title: 2008 m. balanžio 10 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji išplėstinė kolegija) sprendimas. # Deutsche Telekom AG prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Konkurencija - EB 82 straipsnis - Telekomunikacijų fiksuoto ryšio tinklo Vokietijoje prieigos kaina - "Tarifų koridoriaus poveikis" - Nacionalinės telekomunikacijų reguliavimo tarnybos patvirtintos kainos - Dominuojančią padėtį užimančios įmonės diskrecija. # Byla T-271/03.

text:
      Byla T-271/03
      Deutsche Telekom AG
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Konkurencija – EB 82 straipsnis – Telekomunikacijų fiksuotojo ryšio tinklo prieigos paslaugos kaina Vokietijoje – Tarifų „žirklių“ efektas – Nacionalinės telekomunikacijų reguliavimo tarnybos patvirtintos kainos – Dominuojančią padėtį užimančios įmonės diskrecija“
      Sprendimo santrauka
      1.      Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Materialinė taikymo sritis
      (EB 81 ir 82 straipsniai)
      2.      Konkurencija – Dominuojanti padėtis – Piktnaudžiavimas – Tarifų „žirklių“ efektas – Sąvoka – Vertinimo kriterijai
      (EB 82 straipsnis)
      3.      Konkurencija – Dominuojanti padėtis – Piktnaudžiavimas – Tarifų „žirklių“ efektas – Vienintelio prieinamo telekomunikacijų
            tinklo savininko teikiamos tinklo prieigos paslaugos
      (EB 82 straipsnis)
      4.      Konkurencija – Dominuojanti padėtis – Piktnaudžiavimas – Tarifų „žirklių“ efektas – Vienintelio prieinamo telekomunikacijų
            tinklo savininko teikiamos tinklo prieigos paslaugos
      (EB 82 straipsnis)
      5.      Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Pažeidimų padarymas tyčia ar dėl neatsargumo – Sąvoka
      (EB 82 ir 226 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)
      6.      Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas
      (Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis ir 3 punktas)
      7.      Konkurencija – Dominuojanti padėtis – Piktnaudžiavimas – Sąvoka – Dominuojančią padėtį užimančios įmonės žinojimas apie tai,
            kad jos veikla yra piktnaudžiavimas – Poveikio nebuvimas
      (EB 82 straipsnis)
      1.      Aplinkybė, kad dominuojančią padėtį užimančios įmonės tarifus turėjo tvirtinti nacionalinė telekomunikacijų reguliavimo tarnyba,
         nepašalina šios įmonės atsakomybės pagal EB 82 straipsnį, kadangi dėl šių tarifų dydžio daromas konkurenciją ribojantis poveikis
         atsiranda ne tik dėl taikomų nacionalinės teisės aktų, nes dominuojančią padėtį užimanti įmonė minėtai tarnybai pateikdama
         prašymus juos patvirtinti turėjo pakankamą diskreciją nustatyti tokio dydžio tarifus, kurie leistų pašalinti arba sumažinti
         šį ribojantį poveikį. Iš tiesų, kadangi dominuojančią padėtį užimančiai įmonei tenka ypatinga atsakomybė, ji turėjo pateikti
         prašymus pakeisti savo tarifus, kai jie galėjo pažeisti veiksmingą ir neiškreiptą konkurenciją bendrojoje rinkoje.

      Šios išvados nekeičia ir tai, kad nacionalinė telekomunikacijų reguliavimo tarnyba ex ante kontroliuoja jos tarifų atitiktį EB 82 straipsniui. Iš tiesų, net jeigu ši tarnyba, kaip ir kita valstybės institucija, turi
         laikytis Sutarties normų, ši institucija yra atsakinga už sektorinių teisės aktų telekomunikacijų srityje taikymą, ir ji nėra
         atitinkamos valstybės narės konkurencijos institucija. Nacionalinės vykdomosios valdžios institucijos savo veiklą vykdo remdamosi
         nacionaline teise, kurios telekomunikacijų politikos tikslai gali skirtis nuo Bendrijų konkurencijos politikos tikslų. Bet
         kuriuo atveju, net darant prielaidą, kad minėta tarnyba turėjo nagrinėti dominuojančią padėtį užimančios įmonės siūlomų tarifų
         atitiktį EB 82 straipsniui, ši aplinkybė netrukdo Komisijai, kurios nesaisto nacionalinės valdžios institucijos taikant EB 82 straipsnį
         priimtas sprendimas, konstatuoti šiai įmonei inkriminuojamų pažeidimų.

      (žr. 107–108, 113, 120–122 punktus)
      2.      Dominuojančią padėtį užimančios įmonės taikomų tarifų piktnaudžiaujantis pobūdis, kuris pasireiškia sukeliamu „žirklių“ efektu,
         yra susijęs su neteisingu skirtumu tarp jos mažmeninių kainų už išvestinį produktą žemutinėje rinkoje ir jos tarpinių produktų,
         kuriuos ji teikia savo konkurentams aukštutinėje rinkoje, kai šių kainų skirtumas yra neigiamas arba nepakankamas savo pačios
         išvestinio produkto specifinėms sąnaudoms padengti. Darytina išvada, kad, siekdama nustatyti tokį piktnaudžiavimą, Komisija
         neprivalo įrodyti, kad mažmeninių kainų taikymas savaime buvo piktnaudžiavimas.

      Komisija turi teisę pagrįsti savo analizę dėl dominuojančią padėtį užimančios įmonės piktnaudžiavimo taikant kainas tik jos
         specifine padėtimi, t. y. remdamasi jos tarifais ir sąnaudomis, o ne jos esamų ir potencialių konkurentų padėtimi. Iš tiesų
         bet koks kitas požiūris galėtų pažeisti bendrąjį teisinio saugumo principą, nes jei dominuojančią padėtį užimančios įmonės
         taikomų tarifų teisėtumas priklausytų nuo specifinės su ja konkuruojančių įmonių padėties, konkrečiai nuo jų sąnaudų struktūros
         (duomenys, kurių paprastai dominuojančią padėtį užimanti įmonė nežino), ji negalėtų įvertinti savo veiklos teisėtumo.

      Siekiant įvertinti tarifų „žirklių“ efektą, reikia išnagrinėti, ar pati dominuojančią padėtį užimanti įmonė arba tokia pati
         kaip ji veiksminga įmonė galėjo tiekti savo išvestinį produktą kitaip, nei patirdama nuostolių, jei ji pirmiausia turėjo sumokėti
         mokestį už pirminį produktą.

      (žr. 166–167, 188 ir 191–194 punktus)
      3.      Tuo atveju, kai telekomunikacijų operatorius disponuoja vienintele jo nuosavybėje esančia infrastruktūra ir todėl jo su juo
         konkuruojantiems operatoriams teikiamos prieigos prie tinklo paslaugos yra būtinos tam, kad jie galėtų su šiuo operatoriumi
         konkuruoti žemutinėje abonentams teikiamų paslaugų rinkoje, šio operatoriaus tarpinių paslaugų tarifų ir mažmeninių tarifų
         „žirklių“ efektas iš principo varžo konkurencijos plėtrą žemutinėse rinkose. Iš esmės, jei dominuojančią padėtį užimančio
         operatoriaus mažmeninės kainos yra mažesnės nei jo tarpinių paslaugų tarifai arba jei jo tarpinių paslaugų tarifų ir mažmeninių
         tarifų skirtumas yra nepakankamas, kad toks pat produktyvus kaip dominuojančią padėtį užimantis operatorius galėtų padengti
         specifines sąnaudas, patirtas abonentams teikiant prieigos paslaugas, potencialus ir toks pat produktyvus kaip dominuojančią
         padėtį užimantis operatorius konkurentas galėtų patekti į abonentams teikiamų prieigos paslaugų rinką tik patirdamas nuostolių.
         Akivaizdu, jog dominuojančią padėtį užimančio operatoriaus konkurentai paprastai taiko kryžminį subsidijavimą, t. y. kompensuoja
         abonentams teikiamų prieigos paslaugų rinkoje patirtus nuostolius kitose, būtent pokalbių rinkose, gautomis pajamomis. Vis
         dėlto, atsižvelgiant į tai, kad dominuojančią padėtį užimantis operatorius, kaip fiksuotojo ryšio tinklo savininkas, neturi
         teikti tarpinių paslaugų, kad galėtų teikti prieigos paslaugas savo abonentams, ir kad, skirtingai nei jo konkurentai, jis
         dėl savo, kaip dominuojančią padėtį užimančios įmonės, taikomų tarifų neturi stengtis kompensuoti abonentams teikiamų prieigos
         paslaugų rinkoje patirtų nuostolių, „žirklių“ efektas iškreipia konkurenciją ne tik abonentų prieigos paslaugų rinkoje, bet
         kartu ir pokalbių paslaugų rinkoje.

      Vertindama tarifų „žirklių“ efektą Komisija gali pagrįstai atsižvelgti tik į pajamas iš prieigos paslaugų, neatsižvelgdama
         į pajamas iš kitų paslaugų, būtent pokalbių paslaugų.

