title: Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas 2004 m. gruodžio 16 d. # Gregorio My prieš Office national des pensions (ONP). # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal du travail de Bruxelles - Belgija. # Pareigūnai - Teisių į senatvės pensiją pervedimas - Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnis - Teisė gauti pensiją nesulaukus pensinio amžiaus -Darbo Europos Bendrijose laikotarpių įskaitymas - EB sutarties 10 straipsnis. # Byla C-293/03.

text:
      Byla C‑293/03
      Gregorio My
      prieš
      Office national des pensions (ONP)
      (Tribunal du travail de Bruxelles  prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Pareigūnai – Teisių į pensiją pervedimas – Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnis – Teisė gauti pensiją nesulaukus pensinio amžiaus – Atsižvelgimas į darbo Europos Bendrijose laikotarpius – EB 10 straipsnis“
      Sprendimo santrauka
      1.        Laisvas asmenų judėjimas – Darbuotojai – Sąvoka – Tarptautinėje organizacijoje įdarbintas valstybės narės pilietis – Įskaitymas
            – Riba – Darbuotojas, valstybės narės pilietis, visą savo profesinę karjerą vykdęs šios valstybės narės teritorijoje
      (EB 39 str.)
      2.        Valstybės narės – Įsipareigojimai – Lojalaus bendradarbiavimo su Bendrijų institucijomis pareiga – Veiklos Europos Bendrijose
            laikotarpių neįskaitymas, suteikiant teisę gauti pensiją nesulaukus pensinio amžiaus pagal nacionalinę tvarką – Nepriimtinumas
      (EB 10 str.; Pareigūnų tarnybos nuostatai, VIII priedas, 11 str. 2 dalis)
      1.        Europos Bendrijų pareigūnas, dirbantis kitoje valstybėje narėje, ne savo kilmės valstybėje, turi darbuotojo migranto statusą.
         Iš tikrųjų jis nepraranda darbuotojo statuso EB 39 straipsnio 1 dalies prasme dėl to, kad dirba tarptautinėje organizacijoje,
         net jeigu jo atvykimo bei apsigyvenimo sąlygas įdarbinimo valstybėje konkrečiai reglamentuoja tarptautinė konvencija.

      Tačiau su darbuotojų judėjimo laisve susijusios Sutarties nuostatos, ir būtent EB 39 straipsnis, negali būti taikomi valstybės
         narės išimtinai vidaus situacijose. Todėl šios nuostatos netaikomos darbuotojui, vykdžiusiam visą profesinę karjerą savo kilmės
         valstybės narės teritorijoje, iš pradžių dirbusiam pagal darbo sutartis, vėliau ir iki pat pensinio amžiaus – Europos Bendrijų
         pareigūnu.

      (žr. 37, 39–40, 43 punktus)
      2.        EB 10 straipsnis, siejant jį su Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatais, turi būti aiškinamas taip, kad yra draudžiami
         nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos neleidžiama atsižvelgti į Bendrijos piliečio institucijoje išdirbtus metus, pagal
         nacionalinę sistemą jam suteikiant teisę gauti pensiją nesulaukus pensinio amžiaus.

      Tokie nacionalinės teisės aktai gali apsunkinti profesinę veiklą Europos Sąjungos institucijoje ir nuo jos atgrasinti, nes
         priimdamas tokios institucijos pasiūlymą dirbti darbuotojas, anksčiau priklausęs nacionalinei pensijų sistemai, gali prarasti
         galimybę pasinaudoti pagal šią sistemą senatvės pensija, į kurią jis turėtų teisę, jeigu nebūtų sutikęs priimti pasiūlymo
         dėl šio darbo.

      Atsižvelgiant į lojalaus bendradarbiavimo ir pagalbos pareigą, kurią valstybės narės turi Bendrijos atžvilgiu ir kurią išreiškia
         EB 10 straipsnyje nustatyta pareiga padėti jai atlikti savo uždavinius, su tuo negalima sutikti.

       (žr. 47–49 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2004 m. gruodžio 16 d.(*)

      (Pareigūnai – Teisių į senatvės pensiją pervedimas – Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnis – Teisė gauti pensiją nesulaukus pensinio amžiaus – Atsižvelgimas į darbo Europos Bendrijose laikotarpius – EB 10 straipsnis)
      Byloje C‑293/03,
      dėl Tribunal du travail de Brussels (Belgija) 2003 m. gegužės 20 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2003 m. liepos 4 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Gregorio My
      prieš
      Office national des pensions (ONP),
      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai C. Gulmann, R. Schintgen (pranešėjas), G. Arestis ir J. Klučka,
      generalinis advokatas A. Tizzano,
      posėdžio sekretorė M. Múgica Arzamendi, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. birželio 17 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
      –        G. My, atstovaujamo advokato C. Rosenfeld,
      –        Office national des pensions, atstovaujamos G. Perl ir J.‑P. Lheureux,

      –        Graikijos vyriausybės, atstovaujamos A. Samoni‑Rantou ir M. Tassopoulou,
      –        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos H. G. Sevenster,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos D. Martin,
      susipažinęs su 2004 m. rugsėjo 9 d.  posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB 2, EB 3, EB 17, EB 18, EB 39, EB 40, EB 42 ir EB 283 straipsnių bei 1968 m.
         spalio 15 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje (OL L 257, p. 2) 7 straipsnio
         aiškinimu.

      2        Šis prašymas paduotas nagrinėjant bylą tarp G. My ir Office national des pensions (toliau – ONP ), kurioje pastaroji atsisakė atsižvelgti į suinteresuotojo asmens Europos Bendrijų institucijoje padarytą profesinę
         karjerą, kad pagal Belgijos teisės aktus būtų suteikta teisė išeiti į pensiją nesulaukus pensinio amžiaus.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        Pagal Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 1 ir 2 dalis (toliau – Pareigūnų nuostatai),
         kurios galiojo bylos faktinių aplinkybių atsiradimo metu:

      „1. Pareigūnas, kuris nutraukia Bendrijų tarnybą, siekdamas:
      –        pradėti tarnybą valstybės administracijoje, nacionalinėje arba tarptautinėje organizacijoje, kuri yra sudariusi sutartį su
         Bendrijomis,

      –        pagal darbo sutartį arba savarankiškai užsiimti veikla, už kurią jis įgyja teisę gauti pensiją pagal sistemą, dėl kurios administracinės
         institucijos sudarė susitarimą su Bendrijomis,

      turi teisę, kad Bendrijoje ištarnauto laiko pensijos statistinis ekvivalentas būtų perduotas administracijos ar organizacijos
         pensijų fondui, kuris jam moka ištarnauto laiko pensiją atsižvelgiant į veiklą, kuria jis užsiėmė pagal sutartį arba savarankiškai.

      2. Pareigūnas, kuris tarnybą Bendrijose pradeda:
      –        nutraukęs tarnybą valstybės administracijoje, nacionalinėje ar tarptautinėje organizacijoje
      arba
      –        užsiėmęs veikla pagal darbo sutartį ar savarankiškai,
      po paskyrimo turi teisę, kad Bendrijoms būtų perduotas ištarnauto laiko pensijos statistinis ekvivalentas arba vienodo tarifo
         išpirkimo vertė, į kurią pareigūnas įgyja teisę dėl tokios tarnybos arba veiklos.

      Tokiu atveju institucija, kurioje dirba pareigūnas, atsižvelgdama į jo klasę, nustato, kiek pensijų draudimo stažo, įgyto
         tarnybos pagrindu, metų jam bus priskaičiuota pagal Bendrijos pensijų sistemą už ankstesnį jo darbo stažą bei remiantis statistiniu
         ekvivalentu arba vienodo tarifo išpirkimo verte.“ (Neoficialus vertimas)

       Nacionalinės teisės aktai
      4        Pagal 1991 m. gegužės 21 d. Įstatymo, nustatančio tam tikrus santykius tarp Belgijos pensijų sistemų ir pagal tarptautinę
         viešąją teisę veikiančių institucijų pensijų sistemų (1991 m. birželio 20 d. Moniteur belge, toliau – 1991 m. Įstatymas), 3 straipsnį:

      „Kiekvienas pareigūnas, institucijos sutikimu, turi teisę prašyti, kad institucijai būtų pervesta senatvės pensijos suma,
         susijusi su kitomis tarnybomis ir ankstesniais laikotarpiais prieš jam įsidarbinant institucijoje“.

      5        Tačiau remdamasis minėto įstatymo 9 straipsniu suinteresuotasis asmuo gali atsiimti savo prašymą pervesti senatvės pensijos
         teises pagal Belgijos sistemą. Sprendimas atsiimti yra galutinis ir neatšaukiamas.

      6        Pagal 1991 m. Įstatymo 2 straipsnio 1 dalies 5 punktą „pareigūnas“ apibrėžiamas kaip „bet kuris personalo narys, kuriam taikoma
         institucijos pensijų sistema ir kurio teisių į senatvės pensiją pervedimo nereglamentuoja specialus reglamentas arba susitarimas“.
         Pagal 2 straipsnio 1 dalies 1 punktą sąvoka „institucija“ reiškia „Bendrijos institucijas ir Pareigūnų tarnybos nuostatų bei
         kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų taikymo tikslu jiems prilygintus organus, taip pat kitas Bendrijos organizacijas,
         kurių pensijų sistema suteikia paskirtiems pareigūnams teisę prašyti pervesti teises į senatvės pensiją, įgytas iki jiems
         įsidarbinant šioje institucijoje, į institucijos pensijų kasą“.

      7        2003 m. vasario 10 d. Įstatymo, reglamentuojančio teisių į senatvės pensiją pervedimą tarp Belgijos pensijų sistemos ir pagal
         viešąją tarptautinę teisę veikiančių institucijų pensijų sistemos (2003 m. kovo 27 d. Moniteur belge, toliau – 2003 m. Įstatymas) 14 straipsnis numato galimybę ateityje pareigūnui, paliekančiam tarnybą Europos Bendrijose ir
         siekiančiam vykdyti profesinę veiklą Belgijoje, prašyti pervesti į Belgijos sistemą pagal Bendrijos sistemą įgytų teisių į
         pensiją statistinį ekvivalentą, arba vienodo tarifo išpirkimo vertę, kuri atitinka į minėtą sistemą sumokėtus mokėjimus.

      8        Pagal 2003 m. Įstatymo 29 straipsnį šis įstatymas įsigalioja 2002 m. sausio 1 d. ir taikomas nuo šios datos paduotiems prašymams
         dėl pervedimo.

