgti – Padėtis pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje (EB 226 straipsnis) (žr. 7 punktą)
      Dalykas

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – 2001 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/80/EB dėl tam tikrų
                  teršalų, išmetamų į orą iš didelių kurą deginančių įrenginių, kiekio apribojimo (OL L 309, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas
                  lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 299) 4 straipsnio 1 dalies, IV priedo A dalies, VI priedo A dalies ir VII priedo A dalies bei
                  12 straipsnio bei VIII priedo A dalies 2 punkto pažeidimas – Ribinių verčių, nustatytų dėl sieros dioksido, azoto oksido ir
                  dulkių išmetimo, nesilaikymas – Delimaros ir Marsos įrenginiai.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Neteisingai taikydama 2001 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2001/80/EB dėl tam tikrų teršalų, išmetamų
                     į orą iš didelių kurą deginančių įrenginių, kiekio apribojimo Delimaros ir Marsos atominių elektrinių 1 stadijos garų generatorių
                     veikimo srityje, Maltos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalies ir 12 straipsnio bei
                     jos IV priedo A dalies, VI priedo A dalies, VII priedo A dalies ir VIII priedo A dalies 2 punkto nuostatas.

                  2.

                  	Priteisti iš Maltos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.


2014 m. liepos 1 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Jyoti Ceramic Industries PVT. Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT).#Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo ZIECON paraiška – Ankstesnis žodinis Bendrijos prekių ženklas CERCON – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Faktinių aplinkybių nagrinėjimas savo iniciatyva – Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnis.#Byla T-239/12.


title: 2012 m. sausio 19 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Suiker Unie GmbH - Zuckerfabrik Anklam prieš Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Finanzgericht Hamburg - Vokietija. # Reglamentas (EB) Nr. 800/1999 - 15 straipsnio 1 ir 3 dalys - Žemės ūkio produktai - Eksporto grąžinamųjų išmokų sistema - Diferencijuota eksporto grąžinamoji išmoka - Išmokėjimo sąlygos - Produkto importas į paskirties trečiąją šalį - Importo muitų mokėjimas. # Byla C-392/10.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. sausio 19 d. (
            *1
         )
      „Reglamentas (EB) Nr. 800/1999 — 15 straipsnio 1 ir 3 dalys — Žemės ūkio produktai — Eksporto grąžinamųjų išmokų sistema — Diferencijuota eksporto grąžinamoji išmoka — Skyrimo sąlygos — Produkto importas į paskirties trečiąją šalį — Importo muitų mokėjimas“
      Byloje C-392/10
      dėl Finanzgericht Hamburg (Vokietija) 2010 m. liepos 8 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2010 m. rugpjūčio 4 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam

      prieš

         Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro penktosios kolegijos pirmininko pareigas einantis E. Levits, teisėjai J.-J. Kasel ir M. Berger (pranešėjas)
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Suiker Unie GmbH - Zuckerfabrik Anklam, atstovaujamos Rechtsanwältin P. N. Söhngen,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos P. Rossi ir B.-R. Killmann,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 800/1999, nustatančio bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (OL L 102, p. 11; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 129), iš dalies pakeisto 2003 m. kovo 11 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 444/2003 (OL L 67, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 38 t., p. 301, toliau – Reglamentas Nr. 800/1999), 15 straipsnio 1 ir 3 dalių išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Vokietijos bendrovės Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam (toliau – Suiker Unie), bendrovės Danisco Zucker GmbH (toliau – Danisco Zucker) teisių perėmėjos, ir Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Hamburg-Jonas pagrindinė muitinė, toliau – Hauptzollamt) dėl reikalavimo grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką, kurią pastaroji avansu skyrė Danisco Zucker.

         Teisinis pagrindas

         Reglamentas (EEB) Nr. 3665/87

               3

               1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendrąsias grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles (OL L 351, p. 1) 17 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad žemės ūkio produktas, už kurį prašoma suteikti diferencijuotą eksporto grąžinamąją išmoką, „laikomas importuotu, atlikus visus išleidimo į apyvartą trečiojoje šalyje muitinės formalumus“.

         Reglamentas Nr. 800/1999

               4

               Reglamento Nr. 800/1999, pakeitusio Reglamentą Nr. 3665/87, pagrindinės bylos aplinkybių susiklostymo metu taikomos redakcijos 17 konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad „turėtų būti pateikiami įrodymai, kad atitinkamas produktas buvo importuotas į trečiąją šalį; <...> muitinės formalumai paprastai baigiami mokant nustatytus importo muitus, kad būtų galima pateikti produktus į atitinkamos trečiosios šalies rinką“.

               5

               Šio reglamento 15 straipsnis išdėstytas taip:
               „1.   Per 12 mėnesių nuo eksporto deklaracijos priėmimo dienos nepakitusios būsenos produktai importuojami į trečiąją šalį ar vieną iš trečiųjų šalių, kuriai taikoma grąžinamoji išmoka; tačiau pagal 49 straipsnio nuostatas šis terminas gali būti pratęstas.
               2.   Produktai laikomi importuojamais nepakitusios būsenos, jei nėra jokių perdirbimo požymių.
               Tačiau:

                        —

                        <...>

                        —

                        iki importavimo perdirbti produktai laikomi importuojamais nepakitusios būsenos, jeigu jie buvo perdirbti trečiojoje šalyje, į kurią įvežami visi taip perdirbti produktai.

                  3.   Produktas laikomas importuotu, kai trečiojoje šalyje atliekami visi muitinės formalumai, ypač susiję su importo muitų rinkimu.
               <...>.“

               6

               Šio reglamento 16 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „1.   Įrodant, kad muitinės importo formalumai buvo atlikti, pateikiamas vienas iš šių dokumentų, kuriuos gali pasirinkti eksportuotojas:

                        a)

                        muitinės dokumentas, jo kopija ar fotokopija; <...>

                        b)

                        iškrovimo ir importo sertifikatas, kurį parengė <...> pagal VI priedo III skyriuje nustatytas taisykles ir VII priede pateiktą pavyzdį. Atitinkamame sertifikate turi būti nurodyta muitinės importo dokumento data ir numeris.“

               7

               Šio reglamento VI priedo III skyriaus 2 punkte, be kita ko, skelbiama, kad šio reglamento 16 straipsnio 1 dalies b punkte numatytuose iškrovimo ir importo sertifikatuose taip pat minimas patikrinimas, ar „prekių atžvilgiu buvo atlikti galutinio importavimo muitinės formalumai“.

               8

               Reglamento Nr. 800/1999 II antraštinės dalies 1 skyriaus 3 skirsnyje „Specialios Bendrijos finansinių interesų gynimo priemonės“ esančiame 20 straipsnyje numatyta:
               „1.   Jeigu:

                        a)

                        kyla rimtų abejonių dėl tikrosios produkto paskirties vietos
                        arba

                        b)

                        dėl skirtumo tarp grąžinamosios išmokos, taikomos eksportuojamam produktui eksporto deklaracijos priėmimo dieną, sumos ir nepreferencinio importo muito, taikomo tą pačią dieną tapačiam produktui, sumos produktas gali būti reimportuotas į Bendriją,
                        arba

                        c)

                        atsiranda rimtų įtarimų, kad nepakitusios būsenos arba trečiojoje šalyje perdirbtas produktas bus reimportuotas į Bendrijos teritoriją netaikant jokio muito arba taikant sumažintą importo muitą,

                  tai vienodo dydžio grąžinamoji išmoka arba 18 straipsnio 2 dalyje nurodyta išmokos dalis bus sumokėta tik tuo atveju, jei produktas buvo išvežtas iš Bendrijos muitų teritorijos pagal 7 straipsnį, taip pat jeigu:

                        i)

                        taikant nediferencijuotą grąžinamąją išmoką, produktas per 12 mėnesių nuo eksporto deklaracijos priėmimo dienos buvo importuotas į trečiąją šalį arba per šį laikotarpį buvo iš esmės perdirbtas ar apdorotas, kaip apibrėžta [1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307; toliau – Muitinės kodeksas),] 24 straipsnyje;

                        ii)

                        taikant grąžinamąją išmoką, diferencijuojamą pagal paskirties vietą, nepakitusios būsenos produktas per 12 mėnesių nuo eksporto deklaracijos priėmimo dienos buvo importuotas į konkrečią trečiąją šalį,

                  tai 15 ir 16 straipsniai taikomi į trečiąją šalį importuojamiems produktams.
               Be to, valstybių narių kompetentingos institucijos, teikdamos kurią nors grąžinamąją išmoką, gali paprašyti papildomų visiškai patenkinančių įrodymų, kad produktas buvo iš tikrųjų pateiktas į importuojančios trečiosios šalies rinką arba kad jis buvo iš esmės perdirbtas ar apdorotas, kaip apibrėžta [Muitinės kodekso] 24 straipsnyje.
               <...>
               4.   1 dalis taikoma tol, kol sumokama grąžinamoji išmoka.
               Tačiau grąžinamoji išmoka laikoma sumokėta nepagrįstai ir turi būti grąžinta, jeigu kompetentingos institucijos, net ir po to, kai išmoka sumokėta, nustato:

                        a)

                        kad produktas iki pateikimo į trečiosios šalies rinką arba iki esminio apdorojimo ar perdirbimo trečiojoje šalyje, kaip apibrėžta [Muitinės kodekso] 24 straipsnyje, buvo sunaikintas ar sugadintas, nebent eksportuotojas gali pateikti kompetentingas institucijas patenkinančių įrodymų, kad eksportas vyko tokiomis ekonominėmis sąlygomis, kuriomis šis produktas pagrįstai turėjo būti pateiktas į trečiosios šalies rinką, nepažeidžiant 21 straipsnio 2 dalies antros pastraipos;

                        b)

                        kad, praėjus 12 mėnesių nuo eksportavimo iš Bendrijos dienos, produktui trečiojoje šalyje taikoma sąlyginio apmokestinimo tvarka, nors jis šioje valstybėje nebuvo iš esmės perdirbtas ar apdorotas, kaip apibrėžta [Muitinės kodekso] 24 straipsnyje, ir kad eksportas nebuvo įvykdytas kaip įprastinis komercinis sandoris;

                        c)

                        kad eksportuotas produktas reimportuojamas į Bendriją iš esmės neperdirbtas ar neapdorotas, kaip apibrėžta [Muitinės kodekso] 24 straipsnyje, kad nepreferencinis importo muitas yra mažesnis už teikiamą grąžinamąją išmoką ir kad eksportas nebuvo įvykdytas kaip įprastinis komercinis sandoris;

                        d)

                        kad V priede išvardyti produktai reimportuojami į Bendriją:

                                 —

                                 perdirbti ar apdoroti trečiojoje šalyje, tačiau ne tokiu lygiu, kuris numatytas [Muitinės kodekso] 24 straipsnyje, ir

                                 —

                                 vietoj nepreferencinio muito taikant sumažintą ar nulinį importo muitą.

                  <...>.“

         Muitinės kodeksas

               9

               Muitinės kodekso 24 straipsnyje numatyta:
               „Jeigu prekės buvo gaminamos ne vienoje šalyje, jos laikomos kilusiomis iš tos šalies, kurioje buvo atliekamas baigiamasis, svarbus, ekonomiškai pagrįstas jų perdirbimo arba apdorojimo procesas tam tikslui įrengtoje įmonėje, o šio proceso metu buvo pagamintas naujas produktas arba atliktas svarbus to produkto gamybos etapas.“

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               10

               2003 m. gegužės 16 d. eksporto deklaracija Danisco Zucker deklaravo 23000 kilogramų baltojo cukraus eksportui į Lietuvą ir už jį paprašė Hauptzollamt avansu skirti eksporto grąžinamąją išmoką. Hauptzollamt2003 m. birželio 2 d. sprendimu šį prašymą patenkino.