      Pirma, net pripažįstant, kad abonento požiūriu prieigos ir pokalbių paslaugos sudaro vieną paslaugą, Komisijai leidžiama atsižvelgti
         tik dominuojančią padėtį užimančio operatoriaus pajamas už prieigos paslaugas, neatsižvelgiant į pajamas iš kitų paslaugų,
         būtent pokalbių paslaugų, kurios gali būti teikiamos suteikiant prieigą prie tinklo. Jeigu dominuojančią padėtį užimančio
         operatoriaus konkurentai nori teikti abonentams pokalbių paslaugas naudodami šio operatoriaus fiksuotojo ryšio tinklą, jiems
         reikia prieigos prie vietinės linijos. Dominuojančią padėtį užimančio operatoriaus ir jo konkurentų lygių galimybių užtikrinimo
         principas reikalauja, kad prieigos paslaugų kainos būtų tokio dydžio, kad konkurentai ir šis operatorius turėtų lygias galimybes
         teikti pokalbių paslaugas. Šios lygios galimybės užtikrinamos tik tuomet, jei dominuojančią padėtį užimantis operatorius nustato
         tokio dydžio mažmenines kainas, kurios leidžia konkurentams, darant prielaidą, kad jie yra tokie pat produktyvūs kaip šis
         operatorius, kompensuoti visas su tarpine paslauga susijusias sąnaudas nustatant jų mažmenines kainas. Tačiau, dominuojančią
         padėtį užimančiam operatoriui nesilaikant šio principo, nauji rinkos dalyviai gali teikti abonentams prieigos paslaugas tik
         patirdami nuostolių. Jie yra priversti kompensuoti prieigos prie vietinės linijos sąnaudas didesniais pokalbių tarifais, o
         dėl to taip pat būtų iškreiptos konkurencijos sąlygos pokalbių paslaugų rinkoje.

      Antra, Komisija gali palyginti dominuojančią padėtį užimančio operatoriaus kainas už jo konkurentams teikiamas prieigos paslaugas
         su jo visų tiesiogiai abonentams teikiamų prieigos paslaugų mažmeninių kainų vidurkiu, net jei konkuruojantys operatoriai
         visų šių paslaugų ir neteikia. Pagaliau, kadangi dominuojančią padėtį užimančio operatoriaus piktnaudžiavimas taikant tarifus
         turi būti vertinamas atsižvelgiant į jo specifinę padėtį, t. y. į jo tarifus ir sąnaudas, jo vertinimui neturėtų turėti įtakos
         galima jo konkurentų teikiama pirmenybė vienai ar kitai prieigos paslaugų teikimo rinkai.

      Galiausiai Komisija, skaičiuodama tarpinių paslaugų kainą, gali atsižvelgti į sutarties nutraukimo mokesčius, kuriuos tarpines
         paslaugas gaunantis konkurentas privalo sumokėti dominuojančią padėtį užimančio operatoriui, kai jo abonentas nutraukia savo
         prieigos paslaugų sutartį, nes dominuojančią padėtį užimančio operatoriaus konkurentams šie sutarties nutraukimo mokesčiai
         sudaro dalį bendrų su tarpine paslauga susijusių sąnaudų, kurios turi atsispindėti jų mažmeninėje kainoje.

      (žr. 199–200, 203–204, 206, 210–211 ir 236–238 punktus)
      4.      Komisijos sprendimas, kuriuo pripažįstama, kad dominuojančią padėtį užimantis operatorius piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi
         dėl neigiamo ar nepakankamo prieigos paslaugų, kurias ji teikia savo konkurentams, (tarpinės paslaugos) kainų ir prieigos
         paslaugų, kurias ji teikia savo abonentams, kainų skirtumo nulemto „žirklių“ efekto, neprieštarauja proporcingumo ir teisinio
         saugumo principams, nes jiems buvo taikomas dvigubas reguliavimas. Iš tiesų Bendrijos teisės aktai telekomunikacijų srityje
         visiškai nedaro poveikio Komisijos kompetencijai, išplaukiančiai iš Reglamento Nr. 17 3 straipsnio 1 dalies ir, po 2004 m.
         gegužės 4 d., 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų (EB 81 ir 82) straipsniuose,
         įgyvendinimo 7 straipsnio 1 dalies, norint konstatuoti EB 81 ir 82 straipsnių pažeidimą.

      Šis sprendimas taip pat nepažeidžia teisėtų lūkesčių apsaugos principo, net jei nacionalinė telekomunikacijų reguliavimo tarnyba,
         išnagrinėjusi tarifų „žirklių“ efekto buvimo klausimą ir konstatavusi neigiamą arba nepakankamą tarpinių paslaugų kainų ir
         mažmeninių kainų skirtumą, nusprendė, kad kryžminis prieigos paslaugų ir pokalbių paslaugų subsidijavimas turėtų leisti kitiems
         operatoriams teikti savo abonentams paslaugas konkurencinėmis kainomis. Iš tiesų, tokia išvada, iš kurios netiesiogiai, bet
         neginčijamai matyti, kad šie tarifai kliudo konkurencijai, nes konkurentai turi taikyti kryžminį subsidijavimą, kad galėtų
         konkuruoti prieigos paslaugų rinkoje, dominuojančią padėtį užimantis operatorius negalėjo sukurti teisėtų lūkesčių, kad jo
         taikomi tarifai atitiko EB 82 straipsnį.

      Net jei telekomunikacijų reguliavimo tarnyba pažeidė Bendrijos normą ir net jei Komisija galėjo dėl to pradėti procedūrą dėl
         įsipareigojimų neįvykdymo prieš šią valstybę narę, tokios galimybės visiškai nedaro poveikio Komisijos sprendimo teisėtumui,
         kuriuo niekaip nepiktnaudžiaujama įgaliojimais. Iš tiesų, kadangi šiame sprendime konstatuojamas tik EB 82 straipsnio, kuris
         skirtas ne valstybėms narėms, o tik ūkio subjektams, pažeidimas, šis sprendimas yra susijęs tik su dominuojančią padėtį užimančios
         įmonės tarifų taikymo praktika, o ne su valstybės narės valdžios institucijų sprendimais.

      (žr. 263, 267–269 ir 271 punktus)
      5.      Neatsižvelgiant į tai, ar pažeidimai buvo padaryti tyčia, ar dėl neatsargumo, už juos gali būti paskirta bauda pagal Reglamento
         Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą. Ši sąlyga įvykdyta, nes nagrinėjama įmonė negali nežinoti apie tai, kad jos
         veikla prieštarauja konkurencijai, nesvarbu, ar ji siekė pažeisti Sutartyje nustatytas konkurencijos normas.

      Taip yra tuo atveju, kai telekomunikacijų operatorius užima monopolistinę padėtį savo konkurentams teikiamų tinklo prieigos
         paslaugų rinkoje (tarpinės paslaugos) ir beveik monopolistinę padėtį abonentams teikiamų prieigos paslaugų rinkoje, kurioje
         šių paslaugų tarifai sukėlė „žirklių“ poveikį. Toks operatorius negali nežinoti, kad šis „žirklių“ poveikis, atsirandantis
         dėl neigiamo arba nepakankamo įvairių jo taikomų šių paslaugų tarifų skirtumo, sukelia rimtus konkurencijos apribojimus.

      Šios išvados nepaneigia tai, kad dėl minėtų nacionalinės telekomunikacijų tarnybos patvirtintų tarifų prieš valstybę narę
         buvo pradėta procedūra dėl valstybės įsipareigojimų neįvykdymo, nes dominuojančią padėtį užimantis operatorius galėjo padidinti
         savo mažmenines kainas, ir todėl, kad būtų sumažintas „žirklių“ efektas, procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo pradėjimas
         nedarė jokio poveikio sąlygoms, susijusioms su sankcionavimu už Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje
         nustatytų konkurencijos taisyklių pažeidimą.

      (žr. 295–296 ir 298 punktus)
      6.      Komisija gali dominuojančią padėtį užimančios įmonės pažeidimą, padarytą taikant „žirklių“ efektą sukeliančius tarifus, kvalifikuoti
         kaip sunkų. Iš esmės šie tarifai sustiprina kliūtis patekti į neseniai liberalizuotas rinkas ir sudaro grėsmę tinkamam bendrosios
         rinkos veikimui. Pagal Komisijos Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio
         5 dalį, nustatymo metodo gairėse (1 punkto A dalies antroji pastraipa) dominuojančios įmonės veikla, kuria siekiama pašalinti
         (konkurentus) iš rinkos, laikoma sunkiu ar net labai sunkiu pažeidimu, kai ją padaro beveik monopolinę padėtį užimanti įmonė.

      Atsižvelgiant į Komisijos diskreciją nustatant baudos dydį, ji tinkamai kaip į lengvinančią aplinkybę atsižvelgia į tai, kad
         nacionalinės telekomunikacijų reguliavimo tarnyba įsikišo nustatant įmonės kainas ir kad ši tarnyba keletą kartų išnagrinėjo
         klausimą, susijusį su „žirklių“ efekto atsiradimu dėl įmonės taikomų tarifų, sumažindama pagrindinės baudos sumą 10 %.

      (žr. 310–313 punktus)
      7.      Piktnaudžiavimo EB 82 straipsnio prasme sąvoka yra objektyvi. Taigi dominuojančią padėtį užimančios įmonės žinojimas apie
         tai, kad jos veikla yra piktnaudžiavimas, nėra EB 82 straipsnio taikymo sąlyga.