      9        Be to, 1996 m. gruodžio 23 d. Karaliaus nutarimo dėl 1996 m. liepos 26 d. Įstatymo dėl socialinės apsaugos modernizavimo ir
         pensijų teisinių sistemų patikimumo užtikrinimo 15, 16 ir 17 straipsnių įgyvendinimo (1997 m. sausio 17 d. Moniteur belge, toliau – Karaliaus nutarimas) 4 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa nustato:

      „Norėdamas gauti senatvės pensiją nesulaukus pensinio amžiaus pagal 1 dalį suinteresuotasis asmuo turi pateikti įrodymus dėl
         ne mažesnio kaip 35 metų darbo stažo, kuriuo remiantis jam gali būti suteikta teisė į pensiją pagal šį nutarimą, 1990 m. liepos
         20 d. Įstatymą, Karaliaus nutarimą Nr. 50, Belgijos sistemą, skirtą darbininkams, tarnautojams, šachtininkams, jūreiviams
         arba savarankiškai dirbantiems asmenims, Belgijos sistemą, taikomą viešosios tarnybos ar nacionalinės Belgijos geležinkelių
         įmonės personalui, arba remiantis bet kuria kita Belgijos sistema.“

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      10      G. My, Italijos pilietis, gimęs 1941 m. vasario 20 d., 19 metų mokėjo į Belgijos pagal darbo sutartį dirbančių darbuotojų
         socialinės apsaugos sistemą, o nuo 1974 m. birželio 1 d. pradėjo dirbti Europos Bendrijų Tarybos tarnyboje pareigūnu, kuriuo
         dirbo iki 2001 m. kovo 31 dienos.

      11      1992 m. kovo mėn. suinteresuotasis asmuo, remdamasis 1991 m. įstatymu, paprašė ONP pervesti Belgijos sistemoje įgytas teises
         į pensiją į Europos Bendrijų sistemą. 1992 m. spalio mėn. ši tarnyba jį informavo apie jo pervestinas teises į pensiją.

      12      Tačiau 2000 m. spalio mėn. Taryba informavo minėtą tarnybą, kad G. My nusprendė atsisakyti pervesti savo pagal Belgijos teisės
         aktus įgytas teises į senatvės pensiją, remdamasis 1991 m. Įstatymo 9 straipsniu. 2000 m. spalio 17 d. G. My adresuotu laišku
         ONP pareiškė, kad ji atsižvelgė į šį atsisakymą.

      13      2000 m. spalio 20 d. G. My pagal Karaliaus nutarimo 4 straipsnio 2 dalį paprašė pasinaudoti teise išeiti į senatvės pensiją
         nesulaukus pensinio amžiaus.

      14      2001 m. gegužės 2 d. sprendimu ONP atmetė šį prašymą remdamasi tuo, kad suinteresuotasis asmuo neturėjo 35 metų darbo stažo
         Karaliaus nutarimo 4 straipsnio 2 dalies prasme, kad jam galėtų būtų suteikta teisė išeiti į senatvės pensiją nesulaukus pensinio
         amžiaus. Tuo klausimu ši tarnyba atsisakė atsižvelgti į G. My 27 darbo Europos Bendrijų institucijoje metus, nes Pareigūnų
         tarnybos nuostatuose esanti sistema nebuvo numatyta Belgijos teisės aktuose.

      15      Kadangi Tribunal du travail de Bruxelles  suabejojo dėl, pirma, 1991 m. Įstatymo atitikties Pareigūnų tarnybos nuostatams ta dalimi, kuria jie neužtikrina teisių į
         senatvės pensiją pervedimo iš Bendrijos sistemos į nacionalinę sistemą, taip pat, antra, Karaliaus nutarimo 4 straipsnio 2 dalies
         atitikties darbuotojų judėjimo laisvės ir nediskriminacijos principams bei EB sutarties Sąjungos piliečiams garantuojamoms
         teisėms ta dalimi, kuria pagal ją neleidžiama atsižvelgti į vykdytą veiklą Bendrijos institucijoje, šis teismas nusprendė
         sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui užduoti prejudicinį klausimą:

      „Ar nacionalinės normos, pavyzdžiui, (1991 m. įstatymas ir Karaliaus nutarimo) 4 straipsnio 2 dalis, arba nuostatų <…> VIII priedo
         11 straipsnis neprieštarauja Europos Sąjungos steigimo sutarties 2, 3, 17, 18, 39, 40, 42, 283 straipsniams ir Reglamento
         (EEB) Nr. 1612/68 7 straipsniui <…>:

      a)      ta dalimi, kuria šios nacionalinės nuostatos ir šie nuostatai neleidžia Europos Sąjungos piliečiui, kaip ir pareiškėjui, savo
         profesinę karjerą vykdžiusiam iš pradžių įmonėje arba valstybės viešojoje tarnyboje, vėliau – Europos Sąjungos viešojoje tarnyboje,
         arba atvirkščiai, palyginti pensijos naudą, kurią jis galėtų gauti nacionalinėje arba Europos sistemoje, pervesdamas teises,
         įgytas kitose sistemose, bei remdamasis šiuo palyginimu paprašyti pervesti šias teises iš nacionalinės sistemos į Europos
         sistemą, arba atvirkščiai – iš Europos į nacionalinę;

      b)      ta dalimi, kuria šios nuostatos, nustatydamos, kad suinteresuotasis asmuo turi aiškiai atsisakyti pervesti teises iš Belgijos
         sistemos į Europos sistemą arba ta linkme nukreipdamos administracinę praktiką, neatlikus minėto palyginimo, klaidina arba
         gali suklaidinti suinteresuotąjį darbuotoją; ir

      c)      ta dalimi, kuria šios nacionalinės nuostatos neleidžia, suteikiant nacionalinę pensiją nesulaukus pensinio amžiaus, atsižvelgti
         į darbo Europos Sąjungos institucijose metus?“

       Dėl prejudicinio klausimo
       Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo
      16      Visų pirma Nyderlandų vyriausybė mano, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas, nes nutarime dėl prejudicinio
         sprendimo trūksta informacijos apie pagrindinės bylos faktines ir teisines aplinkybes.

      17      Šiuo klausimu primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką, atsižvelgiant į poreikį nacionaliniam teisėjui pateikti
         naudingą Bendrijos teisės išaiškinimą, reikia, kad pastarasis apibrėžtų faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis pateikiami
         jo užduodami klausimai, arba bent paaiškintų faktines prielaidas, kuriomis šie klausimai paremti, kad Teisingumo Teismas galėtų
         pateikti naudingus atsakymus, o valstybių narių vyriausybėms ir kitoms suinteresuotosioms šalims būtų suteikta galimybė pateikti
         savo pastabas pagal Teisingumo Teismo Statuto 23 straipsnį (žr., visų pirma, 2000 m. balandžio 11 d. Sprendimo Deliège, C‑51/96 ir C‑191/97, Rink. p. I‑2549, 30 ir 31 punktus).

      18      Šiuo atveju iš pagrindinėje byloje dalyvaujančių šalių – Graikijos vyriausybės, Nyderlandų vyriausybės ir Komisijos – pateiktų
         pastabų matyti, kad nutarime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija leidžia joms naudingai priimti
         poziciją dėl Teisingumo Teismui pateikto klausimo. Be to, nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija
         buvo papildyta bylos medžiaga, kurią pateikė nacionalinis teismas, ir Teisingumo Teismui pateiktomis rašytinėmis pastabomis.
         Valstybių narių vyriausybėms ir kitoms suinteresuotosioms šalims buvo pateikta šios informacijos visuma, pakartota posėdžio
         pranešime, kuriame pastarosios galėjo prireikus papildyti savo pastabas.

      19      Taigi Nyderlandų Vyriausybės pareikštas prieštaravimas atmestinas.

      20      Antra, ONP mano, kad, įsigaliojus 2003 m. Įstatymui, išnyko prašymo priimti prejudicinį sprendimą objektas, todėl jis yra
         nepriimtinas tiek, kiek, jos nuomone, šis įstatymas numato galimybę Europos Bendrijų pareigūnams prašyti pervesti pagal Bendrijos
         sistemą įgytas pensijos teises į Belgijos sistemą, o tai leidžia atsižvelgti į pareigūno tarnybos Bendrijos institucijoje
         laikotarpius, kad būtų suteikta teisė į nacionalinę senatvės pensiją nesulaukus pensinio amžiaus.

      21      Kaip šiuo klausimu teigė ONP, net jei 2003 m. Įstatymas leidžia atsižvelgti į laikotarpius, kai buvo daromi mokėjimai į Bendrijos
         sistemą, net kai, kaip pagrindinėje byloje, suinteresuotasis asmuo neprašė pervesti savo pensijos teisių iš Bendrijos sistemos
         į Belgijos sistemą, iš bylos medžiagos matyti, jog G. My 2000 m. spalio 20 d. padavė prašymą išeiti į pensiją nesulaukus pensinio
         amžiaus, t. y. likus daugiau nei vieneriems metams iki įsigaliojant 2003 m. Įstatymui. Taigi remiantis 29 straipsniu šis įstatymas
         įsigaliojo 2002 m. sausio 1 d. ir pateiktiems prašymams pervesti taikomas tik po šios datos.

      22      Taigi ONP pateiktas prieštaravimas taip pat atmestinas.

      23      Galiausiai Komisija mano, kad dvi pirmos klausimo dalys dėl teisių į pensiją pervedimo iš esmės nėra susijusios su pagrindine
         byla, nes ji išimtinai susijusi su tuo, ar turi būti atsižvelgta į suinteresuotojo asmens 27 darbo metus Taryboje, kad jam
         būtų suteikta teisė išeiti į pensiją nesulaukus pensinio amžiaus pagal Belgijos teisės aktus. Tik dėl šios pastarosios dalies
         reikalingas Teisingumo Teismo atsakymas.

      24      Dėl to reikia pažymėti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Teisingumo Teismui ir nacionaliniam teismui bendradarbiaujant
         pagal EB 234 straipsnį, tik bylą nagrinėjantis nacionalinio teismo teisėjas, kuriam tenka atsakomybė priimti sprendimą, atsižvelgdamas
         į bylos ypatumus, gali įvertinti tai, ar būtina pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kad galėtų priimti savo sprendimą,
         bei Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų tinkamumą. Vadinasi, kai prejudiciniai klausimai yra susiję su Bendrijos teisės
         aiškinimu, Teisingumo Teismas iš esmės turi priimti sprendimą (žr. šiuo klausimu 1995 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Bosman, C‑415/93, Rink. p. I‑4921, 59 punktą ir 2002 m. vasario 19 d. Sprendimo Arduino, C‑35/99, Rink. p. I‑1529, 24 punktą).