               11

               2003 m. rugpjūčio 29 d.Danisco Zucker išsiuntė Hauptzollamt su ginčijama eksporto siunta susijusius Lietuvos muitinės dokumentus, kurių 37 skiltyje nurodytas muitinės procedūros kodas 5100, reiškiantis „laikinąjį įvežimą perdirbti ir reeksportą kompensacinio produkto pavidalu“, kurį taikant nemokami importo muitai. Lietuvoje baltasis cukrus perdirbtas – panaudotas nealkoholiniams gėrimams gaminti, tada eksportuotas į Latviją ir Estiją.

               12

               2003 m. lapkričio 25 d. patikslinančiu sprendimu Hauptzollamt pareikalavo, kad Danisco Zucker grąžintų avansu skirtą eksporto grąžinamąją išmoką su 10 % priedu, iš viso 12180,18 EUR, nurodžiusi, kad baltasis cukrus nebuvo išleistas į apyvartą Lietuvoje, taigi neįvykdytos sąlygos išmokėti diferencijuotą grąžinamąją išmoką.

               13

               Pralaimėjusi skundo procedūrą, Danisco Zucker2007 m. lapkričio 2 d. pareiškė ieškinį Finanzgericht Hamburg. Ji nurodė, kad pagal Reglamento (EB) Nr. 8000/1999 15 straipsnio 1 dalį nepakitusios būsenos produktas turi būti importuojamas į trečiąją šalį, tačiau pagal šio straipsnio 3 dalį produktas laikomas importuotu, kai trečiojoje šalyje atliekami visi ir ypač su importo muitų rinkimu susiję muitinės formalumai. Jos teigimu, nors Reglamento Nr. 3665/87 17 straipsnio 3 dalyje buvo numatyta, kad produktas laikomas importuotu tik atlikus visus muitinės formalumus, būtinus išleisti jį į apyvartą atitinkamoje trečiojoje šalyje, vis dėlto, kadangi Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnyje „išleidimas į apyvartą“ nenurodytas, reikia daryti išvadą, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas sąmoningai atsisakė to reikalauti.

                  14

                  Danisco Zucker nurodė, jog, atsižvelgiant į tai, kad sąvoka „importas“ nėra apibrėžta teisės aktuose ir kad eksporto grąžinamųjų išmokų tikslas – sumažinti atitinkamų produktų kiekį Sąjungos rinkoje, svarbu tik atlikti muitinės formalumus. Aplinkybė, kad muitai buvo arba nebuvo sumokėti, atvirkščiai, neturi reikšmės.

               15

               Galiausiai Danisco Zucker pažymėjo, kad negali būti jokio skirtumo, pagal kokią procedūrą trečiojoje šalyje atliekami su produktu susiję muitinės formalumai: pagal laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą, taikant muitų grąžinimo sistemą, ar, kaip pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju, pagal sąlyginio neapmokestinimo procedūrą. Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad įrodant importą užtenka, jog su produktu susiję muitinės formalumai yra atlikti pagal laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą, taikant muitų grąžinimo sistemą. Ieškovė, kuri yra Danisco Zucker teisių perėmėja, prašo panaikinti 2003 m. lapkričio 25 d. patikslinantį sprendimą ir 2007 m. spalio 1 d. sprendimą dėl skundo.

                  16

                  Hauptzollamt prašo atmesti ieškinį. Ji pabrėžė, kad šiuo atveju baltasis cukrus, muitinėje įformintas atlikus tik laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą, nemokant importo muitų, buvo muitinės prižiūrimas nuo jo muitinio įforminimo iki laikinojo įvežimo perdirbti procedūros užbaigimo, kai kompensaciniai produktai buvo reeksportuoti. Todėl baltuoju cukrumi nebuvo galima laisvai prekiauti trečiojoje šalyje.

               17

               Šiomis aplinkybėmis Finanzgericht Hamburg nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
               „Ar <...> Reglamento <...> Nr. 800/1999 <...> 15 straipsnio 1 dalyje ir 3 dalyje nustatyta diferencijuotos grąžinamosios išmokos gavimo sąlyga, t. y. reikalavimas, kad būtų atlikti su importu susiję muitinės formalumai, yra įvykdyta, jei paskirties trečiojoje šalyje produktui įforminus laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą, nemokant importo muitų, jis buvo iš esmės perdirbtas ar apdorotas, kaip tai suprantama pagal [Muitinės kodekso] 24 straipsnį, o po šio perdirbimo arba apdorojimo gautas produktas eksportuotas į trečiąją šalį?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               18

               Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnio 1 ir 3 dalis reikia aiškinti taip, kad šioje nuostatoje numatyta sąlyga gauti diferencijuotą grąžinamąją išmoką, t. y. reikalavimas, kad būtų atlikti su importu susiję muitinės formalumai, yra įvykdyta, jei paskirties trečiojoje šalyje produktui įforminus laikino įvežimo perdirbti procedūrą, nemokant importo muitų, jis buvo „iš esmės perdirbtas ar apdorotas“, kaip tai apibrėžta Muitinės kodekso 24 straipsnyje, o po šio perdirbimo arba apdorojimo gautas produktas eksportuotas į trečiąją šalį.

               19

               Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad sąvoka „importas“, kaip nurodo ieškovė pagrindinėje byloje, iš tiesų nėra apibrėžta Reglamente Nr. 800/1999. Todėl reikia nustatyti, ką ši sąvoka reiškia atsižvelgiant į šio reglamento 15 straipsnį ir į vadinamosios diferencijuotos eksporto grąžinamosios išmokos tikslą bei Reglamento Nr. 800/1999 nuostatų formuluotę.

               20

               Pagal nusistovėjusią teismo praktiką diferencijuotų eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos tikslas – atverti arba išlaikyti atviras atitinkamų trečiųjų šalių rinkas Europos Sąjungos produktų eksportui, o ši išmoka diferencijuojama siekiant atsižvelgti į kiekvienos importo rinkos, kurioje Sąjunga nori veikti, ypatybes (žr. 2010 m. kovo 18 d. Sprendimo SGS Belgium ir kt., C-218/09, Rink. p. I-2373, 38 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               21

               Iš šios teismo praktikos matyti, kad būtų nesilaikoma diferencijavimo sistemos, jei norint įgyti teisę gauti grąžinamąją išmoką, užtektų trečiojoje šalyje iškrauti nepakitusios būklės eksportuotas prekes (minėto Sprendimo SGS Belgium ir kt. 39 punktas). Kaip pabrėžia Komisija, pagal diferencijavimo sistemą reikalaujama, kad nagrinėjamas produktas iš tikrųjų ir galutinai pasiektų paskirties rinką, t. y. kad toje rinkoje juo būtų galima prekiauti. Tuo ši sistema skiriasi nuo vienodo dydžio grąžinamųjų išmokų sistemos.

               22

               Tiesa, kad Reglamento Nr. 3665/87 17 straipsnio 3 dalyje, kuri nėra taikoma šiuo atveju, kitaip nei Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnio 1 ir 3 dalyse, aiškiai nurodyta, kad turi būti atlikti visi „išleidimo į apyvartą trečiojoje šalyje muitinės formalumai“. Vis dėlto Reglamento Nr. 800/1999 17 konstatuojamojoje dalyje skelbiama, kad muitinės importo formalumai trečiojoje šalyje baigiami sumokėjus importo muitus, taikomus tam, kad būtų galima produktu prekiauti atitinkamos trečiosios šalies rinkoje.

               23

               Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad atitinkamą produktą galima laikyti importuotu į trečiąją šalį, tik jei baigti visi su importu susiję muitinės formalumai, „ypač susiję su importo muitų rinkimu“ trečiojoje šalyje. Galiausiai šio reglamento VI priedo III skyriaus 2 punkte nustatyta, kad 16 straipsnio 1 dalies b punkte numatytuose iškrovimo ir importo sertifikatuose taip pat turi būti minimas patikrinimas, ar prekių atžvilgiu buvo atlikti „galutinio importavimo“ muitinės formalumai.

               24

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, neatrodo, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas, priimdamas Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnį atsisakė reikalavimo, kad importuotas produktas galutinai pasiektų atitinkamos trečiosios šalies rinką tam, kad juo toje rinkoje būtų galima prekiauti.

               25

               Reikia pripažinti, kad su produktu pagal muitinės „laikinojo įvežimo perdirbti“ procedūrą atliekami formalumai skirti ne tam, kad šiuo produktu būtų galima prekiauti atitinkamoje trečiojoje šalyje. Atvirkščiai, tokios muitinės procedūros tikslas yra netaikyti muitų tik toms prekėms, kurios į nacionalinę muitų teritoriją įvežtos tik laikinai, kad būtų apdorotos, pataisytos ar perdirbtos, paskui reeksportuotos (žr. 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo Pometon, C-158/08, Rink. p. I-4695, 24 punktą).

               26

               Vadinasi, vien produkto, už kurį prašoma diferencijuota eksporto grąžinamoji išmoka, muitinės formalumų užbaigimas trečiojoje šalyje įforminant jam muitinės „laikinojo įvežimo perdirbti“ procedūrą, negalima laikyti „importu“ į šią trečiąją šalį, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnio 3 dalį.

               27

               Šios išvados nepaneigia tai, kad toje trečiojoje šalyje produktas buvo iš esmės perdirbtas ar apdorotas, kaip apibrėžta Muitinės kodekso 24 straipsnyje. Šiuo atžvilgiu užtenka konstatuoti, kad muitinės „laikinojo įvežimo perdirbti“ procedūros pasirinkimas reiškia, jog atitinkamoje trečiojoje šalyje nebus prekiaujama nei pačiu produktu, nei kompensaciniu produktu, kurio sudėtyje jis yra.

               28

               Jos taip pat nepaneigia argumentas, kad toks Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnio aiškinimas prieštarautų šio reglamento 20 straipsniui, kuriame numatyta, kad tam tikrais atvejais įrodymas, jog produktas buvo iš esmės perdirbtas, kaip apibrėžta Muitinės kodekso 24 straipsnyje, gali išsklaidyti abejones dėl to, ar įvykdyta sąlyga skirti eksporto grąžinamąją išmoką.

               29

               Iš tiesų, kaip pabrėžė Komisija, Reglamento Nr. 800/1999 20 straipsniu, kaip nuostata, užkertančia kelią piktnaudžiauti, siekiama kito tikslo nei šio reglamento 15 straipsniu. Minėtas 20 straipsnis leidžia užkirsti kelią nepagrįstam reikalavimui grąžinti išmoką, kuri jau pagrįstai paskirta, tačiau nesukuria naujų arba kitokių sąlygų eksporto išmokai gauti. Todėl jis netaikomas tokiu atveju, kai, kaip pagrindinėje byloje, nuo pradžių aišku, kad neįvykdytos sąlygos išmokėti grąžinamąją eksporto išmoką.