      (žr. 327 punktą)
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (penktoji išplėstinė kolegija) SPRENDIMAS
      2008 m. balandžio 10 d.(*)

      „Konkurencija – EB 82 straipsnis – Telekomunikacijų fiksuotojo ryšio tinklo Vokietijoje prieigos kaina – Tarifų „žirklių“ efektas – Nacionalinės telekomunikacijų reguliavimo tarnybos patvirtintos kainos – Dominuojančią padėtį užimančios įmonės diskrecija“
      Byloje T‑271/03
      Deutsche Telekom AG, įsteigta Bonoje (Vokietija), atstovaujama advokatų K. Quack, U. Quack ir S. Ohlhoff, vėliau U. Quack ir S. Ohlhoff,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą iš pradžių K. Mojzesowicz ir S. Rating, vėliau K. Mojzesowicz ir A. Whelan, galiausiai K. Mojzesowicz, W. Mölls
         ir O. Weber,

      atsakovę,
      palaikomą
      Arcor AG & Co. KG, įsteigtos Ešborne (Vokietija), atstovaujamos iš pradžių advokatų M. Klusmann, F. Wiemer ir M. Rosenthal, vėliau M. Klusmann
         ir F. Wiemer, galiausiai M. Klusmann,

      ir
      Versatel NRW GmbH, buvusios Tropolys NRW GmbH, anksčiau – CityKom Münster GmbH Telekommunikationsservice ir TeleBeL Gesellschaft für Telekommunikation Bergisches Land mbH, įsteigtos Esene (Vokietija),

      EWE TEL GmbH, įsteigtos Oldenburge (Vokietija),

      HanseNet Telekommunikation GmbH, įsteigtos Hamburge (Vokietija),

      Versatel Nord‑Deutschland GmbH, buvusios KomTel Gesellschaft für Kommunikations‑ und Informationsdienste mbH, įsteigtos Flensburge (Vokietija),

      NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH, įsteigtos Kelne (Vokietija),

      Versatel Süd‑Deutschland GmbH, buvusios tesion Telekommunikation GmbH, įsteigtos Štutgarte (Vokietija),

      Versatel West‑Deutschland GmbH, buvusios Versatel Deutschland GmbH & Co. KG, įsteigtos Dortmunde (Vokietija),

      atstovaujamų advokatų N. Nolte, T. Wessely ir J. Tiedemann,
      įstojusių į bylą šalių,
      dėl prašymo panaikinti 2003 m. gegužės 21 d. Komisijos sprendimą 2003/707/EB, susijusį su EB 82 straipsnio taikymo procedūra
         (bylos COMP/C‑1/37.451, 37.578, 37.579 – Deutsche Telekom AG) (OL L 263, 2003, p. 9) ir, nepatenkinus pirmojo reikalavimo, sumažinti šio sprendimo 3 straipsniu ieškovei paskirtą baudą

      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji išplėstinė kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas M. Vilaras, teisėjai M. E. Martins Ribeiro, D. Šváby, K. Jürimäe ir N. Wahl,
      sekretorė K. Andová, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2007 m. gegužės 3 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Faktinės bylos aplinkybės
      1        Iškovė Deutsche Telekom AG yra istorinė telekomunikacijų operatorė Vokietijoje. Vokietijos valstybei tiesiogiai priklauso 30,92 % ir netiesiogiai (per
         Kreditanstalt für Wiederaufbau) 12,13 % ieškovės kapitalo; 56,95 % likusio kapitalo turi instituciniai ir privatūs investuotojai.

      2        Ieškovė eksploatuoja Vokietijos telefono tinklą. Iki visiško telekomunikacijų rinkos liberalizavimo ji turėjo teisinį monopolį
         teikiant telekomunikacijų paslaugas abonentams fiksuotojo ryšio tinkle. 1996 m. rugpjūčio 25 d. įsigaliojus 1996 m. liepos
         25 d. Vokietijos telekomunikacijų įstatymui (Telekommunikationsgesetz, toliau – Telekomunikacijų įstatymas) (BGBl. 1996 I,
         p. 1120) Vokietijoje buvo liberalizuotos infrastruktūros tiekimo ir telekomunikacijų paslaugų teikimo rinkos. Nuo to laiko
         šiose rinkose ieškovė skirtingu mastu konkuruoja su kitais operatoriais.

      3        Kiekvienas iš ieškovės vietinių tinklų turi keletą prie abonentų nutiestų vietinių linijų. Sąvoka „vietinė linija“ apibrėžia
         fizinę grandinę, jungiančią tinklo baigties tašką abonento patalpoje su pagrindiniu bendrojo fiksuotojo telefono ryšio tinklų
         skirstomuoju stovu ar lygiaverčiu įrenginiu.

      4        Ieškovė suteikia prieigą prie šių vietinių linijų kitiems telekomunikacijų operatoriams ir abonentams. Kalbant apie ieškovės
         teikiamas prieigos paslaugas ir taikomus tarifus, reikia atskirti ieškovės konkurentams teikiamas prieigos prie vietinio tinklo
         paslaugas (toliau – tarpinės paslaugos) ir ieškovės savo abonentams teikiamas prieigos prie vietinio tinklo paslaugas (toliau
         – abonentams teikiamos prieigos paslaugos).

      I –  Tarpinės paslaugos
      5        1997 m. gegužės 28 d. Federacinės pašto ir telekomunikacijų ministerijos sprendimu Nr. 223 a (toliau – Pašto ir telekomunikacijų
         ministerijos sprendimas) ieškovei buvo nurodyta nuo 1997 m. birželio mėn. suteikti savo konkurentams visiškai atsietą prieigą
         prie vietinės linijos.

      6        Kalbant apie ieškovės tarpinių paslaugų tarifus, reikia nurodyti, kad juos sudaro du tarifai: mėnesinis abonentinis mokestis
         ir prijungimo mokestis. Kai konkurentas nutraukia abonento liniją ieškovė jam taiko reikalavimą apmokėti nutraukimo išlaidas.

      7        Pagal Telekomunikacijų įstatymo 25 straipsnio 1 dalį, ieškovės tarpinių paslaugų tarifus turi iš anksto patvirtinti Pašto
         ir telekomunikacijų reguliavimo tarnyba (Regulierungsbehörde für Telekommunikation und Post, toliau – Reguliavimo tarnyba).

      8        Prieš tvirtindama tokius tarifus, Reguliavimo tarnyba tikrina, ar ieškovės siūlomi tarpinių paslaugų tarifai atitinka Telekomunikacijų
         įstatymo 24 straipsnyje įtvirtintus reikalavimus. Vadovaujantis Telekomunikacijų įstatymo 24 straipsnio 1 dalimi „tarifai
         nustatomi atsižvelgiant į realiai teikiamos paslaugos sąnaudas“. Be to, pagal Telekomunikacijų įstatymo 24 straipsnio 2 dalį,
         tarifai negali:

      „1)      turėti priedų, kurie gali būti nustatyti tik <...> dėl paslaugų teikėjo dominuojančios padėties atitinkamoje telekomunikacijų
         rinkoje;

      2)      būti mažinami sudarant grėsmę kitų įmonių galimybėms konkuruoti telekomunikacijų rinkoje ir
      3)      suteikti lengvatų tam tikriems paslaugų gavėjams, palyginti su kitais panašių ar tapačių telekomunikacijos paslaugų gavėjais
         atitinkamoje telekomunikacijų rinkoje,

      nebent tai būtų pateisinama įrodyta objektyvia priežastimi.“
      9        Remiantis Telekomunikacijų įstatymo 29 straipsnio 1 dalimi, visu Reguliavimo tarnybos suteikto leidimo galiojimo laikotarpiu
         ieškovė turi taikyti jos patvirtintus tarifus.

      II –  Abonentams teikiamos prieigos paslaugos
      10      Kalbant apie abonentams teikiamas prieigos paslaugas, pažymėtina, kad ieškovė siūlo dvi pagrindines paslaugas: tradicinę analogišką
         liniją (vadinamoji T‑Net paslauga) ir skaitmeninę siaurajuosčio ryšio liniją (skaitmeninis visuminių paslaugų tinklas (SVPT),
         vadinamoji T‑ISDN paslauga). Šios dvi pagrindinės paslaugos, suteikiančios galimybę prijungti abonentus, gali būti teikiamos
         ieškovės istoriniame poros varinių laidų tinkle (siaurajuostis ryšys). Ji taip pat teikia savo abonentams plačiajuostį ryšį
         (asimetrinės skaitmeninės abonento linijos, vadinamoji T‑DSL arba ADSL paslauga), tam ji turėjo pertvarkyti savo tinklus T‑Net
         ir T‑ISDN, kad galėtų teikti plačiajuosčio ryšio paslaugas, pavyzdžiui, spartų prisijungimą prie interneto.

      11      Ieškovės abonentams teikiamų prieigos paslaugų tarifai (toliau taip pat vadinami „mažmeniniais tarifais“ arba „mažmeninėmis
         kainomis“), kiek tai susiję su analogiškomis ir SVPT linijomis, reguliuojami aukščiausių kainų ribų nustatymo sistemos. Tačiau
         ieškovė savo nuožiūra nustato mažmenines prieigos prie ADSL kainas. Vis dėlto jos gali būti reguliuojamos vėliau.