      25      Tačiau Teisingumo Teismas taip pat nurodė, kad išimtinėmis aplinkybėmis siekdamas įvertinti, ar byla jam teisminga, jis gali
         nagrinėti sąlygas, kuriomis nacionalinis teismas perdavė bylą (žr. šiuo klausimu 1981 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Foglia, 244/80, Rink. p. 3045, 21 punktą). Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti prejudicinį sprendimą dėl jam nacionalinio
         teismo teisėjo pateikto klausimo, tik jeigu yra akivaizdu, kad nacionalinio teismo prašymas išaiškinti Bendrijos teisę niekaip
         nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar objektu, kai problema yra hipotetinė, arba kai Teisingumo Teismas neturi faktinės
         ar teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (pirmiausia žr. minėtų sprendimų Bosman 61 punktą ir Arduino 25 punktą).

      26      Taigi, kaip jau buvo konstatuota, pagal pagrindinės bylos medžiagą G. My savo pagal Bendrijos sistemą įgytų teisių į pensiją
         pervesti į Belgijos sistemą niekad neprašė, o vien siekė gauti nacionalinę pensiją nesulaukęs pensinio amžiaus. Šiuo klausimu
         G. My ginčija ONP atsisakymą atsižvelgti į 27 metų darbo Tarybos pareigūnu stažą, apskaičiuojant 35 tarnybinės karjeros metus,
         kaip tai nustatyta Karaliaus nutarimo 4 straipsnio 2 dalyje, nuo kurių priklauso minėtos teisės į pensiją suteikimas.

      27      Darytina išvada, kad pagrindinė byla yra susijusi tik su klausimu, ar Bendrijos teisė įpareigoja Belgijos valdžios institucijas
         atsižvelgti į G. My veiklos, vykdytos tiek pagal Belgijos, tiek pagal Bendrijos pensijų sistemą, laikotarpius.

      28      Šiomis sąlygomis į pirmas dvi pateikto klausimo dalis atsakyti nereikia.

       Dėl atsižvelgimo į veiklos Europos Bendrijose laikotarpius
      Dėl EB 2, EB 3, EB 40 ir EB 283 straipsnių
      29      Kaip Teisingumo Teismas jau nurodė (1987 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Giménez Zaera, 126/86, Rink. p. 3697, 11 punktas ir 1992 m. kovo 11 d. Sprendimų Compagnie commerciale de l’Ouest ir kt., C‑78/90 iki C‑83/90, Rink. p. I‑1847, 17 ir 18 punktai), EB 2 ir 3 straipsniai nustato bendrus tikslus, kurie aiškinami
         kitose Sutarties nuostatose. Jie negali būti taikomi atskirai nuo konkretesnių prejudiciniame klausime minėtų Sutarties nuostatų.

      30      Taip pat EB 40 ir EB 283 straipsniai yra tik teisinis pagrindas, kuriuo remdamasi Taryba atitinkamai priima priemones, reikalingas
         įgyvendinti EB 39 straipsniu garantuojamą darbuotojų judėjimo laisvę bei Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatus ir
         kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygas.

      31      Taigi šioje byloje EB 2, EB 3, EB 40 ir EB 283 straipsniai nėra svarbūs.

      Dėl EB 17 ir EB 18 straipsnių
      32      Sąjungos pilietybę nustatantis EB 17 straipsnis tik numato, kad Sąjungos piliečiai naudojasi šios Sutarties suteiktomis teisėmis
         bei vykdo jos nustatytas pareigas. Šiuo požiūriu jis negali būti taikomas atskirai nuo konkrečių Sutarties nuostatų, kurios
         reglamentuoja Sąjungos piliečių teises ir pareigas.

      33      EB 18 straipsnis tik bendrai nustato teisę kiekvienam Sąjungos piliečiui laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje,
         o EB 39 straipsnyje pateikiama konkreti sąvoka, susijusi su darbuotojų judėjimo laisve. Bet kadangi prašymą dėl prejudicinio
         sprendimo pateikęs teismas taip pat Teisingumo Teismo klausia dėl pastarosios nuostatos aiškinimo, visų pirma reikia išnagrinėti
         šį klausimą (žr. 2002 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Oteiza Olazabal, C‑100/01, Rink. p. I‑10981, 26 punktą).

       Dėl EB 42 straipsnio
      34      EB 42 straipsnis patiki Tarybai uždavinį įsteigti sistemą, leidžiančią darbuotojams įveikti kliūtis, kurios gali atsirasti
         dėl socialinės apsaugos srityje priimtų nacionalinių taisyklių. Šią pareigą Taryba iš esmės įvykdė priimdama 1971 m. birželio
         14 d. reglamentą (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų
         šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, pakeistą ir atnaujintą 1996 m. gruodžio 2 d. Reglamentu (EB) Nr. 118/97 (OL 1997, L 28,
         p. 1).

      35      Taigi, kaip Teisingumo Teismas nusprendė 2000 m. spalio 3 d. Sprendime Ferlini (C‑411/98, Rink. p. I‑8081, 41 punktas), Europos Bendrijų pareigūnai negali būti laikomi darbuotojais Reglamento Nr. 1408/71
         prasme, nes jiems netaikomi nacionalinės teisės aktai socialinės apsaugos srityje, kaip to reikalauja šio reglamento 2 straipsnio
         1 dalis, kurioje apibrėžiama jo taikymo asmenims sritis.

      36      Taigi G. My situacijai netaikomas nei EB 42 straipsnis, nei Reglamentas Nr. 1408/71.

      Dėl EB 39 straipsnio ir Reglamento Nr. 1612/68 7 straipsnio
      37      Pagal nusistovėjusią teismų praktiką Europos Bendrijų pareigūnas turi darbuotojo migranto statusą. Iš tikrųjų Bendrijos pilietis,
         dirbantis ne savo kilmės valstybėje narėje, nepraranda darbuotojo statuso EB 39 straipsnio 1 dalies prasme dėl to, kad dirba
         tarptautinėje organizacijoje, net jeigu jo atvykimo ir apsigyvenimo sąlygas įdarbinimo valstybėje konkrečiai reglamentuoja
         tarptautinė konvencija (1989 m. kovo 15 d. Sprendimų Echternach ir Moritz, 389/87 bei 390/87, Rink. p. 723, 11 punktas; 1993 m. gegužės 27 d. Sprendimo Schmid, C‑310/91, Rink. p. I‑3011, 20 punktas ir minėto sprendimo Ferlini 42 punktas).

      38      Taigi darbuotojui, kuris yra valstybės narės pilietis, kaip G. My, negali būti atimtos EB 39 straipsniu bei Reglamentu Nr. 1612/68
         suteiktos teisės ir socialinės privilegijos (žr. 1983 m. liepos 13 d. Sprendimo Forcheri, 152/82, Rink. p. 2323, 9 punktą; minėtų sprendimų Echternach ir Moritz  12 punktą, Schmid 22 punktą, Ferlini 43 punktą).

      39      Tačiau iš bylos medžiagos matyti, kad devynerių metų atvykęs į Belgiją G. My vykdė visą savo profesinę karjerą Belgijos teritorijoje,
         iš pradžių dirbdamas pagal darbo sutartis įvairiose Belgijos įmonėse, o vėliau ir iki pat pensinio amžiaus – pareigūnu Tarybos
         generaliniame sekretoriate.

      40      Taigi su darbuotojų judėjimo laisve susijusios Sutarties nuostatos, būtent EB 39 straipsnis, negali būti taikomi valstybės
         narės išimtinai vidaus situacijose (1997 m. birželio 5 d. Sprendimo Uecker ir Jacquet, C‑64/96 ir C‑65/96, Rink. p. I‑3171, 16 punktas ir jame minėti sprendimai).

      41      Siekdama vis dėl to nustatyti ryšį su viena iš EB 39 straipsnyje nurodytų situacijų, Komisija tvirtina, kad veiklos laikotarpis
         viešojoje tarptautinėje tarnyboje, šiuo atveju – Europos Sąjungos, turi būti prilygintas valstybės tarnybos, atliktos kitoje
         valstybėje narėje, laikotarpiui.

      42      Tokia teisinė fikcija, kaip tai išplaukia iš generalinio advokato išvados 85–89 punktų, negali būti paremta Sutarties nuostatomis,
         susijusiomis su darbuotojų judėjimo laisve.

      43      Vadinasi, G. My situacijai taip pat netaikomas EB 39 straipsnis ir Reglamento Nr. 1612/68 7 straipsnis.

      Dėl Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalies ir EB 10 straipsnio
      44      Teisių į pensiją pervedimo sistema, kaip nustatyta Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje, leidžiančia
         koordinuoti nacionalines sistemas ir Bendrijos pensijų sistemą, siekiama palengvinti nacionalinių darbuotojų, dirbančių privačiame
         ar viešame sektoriuje, judėjimą į Bendrijos administraciją ir taip užtikrinti, kad Bendrija turėtų kuo geresnes galimybes
         pasirinkti kvalifikuotą bei tinkamą patirtį turintį personalą (1981 m. spalio 20 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, 137/80, Rink. p. 2393, 11 ir 12 punktai).

      45      Teisingumo Teismas nusprendė, kad atsisakydama imtis priemonių, reikalingų pervesti į Bendrijos pensijų sistemą pagal nacionalinę
         sistemą įgytų teisių į pensiją statistinį ekvivalentą arba vienodo tarifo išpirkimo vertę, kaip tai numatyta Pareigūnų tarnybos
         nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje, valstybė narė gali apsunkinti nacionalinių pareigūnų, turinčių tam tikrą darbo
         stažą, įdarbinimą Bendrijoje, atsižvelgiant į tai, kad dėl tokio perėjimo iš nacionalinės tarnybos į Bendrijos tarnybą iš
         jų bus atimtos teisės į pensiją, į kurias jie turėtų teisę, jeigu nebūtų sutikę įsidarbinti Bendrijoje (minėto sprendimo Komisija prieš Belgiją 19 punktas).

      46      Taigi taip yra ir tuo atveju, kai vertinant, ar pagal jos sistemą atsirado teisė į pensiją nesulaukus pensinio amžiaus, valstybė
         narė atsisako atsižvelgti į pagal Bendrijos pensijų sistemą vykdytos veiklos laikotarpius.

      47      Konstatuotina, kad nacionalinės teisės aktai, kaip ir nagrinėjami pagrindinėje byloje, gali apsunkinti profesinę veiklą Europos
         Sąjungos institucijoje ir nuo jos atgrasinti, nes priimdamas tokios institucijos pasiūlymą dirbti darbuotojas, anksčiau priklausęs
         nacionalinei pensijų sistemai, gali prarasti galimybę pasinaudoti pagal šią sistemą senatvės pensija, į kurią jis turėtų teisę,
         jeigu nebūtų sutikęs priimti šio darbo pasiūlymo.