               30

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnio 1 ir 3 dalis aiškintina taip: šioje nuostatoje numatyta sąlyga gauti diferencijuotą grąžinamąją išmoką, t. y. reikalavimas, kad būtų atlikti su importu susiję muitinės formalumai, nėra įvykdyta, jei paskirties trečiojoje šalyje produktui įforminus laikino įvežimo perdirbti procedūrą, nemokant importo muitų, jis buvo „iš esmės perdirbtas ar apdorotas“, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 24 straipsnį, o po šio perdirbimo arba apdorojimo gautas produktas eksportuotas į trečiąją šalį.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               31

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

                     1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 800/1999, nustatančio bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles, iš dalies pakeisto 2003 m. kovo 11 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 444/2003, 15 straipsnio 1 ir 3 dalis reikia aiškinti taip: šioje nuostatoje numatyta sąlyga gauti diferencijuotą grąžinamąją išmoką, t. y. reikalavimas, kad būtų atlikti su importu susiję muitinės formalumai, nėra įvykdyta, jei paskirties trečiojoje šalyje produktui įforminus laikino įvežimo perdirbti procedūrą, nemokant importo muitų, jis buvo „iš esmės perdirbtas ar apdorotas“, kaip tai suprantama pagal 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 24 straipsnį, o po šio perdirbimo arba apdorojimo gautas produktas eksportuotas į trečiąją šalį.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


1982 m. kovo 11 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Dunstan Curtis prieš Europos Parlamentą. # Byla 167/80.


title: 2009 m. sausio 20 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Sony Music Entertainment (Germany) GmbH prieš Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesgerichtshof - Vokietija.#Autorių teisėms gretutinės teisės - Fonogramų gamintojų teisės - Atgaminimo teisė - Platinimo teisė - Apsaugos terminas - Direktyva 2006/116/EB - Trečiosios šalies piliečių teisės.#Byla C-240/07.

text:
      Byla C‑240/07
      Sony Music Entertainment (Germany) GmbH
      prieš
      Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH
      (Bundesgerichtshof prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Autorių teisėms gretutinės teisės – Fonogramų gamintojų teisės – Atgaminimo teisė – Platinimo teisė – Apsaugos terminas – Direktyva 2006/116/EB – Trečiosios šalies piliečių teisės“
      Sprendimo santrauka
      1.        Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Apsaugos terminas – Direktyva 2006/116 – Taikymo sritis
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/116 3 konstatuojamoji dalis ir 10 straipsnio 2 dalis)
      2.        Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Apsaugos terminas – Direktyva 2006/116 – Taikymo sritis
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/116 3 bei 17 konstatuojamosios dalys ir 10 straipsnio 2 dalis)
      1.        Direktyvoje 2006/116 dėl autorių ir tam tikrų gretutinių teisių apsaugos terminų numatyti apsaugos terminai pagal šios direktyvos
         10 straipsnio 2 dalį taikomi ir tuo atveju, kai atitinkamas objektas niekada nebuvo saugomas valstybėje narėje, kurioje reikalaujama
         apsaugos.

      Iš šios nuostatos teksto matyti, kad numatyta pirmoji alternatyvi sąlyga susijusi su išankstinės aptariamo objekto apsaugos
         bent vienoje valstybėje narėje buvimu. Šioje nuostatoje nėra nurodyta, kad tai būtų valstybė narė, kurioje reikalaujama direktyvoje
         numatytos apsaugos.

      Be to, Direktyvos 2006/116 3 konstatuojamojoje dalyje numatyta, jog siekiant, kad vidaus rinka veiktų sklandžiai, šia direktyva
         norima valstybių narių įstatymus suderinti taip, kad apsaugos terminai visoje Bendrijoje būtų vienodi.

      Šiomis aplinkybėmis toks Direktyvos 2006/116 10 straipsnio 2 dalies aiškinimas, kad šioje nuostatoje numatytos pirmosios alternatyvios
         sąlygos taikymas priklauso nuo to, ar pagal valstybės narės, kurioje reikalaujama šia direktyva numatytos apsaugos, teisės
         aktus užtikrinama apsauga, nors tokia išankstinė apsauga jau buvo suteikta kitoje valstybėje narėje, prieštarauja nagrinėjamos
         nuostatos tekstui ir šios direktyvos tikslui.

      (žr. 22–25 punktus ir rezoliucinės dalies1 punktą)
      2.        Direktyvos 2006/116 dėl autorių ir tam tikrų gretutinių teisių apsaugos terminų 10 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama
         taip, kad šioje direktyvoje numatyti apsaugos terminai taikomi tokiu atveju, kai 1995 m. liepos 1 d. aptariamas kūrinys ar
         objektas buvo saugomas bent vienoje valstybėje narėje pagal šios valstybės narės nacionalines nuostatas dėl autorių teisių
         ar gretutinių teisių ir kai šių teisių į šį kūrinį ar objektą turėtojui, kuris yra trečiosios šalies pilietis, minėtą dieną
         buvo taikoma šiose nacionalinėse nuostatose numatyta apsauga.

      Pagal minėtą nuostatą siekiant išsiaiškinti, ar autorių teisėms gretutinių teisių į kūrinį ar objektą turėtojui, esančiam
         trečiosios šalies piliečiu, 1995 m. liepos 1 d. buvo taikoma apsauga bent vienoje valstybėje narėje, reikia atsižvelgti į
         šios valstybės narės, o ne į valstybės narės, kurioje reikalaujama šia direktyva numatytos apsaugos, nacionalines nuostatas.
         Be to, šią išvadą patvirtina minėtos direktyvos 3 ir 17 konstatuojamosios dalys, kuriose nurodyta, ko siekiama suderinimu,
         ir visų pirma, kad siekiant, jog vidaus rinka veiktų sklandžiai, reikia numatyti, kad atskaitos taškas, nuo kurio skaičiuojamas
         autorių teisėms gretutinių teisių apsaugos terminas, taip pat šių teisų apsaugos terminai visoje Bendrijoje būtų vienodi.

      Iš to matyti, kad kūrinio ar objekto, 1995 m. liepos 1 d. saugomo bent vienoje valstybėje narėje pagal šios valstybės narės
         nacionalines nuostatas, atžvilgiu tai, kad šios apsaugos turėtojas yra trečiosios šalies pilietis, kuriam valstybėje narėje,
         kur reikalaujama taikyti Direktyvoje 2006/116 numatytą apsaugos terminą, netaikoma apsauga pagal šios valstybės narės nacionalinę
         teisę, nėra svarbu norint taikyti minėtos direktyvos 10 straipsnio 2 dalį. Iš tikrųjų svarbu išsiaiškinti, ar 1995 m. liepos
         1 d. nagrinėjamas kūrinys arba objektas buvo saugomas bent pagal vienos valstybės narės nacionalines nuostatas.

      (žr. 34–35, 37 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2009 m. sausio 20 d.(*)

      „Autorių teisėms gretutinės teisės – Fonogramų gamintojų teisės – Atgaminimo teisė – Platinimo teisė – Apsaugos terminas – Direktyva 2006/116/EB – Trečiosios šalies piliečių teisės“
      Byloje C‑240/07
      dėl 2007 m. kovo 29 d. Bundesgerichtshof (Vokietija) nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2007 m. gegužės 16 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti
         prejudicinį sprendimą byloje

      Sony Music Entertainment (Germany) GmbH
      prieš
      Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH,
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot
         ir T. von Danwitz, teisėjai J. Makarczyk, P. Kūris, E. Juhász, G. Arestis (pranešėjas), L. Bay Larsen ir P. Lindh,

      generalinis advokatas D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      posėdžio sekretorius B. Fülöp, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. balandžio 15 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Sony Music Entertainment (Germany) GmbH, atstovaujamos advokato M. Schaefer,

      –        Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH, atstovaujamos advokatų R. Nirk ir E. Schott,

      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos W. Wils ir H. Krämer,
      susipažinęs su 2008 m. gegužės 22 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/116/EB
         dėl autorių ir tam tikrų gretutinių teisių apsaugos terminų (OL L 372, p. 12) 10 straipsnio išaiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp Sony Music Entertainment (Germany) GmbH (toliau – Sony) ir Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH (toliau – Falcon) dėl tam tikrų autorių teisėms gretutinių teisių apsaugos.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        1992 m. lapkričio 19 d. Tarybos direktyvos 92/100/EEB dėl nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių
         teisėms, intelektinės nuosavybės srityje (OL L 346; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 120) 12 straipsnyje
         buvo numatyta:

      „Nepažeidžiant tolesnio derinimo, šioje direktyvoje minėtos atlikėjų, fonogramų gamintojų ir transliuojančiųjų organizacijų
         teisės galioja iki atitinkamų terminų, nustatytų 1961 m. spalio 26 d. Romoje priimtoje tarptautinėje konvencijoje dėl atlikėjų,
         fonogramų gamintojų ir transliuojančiųjų organizacijų apsaugos, pabaigos. Šioje direktyvoje minėtos filmų pirmųjų įrašų gamintojų
         teisės galioja 20 metų, skaičiuojant nuo tų metų, kuriais šis įrašas buvo padarytas, pabaigos.“ (Pataisytas vertimas)

      4        1993 m. spalio 29 d. Tarybos direktyvos 93/98/EEB dėl autorių ir gretutinių teisių apsaugos terminų suderinimo (OL L 290;
         2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 141) 3 straipsniu Direktyvos 92/100 12 straipsnyje numatytas apsaugos
         terminas buvo pratęstas iki 50 metų.

      5        Direktyva 2006/116 kodifikavo Direktyvą 93/98. Direktyvos 2006/116 3 straipsnio 2 dalyje numatyta:

      „Fonogramų gamintojų teisės nustoja galioti praėjus 50 metų nuo įrašo dienos. <...>
      Tačiau tais atvejais, kai fonogramų gamintojų teisės pasibaigus apsaugos, kuri joms pripažinta remiantis Direktyvos 93/98/EEB
         tokia redakcija, kokia ji buvo prieš 2001 m. gegužės 22 d. (Europos Parlamento ir Tarybos) direktyva 2001/29/EB (OL L 167;
         2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230) nustatytus pakeitimus, 3 straipsnio 2 dalimi, terminui nebebuvo
         saugomos 2002 m. gruodžio 22 d., pagal šią dalį apsauga šioms teisėms iš naujo nesuteikiama.“

      6        Direktyvos 2006/116 7 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:

      „1.      Kai kūrinio kilmės šalis pagal Berno konvenciją (dėl literatūros ir meno kūrinių apsaugos (1971 m. liepos 24 d. Paryžiaus
         aktas)) yra trečioji šalis, o kūrinio autorius nėra Bendrijos pilietis, valstybės narės taiko tokį patį apsaugos terminą,
         koks nustatytas kūrinio kilmės šalyje, tačiau šis terminas negali būti ilgesnis už tą, kuris nurodytas 1 straipsnyje.

      2.      3 straipsnyje nustatyti apsaugos terminai galioja ir tiems teisių turėtojams, kurie nėra Bendrijos piliečiai, bet valstybės
         narės suteikia jiems tokią apsaugą. Tačiau, nepažeidžiant valstybių narių tarptautinių įsipareigojimų, valstybių narių nustatytas
         apsaugos terminas neturi viršyti teisių turėtojo šalyje nustatyto apsaugos termino ir 3 straipsnyje nurodyto termino.“

      7        Direktyvos 2006/116 10 straipsnio „Taikymas laiko atžvilgiu“ 1–3 dalyse numatyta:

      „1.      Jei apsaugos termino, kuris yra ilgesnis negu nustatyta šioje direktyvoje, eiga valstybėje narėje prasidėjo iki 1995 m. liepos
         1 d., tas apsaugos terminas valstybėje narėje neturi būti sutrumpintas dėl šios direktyvos.