      12      Ieškovės mažmeninę kainą sudaro dvi dalys: mėnesinis abonentinis mokestis, kurio dydį lemia linijų ir teikiamų paslaugų kokybė,
         ir prijungimo mokestis už linijos prijungimą ar aktyvavimą, kurį lemia būtinų darbų abiejuose galiniuose taškuose apimtis.
         Ieškovė nereikalauja apmokėti nutraukimo išlaidų iš savo abonentų.

      A –  Analogiškų abonento linijų (T‑Net) ir skaitmeninių siaurajuosčio ryšio linijų – SVPT (T‑ISDN) tarifai
      13      Prieigos prie analogiškų abonento ir SVPT linijų kainos nustatytos pagal aukščiausių kainų ribų nustatymo sistemą. Vadovaujantis
         Telekomunikacijų įstatymo 27 straipsnio 1 dalies antruoju sakiniu, 25 straipsnio 1 dalimi ir 1996 m. spalio 1 d. Tarifų reguliavimo
         telekomunikacijų srityje nutarimo (BGBl. 1996 I, p. 1492, toliau – Tarifų reguliavimo nutarimas) 4 ir 5 straipsniais, mažmeninės
         prijungimo prie ieškovės tinklo ir pokalbių kainos nustatomos bendrai kelioms paslaugoms, o ne atskirai kiekvienai iš paslaugų
         remiantis turėtomis sąnaudomis, nes skirtingos paslaugos jungiamos į paslaugų krepšelius.

      14      Prieigos prie ieškovės tinklo aukščiausių kainų ribų nustatymo sistema buvo įdiegta 1997 m. gruodžio 17 d. Pašto ir telekomunikacijų
         ministerijos sprendimu (pranešimas 202/1997, (Pašto ir telekomunikacijų ministerijos) Oficialusis leidinys 34/97, p. 1891).
         Šią sistemą Reguliavimo tarnyba pradėjo taikyti 1998 m. sausio 1 dieną. Šiam tikslui Reguliavimo tarnyba sudarė du krepšelius:
         pirmąjį sudarė paslaugos gyventojams, o antrąjį – paslaugos verslininkams. Į abu krepšelius pateko abonentams teikiamos prieigos
         paslaugos (standartinis analogiškas ir SVPT ryšys) ir ieškovės siūlomų telefonijos paslaugų asortimentas: vietiniai, regioniniai,
         tarpmiestiniai ir tarptautiniai pokalbiai.

      15      Remiantis Tarifų reguliavimo nutarimo 4 straipsnio 1 ir 2 dalimis, Reguliavimo tarnyba nustato visų krepšelio paslaugų pradinę
         kainą bei atitinkamo laikotarpio kainų pokyčių tikslus.

      16      Taigi nagrinėjama tarifų sistema nustato didžiausią kiekvieno paslaugų krepšelio kainą. Tačiau joje nėra įtvirtintos privalomos
         mažiausios kainos.

      17      Vadovaujantis 1997 m. gruodžio 17 d. Pašto ir telekomunikacijų ministerijos sprendimu, ieškovė turėjo 4,3 % sumažinti kiekvieno
         iš dviejų krepšelių bendrą kainą laikotarpiu nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 1999 m. gruodžio 31 d. (pirmasis aukščiausių kainų
         ribų nustatymo laikotarpis). Šio pirmojo laikotarpio pabaigoje (1999 m. gruodžio 31 d.) 1999 m. gruodžio 23 d. Sprendimu Reguliavimo
         tarnyba iš esmės paliko nepakitusią paslaugų krepšelių struktūrą ir 5,6 % sumažino kainas laikotarpiu nuo 2000 m. sausio 1 d.
         iki 2001 m. gruodžio 31 d. (antrasis aukščiausių kainų ribų nustatymo laikotarpis).

      18      Vykstant šiam privalomam kainų mažinimui ieškovė galėjo pakeisti kiekvieno krepšelio atskiros paslaugos kainas, prieš tai
         gavusi Reguliavimo tarnybos išankstinį leidimą. Pagal Telekomunikacijų įstatymo 27 straipsnio 2 dalį ir Tarifų reguliavimo
         nutarimo 5 straipsnio 3 dalį buvo leidžiama pakeisti tarifus, jei vidutinė paslaugų krepšelio kaina neviršijo nustatyto didžiausios
         kainos indekso. Taigi pagal sistemą buvo galima padidinti vienos ar kelių krepšelio paslaugų tarifus neviršijant didžiausios
         krepšelio kainos. Tačiau, remiantis Telekomunikacijų įstatymo 27 straipsnio 3 dalimi, leidimas nebuvo išduodamas, jeigu tarifai
         „akivaizdžiai neatitiko (Telekomunikacijų įstatymo) 24 straipsnio 2 dalies 2 ar 3 punktų reikalavimų ar <...> neatitiko (Telekomunikacijų
         įstatymo) arba kitų teisės nuostatų“.

      19      Per du pirmuosius aukščiausių kainų ribų nustatymo laikotarpius ieškovė sumažino dviejų paslaugų krepšelių mažmenines kainas
         daugiau nei iš jos buvo reikalaujama. Iš esmės buvo sumažintos pokalbių kainos. Tačiau analogiškų linijų mažmeninės kainos
         (mėnesinis abonentinis mokestis ir prijungimo mokesčiai) per du pirmuosius aukščiausių kainų ribų nustatymo laikotarpius,
         t. y. nuo 1998 m. iki 2001 m. pabaigos, liko nepakitusios. Kalbant apie prieigos prie SVPT linijų mažmenines kainas, reikia
         nurodyti, kad šiuo laikotarpiu ieškovė sumažino mėnesinį abonentinį mokestį, tačiau nepakeitė abonentams nustatytų prijungimo
         mokesčių.

      20      Nuo 2002 m. sausio 1 d. įsigaliojo nauja aukščiausių kainų ribų nustatymo sistema, patvirtinta 2001 m. gruodžio 21 d. Reguliavimo
         tarnybos sprendimu (Reguliavimo tarnybos biuletenis 2/2002, 2002 m. vasario 6 d., p. 75). Nauja sistema pakeitė ankstesnius
         du paslaugų gyventojams ir paslaugų verslininkams krepšelius šiais keturiais paslaugų krepšeliais: telefono linijos (A krepšelis),
         vietiniai pokalbiai (B krepšelis), nacionaliniai tarpmiestiniai pokalbiai (C krepšelis) ir tarptautiniai pokalbiai (D krepšelis).

      21      2002 m. sausio 15 d. ieškovė Reguliavimo tarnybai pranešė apie savo ketinimą 0,56 euro padidinti analogiškų ir SVPT linijų
         mėnesinius mokesčius. 2002 m. kovo 13 d. Sprendimu Reguliavimo tarnyba leido juos padidinti.

      22      2002 m. spalio 31 d. ieškovė pateikė naują prašymą leisti padidinti mažmeninius tarifus. Dalis šio prašymo buvo atmesta 2002 m.
         gruodžio 22 d. Reguliavimo tarnybos sprendimu. Reguliavimo tarnyba leido analogiškos linijos T‑Net abonentinį mokestį padidinti
         0,33 EUR, o ne 0,99 EUR, kaip prašė ieškovė, ir atmetė prašymą leisti 13,40 EUR padidinti T‑Net ir T‑ISDN linijų aktyvavimo
         mokestį.

      B –  ADSL (T‑DSL) linijų tarifai
      23      Aukščiausių kainų ribų nustatymo sistema nereguliuoja ADSL (T‑DSL) linijų tarifų. Pagal Telekomunikacijų įstatymo 30 straipsnį,
         šie tarifai gali būti reguliuojami vėliau.

      24      2001 m. vasario 2 d., gavusi kelis ieškovės konkurentų skundus, Reguliavimo tarnyba pradėjo ieškovės ADSL kainų tyrimą a posteriori, siekdama, esant tam tikroms aplinkybėms, nustatyti Vokietijos konkurencijos normoms prieštaraujantį nuostolingą pardavimą.
         2002 m. sausio 25 d. Reguliavimo tarnyba užbaigė procedūrą, konstatavusi, kad 2002 m. sausio 15 d. ieškovės pranešimas apie
         tarifų padidinimą paneigia įtarimus dėl nuostolingo pardavimo.

       Administracinė procedūra
      25      1999 m. kovo 18 – liepos 20 dienomis Komisija gavo penkiolikos ieškovės įmonių konkurenčių skundus. Šiuose skunduose buvo
         ginčijama ieškovės taikoma tarifų praktika.

      26      1999 m. liepos 15 d. Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio
         (EB 81) ir (EB 82) straipsnius (OL L 13, 1962, p. 204), 11 straipsniu, išsiuntė ieškovei prašymą dėl informacijos, į kurį
         pastaroji atsakė 1999 m. rugpjūčio 13 ir 25 d. laiškais.

      27      2000 m. sausio 19 d. Komisija ieškovės konkurentams išsiuntė prašymą pateikti informaciją.

      28      2001 m. birželio 22 d. Komisija ieškovei išsiuntė dar vieną prašymą pateikti informaciją.

      29      2002 m. gegužės 2 d., remdamasi Reglamento Nr. 17 19 straipsnio 1 dalimi, Komisija ieškovei pateikė pranešimą apie kaltinimus.