      48      Atsižvelgiant į lojalaus bendradarbiavimo ir pagalbos pareigą, kurią valstybės narės turi Bendrijos atžvilgiu ir kurią išreiškia
         EB 10 straipsnyje nustatyta pareiga padėti jai atlikti savo uždavinius, su tuo negalima sutikti.

      49      Taigi į klausimą reikia atsakyti, kad EB 10 straipsnis, siejant jį su Pareigūnų nuostatais, turi būti aiškinamas taip, kad
         jis draudžia nacionalinės teisės aktus, pagal kuriuos neleidžiama atsižvelgti į Bendrijos piliečio Bendrijos institucijoje
         išdirbtus metus, pagal nacionalinę sistemą jam suteikiant teisę gauti pensiją nesulaukus pensinio amžiaus.

      50      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į klausimą dėl EB 18 straipsnio išaiškinimo atsakyti nebūtina.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      51      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
         byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      EB 10 straipsnis, siejant jį su Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatais, turi būti aiškinamas taip, kad jis draudžia
            nacionalinės teisės aktus, pagal kuriuos neleidžiama atsižvelgti į Bendrijos piliečio Bendrijos institucijoje išdirbtus metus,
            pagal nacionalinę sistemą jam suteikiant teisę gauti pensiją nesulaukus pensinio amžiaus.
      Parašai.
      * Proceso kalba: prancūzų.


title: 2006 m. birželio 22 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # August Storck KG prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Apeliacinis skundas - Bendrijos prekių ženklas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktas ir 3 dalis - Absoliutūs atsisakymo įregistruoti pagrindai - Erdvinis prekių ženklas - Erdvinė šviesiai rudos spalvos saldainio forma - Skiriamasis požymis. # Byla C-24/05 P.

text:
      Byla C‑24/05 P
      August Storck KG
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „Apeliacinis skundas – Bendrijos prekių ženklas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktas ir 3 dalis – Absoliutus atsisakymo įregistruoti pagrindas – Erdvinis prekių ženklas – Erdvinė šviesiai rudos spalvos saldainio forma – Skiriamasis požymis“
      Sprendimo santrauka
      1.        Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Skiriamųjų požymių
            neturintys prekių ženklai
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktas)
      2.        Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Skiriamųjų požymių
            neturintys prekių ženklai
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalis)
      3.        Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Skiriamųjų požymių
            neturintys prekių ženklai
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalis)
      1.        Pačios prekės formą turinčių erdvinių prekių ženklų skiriamųjų požymių vertinimo kriterijai Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos
         prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme nesiskiria nuo tų, kurie taikomi kitoms prekių ženklų kategorijoms. Tačiau
         taikydama šiuos kriterijus atitinkama visuomenė nebūtinai taip pat suvoks pačios prekės formą turintį erdvinį prekių ženklą
         ir žodinį ar vaizdinį prekių ženklą, sudarytą iš žymens, nepriklausomo nuo juo žymimų prekių išorės. Iš tikrųjų paprasti vartotojai,
         nesant jokių grafinių ar teksto elementų, nėra įpratę preziumuoti prekių kilmės remdamiesi jų ar pakuotės forma, todėl nustatyti
         tokio erdvinio prekių ženklo skiriamąjį požymį gali būti sunkiau negu žodinio ar vaizdinio prekių ženklo atveju.

      Šiomis aplinkybėmis tik prekių ženklas, kuris labai skiriasi nuo atitinkamo sektoriaus normų ir įpročių bei dėl to gali atlikti
         savo esminę kilmės nuorodos funkciją, turi skiriamųjų požymių šios nuostatos prasme.

      (žr. 24–26 punktus)
      2.        Prekių ženklas gali įgyti skiriamąjį požymį, nurodytą Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 7 straipsnio 3 dalyje,
         dėl šio prekių ženklo naudojimo kartu su įregistruotu prekių ženklu. Todėl prireikus erdvinis prekių ženklas dėl naudojimo
         gali įgyti skiriamųjų požymių, net jei jis naudojamas kartu su žodiniu prekių ženklu ar vaizdiniu prekių ženklu.

      Tačiau iš esmės erdvinio prekių ženklo negalima supainioti su jo grafiniu dvimačiu pavaizdavimu. Iš to matyti, jog kai prekės
         paveikslėlis yra ant pakuotės, vartotojai nesusiduria su pačiu prekių ženklu, kurį sudaro erdvinė prekės forma. Tačiau negalima
         atmesti, kad tokio prekių ženklo dvimatis pavaizdavimas prireikus atitinkamoje visuomenėje gali palengvinti prekių ženklo
         atpažinimą, kai pavaizdavimas leidžia suvokti esminius prekės erdvinės formos elementus.

      Be to, kalbant apie skiriamojo požymio įgijimą dėl naudojimo, priežastis, kodėl suinteresuotieji asmenys atpažįsta prekę ar
         paslaugą kaip tam tikros įmonės prekę ar paslaugą, turėtų būti ženklo naudojimas kaip prekių ženklo.

      Todėl bet koks prekių ženklo naudojimas, a fortiori erdvinio prekių ženklo dvimatis pavaizdavimas, nebūtinai reiškia naudojimą kaip prekių ženklo.

      (žr. 57–62 punktus)
      3.        Siekiant įvertinti, ar prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį dėl naudojimo Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo
         7 straipsnio 3 dalies prasme, reikia atsižvelgti į visas aplinkybes, kuriomis atitinkama visuomenė susiduria su šiuo prekių
         ženklu. Taip atsitinka ne tik apsisprendimo pirkti momentu, bet ir prieš šį momentą, pavyzdžiui, per reklamą ir vartojant
         prekę.

      Būtent tada, kai paprastas vartotojas rengiasi rinktis ar renkasi skirtingas atitinkamos kategorijos prekes, jo pastabumo
         lygis yra aukščiausias, nes klausimas, ar paprastas vartotojas susiduria su prekių ženklu pirkimo momentu, yra labai svarbus
         siekiant nustatyti, ar šis prekių ženklas įgijo skiriamųjų požymių dėl naudojimo.

      (žr. 71–72 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2006 m. birželio 22 d.(*)

      „Apeliacinis skundas – Bendrijos prekių ženklas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktas ir 3 dalis – Absoliutus atsisakymo įregistruoti pagrindas – Erdvinis prekių ženklas – Erdvinė šviesiai rudos spalvos saldainio forma – Skiriamasis požymis“
      Byloje C‑24/05 P,
      dėl 2005 m. sausio 24 d. pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo,
      August Storck KG, įsteigta Berlyne (Vokietija), atstovaujama Rechtsanwälte I. Rohr, H. Wrage-Molkenthin ir T. Reher,

      apeliantė,
      dalyvaujant kitai proceso šaliai
      Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamai G. Schneider,

      atsakovei pirmoje instancijoje,
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič (pranešėjas) ir E. Levits,
      generalinis advokatas D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      posėdžio sekretorius B. Fülöp, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. vasario 16 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2006 m. kovo 23 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Apeliaciniu skundu August Storck KG prašo panaikinti 2004 m. lapkričio 10 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimą Storck prieš VRDT (Saldainio forma) (T‑396/02, Rink. p. II‑0000, toliau – skundžiamas sprendimas) atmesti jos ieškinį, kuriuo prašoma panaikinti 2002 m. spalio
         14 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimą
         (byla R 187/2001‑4) (toliau – ginčijamas sprendimas) dėl atsisakymo registruoti erdvinį prekių ženklą, kurį sudaro šviesiai
         rudos spalvos saldainio forma.

       Teisinis pagrindas
      2        1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1) 7 straipsnis „Absoliutūs
         atmetimo pagrindai“ nustato:

      „1.      Neregistruojami šie žymenys:
      <…>
      b)      neturintys jokio skiriamojo požymio prekių ženklai;
      <…>
      3.      Šio straipsnio 1 dalies b, c ir d punktų nuostatos netaikomos, jeigu dėl prekių ženklo naudojimo jis yra tapęs atskiriamu
         nuo tų prekių ar paslaugų, kurioms prašoma registracijos.“

      3        Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnis „Sprendimus pagrindžiančių motyvų nurodymas“ nustato:

      „Tarnybos sprendimuose nurodomi juos pagrindžiantys motyvai. Sprendimai grindžiami tiktai tokiais motyvais ar įrodymais, apie
         kuriuos šalys galėjo pateikti savo atsiliepimus.“

      4        Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio „Faktų nagrinėjimas Tarnybos iniciatyva“ 1 dalyje nurodyta:

      „Procedūrų metu Tarnyba faktus nagrinėja savo iniciatyva; tačiau procedūros dėl atsisakymo registruoti paraiškas santykinių
         pagrindų atveju Tarnyba nagrinėja tiktai šalių nurodytus faktus, įrodymus bei argumentus bei siekiamą reikalavimų patenkinimo
         būdą.“

       Ginčo aplinkybės
      5        1998 m. kovo 30 d. apeliantė remdamasi Reglamentu Nr. 40/97 pateikė VRDT prašymą kaip Bendrijos prekių ženklą įregistruoti
         erdvinį prekių ženklą, kurį sudaro tokia šviesiai rudos spalvos saldainio forma:

      6        Prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, yra „saldumynai“ ir priklauso peržiūrėtos ir pataisytos 1957 m. birželio
         15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 30 klasei.

      7        2001 m. sausio 25 d. sprendimu ekspertas atmetė prašymą motyvuodamas tuo, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas neturi
         skiriamųjų požymių Reglamento NR. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme ir dėl naudojimo neįgijo jokio skiriamojo požymio
         to paties straipsnio 3 dalies prasme.

      8        Ginčijamu sprendimu VRDT ketvirtoji apeliacinė taryba patvirtino eksperto sprendimą. Iš esmės ji manė, kad prašomo įregistruoti
         prekių ženklo formos ir spalvos derinys neleidžia iš esmės pateikti nuorodų dėl nagrinėjamos prekės, t. y. saldumynų, kilmės.
         Be to, ji tvirtino, kad apeliantės pateikti argumentai neįrodė, jog šis prekių ženklas dėl naudojimo įgijo skiriamąjį požymį,
         be kita ko, karamelinių saldainių atžvilgiu.

       Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
      9        Apeliantė Pirmosios instancijos teismui pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, pagrįstą dviem ieškinio pagrindais.