      2.      Visiems kūriniams ir apsaugos objektams, kurie 1 dalyje nurodytu metu bent vienoje valstybėje narėje buvo saugomi pagal nacionalines
         autorių ar gretutinių teisių nuostatas, ir tiems, kurie atitinka <...> Direktyvoje 92/100 <...> nurodytus apsaugos kriterijus,
         taikomi šioje direktyvoje nustatyti apsaugos terminai.

      3.      Ši direktyva nepažeidžia jokių naudojimo veiksmų, atliktų iki 1 dalyje nurodytos datos. Valstybės narės priima specialias
         nuostatas, reikalingas trečiųjų šalių įgytoms teisėms apsaugoti.“

       Nacionalinės teisės aktai
      8        1965 m. rugsėjo 9 d. Autorių teisių ir gretutinių teisių įstatymo (Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte) (BGBl. 1965
         I, p. 1273), iš dalies pakeisto 1995 m. birželio 23 d. Įstatymu (BGBl. 1995 I, p. 842, toliau – UrhG), 137 f straipsnyje įtvirtintos
         pereinamojo laikotarpio nuostatos perkeliant Direktyvą 93/98.

      9        UrhG 137 f straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodyta:

      „2.      Nuo 1995 m. liepos 1 d. galiojančios šio įstatymo redakcijos nuostatos taikomos ir kūriniams, kurių apsauga pagal šį įstatymą
         baigėsi iki 1995 m. liepos 1 d., tačiau vis dar egzistuoja pagal kitos Europos Sąjungos valstybės narės arba Europos ekonominės
         erdvės susitarimo susitariančiosios šalies įstatymus. Pirmasis sakinys atitinkamai taikomas po autorių mirties išleistų kūrinių
         leidėjų (71 straipsnis), atlikėjų (73 straipsnis), fonogramų gamintojų (85 straipsnis), transliuojančiųjų organizacijų (87 straipsnis)
         ir filmų gamintojų (94 ir 95 straipsniai) gretutinėms teisėms.

      3.      Jeigu pagal 2 dalį kūrinio apsauga atkuriama šio įstatymo galiojimo teritorijoje, atkurtos teisės priklauso autoriui. Tačiau
         iki 1995 m. liepos 1 d. pradėtas naudojimas gali būti tęsiamas nustatyta tvarka. Už naudojimą po 1995 m. liepos 1 d. turi
         būti mokamas tinkamas atlyginimas. 1–3 sakiniai atitinkamai taikomi gretutinėms teisėms.“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      10      Kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, Falcon prekiauja dviem fonogramomis, kuriose įrašyti atlikėjo Bob Dylan kūriniai. Pirmoji kompaktinė plokštelė vadinasi „Bob Dylan
         – Blowin in the Wind“, o antroji – „Bob Dylan – Gates of Eden“.

      11      Šiose fonogramose įrašyti kūriniai, pasirodę albumuose „Bob Dylan – Bringing It All Back Home“, „The Times They Are A-Changin“
         ir „High-way 61 Revisited“. Šie albumai JAV buvo paskelbti iki 1966 m. sausio 1 dienos.

      12      Ieškovė pagrindinėje byloje Sony yra to paties vardo Japonijos bendrovės, veikiančios keliose valstybėse, dukterinė bendrovė.

      13      Kompetenciją turinčiame Landgericht (Apygardos teismas) Sony reikalavo, kad Falcon būtų uždrausta dauginti ir (arba) pavesti dauginti bei platinti ir (arba) pavesti platinti fonogramas „Bob Dylan – Blowin
         in the Wind“ ir „Bob Dylan – Gates of Eden“. Be to, ji reikalavo nurodyti Falcon pateikti informaciją ir konstatuoti jai tenkančią pareigą atlyginti žalą.

      14      Falcon tvirtino, kad Vokietijoje nė vienas fonogramų gamintojas neturi teisių į iki 1966 m. sausio 1 d. įrašytus Bob Dylan albumus.

      15      Landgericht atmetė Sony ieškinį. Apeliacinis teismas, į kurį kreipėsi Sony, pripažino, kad fonogramų gamintojo teisės į pagrindinėje byloje nagrinėjamus kūrinius neabejotinai buvo veiksmingai perleistos
         Sony. Tačiau šis teismas atmetė Sony apeliacinį skundą nuspręsdamas, kad pagal 1971 m. spalio 29 d. Ženevoje priimtą konvenciją dėl fonogramų gamintojų apsaugos
         nuo neteisėto jų fonogramų kopijavimo, galiojančią Vokietijoje ir JAV, iš UrhG 85 straipsnio išplaukiančia autorių teisių
         apsauga fonogramų gamintojai gali naudotis tik įrašų, pagamintų po 1966 m. sausio 1 d., atžvilgiu. Be to, apeliacinis teismas
         nusprendė, kad iki šios datos pagaminti muzikos įrašai taip pat negali būti apsaugoti pagal UrhG 137 f straipsnį, kuris yra
         pereinamojo laikotarpio nuostata, kol nacionalinė teisė bus suderinta su Direktyva 93/98. Iš tikrųjų šio straipsnio 2 dalis
         netaikoma fonogramoms, pagamintoms iki 1966 m. sausio 1 d., nes jos Vokietijoje niekada nebuvo saugomos.

      16      Šiomis aplinkybėmis Sony pateikė Bundesgerichtshof kasacinį skundą dėl apeliacinio teismo sprendimo, ir Bundesgerichtshof, manydamas, kad sprendimas dėl kasacinio skundo priklauso nuo Direktyvos 2006/116 10 straipsnio 2 dalies išaiškinimo, nusprendė
         sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.       Ar atsižvelgiant į Direktyvos 2006/116 <...> 10 straipsnio 2 dalyje įtvirtintas sąlygas šioje direktyvoje numatyti apsaugos
         terminai taikomi ir tuo atveju, kai atitinkamas objektas niekada nebuvo saugomas valstybėje narėje, kurioje reikalaujama apsaugos?

      2.      Teigiamai atsakius į pirmąjį klausimą:
      a)      Ar valstybių narių nuostatos dėl teisių turėtojų, kurie nėra Bendrijos piliečiai, apsaugos yra nacionalinės nuostatos Direktyvos 2006/116
         <...> 10 straipsnio 2 dalies prasme?

      b)      Ar Direktyvoje 2006/116 <...> nustatyti apsaugos terminai pagal 10 straipsnio 2 dalį taikomi ir tiems objektams, kurie 1995 m.
         liepos 1 d. atitiko <...> Direktyvoje 92/100 <...> nustatytus apsaugos kriterijus, tačiau teisių į juos turėtojai nėra Bendrijos
         piliečiai?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      17      Pirmiausia reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos autorių teisėms gretutinės teisės susijusios su teisėmis
         atgaminti ir platinti fonogramas. Neginčijama, kad šios teisės buvo veiksmingai perduotos Sony.

      18      Be to, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal UrhG 126 straipsnį įmonės, kurių buveinė yra JAV, gali Vokietijoje
         naudotis šio sprendimo 15 punkte minėtoje konvencijoje numatyta apsauga tik įrašams, pagamintiems po 1966 m. sausio 1 d.,
         o taip nėra pagrindinėje byloje nagrinėjamų fonogramų atveju. Taikant UrhG 137 f straipsnio 2 dalį šios fonogramos Vokietijos
         teritorijoje taip pat nėra saugomos, nes ši nuostata taikoma tada, kai aptariamas objektas minėtoje teritorijoje saugomas
         iki 1995 m. liepos 1 d., o minėtų fonogramų atveju to niekada nebuvo.

      19      Taip pat reikia pabrėžti, kad, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą teksto, šiame prašyme remiamasi teiginiu,
         kad Jungtinės Karalystės teisės aktuose numatyta apsauga taikoma fonogramoms, kurios pagamintos iki 1966 m. sausio 1 d., ir
         kad ši apsauga išplėsta Amerikos gamintojų fonogramų, paskelbtų JAV, atžvilgiu.

       Dėl pirmojo klausimo
      20      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar objektams, kurie niekada nebuvo saugomi
         valstybėje narėje, kurioje reikalaujama apsaugos, reikia suteikti Direktyvos 2006/116 10 straipsnio 2 dalyje numatytą apsaugos
         terminą.

      21      Pagal Direktyvos 2006/116 10 straipsnio 2 dalį šios direktyvos 3 straipsnio 2 dalyje numatyti fonogramų gamintojų teisių apsaugos
         terminai taikomi aptariamam objektui, jeigu 1995 m. liepos 1 d. jis bent vienoje valstybėje narėje buvo saugomas pagal nacionalines
         autorių teisių ar gretutinių teisių nuostatas arba jeigu šis objektas atitinka Direktyvoje 92/100 numatytus apsaugos kriterijus.

      22      Taigi iš minėtos 10 straipsnio 2 dalies teksto matyti, kad šioje nuostatoje numatyta pirmoji alternatyvi sąlyga susijusi su
         išankstinės aptariamo objekto apsaugos bent vienoje valstybėje narėje buvimu. Šioje nuostatoje nėra nurodyta, kad tai būtų
         valstybė narė, kurioje reikalaujama Direktyvoje 2006/116 numatytos apsaugos.

      23      Be to, svarbu pastebėti, kad Direktyvos 2006/116 trečioje konstatuojamojoje dalyje numatyta, jog skirtumai tarp nacionalinių
         įstatymų gali tapti kliūtimi laisvam prekių judėjimui bei paslaugų teikimui ir iškreipti konkurenciją bendrojoje rinkoje.
         Siekiant, kad vidaus rinka veiktų sklandžiai, šia direktyva norima valstybių narių įstatymus suderinti taip, kad apsaugos
         terminai visoje Bendrijoje būtų vienodi.

      24      Šiomis aplinkybėmis toks Direktyvos 2006/116 10 straipsnio 2 dalies aiškinimas, kad šioje nuostatoje numatytos pirmosios alternatyvios
         sąlygos taikymas priklauso nuo to, ar pagal valstybės narės, kurioje reikalaujama šia direktyva numatytos apsaugos, teisės
         aktus užtikrinama apsauga, nors tokia išankstinė apsauga jau būtų suteikta kitoje valstybėje narėje, prieštarauja nagrinėjamos
         nuostatos tekstui ir šios direktyvos tikslui.

      25      Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad pagal Direktyvos 2006/116 10 straipsnio 2 dalį šioje direktyvoje numatytas
         apsaugos terminas taikomas ir tuo atveju, kai aptariamas objektas niekada nebuvo saugomas valstybėje narėje, kurioje reikalaujama
         apsaugos.

       Dėl antrojo klausimo a punkto
      26      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar nuostatos dėl autorių teisėms gretutinių
         teisių turėtojų, kurie nėra Bendrijos piliečiai, apsaugos taip pat yra nacionalinės nuostatos Direktyvos 2006/116 10 straipsnio
         2 dalies pirmosios alternatyvios sąlygos prasme.

      27      Reikia pažymėti, kaip išvados 64 punkte paminėjo generalinis advokatas, kad Direktyvos 2006/116 10 straipsnio 2 dalies nuostatose
         numatytas apsaugos dalykas ir jos taikomos visiems kūriniams bei objektams, kurie iki 1995 m. liepos 1 d. buvo saugomi bent
         pagal vienos valstybės narės nuostatas autorių teisių ar gretutinių teisių srityje.

      28      Šiuo atžvilgiu iš minėtos 10 straipsnio 2 dalies teksto nematyti, kad joje būtų daroma nuoroda tik į nacionalines nuostatas
         dėl autorių teisių arba gretutinių teisių, susijusių su šių teisių turėtojų, kurie yra Bendrijos piliečiai, apsauga. Iš tikrųjų
         pagal šią nuostatą visiems kūriniams ir objektams, kurie 1995 m. liepos 1 d. buvo saugomi bent vienoje valstybėje narėje,
         valstybės narės turi taikyti Direktyvoje 2006/116 numatytus apsaugos terminus.