      30      2002 m. liepos 29 d. ieškovė pateikė pastabas dėl šio pranešimo apie kaltinimus.

      31      2002 m. spalio 25 d. ieškovė pateikė savo pastabas dėl skundus pateikusių įmonių atsakymų į pranešimą apie kaltinimus.

      32      2003 m. vasario 21 d. Komisija ieškovei pateikė papildytą pranešimą apie kaltinimus.

      33      2003 m. kovo 14 d. ieškovė pateikė pastabas dėl papildyto pranešimo apie kaltinimus.

       Skundžiamas sprendimas
      34      2003 m. gegužės 23 d. Komisija priėmė Sprendimą 2003/707/EB, susijusį su EB 82 straipsnio taikymo procedūra (bylos COMP/C‑1/37.451,
         37.578, 37.579 – Deutsche Telekom AG) (OL L 263, 2003, p. 9, toliau – skundžiamas sprendimas). Apie šį sprendimą ieškovei buvo pranešta 2003 m. gegužės 30 dieną.

      35      Komisijos manymu, atitinkamos prekių ir paslaugų rinkos yra, pirma, ieškovės konkurentų prieigos prie vietinės linijos žemutinė
         rinka tarpinių paslaugų lygyje, o antra, abonentų prieigos prie siaurajuosčių ryšių (analogiškos ir SVPT linijos) ir plačiajuosčių
         ryšių (ADSL linijos) aukštutinė rinka (skundžiamo sprendimo 91 konstatuojamoji dalis). Geografiniu atžvilgiu šios rinkos apima
         Vokietijos teritoriją (skundžiamo sprendimo 92 konstatuojamoji dalis).

      36      Komisija teigia, kad ieškovė dominuoja abiejose atitinkamose prekių ir paslaugų rinkose (skundžiamo sprendimo 96 konstatuojamoji
         dalis).

      37      Komisijos manymu, ieškovė pažeidė EB 82 straipsnį piktnaudžiaudama tarifais tarifų „žirklių“ efekto forma, taikydama savo
         konkurentams didesnes tarpinių paslaugų kainas nei mažmeninės kainos, kurias ji taikydavo savo abonentams (skundžiamo sprendimo
         1, 57, 102 ir 103 konstatuojamosios dalys).

      38      Dėl tarifų „žirklių“ efekto skundžiamo sprendimo 102–105 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:

      „102      Tarifų „žirklių“ efektas pasireiškia tada, kai (ieškovei) mokėtinų mėnesinio abonentinio mokesčio ir prijungimo mokesčio už
         tarpines paslaugas suma lemia tai, kad konkurentai savo abonentams taiko didesnes kainas nei (ieškovė) taiko savo abonentams
         už tas pačias paslaugas. Kai tarpinių paslaugų kainos viršija mažmenines kainas, (ieškovės) konkurentai negauna pelno, net
         jeigu jie yra tokie pat produktyvūs kaip (ieškovė), nes jie patiria papildomų sąnaudų (pardavimo, sąskaitų išrašymo, skolų
         susigrąžinimo ir pan.), kurios prisideda prie tarpinių paslaugų kainos.

      103      Taikydama savo konkurentams didesnius nei mažmeninės kainos, kurias ji taiko savo abonentams, tarpinių paslaugų už prieigą
         prie vietinės linijos tarifus, (ieškovė) jiems kliudo teikti ne tik paprastų telefono pokalbių, bet ir prieigos per vietinę
         liniją paslaugas. Tai darydama, (ieškovė) verčia konkurentus, norinčius užsakyti atsietas vietines linijas tam, kad galėtų
         savo vartotojams teikti prijungimo paslaugas, savo prieigos paslaugų sąnaudas kompensuoti didesniais telefoninių pokalbių
         mokesčiais. Tačiau, kadangi pokalbių tarifai Vokietijoje pastaraisiais metais labai sumažėjo, dažnai pasitaiko atvejų, kai
         konkurentai ekonomiškai nėra pajėgūs taikyti tokios kompensacijos.

      104      (Ieškovė) teigia, kad nagrinėjamu atveju tarifų „žirklių“ efekto negalima laikyti piktnaudžiavimo nustatant kainas įrodymu
         jau vien todėl, kad tarpinių paslaugų tarifus, kurie yra privalomi, nustato Reguliavimo tarnyba. (Ieškovės) manymu, tarifų
         „žirklių“ efektas atsiranda tik, jeigu skirtumą iš tiesų lemia pernelyg didelės tarpinių paslaugų kainos, pernelyg mažos mažmeninės
         kainos ar jų derinys, ir kad teisiškai įmanoma panaikinti abi situacijas. Vis dėlto (ieškovė) mano, kad kadangi tarpinių paslaugų
         tarifus nustato Reguliavimo tarnyba, ji gali daryti poveikį tik abonentų prieigos kainai ir šią kainą galima kontroliuoti
         tik atsižvelgiant į piktnaudžiavimo nuostolingu pardavimu (konkurencijos vengimo) principus.

      105      Tačiau priešingai, nei teigia (ieškovė), piktnaudžiavimo forma, t. y. tarifų „žirklių“ efektas, yra svarbi nagrinėjamu atveju.
         Susijusiose rinkose, kuriose konkurentai perka tarpines paslaugas iš istorinio operatoriaus ir yra suinteresuoti tai daryti,
         norėdami patekti į aukštutinę prekių ar paslaugų rinką, gali pasireikšti tarifų „žirklių“ tarp sureguliuotų tarpinių paslaugų
         kainų ir mažmeninių kainų efektas. Galiausiai siekiant įrodyti tarifų „žirklių“ efektą pirmiausia pakanka nustatyti, kad tarp
         dviejų kainų lygių yra disproporcija, dėl kurios gali būti ribojama konkurencija. Be to, reikia įrodyti, kad įmonė, kurios
         kainos yra sureguliuotos, turi diskreciją savo nuožiūra išvengti tarifų „žirklių“ efekto arba jį panaikinti. Tačiau tokiu
         atveju kaip šis <...> klausimas, kurias kainas atitinkama įmonė gali keisti be valstybės įsikišimo, yra svarbus tik pasirenkant
         priemones, galinčias panaikinti tarifų „žirklių“ efektą.

      39      Kalbėdama apie tarifų „žirklių“ efekto nustatymo metodą, Komisija nurodo, kad, turėdami prieigą prie ieškovės vietinės linijos,
         jos konkurentai gali teikti savo abonentams platų prieigos paslaugų asortimentą, t. y. prieigą prie analogiško siaurajuosčio
         ryšio, prieigą prie skaitmeninio siaurajuosčio ryšio (SVPT) arba prieigą prie plačiajuosčio ryšio – ADSL paslaugą. Kadangi
         Reguliavimo tarnyba nustato suderintus ieškovės tarpinių paslaugų tarifus, neatsižvelgdama į aukštutinėje rinkoje kartu su
         prieiga prie vietinės linijos siūlomų paslaugų pobūdį, reikia palyginti ieškovės mėnesinius abonentinius mokesčius ir jos
         prijungimo mokesčius, proporcingus vidutinei abonento sutarties trukmei, už tarpines paslaugas su jos mėnesiniais abonentiniais
         mokesčiais ir prijungimo mokesčiais, proporcingais vidutinei abonento sutarties trukmei, už abonentams teikiamas prieigos
         paslaugas. Nustatydama ieškovės abonentams teikiamų prieigos paslaugų tarifų vidurkį, Komisija atlieka kiekybinį ieškovės
         taikomų įvairių mažmeninių tarifų už analogiškas linijas, SVPT ir ASDL linijas ir įvairius prijungimus prie SVPT ir ADSL linijų
         palyginimą (skundžiamo sprendimo 113, 115, 116, 142–151 konstatuojamosios dalys).

      40      Nustatydama tarifų „žirklių“ efektą Komisija atsižvelgia tik į prieigos prie vietinės linijos tarifus. Į pokalbių kainas neatsižvelgiama
         (skundžiamo sprendimo 119 konstatuojamoji dalis).

      41      Komisijos manymu, „galima daryti išvadą, jog egzistuoja piktnaudžiavimas tarifų „žirklių“ efektu, kai rinkoje dominuojančios
         įmonės mažmeninių kainų ir jos panašių konkurentams teikiamų paslaugų tarifo skirtumas yra neigiamas arba nepakankamas padengti
         dominuojančios operatorės produktų specifines sąnaudas, patirtas teikiant abonentams savo paslaugas aukštutinėje rinkoje“
         (skundžiamo sprendimo 107 konstatuojamoji dalis).

      42      Nustatydama tarifų „žirklių“ efektą Komisija daro išvadą, kad laikotarpių nuo 1998 m. iki 2001 m. ieškovės taikomų tarpinių
         paslaugų kainų ir mažmeninių kainų skirtumas buvo neigiamas (skundžiamo sprendimo 153 konstatuojamoji dalis). 2002 m. šis
         skirtumas buvo teigiamas (skundžiamo sprendimo 154 konstatuojamoji dalis). Tačiau, kadangi teigiamas skirtumas buvo nepakankamas
         padengti su paslaugų abonentams teikimu susijusias ieškovės patirtas specifines sąnaudas, tarifų „žirklių“ efektas egzistavo
         ir 2002 metais (skundžiamo sprendimo 154 ir 160 konstatuojamosios dalys). Šis poveikis taip pat egzistavo priimant skundžiamą
         sprendimą (skundžiamo sprendimo 161 konstatuojamoji dalis).