      10      Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu, Pirmosios instancijos
         teismas skundžiamo sprendimo 39–45 punktuose manė, kad Apeliacinė taryba teisingai padarė išvadą, jog prašomas įregistruoti
         prekių ženklas neturi skiriamųjų požymių šios nuostatos prasme dėl tokių priežasčių:

      „39      Šiuo atveju Apeliacinė taryba teisingai įvertino, kad dėl plačiai paplitusių tokių prekių, kokios nagrinėjamos pagrindinėje
         byloje, „vartotojas nekreips daug dėmesio į saldumynų formą ir spalvą“ ir kad todėl „abejotina, kad saldainio forma turės
         įtakos paprasto vartotojo pasirinkimui“ (ginčijamo sprendimo 12 punktas).

      40      Be to, Apeliacinė taryba teisėtai nurodė, kad nė vienas iš minėto prekių ženklo formos požymių, vienas ar kartu su kitais,
         nėra skiriamasis. Šiuo atžvilgiu, pirma, ji įvertino, kad „beveik apvali nagrinėjama forma, primenanti apskritimą <...>, yra
         paprasta geometrinė forma“ ir kad paprastas vartotojas yra „įpratęs matyti apvalios formos (apvalios, ovalios, elipsės ar
         cilindro formos) saldumynus, įskaitant saldainius“. Dėl saldainio viršutinių išgaubtų kraštų ji teigia, kad „nepaisant jų
         konfigūracijos, saldainių kraštai visada yra išgaubti“ ir kad taip yra dėl praktinių tikslų. Galiausiai dėl apvalaus įdubimo
         saldainio centre ir plokščios apatinės pusės Apeliacinė taryba padarė išvadą, kad „šie elementai iš esmės nesugadina formos
         sukurto bendro įspūdžio“ ir kad todėl „yra abejotina, kad atitinkamas vartotojas atkreips dėmesį į šiuos du požymius kaip
         į (nurodančius) tam tikrą komercinę kilmę“ (ginčijamo sprendimo 13 punktas).

      41      Dėl nagrinėjamos prekės spalvos, t. y. rudos spalvos arba įvairių jos atspalvių, Apeliacinė taryba taip pat teigė, kad tai
         yra „įprasta saldainių spalva“ (ginčijamo sprendimo 13 punktas). Iš tiesų reikia konstatuoti, kad suinteresuota visuomenės
         dalis yra įpratusi prie šios spalvos saldumynų.

      42      Iš to matyti, kad erdvinė forma, kurią prašoma įregistruoti, yra paprasta geometrinė forma, priklausanti tokioms formoms,
         apie kurias vartotojas savaime pagalvoja tokių kasdieninio vartojimo prekių, kaip antai saldainiai, atžvilgiu.

      43      Šiomis sąlygomis ieškovės argumentas, pagrįstas tariamai svarbių skirtumų tarp prašomo įregistruoti prekių ženklo ir kitų
         saldumynų formos bei spalvos buvimu, turi būti atmestas.

      44      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia pažymėti, kad prašomą įregistruoti erdvinį prekių ženklą sudaro vaizdavimo elementų,
         kurie yra savaime suprantami ir tipiški atitinkamoms prekėms, derinys. Iš tiesų nagrinėjama forma iš esmės nesiskiria nuo
         atitinkamų prekių tam tikrų formų, kurios yra įprastai naudojamos prekyboje, ir yra vienas iš pastarųjų variantų. Kadangi
         nurodyti skirtumai nėra lengvai suvokiami, iš to matyti, kad nagrinėjama forma pakankamai nesiskiria nuo kitų įprastai naudojamų
         saldainių formų ir kad ji nesuteikia suinteresuotai visuomenės daliai galimybės nedelsiant ir aiškiai atskirti ieškovės saldainių
         nuo kitos komercinės kilmės saldainių.

      45      Taigi prašomas įregistruoti prekių ženklas taip, kaip jį suvokia paprastas, pakankamai informuotas ir protingai pastabus bei
         nuovokus vartotojas, negali leisti identifikuoti atitinkamų prekių ir atskirti jų nuo kitos komercinės kilmės prekių. Vadinasi,
         šių prekių atžvilgiu jis neturi skiriamojo požymio.“

      11      Dėl antrojo ieškinio pagrindo, pagrįsto Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalies pažeidimu, Pirmosios instancijos teismas
         skundžiamo sprendimo 61–67 punktuose nusprendė, kad Apeliacinė taryba nepadarė teisės klaidos manydama, kad apeliantė neįrodė,
         jog prašomas įregistruoti prekių ženklas dėl naudojimo įgijo skiriamąjį požymį dėl šių priežasčių:

      „61      Pirma, ieškovės argumentai, pagrįsti duomenimis apie pardavimo apyvartą ir dideles išlaidas karamelinio saldainio „Werther’s
         Original“ („Werther’s Echte“) reklamai, negali įrodyti, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas po jo naudojimo įgijo skiriamąjį
         požymį.

      62      Iš tiesų, nors Apeliacinė taryba pripažino, kad apyvarta ir duomenys, susiję su išlaidomis reklamai, patvirtino, jog nagrinėjamų
         saldainių rūšis yra plačiai paplitusi rinkoje, ji vis dėlto nustatė, kad ši informacija nėra įrodymas, beje, pagrindinis,
         kad prašomas įregistruoti žymuo buvo naudojamas kaip erdvinis prekių ženklas ieškovės saldainiams žymėti (ginčijamo sprendimo
         16 punktas).

      63      Ginčijamo sprendimo 17–21 punktuose Apeliacinė taryba pagrindė šį vertinimą taip:
      „17. Ieškovė pateikė plastikinių maišelių, naudojamų jos saldainiams pakuoti, pavyzdžius, teigdama, kad ant jų pavaizduota
         forma yra vartotojui „pagrindinė nuoroda ir atramos taškas“. Jos manymu, šis naudojimas yra įrodymas, kad forma kaip prekės
         ženklas yra reklamos objektas ir kad būtent šia prasme ją suvokia vartotojas. Apeliacinė taryba paneigia šį požiūrį. Iš tiesų
         tarp ieškovės pareiškimų ir būdo, kuriuo saldainiai apskritai yra pavaizduoti ant maišelio, yra neatitikimų.

      18.      Nors yra aišku, kad rudos formos saldainiai, kaip juos nurodė ieškovė, vaizduojami ant pakuotės, vis dėlto reikia nagrinėti
         šio vaizdavimo tikslą. Tai negali būti abstraktus nagrinėjimas. Priešingai, turi būti vertinama tai, kaip numanomai paprastas
         vartotojas suvokia ant pakuotės esantį saldainių pavaizdavimą.

      19.      Taigi atitinkamas vartotojas, pamatęs ieškovės saldainių maišelį, pirmiausia pastebi pavadinimą „Werther’s Original“, kuris,
         parašytas didelėmis raidėmis, užima beveik pusę maišelio ir yra apsuptas tokių papildomų elementų, kaip antai mažas ovalus
         žymuo, ant kurio parašyta „Storck“, ir stilizuotas mažo kaimo paveikslėlis, kurio apačioje galima perskaityti „Traditional
         Werther’s Quality“ (tradicinė Werther kokybė). Apatinėje maišelio dalyje yra spalvota nuotrauka, vaizduojanti apie penkiolika
         įvairių saldainių, ir užrašas: „The classic candy made with real butter and fresh cream“ (klasikinis saldainis su sviestu
         ir grietine).

      20.      Pagal ieškovės pareiškimus ši iliustracija atitinka erdvinį prekių ženklą, kurį ji prašo įregistruoti. Tačiau Apeliacinė taryba
         ginčija šio tvirtinimo pagrįstumą. Būdas, kuriuo saldainiai yra pavaizduoti ant maišelio, neatitinka tradicinio prekių ženklo
         pavaizdavimo ant prekės būdo. Jai atrodo, kad šio vaizdavimo tikslas yra (labiau) iliustruoti maišelio turinį. Iš tiesų, priešingai
         ieškovės tvirtinimams, ant maišelio pateikiama ne forma, bet tikroviškas neįvyniotų saldainių saujos paveikslėlis. Reikia
         pažymėti, kad šiuo vaizdavimu nesiekiama išryškinti požymių, kurie, ieškovės manymu, suteikia prekių ženklui skiriamąjį požymį
         (centrinis įdubimas, plokščia apatinė pusė ir išgaubti šonai). Dėl šios priežasties Apeliacinė taryba mano, kad saldainių
         pavaizdavimas ant pakuotės neatitinka argumento, jog šis pavaizdavimas yra erdvinis prekių ženklas, kurį paprastas vartotojas
         suvokia būtent kaip prekių ženklą. Remiantis Apeliacinės tarybos vertinimu, tikėtina, jog vartotojas matys saldainių paveikslėlį
         tik kaip maišelio turinio iliustravimą. Atitinkamas pakuočių iliustravimas, siekiant parodyti, kaip prekė atrodo arba kaip
         gal būti naudojama, yra plačiai paplitęs maisto produktų pramonėje, įskaitant saldumynų pramonę, ir yra priklausomas labiau
         nuo prekių rinkodaros nei nuo siekio identifikuoti prekes prekių ženklais. Todėl Apeliacinė taryba mano, kad paveikslėlis
         neatlieka prekių ženklo funkcijos, bet naudojamas tik prekei iliustruoti. Kartu su paveikslėliu pateikiamas sakinys, t. y.
         „The classic candy made with real butter and fresh cream“ dar patvirtina, kad taip jį tikriausiai suvoks protingai pastabus
         saldainių pirkėjas. Iš tiesų sakinys ir paveikslėlis papildo vienas kitą: sakinys aprašo saldainius, o paveikslėlis juos rodo.
         Apeliacinė taryba sutinka su ieškove, kad prekė gali būti žymima keliais prekių ženklais vienu metu. Jos nuomone, kuri grindžiama
         ieškovės saldainiams pakuoti skirtų maišelių išore, ant pastarųjų esantis saldainių pavaizdavimas neatitinka prekių ženklo
         pavaizdavimo.