      29      Taigi taikant Direktyvos 2006/116 10 straipsnio 2 dalį reikia išnagrinėti, ar gali būti laikoma, kad kūrinys arba objektas
         1995 m. liepos 1 d. buvo saugomas bent vienoje valstybėje narėje, neatsižvelgiant į autorių teisėms gretutinių teisių į šį
         kūrinį ar objektą turėtojo pilietybę.

      30      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Bundesgerichtshof kyla abejonių dėl to, ar toks Direktyvos 2006/116 10 straipsnio 2 dalies aiškinimas, kad šia nuostata gali naudotis autorių
         teisėms gretutinių teisių turėtojai, kurie nėra Bendrijos piliečiai, yra suderinamas su šios direktyvos 7 straipsnio 2 dalimi.

      31      Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad Direktyvos 2006/116 10 straipsnio 2 dalimi siekiama nustatyti sąlygas, kurioms esant
         susidariusioms situacijoms laikinai taikomi šioje direktyvoje numatyti autorių teisėms gretutinių teisių apsaugos terminai.
         Šioje nuostatoje numatyta, kad šie terminai taikomi kūriniams ir objektams, kuriems 1995 m. liepos 1 d. bent vienoje valstybėje
         narėje taikoma apsauga pagal nacionalines autorių teisių ar gretutinių teisių nuostatas.

      32      Minėta 10 straipsnio 2 dalimi nėra siekiama, kad Direktyvos 2006/116 7 straipsnio 2 dalyje pateiktas sprendimas būtų atmestas
         visais atvejais, kai autorių teisėms gretutinių teisių turėtojai, kurie nėra Bendrijos piliečiai, reikalauja taikyti šioje
         direktyvoje numatytus apsaugos terminus kūriniui arba objektui, kuris neatitinka nė vienos iš dviejų šios direktyvos 10 straipsnio
         2 dalies pereinamojo laikotarpio nuostatoje numatytų alternatyvių sąlygų.

      33      Iš tikrųjų minėta 7 straipsnio 2 dalimi siekiama nustatyti, kaip apsaugomos autorių teisėms gretutinės teisės, kurias turi
         ne Bendrijos piliečiai, šiuo atžvilgiu numatant, kad minėtos direktyvos 3 straipsnyje nustatyti apsaugos terminai taikomi
         ir tokiems teisių turėtojams, jeigu tokią apsaugą jiems suteikia valstybės narės.

      34      Remiantis tuo, kas išdėstyta, pagal Direktyvos 2006/116 10 straipsnio 2 dalį siekiant išsiaiškinti, ar autorių teisėms gretutinių
         teisių į kūrinį ar objektą turėtojui, esančiam trečiosios šalies piliečiu, 1995 m. liepos 1 d. buvo taikoma apsauga bent vienoje
         valstybėje narėje, reikia atsižvelgti į šios valstybės narės, o ne į valstybės narės, kurioje reikalaujama šia direktyva numatytos
         apsaugos, nacionalines nuostatas. Be to, šią išvadą patvirtina minėtos direktyvos trečia ir septyniolikta konstatuojamosios
         dalys, kuriose nurodyta, ko siekiama suderinimu, ir kad siekiant, jog vidaus rinka veiktų sklandžiai, visų pirma reikia numatyti,
         kad atskaitos taškas, nuo kurio skaičiuojamas autorių teisėms gretutinių teisių apsaugos terminas, taip pat šių teisų apsaugos
         terminai visoje Bendrijoje būtų vienodi.

      35      Iš to matyti, kad kūrinio ar objekto, 1995 m. liepos 1 d saugomo bent vienoje valstybėje narėje pagal šios valstybės narės
         nacionalines nuostatas, atžvilgiu tai, kad šios apsaugos turėtojas yra trečiosios šalies pilietis, kuriam valstybėje narėje,
         kurioje reikalaujama taikyti Direktyvoje 2006/116 numatytą apsaugos terminą, netaikoma apsauga pagal šios valstybės narės
         nacionalinę teisę, nėra svarbu norint taikyti minėtos direktyvos 10 straipsnio 2 dalį. Iš tikrųjų svarbu išsiaiškinti, ar
         1995 m. liepos 1 d. nagrinėjamas kūrinys arba objektas buvo saugomas bent pagal vienos valstybės narės nacionalines nuostatas.

      36      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Jungtinėje Karalystėje pagal nacionalinę teisę numatyta apsauga taikoma
         fonogramoms, kurios pagamintos iki 1966 m. sausio 1 d., ir kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos fonogramos 1995 m. liepos
         1 d. šioje valstybėje narėje jau buvo saugomos. Šiomis aplinkybėmis Direktyvos 2006/116 7 straipsnio 2 dalis negali reglamentuoti
         pagrindinėje byloje susidariusios situacijos.

      37      Todėl į antrojo klausimo a punktą reikia atsakyti, jog Direktyvos 2006/116 10 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip,
         kad šioje direktyvoje numatyti apsaugos terminai taikomi tokiu atveju, kai 1995 m. liepos 1 d. aptariamas kūrinys ar objektas
         buvo saugomas bent vienoje valstybėje narėje pagal šios valstybės narės nacionalines nuostatas dėl autorių teisių ar gretutinių
         teisių ir kai šių teisių į šį kūrinį ar objektą turėtojui, kuris yra trečiosios šalies pilietis, minėtą dieną buvo taikoma
         šiose nacionalinėse nuostatose numatyta apsauga.

       Dėl antrojo klausimo b punkto
      38      Remiantis šiuo atsakymu ir atsižvelgiant į teiginį, kuris nurodytas prašyme priimti prejudicinį sprendimą ir paminėtas šio
         sprendimo 19 punkte, nebereikia atsakyti į antrojo klausimo b punktą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      39      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2006/116/EB dėl autorių ir tam tikrų gretutinių teisių apsaugos
            terminų numatyti apsaugos terminai pagal šios direktyvos 10 straipsnio 2 dalį taikomi ir tuo atveju, kai atitinkamas objektas
            niekada nebuvo saugomas valstybėje narėje, kurioje reikalaujama apsaugos.
      Direktyvos 2006/116 10 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad šioje direktyvoje numatyti apsaugos terminai taikomi
            tokiu atveju, kai 1995 m. liepos 1 d. aptariamas kūrinys ar objektas buvo saugomas bent vienoje valstybėje narėje pagal šios
            valstybės narės nacionalines nuostatas dėl autorių teisių ar gretutinių teisių ir kai šių teisių į šį kūrinį ar objektą turėtojui,
            kuris yra trečiosios šalies pilietis, minėtą dieną buvo taikoma šiose nacionalinėse nuostatose numatyta apsauga.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


1968 m. vasario 8 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Fonderie Acciaierie Giovanni Mandelli prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 3-67.


title: 2009 m. liepos 1 d. Pirmosios instancijos teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas. # Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Valstybės pagalba - Restruktūrizavimui skirtos pagalbos schema, kurią Lenkijos Respublika nustatė plieno gamintojui - Sprendimas, kuriuo pagalba pripažinta iš dalies nesuderinama su bendrąja rinka ir kuriuo nurodyta ją susigrąžinti - Protokolas Nr. 8 dėl Lenkijos plieno pramonės restruktūrizavimo - Su bendrąja rinka nesuderinamos pagalbos susigrąžinimui taikytina palūkanų norma - Pareiga glaudžiai bendradarbiauti su valstybe nare - Reglamento (EB) Nr. 794/2004 9 straipsnio 4 dalis ir 11 straipsnio 2 dalis. # Byla T-288/06.

text:
         PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. liepos 1 d. (
            *1
         )
      „Valstybės pagalba — Restruktūrizavimui skirtos pagalbos schema, kurią Lenkijos Respublika nustatė plieno gamintojui — Sprendimas, kuriuo pagalba pripažinta iš dalies nesuderinama su bendrąja rinka ir nurodyta ją susigrąžinti — Protokolas Nr. 8 dėl Lenkijos plieno pramonės restruktūrizavimo — Palūkanų norma, taikytina grąžinant su bendrąja rinka nesuderinamą pagalbą — Pareiga glaudžiai bendradarbiauti su valstybe nare — Reglamento (EB) Nr. 794/2004 9 straipsnio 4 dalis ir 11 straipsnio 2 dalis“
      Byloje T-288/06

            Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A.
          (buvusi Huta Częstochowa S.A.), įsteigta Čenstakavoje (Lenkija), atstovaujama advokatų C. Sadkowski ir D. Sałajewski,
      ieškovė,
      prieš

         Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą C. Giolito ir A. Stobiecka-Kuik,
      atsakovę,
      dėl prašymo iš dalies panaikinti 2005 m. liepos 5 d. Komisijos sprendimą 2006/937/EB dėl valstybės pagalbos Nr. C 20/04 (ex NN 25/04) bendrovei Huta Częstochowa S.A. (OL L 366, 2006, p. 1) tiek, kiek tam tikra pagalba juo pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka, ir Lenkijos Respublikai nurodyta ją susigrąžinti,
      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (aštuntoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkė E. Martins Ribeiro, teisėjai S. Papasavvas ir A. Dittrich (pranešėjas),
      posėdžio sekretorė K. Pocheć, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. rugsėjo 4 d. posėdžiui,
      priima šį

         Sprendimą

         Teisinis pagrindas

               1

               Pagal 1991 m. gruodžio 16 d Europos susitarimo, steigiančio Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Lenkijos Respublikos asociaciją, Protokolo Nr. 2 dėl EAPB prekių (JO L 348, 1993, p. 2, toliau – Protokolas Nr. 2) 8 straipsnį:
               „1.   Su šio Susitarimo sklandžiu veikimu yra nesuderinami, jei gali daryti poveikį Bendrijos ir Lenkijos tarpusavio prekybai:
               <…>

                        iii)

                        bet kokia valstybės pagalba, išskyrus atvejus, kai taikomos EAPB sutartyje įtvirtintos leidžiančios nukrypti nuostatos.

                  <…>
               4.   Šalys pripažįsta, kad per pirmuosius penkerius metus nuo Susitarimo įsigaliojimo ir nukrypstant nuo 1 dalies iii punkto (Lenkijos Respublikai) suteikiami išimtiniai įgaliojimai, kiek tai susiję su „EAPB plieno“ prekėmis, suteikti valstybės pagalbą restruktūrizavimui, su sąlyga, kad:

                        —

                        restruktūrizavimo programa bus susijusi su visuotinu Lenkijos pajėgumo racionalizavimu ir mažinimu,

                        —

                        restruktūrizavimo laikotarpio pabaigoje tokia pagalba ją gavusioms įmonėms padės tapti gyvybingoms įprastinėmis rinkos sąlygomis,

                        —

                        tokios pagalbos dydis ir intensyvumas bus griežtai apriboti iki būtino tokiam gyvybingumui atkurti lygio ir laipsniškai mažinami.