      43      Toliau Komisija konstatuoja, kad iš tiesų ieškovės tarpinių paslaugų tarifai ir mažmeninės kainos yra reguliuojamos šiame
         sektoriuje priimtais teisės aktais. Vis dėlto ieškovė turi pakankamą diskreciją sumažinti ar net panaikinti tarifų „žirklių“
         efektą, suderindama tarifus (skundžiamo sprendimo 57, 105 ir 163–175 konstatuojamosios dalys). Komisija pripažįsta, kad nuo
         2002 m. sausio 1 d. ieškovė neturėjo diskrecijos didinti analogiškų ir SVPT linijų mažmeninių kainų. Tačiau ji galėjo sumažinti
         tarifų „žirklių“ efektą, padidindama savo ADSL linijų kainas (skundžiamo sprendimo 171–175 ir 206 konstatuojamosios dalys).

      44      Skundžiamo sprendimo 199 konstatuojamojoje dalyje Komisija padarė šią išvadą:

      „(Ieškovė) piktnaudžiauja savo dominuojančia padėtimi atitinkamose rinkose tiesioginės prieigos prie savo fiksuotojo telefono
         ryšio tinklo atžvilgiu. Šis piktnaudžiavimas pasireiškia nesąžiningų konkurentams taikomų tarpinių paslaugų ir prieigos prie
         vietinės linijos kainų nustatymu ir atitinka Sutarties 82 straipsnio a punkte įtvirtintas sąlygas. Nuo 1998 m. pradžios iki
         2001 m. pabaigos (ieškovė) galėjo visiškai panaikinti tarifų „žirklių“ efektą, pakeisdama abonentams taikomus tarifus. Nuo
         2002 m. (ieškovė) dar galėjo sumažinti tarifų „žirklių“ efektą, šiuo atveju padidindama ADSL linijų tarifus, kuriems netaikoma
         aukščiausių kainų ribų nustatymo sistema.“

      45      Konstatavusi, kad laikotarpiu nuo 1998 m. pradžios iki 2001 m. pabaigos buvo padarytas sunkus pažeidimas, o nuo 2002 m. –
         lengvas pažeidimas, Komisija skyrė 12,6 mln. EUR baudą (skundžiamo sprendimo 207–212 konstatuojamosios dalys).

      46      Skundžiamo sprendimo rezoliucinė dalis išdėstyta taip:

      „1 straipsnis
      Nuo 1998 m. (ieškovė) pažeidė EB 82 straipsnio a punktą, savo konkurentams ir abonentams taikydama nesąžiningus su prieiga
         prie vietinės linijos susijusius prijungimo tarifus ir abonentinius mokesčius bei taip sudarydama dideles kliūtis konkurencijai
         prieigos prie vietinės linijos rinkoje.

      2 straipsnis
      (Ieškovė) turi nedelsdama nutraukti 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą ir ateityje nesiimti 1 straipsnyje nurodytų veiksmų.
      3 straipsnis
      Už 1 straipsnyje numatytą pažeidimą (ieškovei) skiriama 12,6 mln. EUR bauda.
      <…>“
       Procesas
      47      Ieškovė pateikė ieškinį Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2003 m. liepos 30 dieną.

      48      Atskirais dokumentais, pateiktais Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2003 m. gruodžio 12 d., Arcor AG & Co. KG (toliau – I į bylą įstojusi šalis) ir CityKom Münster GmbH Telekommunikationsservice, tapusi Tropolys NRW GmbH, vėliau – Versatel NRW GmbH, EWE TEL GmbH, HanseNet Telekommunikation GmbH, ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG, tapusi Arcor AG & Co. KG, KomTel Gesellschaft für Kommunikations- und Informationsdienste mbH, tapusi Versatel Nord‑Deutschland GmbH, NetCologneGesellschaft für Telekommunikation mbH, TeleBeL Gesellschaft für Telekommunikation Bergisches Land mbH, tapusi Tropolys NRW GmbH, vėliau – Versatel NRW GmbH, tesion Telekommunikation GmbH, tapusi Versatel Süd-DeutschlandGmbH,Versatel Deutschland GmbH & Co. KG, tapusi Versatel West‑Deutschland GmbH (toliau kartu vadinamos – II į bylą įstojusi šalis), pateikė prašymus įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimus.

      49      2004 d. sausio 30 d. laišku ieškovė Pirmosios instancijos teismui pateikė prašymą dėl tam tikrų ieškinio, atsiliepimo į ieškinį,
         dubliko ir kai kurių jų priedų dalių konfidencialumo užtikrinimo.

      50      2004 m. kovo 22 d. laišku ieškovė pateikė prašymą Pirmosios instancijos teismui dėl vienos tripliko dalies konfidencialumo
         užtikrinimo.

      51      2004 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo pirmosios kolegijos pirmininko nutartimi buvo patenkintas šio sprendimo
         48 punkte nurodytų bendrovių prašymas įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimus. Sprendimo priėmimas dėl prašymo užtikrinti
         konfidencialumą pagrįstumo buvo atidėtas.

      52      Ieškovės parengtos nekonfidencialios įvairių procesinių dokumentų versijos buvo perduotos I ir II į bylą įstojusioms šalims.

      53      2004 m. birželio 24 d. laiškais I ir II į bylą įstojusios šalys užginčijo įvairių procesinių dokumentų nekonfidencialiose
         versijose įslaptintų dalių konfidencialumą.

      54      2004 m. liepos 14 d. II įstojusi į bylą šalis pateikė savo įstojimo į bylą paaiškinimą. Tai 2004 m. rugpjūčio 2 d. padarė
         ir I įstojusi į bylą šalis. Bylos šalys pateikė savo pastabas dėl įstojimo į bylą paaiškinimų.

      55      2004 m. gruodžio 20 d. laišku ieškovė pateikė pastabas dėl I ir II į bylą įstojusių šalių prieštaravimų dėl prašymo užtikrinti
         konfidencialumą.

      56      2006 m. birželio 15 d. penktosios kolegijos pirmininkas patenkino dalį ieškovės prašymo dėl konfidencialumo užtikrinimo.

      57      2006 m. rugsėjo 14 d. II įstojusi į bylą šalis pranešė Pirmosios instancijos teismui, kad I įstojusi į bylą šalis tapo ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG teisių perėmėja. Tuo pačiu laišku pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 99 straipsnį ji informavo šį teismą,
         kad, siekiant išvengti įstojusių į bylą šalių dubliavimosi, ji atsiima ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG, tapusios Arcor AG & Co. KG, prašymą įstoti į bylą.

      58      2006 m. lapkričio 30 d. Pirmosios instancijos teismo penktosios kolegijos pirmininko nutartimi Arcor AG & Co. KG, buvusi ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG, buvo išbraukta iš nagrinėjamos bylos kaip II įstojusi į bylą šalis.

      59      2006 m. gruodžio 11 d. Pirmosios instancijos teismas, išklausęs šalis, nusprendė perduoti šią bylą nagrinėti penktajai išplėstinei
         kolegijai.

      60      Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu Pirmosios instancijos teismas (penktoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso
         dalį ir taikydamas Procedūros reglamento 64 straipsnyje nurodytas proceso organizavimo priemones raštu pateikė ieškovei ir
         Komisijai klausimus bei paprašė jų pateikti tam tikrus dokumentus. Pagrindinės bylos šalys šiuos prašymus patenkino per nustatytą
         terminą.

      61      2007 m. kovo 21 d. laišku ieškovė paprašė Pirmosios instancijos teismo užtikrinti įvairių 2007 m. kovo 5 d. Komisijos pareiškimo,
         kuriame buvo atsakymai į Pirmosios instancijos teismo rašytinius klausimus, dalių konfidencialumą. I ir II įstojusios į bylą
         šalys nepareiškė prieštaravimų dėl šio prašymo užtikrinti konfidencialumą, ir ieškovės parengta nekonfidenciali Komisijos
         pranešimo versija buvo perduota I ir II įstojusioms į bylą šalims.

      62      Kadangi teisėjas F. Dehousse negalėjo posėdžiauti šioje byloje, 2007 m. kovo 29 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininkas,
         pritaikęs Procedūros reglamento 32 straipsnio 3 dalį, paskyrė į kolegiją teisėją N. Wahl.

      63      Šalys buvo išklausytos ir atsakė į Pirmosios instancijos teismo per 2007 m. gegužės 3 d. posėdį pateiktus klausimus.

       Šalių reikalavimai
      64      Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        panaikinti skundžiamą sprendimą arba, nepatenkinus šio reikalavimo, vykdant savo diskreciją sumažinti Komisijos skundžiamo
         sprendimo 3 straipsnyje paskirtą baudą,

      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      65      Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
      66      I įstojusi į bylą šalis Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas, įskaitant jos patirtas.
      67      II įstojusi į bylą šalis Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį;
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas ir jos patirtas išlaidas.
       Dėl teisės
      I –  Dėl pagrindinių reikalavimų panaikinti skundžiamą sprendimą
      68      Ieškovė pateikia tris ieškinio pagrindus: pirmasis susijęs su EB 82 straipsnio pažeidimu, antrasis – su skundžiamo sprendimo
         rezoliucinės dalies trūkumais ir trečiasis – su piktnaudžiavimu įgaliojimais, proporcingumo, teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių
         apsaugos principų pažeidimu.