      21.      Pagal pirmiau pateiktus vertinimus reikia daryti išvadą, jog pateikti kaip įrodymai duomenys apie apyvartą ir apskaičiuotas
         išlaidas reklamai akivaizdžiai įrodo, kad saldainiai „Werther’s“ yra parduodami rinkoje, bet neįrodo, kad jų forma buvo naudojama
         kaip prekių ženklas <...>“

      64      Dėl pirmiau pateiktų vertinimų nereikia abejoti. Ieškovės pateikta reklaminė medžiaga visiškai neįrodo prekių ženklo naudojimo
         tokia forma, kokia jį prašoma įregistruoti. Iš tiesų visuose pateiktuose paveikslėliuose prašomos forma ir spalva pavaizduotos
         kartu su žodiniais ir vaizdiniais žymenimis. Vadinasi, ši medžiaga nėra įrodymas, kad atitinkama visuomenės dalis suvokia
         prašomą įregistruoti prekių ženklą būtent kaip prekių ženklą ir, nepaisant žodinių bei vaizdinių prekių ženklų, kurie yra
         pateikiami kartu reklamoje ir parduodant prekes, kaip nurodantį komercinę atitinkamų prekių ir paslaugų kilmę <...>

      65      Be to, reikia pažymėti, kad pati ieškovė savo ieškinyje nurodo, jog nagrinėjamas saldainis nėra parduodamas neįpakuotas, bet
         pakuotėje, kurioje kiekvienas saldainis, be kita ko, yra įpakuotas atskirai. Iš to matyti, kad paprastas vartotojas, nuspręsdamas
         pirkti, nesusiduria tiesiogiai su nagrinėjamo saldainio forma, jam suteikiančia galimybę pastarajai priskirti kilmės nuorodos
         funkciją.

      66      Antra, reikia daryti tokią pačią išvadą dėl Apeliacinės tarybos vertinimui pateiktų ieškovės apklausų, siekiant įrodyti prašomo
         įregistruoti prekių ženklo dėl naudojimo įgautą skiriamąjį požymį. Iš tiesų iš ginčijamo sprendimo 21 punkto in fine aiškiai matyti, kad ieškovės parduodamų saldainių prekių ženklo žinomumas buvo nustatytas remiantis ne nagrinėjama forma,
         bet jo pavadinimu „Werther’s“.“

      12      Todėl Pirmosios instancijos teismas atmetė apeliantės ieškinį ir priteisė iš jos bylinėjimosi išlaidas.

       Apeliacinis skundas
      13      Savo apeliaciniame skunde, kuriam pagrįsti apeliantė nurodo keturis pagrindus, Teisingumo Teismo ji prašo:

      –        panaikinti skundžiamą sprendimą,
      –        patenkinti pirmoje instancijoje pateiktus reikalavimus ir priimti galutinį sprendimą byloje,
      –        nepatenkinus pirmojo reikalavimo, grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui,
      –        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
      14      VRDT Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

       Dėl pirmojo pagrindo
       Šalių argumentai
      15      Pirmuoju pagrindu, kurį sudaro dvi dalys, apeliantė nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė Reglamento Nr. 40/94
         7 straipsnio 1 dalies b punktą.

      16      Pirmiausia skundžiamo sprendimo 44 punkte Pirmosios instancijos teismas klaidingai susiejo tvirtinimą dėl prašomo įregistruoti
         prekių ženklo skiriamojo požymio su sąlyga, kad jis iš esmės skirtųsi nuo paprastai prekyboje naudojamų saldainių pavaizdavimo,
         ir todėl erdviniams prekių ženklams nustatė griežtesnius reikalavimus nei žodiniams ar vaizdiniams prekių ženklams.

      17      Pirmosios instancijos teismas taip pat neteisingai reikalavo, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas nuo panašių prekių
         ženklų, esančių saldumynų sektoriuje, skirtųsi iš esmės.

      18      Apeliantės nuomone, tai, kad gali atsirasti galimybė supainioti su kitos kilmės prekėmis, galioja tik protesto, grindžiamo
         galimybe supainioti prašomą įregistruoti prekių ženklą su ankstesniu prekių ženklu, atveju.

      19      Antra, Apeliacinė taryba ir Pirmosios instancijos teismas nesiaiškino, ar prašomas įregistruoti prekių ženklas turi, nežiūrint
         rinkoje egzistuojančių panašių saldainių pavaizdavimo, minimalų skiriamąjį požymį. Apeliantės nuomone, jeigu Pirmosios instancijos
         teismas būtų tai išsiaiškinęs, jis nebūtų padaręs išvados, jog šis prekių ženklas neturi skiriamųjų požymių.

      20      Šiuo klausimu apeliantė ginčija skundžiamo sprendimo 39 punkte esantį Pirmosios instancijos teismo tvirtinimą, pagal kurį
         paprasto vartojo pasirinkimą lemia saldainio forma. Ji taip pat ginčija to paties sprendimo 42 punkte esantį Pirmosios instancijos
         teismo tvirtinimą, pagal kurį forma, kurią prašoma įregistruoti kaip Bendrijos prekių ženklą, yra paprasta geometrinė forma.

      21      VRDT, pirma, atsako, kad prašomam įregistruoti prekių ženklui Pirmosios instancijos teismas jokiu būdu netaikė griežtesnių
         kriterijų nei tie, kurie taikomi žodiniams ar vaizdiniams prekių ženklams, bet taikė nusistovėjusią teismo praktiką, pagal
         kurią reikia, jog prekės forma, kurią prašoma įregistruoti kaip prekių ženklą, aiškiai neatitiktų atitinkamo sektoriaus normų
         arba įpročių.

      22      Antra, kaltinimu, pagal kurį Pirmosios instancijos teismas turėjo padaryti išvadą, jog prašomas įregistruoti prekių ženklas
         turi skiriamąjį požymį, siekiama užginčyti jo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą, ir todėl jis nėra priimtinas apeliaciniame
         procese.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      23      Dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies, remiantis nusistovėjusia teismo praktika prekių ženklo skiriamasis požymis Reglamento
         Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme turi būti vertinamas, pirma, atsižvelgiant į prekes arba paslaugas, kurioms
         prašoma įregistruoti prekių ženklą, ir, antra, atsižvelgiant į tai, kaip nagrinėjamas prekes ar paslaugas suvokia atitinkama
         visuomenė, kurią sudaro paprasti pakankamai informuoti ir protingai pastabūs bei nuovokūs vartotojai (konkrečiai žr. 2004 m.
         balandžio 29 d. Sprendimo Henkel prieš VRDT, C‑456/01 P ir C‑457/01 P, Rink. p. I‑5089, 35 punktą ir 2006 m. sausio 12 d. Sprendimo Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT, C‑173/04 P, Rink. p. I‑0000, 25 punktą).

      24      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką pačios prekės formą turinčių erdvinių prekių ženklų skiriamųjų požymių vertinimo kriterijai
         nesiskiria nuo tų, kurie taikomi kitoms prekių ženklų kategorijoms (minėto sprendimo Henkel prieš VRDT 38 punktas ir 2004 m. spalio 7 d. Sprendimo Mag Instrument prieš VRDT, C‑136/02 P, Rink. p. I‑9165, 30 punktas bei minėto sprendimo Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT 27 punktas).

      25      Tačiau taikydama šiuos kriterijus atitinkama visuomenė nebūtinai taip pat suvoks pačios prekės formą turintį erdvinį prekių
         ženklą ir žodinį ar vaizdinį prekių ženklą, sudarytą iš žymens, nepriklausomo nuo juo žymimų prekių išorės. Iš tikrųjų paprasti
         vartotojai, nesant jokių grafinių ar teksto elementų, nėra įpratę preziumuoti prekių kilmės remdamiesi jų ar pakuotės forma,
         todėl nustatyti tokio erdvinio prekių ženklo skiriamąjį požymį gali būti sunkiau negu žodinio ar vaizdinio prekių ženklo atveju
         (konkrečiai žr. minėto sprendimo Henkel prieš VRDT 38 punktą, minėto sprendimo Mag Instrument prieš VRDT 30 punktą ir minėto sprendimo Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT 28 punktą).

      26      Šiomis aplinkybėmis tik prekių ženklas, kuris labai skiriasi nuo atitinkamo sektoriaus normų ir įpročių bei dėl to gali atlikti
         savo esminę kilmės nuorodos funkciją, turi skiriamųjų požymių Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme (konkrečiai
         žr. minėto sprendimo Henkel prieš VRDT 39 punktą, minėto sprendimo Mag Instrument prieš VRDT 3 punktą ir minėto sprendimo Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT 31 punktą).

      27      Todėl Pirmosios instancijos teismas teisingai atsižvelgė į bendrai prekyboje naudojamas saldainių formas ir spalvas, kad įvertintų,
         ar prašomas įregistruoti prekių ženklas turi skiriamųjų požymių.

      28      Skundžiamo sprendimo 44 punkte Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad nagrinėjama saldainio forma „iš esmės nesiskiria
         nuo atitinkamų prekių tam tikrų įprastų formų, kurios yra įprastai naudojamos prekyboje“. Kadangi esminio skirtumo reikalavimas
         yra didesnis už paprasto reikšmingo skirtumo reikalavimą, kurio reikalauja šio sprendimo 26 punkte minėta teismo praktika,
         Pirmosios instancijos teismas būtų padaręs teisės klaidą, jei būtų susiejęs prašomo įregistruoti prekių ženklo skiriamąjį
         požymį su šio reikalavimo laikymusi.

      29      Tačiau taip nėra šiuo atveju. Iš tikrųjų iš to paties skundžiamo sprendimo punkto aišku, kad Pirmosios instancijos teismas
         rėmėsi tvirtinimu, jog prašomą įregistruoti prekių ženklą sudaro elementų, kurie yra savaime suprantami ir tipiniai atitinkamoms
         prekėms, derinys, kad jis yra tam tikrų formų, kurios įprastai naudojamos saldumynų sektoriuje, variacija, kad nagrinėjama
         forma pakankamai nesiskiria nuo kitų įprastai naudojamų saldainių formų, nes nurodyti skirtumai nėra lengvai suvokiami, ir
         kad ji nesuteikia atitinkamos visuomenės daliai galimybės nedelsiant ir aiškiai atskirti apeliantės saldainius nuo kitos komercinės
         kilmės saldainių.

      30      Šiais tvirtinimais Pirmosios instancijos teismas pakankamai įrodė, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas pakankamai nesiskiria
         nuo saldumynų sektoriaus normų ar įpročių. Todėl jis nepadarė jokios teisės klaidos, padarydamas išvadą, jog šis prekių ženklas
         neturi skiriamųjų požymių.

      31      Apeliantės kaltinimas, pagal kurį Pirmosios instancijos teismas reikalavo, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas iš esmės
         skirtųsi nuo saldumynų sektoriuje esančių panašių prekių ženklų, remiasi klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu, nes Pirmosios
         instancijos teismas niekaip nesiaiškino, ar kiti prekių ženklai, naudojami tokiai prekių rūšiai, buvo tapatūs ar panašūs į
         prašomą įregistruoti prekių ženklą.

      32      Todėl pirmojo pagrindo pirma dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.

      33      Dėl pirmojo pagrindo antros dalies pirmiausia, kaip aišku iš šio sprendimo 27 punkto, Pirmosios instancijos teismas nepadarė
         teisės klaidos atsižvelgdamas į bendrai prekyboje naudojamas saldainių formas ir spalvas, kad įvertintų, ar prašomas įregistruoti
         prekių ženklas turi skiriamųjų požymių.