                  Asociacijos taryba, atsižvelgusi į ekonominę (Lenkijos Respublikos) situaciją, sprendžia dėl galimybės pratęsti numatytą penkerių metų laikotarpį.“

               2

               2002 m. spalio 23 d. ES–Lenkijos asociacijos tarybos sprendimu Nr. 3/2002, pratęsiančiu Protokolo Nr. 2 8 straipsnio 4 dalyje numatytą laikotarpį (OL L 186, 2003, p. 38), aštuoneriems papildomiems metams, skaičiuojant nuo 1997 m. sausio 1 d., arba iki Lenkijos Respublikos įstojimo į Europos Sąjungą, buvo pratęstas laikotarpis, per kurį Lenkijos Respublika turėjo išimtinius įgaliojimus, kiek tai susiję su „plieno“ prekėmis, suteikti valstybės pagalbą restruktūrizavimui pagal Protokolo Nr. 2 8 straipsnio 4 dalyje numatytas sąlygas. Minėto sprendimo 2 straipsnyje numatyta:
               „(Lenkijos Respublika) pateikia Komisijai <…> restruktūrizavimo programą ir verslo planus, kurie atitinka Protokolo (Nr.) 2 8 straipsnio 4 dalyje išvardytus reikalavimus ir kuriuos nacionalinė institucija, atsakinga už valstybės pagalbos priežiūrą (Konkurencijos ir vartotojų apsaugos tarnyba), įvertino ir priėmė.“

               3

               Prie Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų pridėtu Protokolu Nr. 8 dėl Lenkijos plieno pramonės restruktūrizavimo (OL L 236, 2003, p. 948, toliau – Protokolas Nr. 8), nukrypstant nuo bendrųjų su valstybės pagalba susijusių taisyklių, Lenkijos Respublikai buvo leista teikti restruktūrizavimo pagalbą plieno sektoriui pagal restruktūrizavimo plane ir šiame protokole nustatytas sąlygas. Jame numatyta:

                        „1.

                        Nepaisant EB 87 ir 88 straipsnių, valstybės pagalba, kurią (Lenkijos Respublika) suteikė atskirų Lenkijos plieno pramonės dalių restruktūrizavimui, laikoma suderinama su bendrąja rinka, jeigu:

                                 —

                                 Protokolo (Nr. 2) <…> 8 straipsnio 4 dalyje numatytas laikotarpis buvo pratęstas iki įstojimo dienos,

                                 —

                                 restruktūrizavimo plane, kuriuo remiantis pirmiau minėto Protokolo galiojimas buvo pratęstas, išdėstytų sąlygų yra laikomasi 2002–2006 m. laikotarpiu,

                                 —

                                 yra įvykdytos šiame Protokole išdėstytos sąlygos, ir

                                 —

                                 restruktūrizavimui skirta valstybės pagalba nebeteikiama Lenkijos plieno pramonei po įstojimo dienos.

                        2.

                        <…>

                        3.

                        Tik bendrovės, kurios išvardytos 1 priede (toliau – bendrovės gavėjos) turi teisę gauti valstybės pagalbą pagal Lenkijos plieno pramonės restruktūrizavimo programą.

                        4.

                        Bendrovė gavėja negali:

                                 a)

                                 susijungimo su bendrove, kuri neįtraukta į 1 priedą, atveju – perduoti pagalbos, suteiktos bendrovei gavėjai, teikiamą naudą;

                                 b)

                                 perimti bet kokios bendrovės, kuri neįtraukta į 1 priedą ir kuriai paskelbtas bankrotas iki 2006 m. gruodžio 31 d., turtą.

                        5.

                        <…>

                        6.

                        Restruktūrizavimo pagalbos, kuri bus suteikiama bendrovėms gavėjoms, dydis nustatomas remiantis pagrindimu, išdėstytu patvirtintame Lenkijos plieno pramonės restruktūrizavimo plane ir Tarybos patvirtintuose individualiuose verslo planuose. Tačiau bet kuriuo atveju 1997–2003 m. laikotarpiu suteikta pagalba neturi viršyti bendros 3387070000 PLN sumos.
                        <…>
                        (Lenkijos Respublika) neteikia jokios kitos restruktūrizavimui skirtos valstybės pagalbos Lenkijos plieno pramonei.

                  <…>

                        10.

                        Bet kokiems vėlesniems bendro restruktūrizavimo plano ir individualių planų pakeitimams turi pritarti Komisija ir tam tikrais atvejais Taryba.

                  <…>

                        18.

                        Jei monitoringas atskleidžia, kad:
                        <…>

                                 c)

                                 (Lenkijos Respublika) restruktūrizavimo laikotarpiu teikė papildomą įsipareigojimus pažeidžiančią valstybės pagalbą plieno pramonei ir konkrečiai bendrovėms gavėjoms,

                           šiame Protokole išdėstytos pereinamojo laikotarpio priemonės negalioja.
                        Komisija imasi reikiamų priemonių, įpareigojančių atitinkamą bendrovę grąžinti bet kokią pagalbą, suteiktą pažeidžiant šiame Protokole išdėstytas sąlygas.“

               4

               1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB Sutarties (88) straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 7 straipsnio 5 dalyje numatyta:
               „Jeigu Komisija nustato, kad pranešime nurodyta pagalba prieštarauja bendrajai rinkai, ji nusprendžia, kad minėtoji pagalba negali būti įgyvendinta <…>“

               5

               2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999 (OL L 140, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 4 t., p. 3), 9 straipsnyje numatyta:
               „1.   Jei kitaip nenumatyta kokiame nors specialiame sprendime, valstybės pagalbos, suteiktos pažeidžiant Sutarties (EB) 88 straipsnio 3 dalį, susigrąžinimui taikytina palūkanų norma – tai metinė procentinė norma, nustatoma kiekvieniems kalendoriniams metams.
               Ji apskaičiuojama remiantis penkerių metų rugsėjį, spalį ir lapkritį buvusių tarpbankinių apsikeitimo sandorių palūkanų normų vidurkiu, padidinus 75 baziniais punktais. Deramai pagrįstais atvejais Komisija vienai ir kelioms valstybėms narėms gali padidinti normą daugiau kaip 75 baziniais punktais.
               <…>
               4.   Nesant patikimų arba lygiaverčių duomenų, arba išimtiniais atvejais Komisija, glaudžiai bendradarbiaudama su atitinkama valstybe nare (valstybėmis narėmis), gali nustatyti valstybės pagalbos susigrąžinimo palūkanų normą vienai ar kelioms valstybėms narėms, taikydama skirtingą metodą ir remdamasi savo turima informacija.“

               6

               Dėl palūkanų normos taikymo ypatumų minėto reglamento 11 straipsnio 2 dalyje numatyta:
               „Palūkanų norma taikoma pagrindinei sumai ir susikaupusioms palūkanoms iki tos dienos, kai pagalba bus susigrąžinta. Nuo susikaupusių palūkanų ankstesniaisiais metais skaičiuojamos palūkanos kiekvienais vėlesniaisiais metais.“

         Faktinės bylos aplinkybės

               7

               Ši byla susijusi su Lenkijos plieno gamintojo Huta Częstochowa S.A. (toliau – HCz) restruktūrizavimu. HCz restruktūrizavimas buvo vykdomas 2002–2005 m. laikotarpiu. Šiuo tikslu HCz turtas buvo perduotas naujoms bendrovėms:

                        —

                        2002 m. buvo įkurta Huta Stali Częstochowa sp. z o.o. (toliau – HSCz) tam, kad tęstų HCz vykdytą plieno gamybą. HSCz iš administratoriaus išsinuomojo HCz gamybos įrangą ir perėmė didžiąją dalį darbuotojų. HSCz patronuojanti bendrovė buvo Towarzystwo Finansowe SILESIA sp. z o.o. (toliau – TFS), kuri visiškai priklausė Lenkijos iždui,

                        —

                        2004 m. buvo įsteigtos bendrovės Majątek Hutniczy sp. z o.o. (toliau – MH) ir Majątek Hutniczy Plus (toliau – MH Plus). Visas jų akcinis kapitalas priklausė HCz. MH buvo perduotas su plieno pramone susijęs HCz turtas, o MH Plus perduotas tam tikras kitas gamybai būtinas turtas,

                        —

                        su gamyba nesusijęs turtas (vadinamas su plieno pramone nesusijusiu turtu) ir elektros įmonė Elsen buvo perduoti bendrovei Operator ARP sp. z o.o., kuri priklauso nuo Agencja Rozwoju Przemysłu S.A. (Lenkijos iždui priklausanti pramoninės plėtros agentūra) tam, kad būtų grąžinti viešojo sektoriaus įsiskolinimai, susiję su restruktūrizavimu (mokesčiai ir socialinio draudimo įmokos).

               8

               2004 m. gegužės 19 d. laišku Komisija informavo Lenkijos Respubliką apie tai, kad nusprendė pradėti oficialią tyrimo procedūrą dėl plieno gamintojui HCz suteiktos restruktūrizavimo pagalbos. Šis sprendimas 2004 m. rugpjūčio 12 d. paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 204, p. 6, toliau – sprendimas pradėti procedūrą) ta kalba, kuria jis buvo priimtas (lenkų), pateikiant santraukas kitomis oficialiosiomis kalbomis. Komisija visas suinteresuotąsias šalis paragino pateikti pastabas dėl sprendime pradėti procedūrą nurodytų faktinių aplinkybių ir teisinės analizės. Pastabas jai pateikė Lenkijos Respublika ir keturios suinteresuotosios šalys.

               9

               Pasibaigus procedūrai Komisija padarė išvadą, kad, priešingai pirminėms abejonėms, priemonės, kuriomis siekiama restruktūrizuoti HCz pagal Ustawa o pomocy publicznej dla przedsiębiorców o szczególnym znaczeniu dla rynku pracy (2002 m. spalio 30 d. Įstatymas dėl valstybės pagalbos įmonėms, ypač svarbioms darbo rinkai, Dz. U. Nr. 213, poz.1800, su pakeitimais) nuostatas, nėra valstybės pagalba pagal EB 87 straipsnio 1 dalį. Tačiau Komisija manė, kad HCz pasinaudojo įvairia valstybės pagalba 1997–2002 m. laikotarpiu. Komisija padarė išvadą, kad ši pagalba buvo iš dalies suderinama su bendrąja rinka, bet pareikalavo susigrąžinti tą jos dalį, kurią ji laikė nesuderinama su bendrąja rinka, t. y. 19699452 Lenkijos zlotų (PLN) sumą (toliau – ginčijama pagalba).

               10

               2005 m. liepos 5 d. Komisija priėmė Sprendimą 2006/937/EB dėl valstybės pagalbos Nr. C 20/04 (ex NN 25/04) bendrovei HCz (OL L 366, 2006, p. 1, toliau – sprendimas). Sprendimo 3 straipsnyje numatyta:
               „1.   19699452 PLN valstybės pagalba, kurią (Lenkijos Respublika) skyrė bendrovei (HCz) nuo 1997 m. iki 2002 m. gegužės mėn., kaip pagalbą veiklai ir pagalbą užimtumui restruktūrizuoti, neatitinka bendrosios rinkos principų.
               2.   (Lenkijos Respublika) pasinaudos visomis galimybėmis, kad bendrovė (HCz), Regioninis ūkio fondas, (MH) ir (operatorius) grąžintų neteisėtai bendrovei (HCz) skirtą pagalbą, apie kurią kalbama pirmojoje pastraipoje. Visos šios bendrovės bendrai atsako už šios pagalbos grąžinimą.
               Pagalbos grąžinimas turi būti pradėtas nedelsiant pagal šalies teisės procedūras su sąlyga, kad jos leidžia nedelsiant ir sėkmingai vykdyti šį sprendimą. Grąžintinai sumai taip pat priklauso palūkanos už laikotarpį nuo pagalbos skyrimo bendrovei (HCz) iki jos grąžinimo. Palūkanos bus priskaičiuotos pagal <…> Reglamento Nr. 794/2004 V skyrių.
               3.   <…>“

               11

               Pagal 2005 m. rugsėjo 30 d. Sutartį, įsigaliojusią 2005 m. spalio 7 d., ISD Polska sp. z o.o. (tuomet žinoma pavadinimu ZPD Steel sp. z o.o., toliau – ISD), kuri visiškai priklauso patronuojančiai bendrovei Industrial Union of Donbass Corp., iš HCz nupirko visas MH ir MH Plus akcijas bei dešimt likusių HCz dukterinių bendrovių. Kita 2005 m. rugsėjo 30 d. Sutartimi, įsigaliojusia 2005 m. spalio 7 d., ISD iš Towarzystwo Finansowe Silesia sp. z o.o. nusipirko visas HSCz akcijas. Taigi ISD tapo HSCz, MH, MH Plus ir dešimties kitų HCz dukterinių bendrovių savininke.