      A –  Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su EB 82 straipsnio pažeidimu
      69      Pirmąjį ieškinio pagrindą sudaro keturios dalys. Pirmoji dalis susijusi su piktnaudžiavimo nebuvimu, grindžiamu nepakankama
         ieškovės diskrecija tarifų „žirklių“ efektui išvengti. Antroji susijusi su neteisėtu Komisijos metodu, taikytu nustatant tarifų
         „žirklių“ efektą. Trečiojoje dalyje nurodoma Komisijos padaryta klaida nustatant tarifų „žirklių“ efektą, o ketvirtojoje –
         konstatuoto tarifų „žirklių“ efekto rinkoje nebuvimas.

      1.     Dėl pirmosios dalies, susijusios su piktnaudžiavimo nebuvimu, grindžiamu nepakankama ieškovės diskrecija tarifų „žirklių“
         efektui išvengti

      a)     Šalių argumentai
      70      Ieškovė teigia, kad neturėjo pakankamai diskrecijos, kad būtų galima išvengti tariamo skundžiamame sprendime nurodyto tarifų
         „žirklių“ efekto. Pirma, ji primena, kad pati Komisija nurodė, kad ji neturi diskrecijos nustatyti tarpinių paslaugų tarifų.
         Reguliavimo tarnybos nustatyti tarpinių paslaugų tarifai turi atitikti realiai suteiktų paslaugų sąnaudas. Taigi jie nebūtinai
         atitinka ieškovės patirtas išlaidas.

      71      Antra, ieškovė taip pat neturėjo diskrecijos nustatyti abonentams teikiamų prieigos paslaugų tarifų. Kalbant apie laikotarpį
         nuo 1998 m. iki 2001 m., nebuvo ieškovės piktnaudžiavimo todėl, kad tik Reguliavimo tarnyba, o prieš tai Pašto ir telekomunikacijų
         ministerija – nustatė ieškovės siaurajuosčio ryšio tarifus (žr. šio sprendimo 73–79 punktus).

      72      Kalbant apie laikotarpį po 2002 m. sausio mėn., reikia nurodyti, kad tik ieškovės veiksmai nustatant plačiajuosčio ryšio tarifus
         galėtų būti pripažinti piktnaudžiavimu, nes pati Komisija skundžiamame sprendime pripažino, kad po 2002 m. ieškovė neturėjo
         jokios diskrecijos nustatyti siaurajuosčio ryšio tarifų. Tačiau laikotarpiu po 2002 m. sausio mėn. galima ieškovės diskrecija
         nustatyti plačiajuosčio ryšio tarifus, darant prielaidą, kad ji įrodyta, bet kuriuo atveju neturėjo poveikio tariamam tarifų
         „žirklių“ efektui (žr. šio sprendimo 80–83 punktus).

      73      Pirma, kalbėdama apie siaurajuostį ryšį (analogiška ir SVPT linijos), ieškovė nurodo, kad pagal Vokietijos teisę šias mažmenines
         kainas turėjo iš anksto išnagrinėti ir patvirtinti Reguliavimo tarnyba, o iki 1998 m. šias funkcijas atliko Pašto ir telekomunikacijų
         ministerija. Kadangi ieškovė, remiantis Telekomunikacijų įstatymo 29 straipsnio 1 dalimi, negalėjo netaikyti taip patvirtintų
         tarifų, nes priešingu atveju jai būtų paskirta bauda, negalima teigti, kad taikydama šiuos tarifus ji pažeidė EB 82 straipsnį.

      74      Dėl tarifų nustatymo ieškovė primena, kad pagal aukščiausių kainų ribų nustatymo sistemą Reguliavimo tarnyba pirmiausia nustatė
         paslaugų krepšelius ir kainų pokyčių tikslus, kurie apriboja krepšelių tarifų pakeitimus („kainų indeksai“ ar „didžiausios
         kainos“). Po to Reguliavimo tarnyba nagrinėjo ieškovės siūlomus atskirų (paslaugų) tarifų pakeitimus. Tam pagal Telekomunikacijų
         įstatymo 24 ir 27 straipsnius Reguliavimo tarnyba, neatsižvelgdama į atitinkamo krepšelio didžiausios kainos laikymąsi, turėjo
         patikrinti, ar prašomi taikyti tarifai nebuvo nepagrįstai mažesni už realiai teikiamos paslaugos sąnaudas, taip pat ar jie
         neprieštaravo kitoms teisės normos, be kita ko, EB 82 straipsniui. Taigi Reguliavimo tarnyba turėjo neleisti pakeisti ieškovės
         prašomų mažmeninių kainų, jeigu kainos prieštaravo EB 82 straipsniui, pavyzdžiui, dėl konkurencijai prieštaraujančio tarifų
         „žirklių“ efekto.

      75      Pirma, ieškovė pabrėžia, kad iki 2002 m. gegužės 1 d. ji turėjo laikytis privalomų analogiškų linijų tarifų, pagrįstų Pašto
         ir telekomunikacijų ministerijos išduotu neterminuotu leidimu remiantis Telekomunikacijų įstatymo 97 straipsnio 3 dalimi,
         pagal kurią su ieškovės kainų taikymu susiję leidimai, suteikti „iki 1998 m. sausio 1 d., <...> galiojo vėliausiai iki 2002 m.
         gruodžio 31 dienos.“

      76      Antra, ieškovė nurodo, kad, kalbant apie jos 2002 m. spalio 31 d. prašymą leisti padidinti abonentams teikiamų prieigos paslaugų
         mažmenines kainas, Reguliavimo tarnyba 2002 m. gruodžio 19 d. Sprendimu jį patenkino tik iš dalies, neviršydama didžiausios
         kainos. Ji taip pat teigia, kad po 2002 m. sausio 1 d. prijungimo tarifai pateko į atskirą krepšelį, kuriam buvo nustatyta
         specifinė referencinė kaina. Pokalbių tarifai neturėjo jokios įtakos šių nustatytų kainų laikymuisi. Pati Komisija pripažino,
         kad nuo 2002 m. ieškovė neturėjo jokios galimybės didinti prieigos prie siaurajuosčio ryšio tarifų (skundžiamo sprendimo 206 konstatuojamoji
         dalis). Tai, kad nuo 1998 m. iki 2001 m. ji nepateikė papildomų prašymų didinti patvirtintus tarifus, nereiškia, kad jai tenka
         atsakomybė už jai inkriminuojamų Reguliavimo tarnybos nustatytų tarifų dydį ir tariamą tarifų „žirklių“ efektą. Iš tiesų paprastos
         galimybės pateikti prašymus pakeisti tarifus negalima prilyginti savarankiškai teisei nustatyti kainas. Reguliavimo tarnybos
         tarifų nagrinėjimo ir patvirtinimo procedūra, taikoma kiekvienam atskiram atvejui, buvo įdiegta tam, kad, taikant ex ante reguliavimą, istorinis operatorius nepiktnaudžiautų taikydamas tarifus. Ji atitinka 1998 m. vasario 26 d. Europos Parlamento
         ir Tarybos direktyvos 98/10/EB dėl atvirojo tinklo teikimo (ATT) nuostatos taikymo balso telefonijai ir universaliųjų telekomunikacijų
         paslaugų konkurencinėje aplinkoje (OL L 101, 1998, p. 24) 17 straipsnio valstybėms narėms nustatytą pareigą. Jeigu prašymas
         yra išnagrinėtas ir dėl jo laikantis šios procedūros ir Bendrijos teisės aktų telekomunikacijų srityje nustatytų procedūros
         taisyklių priimtas sprendimas, įmonė, taikanti per šį nagrinėjimą nustatytus tarifus, negali būti kaltinama piktnaudžiavimu.
         Patikrinti ir patvirtinti tarifai negali būti pripažinti juos taikančios įmonės piktnaudžiavimu.

      77      Be to, ieškovė patikslina, kad Reguliavimo tarnybos ex ante reguliavimas skirtas suformuoti rinkos struktūrą įsikišant administracinei valdžiai ir jo reguliuojamoje srityje reguliuojamos
         įmonės pareigą išsaugoti rinkos struktūrą pakeičia reguliavimo institucijos pareiga išsaugoti rinkos struktūrą. Dėl šios priežasties
         ieškovė turėjo kreiptis į Reguliavimo tarnybą su prašymu leisti pakeisti tarifus tik pasikeitus pirmiau nurodytai faktinei
         situacijai.

      78      Bet kuriuo atveju darant prielaidą, kad galimybė prašyti pakeisti tarifus, kurią turi ieškovė, gali pateisinti jai tenkančią
         atsakomybę už tam tikrą tarifų dydžio taikymą, aplinkybės nebuvo pasikeitusios taip, kad ieškovė būtų priversta pateikti papildomus
         prašymus leisti padidinti mažmenines kainas. Atvirkščiai, nuo 1998 m. ryšių kainos beveik nepasikeitė, o tarpinių paslaugų
         kainos net labai sumažėjo. Be to, tuo pačiu laikotarpiu, 1999 m. vasario 8 d., 1999 m. gruodžio 23 d., 2001 m. kovo 30 d.,
         2001 m. gruodžio 21 d., 2002 m. balandžio 11 d. ir 2003 m. balandžio 29 d., priimtuose sprendimuose Reguliavimo tarnyba padarė
         išvadą, kad nebuvo konkurentų nenaudai taikomo tarifų „žirklių“ efekto. Pagaliau 2002 m. sausio 16 d. Sprendimu Oberlandesgericht Düsseldorf (Vokietija) nusprendė, kad patvirtinti ieškovės taikomi tarifai nepažeidžia EB 82 straipsnio.