      34      Antra, nors antra dalimi Pirmosios instancijos teismas kaltinamas padaręs išvadą, jog prašomas įregistruoti prekių ženklas
         neturi skiriamųjų požymių, iš tikrųjų šia pirmojo pagrindo dalimi siekiama, kad Teisingumo Teismas pakeistų Pirmosios instancijos
         teismo pateiktą faktinių aplinkybių vertinimą.

      35      Iš tikrųjų skundžiamo sprendimo 39–42 punktuose Pirmosios instancijos teismo pateikti tvirtinimai, pagal kuriuos, pirma, paprasto
         vartojo pastabumo laipsnis saldumynų formos ir spalvos atžvilgiu nėra padidėjęs ir, antra, erdvinė forma, iš kurios sudarytas
         prašomas įregistruoti prekių ženklas, yra paprasta geometrinė forma, yra faktinio pobūdžio (šiuo klausimu žr. atitinkamai
         minėto sprendimo Henkel prieš VRDT 56 punktą ir minėto sprendimo Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT 47 punktą).

      36      Tačiau, kaip matyti iš EB 225 straipsnio ir Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmosios pastraipos, apeliacinį skundą
         galima paduoti tik teisės klausimais. Dėl šios priežasties tik Pirmosios instancijos teismas yra kompetentingas nustatyti
         ir vertinti turinčius reikšmės bylai faktus bei įrodymus. Faktų ir įrodymų vertinimas, išskyrus kai jie buvo iškraipyti, nėra
         teisės klausimas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui (konkrečiai žr. 2002 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
         DKV prieš VRDT, C‑104/00 P, Rink. p. I‑7561, 22 punktą ir minėto sprendimo Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT 35 punktą).

      37      Kadangi šiuo atveju nenurodyta, kad buvo iškraipytos Pirmosios instancijos teismui pateiktos faktinės aplinkybės ir įrodymai,
         reikia atmesti pirmojo pagrindo antrą dalį kaip nepagrįstą ir iš dalies nepriimtiną ir todėl atmesti visą nurodytą pagrindą.

       Dėl antrojo ir trečiojo pagrindų
       Šalių argumentai
      38      Antruoju ir trečiuoju pagrindu apeliantė nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė atitinkamai Reglamento Nr. 40/94
         74 straipsnio 1 dalį, pagal kurią VRDT faktus nagrinėja savo iniciatyva, ir to paties reglamento 73 straipsnį, pagal kurį
         VRDT sprendimai grindžiami tiktai tokiais motyvais ar įrodymais, apie kuriuos šalys galėjo pateikti savo atsiliepimus.

      39      Pirma, Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalis įpareigoja VRDT pačiai pateikti faktus, kuriais ji ketina pagrįsti savo
         sprendimą. Todėl nepateikusi, nors turėjo pateikti, tariamai tapataus prašomam įregistruoti prekių ženklui pobūdžio saldainių
         konkrečių pavyzdžių, ką ji tvirtino esant, kad nuspręstų apie šio prekių ženklo „bendrinį“ pobūdį, Apeliacinė taryba užkirto
         kelią apeliantei ginčyti šių pavyzdžių tinkamumą.

      40      Todėl skundžiamo sprendimo 40 punkte patvirtinęs Apeliacinės tarybos nepalaikytus tvirtinimus ir to paties sprendimo 41 ir
         42 punktuose pats pateikęs panašius teiginius, nepagrindžiant jų patikrintinais faktais, Pirmosios instancijos teismas pažeidė
         Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalį.

      41      Antra, kadangi Apeliacinė taryba nepateikė tariamai panašių prašomam įregistruoti prekių ženklui saldainių, apeliantė jokioje
         procedūros stadijoje negalėjo pateikti nuomonės šiuo klausimu ir todėl be kita ko negalėjo įrodyti, kad šie saldainiai labai
         skyrėsi nuo prašomo įregistruoti prekių ženklo. Todėl buvo pažeista jos teisė būti išklausytai.

      42      Patvirtinęs Apeliacinės tarybos tvirtinimus, dėl kurių apeliantė negalėjo pateikti nuomonės, ir šiais tvirtinimais pagrindęs
         savo paties sprendimą, Pirmosios instancijos teismas pažeidė Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnį.

      43      VRDT nurodo, jog kadangi apeliantė Reglamento Nr. 40/94 73 ir 74 straipsnio 1 dalies pažeidimą pirmą kartą nurodė Teisingumo
         Teisme, antrasis ir trečiasis pagrindai turi būti paskelbti nepriimtinais.

      44      Ji priduria, jog kadangi trečiuoju pagrindu apeliantė kaltina Pirmosios instancijos teismą pažeidus jos teisę į gynybą, šis
         kaltinimas yra blogai pagrįstas, nes dėl apeliantės užginčytų Apeliacinės tarybos tvirtinimų vyko ginčai šioje taryboje, ir
         apeliantė juos vėl užginčijo Pirmosios instancijos teisme.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      45      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką leidimas šaliai Teisingumo Teisme pirmą kartą nurodyti teisinį pagrindą, kuris nebuvo
         nurodytas Pirmosios instancijos teisme, reikštų suteikti jai leidimą pateikti Teisingumo Teismui, kurio kompetencija apeliaciniame
         procese yra ribota, nagrinėti platesnę bylą, nei buvo nagrinėjęs Pirmosios instancijos teismas. Apeliacinio proceso metu Teisingumo
         Teismo kompetencija apsiriboja pirmoje instancijoje išnagrinėtų teisinių pagrindų teisiniu vertinimu (konkrečiai žr. 2004 m.
         lapkričio 11 d. Sprendimo Ramondín ir kt. prieš Komisiją, C‑186/02 P ir C‑188/02 P, Rink. p. I‑10653, 60 punktą).

      46      Šiuo atveju apeliantė Pirmosios instancijos teisme netvirtino, kad nepateikusi tapačių ar panašių saldainių tiems, kuriais
         prekiauja apeliantė, pavyzdžių, Apeliacinė taryba pažeidė Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnį ir 74 straipsnio 1 dalį.

      47      Vadinasi, kadangi dėl šių priežasčių antruoju ir trečiuoju ieškinio pagrindais Pirmosios instancijos teismas kaltinamas nepanaikinęs
         ginčijamo teisės akto, jie vertinami kaip pirmą kartą pateikti apeliaciniame procese ir todėl turi būti pripažinti nepriimtini.

      48      Kadangi šiais pagrindais Pirmosios instancijos teismas kaltinamas savo paties nepalaikytais tvirtinimais taip pat pažeidęs
         Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnį ir 74 straipsnio 1 dalį, šie pagrindai yra nepagrįsti. Iš tikrųjų laikytis šių nuostatų
         reikalaujama VRDT padaliniams nagrinėjant paraiškas įregistruoti, bet ne procese Pirmosios instancijos teisme, kurį reglamentuoja
         Teisingumo Teismo statutas ir Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamentas.

      49      Be to, apeliantė Pirmosios instancijos teisme galėjo užginčyti Apeliacinės tarybos tvirtinimą, pagal kurį nagrinėjama saldainio
         forma ryškiai neišsiskiria iš bendrai saldumynų rinkoje naudojamų formų, ir todėl jos teisė į gynybą ir, be kita ko, jos teisė
         būti išklausytai šiame teisme nebuvo pažeistos.

      50      Todėl reikia atmesti antrąjį ir trečiąjį apeliacinio skundo pagrindus kaip iš dalies nepriimtinus ir iš dalies nepagrįstus.

       Dėl ketvirtojo pagrindo
       Šalių argumentai
      51      Ketvirtuoju pagrindu, kurį sudaro trys dalys, apeliantė tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė Reglamento Nr. 40/94
         7 straipsnio 3 dalį, nes pritaikė klaidingus reikalavimus įrodymui, jog prašomas įregistruoti prekių ženklas dėl naudojimo
         įgijo skiriamąjį požymį.

      52      Pirma, skundžiamo sprendimo 64 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad erdvinio prekių ženklo naudojimo įrodymas
         negali būti pagrįstas dokumentais, kaip antai prekių, kurioms prašoma įregistruoti šį ženklą, pakuotė ar su šiomis prekėmis
         susijusi reklaminė medžiaga, kai šiuose dokumentuose, be nurodyto prekių ženklo, taip pat pateikiama informacija apie kitus
         žodinius ar vaizdinius prekių ženklus. Taip jis manė, kad prekių ženklas, kurį sudaro atitinkamos prekės erdvinė forma, negali
         įgyti skiriamojo požymio, jei su ja pateikiamas žodinis ar vaizdinis prekių ženklas.

      53      Ši analizė neatitinka to, kaip paprastas vartotojas supranta prekių ženklus. Tai, kad vienu metu ta pati prekė žymima daug
         prekių ženklų, netrukdo tam, kad šis vartotojas kiekvieną iš jų atskirai suprastų kaip kilmės nuorodą, nes šie prekių ženklai
         gali vienu metu bendrai sustiprėti, kai žinojimas apie vieną prisideda prie žinojimo apie kitą. Be to, kadangi pats erdvinio
         prekių ženklo pobūdis yra būti naudojamam kartu su kitais žodiniais ar vaizdiniais prekių ženklais, Pirmosios instancijos
         teismo analizė reikštų, jog niekada nebus įmanoma įrodyti erdvinio prekių ženklo naudojimo, o tai prieštarautų Bendrijos teisės
         aktų leidėjo ketinimams.

      54      Antra, Pirmosios instancijos teismas, pirma, skundžiamo sprendimo 64 punkte klaidingai patvirtino Apeliacinės tarybos vertinimą,
         pagal kurį prašomo įregistruoti prekių ženklo pavaizdavimas ant maišelio, kuriame parduodami saldainiai, gali tik iliustruoti
         maišelio turinį, ir, antra, to paties sprendimo 65 punkte manė, jog kadangi šie saldainiai parduodami maišelyje, apsispręsdamas
         pirkti vartotojas tiesiogiai nesusiduria su prašomu įregistruoti prekių ženklu. Iš tikrųjų šis prekių ženklas pavaizduotas
         ant pakuotės ir kartu ant pačios prekės, todėl jo pavaizdavimas yra ne tik informacija apie maišelio turinį, bet taip pat
         prekės kilmės nuoroda.