               12

               Po pardavimo HCz pavadinimas buvo pakeistas į Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A. (toliau – ieškovė). Ieškovė vis dar visiškai priklauso Lenkijos iždui, tačiau turi tik tam tikrą nekilnojamąjį turtą, nesusijusį su plieno pramone.

               13

               2006 m. vasario 17 d. laišku Komisija Lenkijos institucijų paprašė nurodyti palūkanų normą, taikomą ginčytinai pagalbai, kurią turi grąžinti sprendimo 3 straipsnio 2 dalyje nurodyti solidariai atsakingi skolininkai. 2006 m. kovo 13 d. atsakyme Lenkijos institucijos pasiūlė sugrąžintinai sumai taikytiną palūkanų normą ir palūkanų atskaičiavimo metodą. Jos visų pirma pasiūlė dėl 1997–1999 m. laikotarpio remtis Lenkijos iždo įsipareigojimams taikoma penkerių metų fiksuota palūkanų norma, išreikšta PLN, o dėl laikotarpio nuo 2000 m. iki Lenkijos Respublikos įstojimo į Europos Sąjungą – šiems įsipareigojimams taikoma dešimties metų fiksuota palūkanų norma. Be to, atsižvelgiant į tuometinę Lenkijos kapitalo rinkų situaciją, kuriai būdingos labai didelės, tačiau greitai mažėjančios palūkanų normos, jos paprašė, kad šios palūkanų normos kasmet būtų atnaujinamos ir kad palūkanos nebūtų skaičiuojamos sudėtiniu būdu.

               14

               2006 m. birželio 7 d. Lenkijos institucijoms skirtame laiške Komisija konstatavo, kad grąžintinai ginčijamai pagalbai viso susijusio laikotarpio atžvilgiu reikia taikyti Lenkijos iždo įsipareigojimams taikomą penkerių metų fiksuotą palūkanų normą, išreikštą PLN ir kad, remiantis Reglamento Nr. 794/2004 11 straipsnio 2 dalimi, ši palūkanų norma turi būti taikoma pagrindinei sumai ir susikaupusioms palūkanoms.

         Procesas ir šalių reikalavimai

               15

               Ieškovė šią bylą pradėjo ieškiniu, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2006 m. spalio 18 dieną.

               16

               Atskiru dokumentu, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo tą pačią dieną, ieškovė pagal EB 242 straipsnį pateikė prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, siekdama sustabdyti sprendimo 3 straipsnio vykdymą. 2006 m. gruodžio 13 d. Nutartimi Pirmosios instancijos teismo pirmininkas atmetė šį prašymą kaip nepriimtiną.

               17

               Iš dalies atnaujinus Pirmosios instancijos teismo sudėtį, byla buvo paskirta naujam teisėjui pranešėjui. Paskui šis teisėjas buvo priskirtas aštuntajai kolegijai, kuriai atitinkamai paskirta ši byla.

               18

               Kadangi ieškovė per nustatytą terminą, kuris pasibaigė 2007 m. kovo 16 d., nepateikė dubliko, jis nebuvo pridėtas prie bylos medžiagos.

               19

               Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (aštuntoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį, pateikti šalims tam tikrus klausimus raštu ir paprašė Komisijos pateikti tam tikrus dokumentus. Šalys per nustatytą terminą prašymą įvykdė.

               20

               Per 2008 m. rugsėjo 4 d. posėdį išklausytos šalių nuomonės žodžiu ir atsakymai į Pirmosios instancijos teismo pateiktus klausimus.

               21

               Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo panaikinti sprendimo 3 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą.

               22

               Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį kaip nepriimtiną,

                        —

                        nepatenkinus pirmojo reikalavimo, atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,

                        —

                        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

         Dėl teisės

         Dėl priimtinumo

      — Šalių argumentai

               23

               Komisija teigia, kad ieškovė, pažeisdama Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalyje numatytus formalius reikalavimus, nepateikė aiškių ir tikslių argumentų, kuriais ji grindžia savo kaltinimus, leidžiančių Komisijai pasirengti gynybai, o Pirmosios instancijos teismui vykdyti jos argumentų kontrolę.

               24

               Savo kaltinimams pagrįsti ieškovė nurodė tik tris bendrus teiginius. Beveik visi ieškinio motyvai buvo išdėstyti Oficialiajame leidinyje paskelbtoje ieškinio santraukoje.

         — Pirmosios instancijos teismo vertinimas

               25

               Iš teismų praktikos matyti, kad jei ieškinyje pakankamai aiškiai ir tiksliai yra išdėstyti panaikinimo pagrindai, leidžiantys atsakovui veiksmingai gintis, o Bendrijos teismui vykdyti teisminę kontrolę, ieškinys, kuriuo pradedama byla, atitinka Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmojoje pastraipoje ir Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalie c punkte numatytus minimalius reikalavimus (šiuo klausimu žr. 1994 m. kovo 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hoyer prieš Komisiją, T-43/91, Rink. VT p. I-A-91 ir II-297, 22 punktą).

               26

               Todėl nėra pagrindo pripažinti ieškinio nepriimtinu remiantis tuo, kad buvo pažeistas Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas tuo atveju, kai ieškinyje trumpai išdėstomi atitinkami pagrindai ir kai nei atsakovui, kuris savo atsiliepime atsakė į ieškinio argumentus, nei Bendrijos teismui nebuvo neįmanoma suprasti šiuo klausimu pateiktų argumentų (žr. 1994 m. birželio 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Rijnoudt ir Hocken prieš Komisiją, T-97/92 ir T-111/92, Rink. VT p. I-A-159 ir II-511, 71 punktą).

               27

               Be abejo, šiuo atveju ieškinys yra labai lakoniškas. Vis dėlto jis atitinka pirmiau minėtus minimalius reikalavimus. Kaip tai parodo atsiliepime į ieškinį išdėstyti esminiai argumentai dėl bylos esmės, ieškinys Komisijai suteikė galimybę veiksmingai gintis. Jis taip pat suteikė galimybę Bendrijos teismui vykdyti teisminę kontrolę.

               28

               Todėl reikia atmesti Komisijos iškeltą pagrindą dėl nepriimtinumo.

         Dėl esmės

               29

               Ieškovė nurodo du ieškinio pagrindus, susijusius, pirma, su EB 87 ir EB 88 straipsnių bei Reglamento Nr. 659/1999 7 straipsnio 5 dalies pažeidimu ir, antra, su Reglamento Nr. 794/2004 9 straipsnio 4 dalies pažeidimu.

         Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su EB 87 ir EB 88 straipsnių bei Reglamento Nr. 659/1999 7 straipsnio 5 dalies pažeidimu
      — Šalių argumentai

               30

               Ieškovė teigia, kad EB 87 ir EB 88 straipsniais bei Reglamento Nr. 659/1999 7 straipsniu leidžiama priimti sprendimą, kuriuo valstybės narės suteikta pagalba pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka, tik dviem atvejais: pirma, kai pagalba buvo suteikta valstybei narei įstojus į Europos Sąjungą ir, antra, kai pagalba, nors ir suteikta iki valstybės narės įstojimo į Europos Sąjungą, yra vis dar taikoma po įstojimo dienos.

               31

               Ieškovės manymu, atsižvelgiant į tai, kad Lenkijos Respublika į Europos Sąjungą įstojo 2004 m. gegužės 1 d., o sprendimas 1997–2002 m. laikotarpiu suteikti pagalbą HCz nebuvo taikomas po Lenkijos Respublikos įstojimo, Komisija neturėjo teisės vertinti, ar ginčijama pagalba buvo suderinama su bendrąja rinka ir todėl neturėjo teisės priimti sprendimo dėl palūkanų apskaičiavimo dėl laikotarpio nuo pagalbos suteikimo HCz iki faktinio jos sugrąžinimo. Komisija turėjo tik teisę įpareigoti sumokėti palūkanas nuo 2004 m. gegužės 2 d. (kitos dienos po Stojimo sutarties įsigaliojimo) iki faktinio sumokėjimo dienos.

               32

               Pagalba, kurią Lenkijos Respublika suteikė 1997–2002 m. laikotarpiu, negalėjo turėti įtakos Bendrijos vidaus prekybai, nes ji buvo susijusi su vienos valstybės, kuri ginčijamos pagalbos suteikimo dieną nebuvo Europos Sąjungos nare, rinka. Be to, ieškovės manymu, Protokolo Nr. 8 1 priede nėra paminėta HCz ir todėl didžioji jo nuostatų dalis nėra susijusi su šia bendrove. Galiausiai Protokolu Nr. 8 Komisijos vykdoma kontrolė nėra praplečiama, kad būtų taikoma laikotarpiu iki Lenkijos Respublikos įstojimo.

               33

               Komisija pirmiausia pabrėžia, kad ji nemato ryšio tarp sprendimo 3 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos ir minėtų kaltinimų. Be to, ji atmeta ieškovės argumentus.

         — Pirmosios instancijos teismo vertinimas

               34

               Iš pradžių reikia paaiškinti ryšį tarp pirmojo pagrindo ir ieškovės reikalavimų, susijusių tik su sprendimo 3 straipsnio 2 dalies antrąja pastraipa.

               35

               Pirma, ieškovė teigia, kad nėra įvykdytos EB 87 ir EB 88 straipsniuose numatytos sąlygos, nes faktinių bylos aplinkybių metu Lenkijos Respublika dar nebuvo Europos Sąjungos narė ir Protokolas Nr. 8 nebuvo taikomas. Todėl iš esmės ji ginčija su valstybės pagalba susijusių Bendrijos taisyklių taikymą ratione temporis ir ratione personae.

               36

               Antra, ginčijama pagalba buvo pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka sprendimo 3 straipsnio 1 dalimi, o ieškovė ginčija tik sprendimo 3 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą, susijusią su palūkanų apskaičiavimu.

               37

               Todėl per teismo posėdį ieškovė buvo paprašyta paaiškinti savo ieškinio ir reikalavimų apimtį. Atsakydama į šį prašymą ji iš esmės nurodė, jog pirmuoju pagrindu ji, be abejo, siekė, kad būtų panaikintas visas sprendimas. Tačiau „dėl politinių priežasčių“ jos vadovybė nusprendė prašyti, kad tuo atveju, jei šis pagrindas būtų priimtas, turėtų būti apsiribota sprendimo nuostatos, susijusios su palūkanomis, t. y. sprendimo 3 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos, panaikinimu.

               38

               Taigi reikia suprasti, jog pirmuoju pagrindu siekiama, kad būtų panaikintos tik palūkanos, mokėtinos už laikotarpį iki Lenkijos Respublikos įstojimo į Europos Sąjungą.