      55      Trečia, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 65 punkte tik atsižvelgė į paprasto vartotojo suvokimą apsisprendžiant
         pirkti. Iš tikrųjų, norint nustatyti, kaip šis vartotojas atpažįsta prekių ženklą, reikia atsižvelgti į tai, kaip jis su juo
         susiduria ne tik apsisprendimo pirkti momentu, bet taip pat prieš šį momentą, pavyzdžiui, per reklamą ir vartojant prekę.

      56      VRDT manymu, Apeliacinė taryba ir Pirmosios instancijos teismas niekaip nereikalavo, kad įrodymai, nustatantys erdvinio prekių
         ženklo naudojimą, nurodytų tik šį prekių ženklą, bet jie teisingai pažymėjo, kad pateiktoje reklaminėje medžiagoje nebuvo
         jokio įrodymo apie tokį prekių ženklą, kurį prašoma įregistruoti. Konkrečiai kalbant, kaip buvo nurodyta skundžiamo sprendimo
         63 punkte, Apeliacinė taryba nustatė, kad iš reklaminės medžiagos ji negali išskirti specifinių saldainio formos požymių ir
         kad pateiktas kaip įrodymas saldainių pavaizdavimas ant maišelio, į kurį jie įpakuoti, neatitiko prekių ženklo pavaizdavimo.
         Be to, šio sprendimo 64 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad saldainio formos pavaizdavimo ant pakuotės pobūdis
         yra toks neaiškus ir užslėptas kitais įvairias žymenimis, jog vartotojas jo negali suprasti kaip prašomo įregistruoti prekių
         ženklo pavaizdavimo.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      57      Dėl ketvirtojo pagrindo pirmos ir antros dalių Teisingumo Teismas 2005 m. liepos 7 d. Sprendime Nestlé (C‑353/03, Rink. p. I‑6135) nusprendė, kad prekių ženklas gali įgyti skiriamąjį požymį 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos
         direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40, 1989, p. 1) 3 straipsnio
         3 dalies prasme dėl šio prekių ženklo naudojimo kartu su įregistruotu prekių ženklu.

      58      Tas pats galioja skiriamojo požymio, įgyto dėl naudojimo Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalies prasme, atžvilgiu, nes
         ši nuostata ir Direktyvos 89/104 3 straipsnio 3 dalis iš esmės yra tapačios.

      59      Todėl prireikus erdvinis prekių ženklas dėl naudojimo gali įgyti skiriamųjų požymių, net jei jis naudojamas kartu su žodiniu
         prekių ženklu ar vaizdiniu prekių ženklu. Taip yra tada, kai prekių ženklą sudaro prekės ar jos pakuotės forma ir kai jos
         nuolat žymimos žodiniu prekių ženklu, su kuriuo jos pardavinėjamos.

      60      Tačiau reikia pažymėti, kad iš esmės erdvinio prekių ženklo negalima supainioti su jo grafiniu dvimačiu pavaizdavimu. Iš to
         matyti, jog, kaip šiuo atveju, kai prekės paveikslėlis yra ant pakuotės, vartotojai nesusiduria su pačiu prekių ženklu, kurį
         sudaro erdvinė prekės forma. Tačiau negalima atmesti, kad tokio prekių ženklo dvimatis pavaizdavimas prireikus atitinkamoje
         visuomenėje gali palengvinti prekių ženklo atpažinimą, kai pavaizdavimas leidžia suvokti esminius prekės erdvinės formos elementus.

      61      Be to, kalbant apie skiriamojo požymio įgijimą dėl naudojimo, reikia priminti, jog priežastis, kodėl suinteresuotieji asmenys
         atpažįsta prekę ar paslaugą kaip tam tikros įmonės prekę ar paslaugą, turėtų būti ženklo naudojimas kaip prekių ženklo (2002 m.
         birželio 18 d. Sprendimo Philips, C‑299/99, Rink. p. I‑5475, 64 punktas ir minėto sprendimo Nestlé 26 punktas). Sąvoka „ženklo, kaip prekių ženklo, naudojimas“ turi būti suprantama tik kaip nurodanti prekių ženklo naudojimą
         tam, kad atitinkami suinteresuotieji asmenys atpažintų prekę ar paslaugą kaip tam tikros įmonės prekę ar paslaugą (minėto
         sprendimo Nestlé 29 punktas).

      62      Todėl bet koks prekių ženklo naudojimas, a fortiori erdvinio prekių ženklo dvimatis pavaizdavimas, nebūtinai reiškia naudojimą kaip prekių ženklo.

      63      Šiuo atveju Pirmosios instancijos teismas nepadarė jokios teisės klaidos.

      64      Pirma, skundžiamo sprendimo 63 ir 64 punktuose perimdamas Apeliacinės tarybos tvirtinimus, Pirmosios instancijos teismas konstatavo,
         kad būdas, kaip pavaizduoti saldainiai – apie penkiolikos saldainių paveikslėlis ant maišelių, kuriuose apeliantė juos parduoda,
         neatitinka prekių ženklo pavaizdavimo, nes šis pavaizdavimas rodo ne saldainio formą, kurią prašoma įregistruoti kaip prekių
         ženklą, o tikrovišką saujos saldainių paveikslėlį, ir šiuo pavaizdavimu nesiekiama išryškinti požymių, kurie, apeliantės manymu,
         suteikia prekių ženklui skiriamąjį požymį (įdubimas centre, plokščia apatinė pusė ir išgaubti šonai), nes saldainių pavaizdavimas
         ant maišelio nesutampa su erdviniu prekių ženklu, kurį prašoma įregistruoti.

      65      Kalbama apie faktinio pobūdžio vertinimą, kuris, išskyrus šiuo atveju nenurodytą faktų iškraipymą, negali būti patikrintas
         apeliacinio proceso metu.

      66      Antra, iš tų pačių skundžiamo sprendimo punktų niekaip neišplaukia, kad Pirmosios instancijos teismas iš principo atmetė tai,
         kad erdvinis prekių ženklas, kurį sudaro atitinkama prekės forma, gali įgyti skiriamąjį požymį dėl naudojimo, kai jis naudojamas
         kartu su žodiniu prekių ženklu ar vaizdiniu prekių ženklu.

      67      Iš tikrųjų Pirmosios instancijos teismas aiškiai perėmė ginčijamo sprendimo 17–21 punktuose pateiktus Apeliacinės tarybos
         tvirtinimus. Ginčijamo sprendimo 20 punkte Apeliacinė taryba pripažino, kad prekė tuo pačiu metu gali būti žymima daugeliu
         prekių ženklų.

      68      Skundžiamo sprendimo 64 punkte Pirmosios instancijos teismas tik nusprendė, kad, atsižvelgiant į jų požymius, maišeliai, naudojami
         apeliantės prekių pardavimui, negali būti įrodymas, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas yra suvokiamas kaip šių prekių
         kilmės nuoroda. Taip pat kalbama apie faktinio pobūdžio įvertinimą, kuris, išskyrus iškraipymo atvejus, negali būti patikrintas
         apeliacinio proceso metu.

      69      Todėl ketvirtojo pagrindo pirma ir antra dalis yra nepagrįstos.

      70      Dėl šio pagrindo trečios dalies reikia priminti, jog jeigu prekių ženklas ab initio neturi skiriamojo požymio Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme, remiantis to paties straipsnio 3 dalimi
         atitinkamų prekių ar paslaugų atžvilgiu jis gali jį įgyti dėl naudojimo. Toks skiriamasis požymis gali būti įgytas, be kita
         ko, suinteresuotai visuomenei susipažinus su prekių ženklu (2003 m. gegužės 6 d. Sprendimo Libertel, C‑104/01, Rink. p. I‑3793, 67 punktas ir minėto sprendimo Mag Instrument prieš VRDT 47 punktas).

      71      Iš to matyti, jog siekiant įvertinti, ar prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį dėl naudojimo, reikia atsižvelgti į visas
         aplinkybes, kuriomis atitinkama visuomenė susiduria su šiuo prekių ženklu. Taip atsitinka ne tik apsisprendimo pirkti momentu,
         bet taip pat prieš šį momentą, pavyzdžiui, per reklamą ir vartojant prekę.

      72      Būtent tada, kai paprastas vartotojas rengiasi rinktis ar renkasi skirtingas atitinkamos kategorijos prekes, jo pastabumo
         lygis yra aukščiausias (šiuo klausimu žr. 2006 m. sausio 12 d. Sprendimo Ruiz-Picasso ir kt. prieš VRDT, C‑361/04 P, Rink. p. I‑0000, 41 punktą), nes klausimas, ar paprastas vartotojas susiduria su prekių ženklu pirkimo momentu,
         yra labai svarbus siekiant nustatyti, ar šis prekių ženklas įgijo skiriamųjų požymių dėl naudojimo.

      73      Šiuo atveju iš skundžiamo sprendimo 65 punkto niekaip neišplaukia, jog Pirmosios instancijos teismas atsižvelgė tik į apsisprendimo
         pirkti momentą, kad įvertintų, ar prašomas įregistruoti prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį dėl naudojimo.

      74      Antruoju pagrindu pirmoje instancijoje apeliantė iš esmės tvirtino, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas buvo nurodytas
         ant visų saldainių pakuočių, ir ginčijo priešingą Apeliacinės tarybos vertinimą. Skundžiamo sprendimo 63–65 punktuose Pirmosios
         instancijos teismas siekė paneigti šį argumentavimą konstatuodamas, jog paprastas vartotojas, matydamas vieną iš šių pakuočių,
         tiesiogiai nesusiduria su saldainio forma, kurią prašoma įregistruoti kaip erdvinį prekių ženklą. Taip Pirmosios instancijos
         teismas logiškai atsižvelgė į patį pirkimo momentą.

      75      Tačiau reikia pažymėti, jog skundžiamo sprendimo 66 punkte Pirmosios instancijos teismas nagrinėjo apeliantės pateiktas apklausas,
         kad nustatytų prekių ženklo žinomumo laipsnį. Tačiau šios apklausos neskirsto pagal aplinkybes, kuriomis vartotojai susidūrė
         su prekių ženklu. Pirmosios instancijos teismas pripažino, kad pateiktos apklausos negali įrodyti, jog prašomas įregistruoti
         prekių ženklas buvo žinomas.

      76      Tokiomis aplinkybėmis ketvirtojo pagrindo trečia dalis taip pat yra nepagrįsta, ir todėl turi būti atmestas visas pagrindas.

      77      Kadangi visų pagrindų atžvilgiu apeliantė pralaimėjo bylą, apeliacinis skundas turi būti atmestas.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      78      Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal Procedūros reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai
         šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi VRDT prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas
         iš apeliantės ir pastaroji pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Atmesti apeliacinį skundą.
      2.      Priteisti iš August Storck KG bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.