               39

               Pirma, dėl su valstybės pagalba susijusių Bendrijos taisyklių taikymo ratione temporis šalys neginčija, kad EB 87 ir EB 88 straipsniai iš esmės nėra taikomi iki įstojimo suteiktai pagalbai, kuri nebetaikoma po įstojimo.

               40

               Tokiomis aplinkybėmis, siekdama pagrįsti savo kompetenciją, Komisija tvirtina, kad Protokolas Nr. 8 yra lex specialis. Todėl reikia išnagrinėti, ar Protokolo Nr. 8 nuostatos suteikia Komisijai teisę praplėsti valstybės pagalbos kontrolę ginčijamai pagalbai ir ar šios nuostatos yra pakankamas teisinis pagrindas uždrausti šią pagalbą.

               41

               Šiuo klausimu reikia priminti, kad Protokole Nr. 8 pateikiama nuoroda į 1997–2003 m. laikotarpiu suteiktą pagalbą. Juo leidžiama riboto dydžio pagalba restruktūrizavimui, kuri šiam laikotarpiui (t. y. iki Lenkijos Respublikos įstojimo į Europos Sąjungą) suteikta tam tikroms 1 priede išvardytoms įmonėms, tačiau juo draudžiama bet kokia kita valstybės pagalba plieno pramonės restruktūrizavimui.

               42

               Protokolo Nr. 8 6 punkto pirmojoje pastraipoje visų pirma numatyta, kad bet kuriuo atveju 1997–2003 m. laikotarpiu suteikta pagalba neturi viršyti bendros 3387070000 PLN sumos. Protokolo Nr. 8 6 punkto trečiojoje pastraipoje patikslinama, kad Lenkijos Respublika neturi teikti jokios kitos restruktūrizavimui skirtos valstybės pagalbos Lenkijos plieno pramonei. Taigi, priešingai nei teigia ieškovė, Protokolo Nr. 8 taikymas atgaline data yra įtvirtintas jo 6 punkte, kuriame pateikta nuoroda į 1997–2003 m. laikotarpį.

               43

               Todėl iš Protokolo Nr. 8 teksto matyti, kad jis yra taikomas pagalbai, suteiktai iki įstojimo. Protokolu Nr. 8 buvo siekiama sukurti suprantamą sistemą, skirtą leisti pagalbą Lenkijos plieno pramonės restruktūrizavimui, o ne tik išvengti, kad pagalbą gaunančios įmonės ją kauptų.

               44

               Galima daryti išvadą, kad Protokolas Nr. 8 yra lex specialis EB 87 ir EB 88 straipsnių atžvilgiu, praplečiantis Komisijos pagal EB sutartį vykdomą valstybės pagalbos kontrolę, kuri taikoma ir pagalbai Lenkijos plieno pramonei restruktūrizuoti 1997–2003 m. laikotarpiu.

               45

               Antra, dėl su Protokolo Nr. 8 taikymu ratione personae susijusio argumento, kad šis protokolas netaikomas 1 priede nepaminėtoms įmonėms, reikia konstatuoti, jog šis protokolas yra susijęs su visa Lenkijos plieno pramone ir taikomas ieškovei, nors ji ten ir nepaminėta. Protokolo Nr. 8 6 straipsnio trečiąja pastraipa ne tik nustatoma bendra pagalbos suma ir draudžiama bet kokia kita joje nenumatyta pagalba; jo 3 punkte aiškiai numatyta, kad tik 1 priede išvardytos įmonės (įmonės gavėjos) gali gauti valstybės pagalbą pagal Lenkijos plieno pramonės restruktūrizavimo programą. Jei 1 priede nepaminėta įmonė galėtų, nesumažindama gamybos pajėgumų, pasilikti neriboto dydžio pagalbą restruktūrizavimui, suteiktą iki įstojimo, Protokolas Nr. 8 netektų prasmės.

               46

               Galiausiai tiek, kiek ieškovė ginčija Protokolo Nr. 8 nuostatas, ieškinys yra nepriimtinas, nes Protokolo Nr. 8 nuostatos yra pirminės teisės dalis.

               47

               Todėl reikia atmesti pirmąjį ieškinio pagrindą.

         Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 794/2004 9 straipsnio 4 dalies pažeidimu
      — Šalių argumentai

               48

               Ieškovė kaltina Komisiją sprendime nenustačius ginčijamos pagalbos susigrąžinimui taikytinos palūkanų normos. Nesant Lenkijoje iki jos įstojimo į Europos Sąjungą buvusių tarpbankinių apsikeitimo sandorių penkerių metų palūkanų normos, remiantis Reglamento Nr. 794/2004 9 straipsnio 4 dalimi, Komisija ir Lenkijos Respublika šiuo klausimu turėjo sudaryti susitarimą. Toks susitarimas turėjo atsispindėti ginčijamame ar kitame Komisijos sprendime, nes tai yra vienintelė priemonė, leidžianti valstybės pagalbą sugrąžinti turintiems ūkio subjektams pareikšti ieškinį dėl esmės palūkanas nustačiusioms institucijoms.

               49

               Komisija su šiais argumentais nesutinka.

         — Pirmosios instancijos teismo vertinimas

               50

               Kadangi ieškovė ginčija sprendime pateiktą palūkanų apskaičiavimo metodą, reikia pažymėti, kad sprendimo 3 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos išvados yra visiškai deklaratyvaus pobūdžio, nes jose tik pateikiama nuoroda į reikšmingas Reglamento Nr. 794/2004 V skyriaus nuostatas. Palūkanų apskaičiavimo metodas yra nustatytas pačiame Reglamente Nr. 794/2004. Tačiau ieškovė nepateikia prieštaravimo dėl šio reglamento teisėtumo.

               51

               Dėl tariamos būtinybės Komisijai ir Lenkijos Respublikai sudaryti susitarimą reikia pažymėti, kad sprendimo 147 konstatuojamojoje dalyje Komisija aiškiai konstatavo, jog Lenkijoje nesant tarpbankinių apsikeitimo sandorių penkerių metų palūkanų normos laikotarpiu, kai buvo teikiama ginčijama pagalba, šios pagalbos susigrąžinimui taikoma palūkanų norma pagal Reglamento Nr. 794/2004 9 straipsnio 4 dalį turi būti nustatoma remiantis turima informacija apie palūkanų normą, tinkamą šiam laikotarpiui.

               52

               Reglamento Nr. 794/2004 9 straipsnio 4 dalyje numatyta tik tai, kad susigrąžinimui taikoma palūkanų norma nustatoma „glaudžiai bendradarbiaujant“ su atitinkama valstybe nare, tačiau nereikalaujama „susitarimo“.

               53

               Šiuo klausimu iš Komisijos ir Lenkijos institucijų susirašinėjimo, kurį Komisija pateikė atsakydama į Pirmosios instancijos teismo klausimą, matyti, kad ginčijamos pagalbos susigrąžinimui taikoma palūkanų norma buvo nustatyta „glaudžiai bendradarbiaujant“ su Lenkijos Respublika. 2006 m. kovo 13 d. laiške Lenkijos institucijos pagalbos susigrąžinimui pasiūlė taikyti iždo įsipareigojimams taikomą atitinkamai penkerių ir dešimties metų palūkanų normą. Be to, atsižvelgdamos į tuometinę Lenkijos kapitalo rinkų situaciją, kuriai būdingos labai didelės, tačiau greitai mažėjančios palūkanų normos, jos paprašė, kad šios normos kasmet būtų atnaujinamos ir kad palūkanos nebūtų skaičiuojamos sudėtiniu būdu.

               54

               Komisija iš esmės sutiko su šiais pasiūlymais. Ji manė, kad dėl nuoseklumo, užuot taikius dvi skirtingas normas visam 1997–2004 m. laikotarpiui, reikia taikyti vieną įsipareigojimams taikomą penkerių metų palūkanų normą. Tačiau nustatydama pagal Reglamento Nr. 794/2004 9 straipsnio 4 dalį taikomą normą Komisija turi tam tikrą diskreciją. Be to, ieškovė neginčijo pasirinkimo taikyti vieną normą.

               55

               Kalbant apie palūkanų taikymo metodą ir konkrečiai apie palūkanų skaičiavimą sudėtiniu būdu, tiesa, kad Komisija atmetė Lenkijos Respublikos argumentą dėl susikaupusioms palūkanoms skaičiuojamų palūkanų. Tačiau Reglamento Nr. 794/2004 11 straipsnio 2 dalyje aiškiai numatyta, kad palūkanų norma taikoma pagrindinei sumai ir susikaupusioms palūkanoms iki tos dienos, kai pagalba bus susigrąžinta, ir kad nuo susikaupusių palūkanų ankstesniaisiais metais skaičiuojamos palūkanos kiekvienais vėlesniaisiais metais. Be to, Reglamento Nr. 794/2004 13 straipsnyje numatyta, kad 9 ir 11 straipsniai taikomi bet kuriam sprendimui dėl susigrąžinimo, apie kurį pranešama po šio reglamento įsigaliojimo. Kadangi Reglamentas Nr. 794/2004 įsigaliojo 2004 m. gegužės mėnesį, jis buvo taikomas priimant sprendimą, todėl Komisija privalėjo nurodyti, kad palūkanos būtų skaičiuojamos sudėtiniu būdu.

               56

               Šiomis aplinkybėmis ir atsižvelgiant į tai, kad Lenkijos institucijos pasiūlė ginčijamas orientacines normas, negalima pripažinti, jog Komisija pažeidė savo pareigą glaudžiai bendradarbiaujant su Lenkijos Respublika nustatyti ginčijamos pagalbos susigrąžinimui taikomą palūkanų normą ar kad ji padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.

               57

               Galiausiai Komisija neturėjo pareigos sprendime nurodyti ginčijamos pagalbos susigrąžinimui taikomos palūkanų normos, nes ji netgi neprivalėjo tiksliai nustatyti sugrąžintinos pagalbos pagrindinės sumos ir galėjo papraščiausiai nurodyti metodus, leidžiančius valstybei narei apskaičiuoti pagalbą (šiuo klausimu žr. 2006 m. gegužės 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Kuwait Petroleum (Nederland) prieš Komisiją, T-354/99, Rink. p. II-1475, 67 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

               58

               Galima daryti išvadą, kad reikia atmesti pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 794/2004 9 straipsnio 4 dalies pažeidimu.

               59

               Kadangi buvo atmesti visi ieškovės nurodyti pagrindai, reikia atmesti visą ieškinį.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               60

               Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal Komisijos pateiktus reikalavimus.

               Remdamasis šiais motyvais,
               PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (aštuntoji kolegija)
               nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti ieškinį.

                           2.

                           Priteisti iš Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A. bylinėjimosi išlaidas.

                     Martins Ribeiro
                     Papasavvas
                     Dittrich
                     Paskelbta 2009 m. liepos 1 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            Turinys

                  Teisinis pagrindas

                  Faktinės bylos aplinkybės

                  Procesas ir šalių reikalavimai

                  Dėl teisės

                  Dėl priimtinumo

                  Šalių argumentai

                  Pirmosios instancijos teismo vertinimas

                  Dėl esmės

                  Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su EB 87 ir EB 88 straipsnių bei Reglamento Nr. 659/1999 7 straipsnio 5 dalies pažeidimu

                  — Šalių argumentai

                  — Pirmosios instancijos teismo vertinimas

                  Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 794/2004 9 straipsnio 4 dalies pažeidimu

                  — Šalių argumentai

                  — Pirmosios instancijos teismo vertinimas

                  Dėl bylinėjimosi išlaidų

            (
            *1
         )	Proceso kalba: lenkų.