      79      Kalbėdama apie Vokietijos federacinio teismo (Bundesgerichtshof) 2004 m. vasario 10 d. Sprendimą, kuriuo buvo panaikintas 2002 m. sausio 16 d. Oberlandesgericht Düsseldorf sprendimas, ieškovė teigia, kad jis, viena vertus, patvirtina, kad Reguliavimo tarnyba vertina tarifo, kurį prašoma patvirtinti,
         atitiktį EB 82 straipsniui, o kita vertus, kad atsakomybė už galimą EB 82 straipsnio pažeidimą tik išimtiniais atvejais gali
         tekti įmonei, pateikusiai prašymą patvirtinti tarifą. Ieškovė primena, kad pati Reguliavimo tarnyba nuo 1998 m. keletą kartų
         nusprendė, kad nebuvo konkurentų nenaudai taikomo tarifų „žirklių“ efekto. Be to, Bundesgerichtshof akivaizdžiai nenagrinėjo ieškovės atsakomybės už reguliuojamus tarifus pagal konkurencijos teisę klausimo.

      80      Antra, ieškovė teigia, kad jai negali būti inkriminuojami galimi piktnaudžiavimai nuo 2002 m., pagrįsti tik jos tariama diskrecija
         didinti T‑DSL (ADSL) tarifus. Pirma, Komisija negali vertinti šios diskrecijos atskirai, nes tarifų „žirklių“ efektas turi
         būti nustatomas atsižvelgiant ne tik į T‑DSL (ADSL) tarifus, bet ir į visas mažmenines kainas. Antra, priešingai nei teigia
         Komisija, ieškovė negalėjo didinti šių tarifų neribotai. Ieškovė, pavyzdžiui, nurodo, kad pagrindinis tarifo elementas – pagrindinė
         ryšio (analogiškas ar SVPT ryšys) kaina, turi būti iš anksto patvirtinta Reguliavimo tarnybos. Be to, priemokos už perėjimą
         nuo analogiško ar SVPT ryšio prie ADSL ryšio dydį Reguliavimo tarnyba kontroliuoja a posteriori. Šiuo atžvilgiu ji remiasi dviem Reguliavimo tarnybos 2001 m. kovo 30 d. ir 2002 m. sausio 25 d. Sprendimais. Tokiomis aplinkybėmis
         ieškovė, kurios tarifai, remiantis Telekomunikacijų įstatymo 24 straipsniu, turėjo būti nustatyti atsižvelgiant į realios
         paslaugos sąnaudas, neturėjo neribotos diskrecijos didinti ADSL tarifus. 2002 m. sausio 25 d. Sprendimu Reguliavimo tarnyba
         užbaigė prieš ieškovę pradėtą procedūrą dėl ADSL grobuoniškų kainų. Ieškovė taip pat nurodo, kad Komisija, įrodinėdama jos
         nuo 2002 m. turimą diskreciją didinti ADSL tarifus, remiasi tik 2001 m. kovo 30 d. Reguliavimo tarnybos sprendime nurodytais
         skaičiais.

      81      Be to, ieškovė teigia, kad, remiantis Komisijos skaičiavimais, išskyrus pradinį etapą, mažmeninės kainos už ADSL paslaugas
         (analogiškos linijos nuo 2001 m. ir SVPT linijos nuo 2002 m.) viršijo tarpinių paslaugų kainas, prie kurių prisidėjo specifinės
         su abonentams teikiamomis paslaugomis susijusios sąnaudos. Taigi rinkoje nebuvo jokio tarifų „žirklių“ efekto. Dar daugiau,
         tikroji tariamo tarifų „žirklių“ efekto priežastis yra Reguliavimo tarnybos nustatyti maži analogiškų linijų tarifai. Todėl,
         kadangi, pačios Komisijos manymu, egzistavo atskiros plačiajuosčio ryšio (ADSL) ir siaurajuosčio ryšio (analogiškos ir SVPT
         linijos) rinkos, ieškovė mano, kad, jei ji ir turėjo diskreciją plačiajuosčio ryšio rinkoje – kuri jai leido didinti ADSL
         linijų tarifus, – nei ADSL tarifų didinimas, nei mažinimas neturėjo jokios įtakos antikonkurenciniam tarifų „žirklių“ efektui
         siaurajuosčio ryšio rinkoje. ADSL tarifų pakeitimas negalėjo pašalinti tariamų siaurajuosčio ryšio rinkos veikimo trūkumų,
         be to, šio veikimo trūkumų priežastis negalėjo būti ADSL tarifų nustatymas. Savo dublike ji priduria, kad jei vien dėl tarpinės
         paslaugos galima patekti į keletą aukštutinių rinkų, tarifų „žirklių“ efektą reikėtų vertinti kiekvienos iš šių rinkų atžvilgiu.

      82      Be to, ieškovė ginčija Komisijos argumentą, kad prieigos prie vietinės linijos, kaip tarpinės paslaugos, rinka yra vieninga.
         Pirma, ji teigia, kad visiška prieiga prie vietinės linijos gali būti abonentams teikiamos paslaugos, kuri apsiriboja plačiajuosčiu
         arba siaurajuosčiu ryšiu, pagrindu. Antra, ieškovė griežtai laikosi nuomonės, kad plačiajuostį ryšį galima pardavinėti atskirai
         nuo siaurajuosčio ryšio remiantis linijų atskirtimi. Taigi visiška prieiga prie vietinės linijos nėra būtina teikiant ADSL
         paslaugas. Jeigu Komisija, vertindama tarifų „žirklių“ efektą, būtų atsižvelgusi į tai, kad linijų atskirties mokesčiai yra
         daug mažesni už tarpinių paslaugų tarifus, jos sprendimas ieškovei būtų palankesnis.

      83      Pagaliau ieškovė tvirtina, kad Komisija skundžiamame sprendime neįrodė, kaip ji galėjo sumažinti tariamą „žirklių“ efektą
         didindama ADSL tarifus. Atsižvelgiant į Komisijos pripažintą ADSL ir tradicinių ryšių bei įvairių ADSL ryšio atmainų (analogiškas
         ir SVPT ryšys) kryžminį kainų lankstumą, tam, kad būtų nustatyta, ar ADSL tarifų padidėjimas iš tikrųjų lėmė lyginamųjų mažmeninių
         kainų padidėjimą, reikėtų atlikti išsamesnį tyrimą. Pirma, šiuo atžvilgiu ieškovė teigia, kad egzistuoja ADSL ir siaurajuosčio
         ryšio kryžminis kainų lankstumas. Jeigu praeityje ji būtų taikiusi didesnius, nei realiai taikė, ADSL tarifus, ji turėtų mažiau
         vartotojų, kuriems galėtų teikti ADSL paslaugas. Antra, taip pat egzistavo didelis kryžminis kainų lankstumas pačių ADSL ryšių
         atžvilgiu. Šiuo atžvilgiu ji paaiškina, kad ADSL ryšys teikiamas ir per analogiškus ryšius, ir per SVPT ryšius. ADSL ryšio
         per SVPT ryšį tarifų padidėjimas lemtų analogiškos ryšio atmainos paklausos padidėjimą.

      84      Komisija ir I bei II įstojusios į bylą šalys prašo atmesti primojo ieškinio pagrindo pirmąją dalį.

      b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
       i) Pirminės pastabos
      85      Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad EB 81 ir 82 straipsniai taikomi tik įmonių antikonkurencinei veiklai, vykdomai
         jų pačių iniciatyva. Jeigu įmonių antikonkurencinę veiklą lemia nacionalinės teisės aktai arba jeigu jie pašalina bet kokią
         įmonių konkurencinės veiklos galimybę, EB 81 ir 82 straipsniai netaikomi. Tokiu atveju konkurencijos ribojimo priežastis,
         kaip reikalaujama pagal šiuos straipsnius, nėra savarankiška įmonių veikla (žr. 1997 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo
         sprendimo Komisija ir Prancūzija prieš Ladbroke Racing, C‑359/95 P ir C‑379/95 P, Rink. p. I‑6265, 33 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      86      Vis dėlto šiuo klausimu reikia priminti, kad Teisingumo Teismas tik ribotai pripažino galimybę netaikyti EB 81 ir 82 straipsnių
         nustatytai antikonkurencinei veiklai dėl to, kad šią įmonių veiklą lėmė galiojantys nacionalinės teisės aktai, arba dėl to,
         kad jie pašalina bet kokią konkurencinės įmonių veiklos galimybę (1980 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo van Landewyck ir kt. prieš Komisiją, 209/78–215/78 ir 218/78, Rink p. 3125, 130–134 punktai; 1985 m. kovo 20 d. Sprendimo Italija prieš Komisiją, 41/83, Rink. p. 873, 19 punktas; 1985 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Stichting Sigarettenindustrie ir kt. prieš Komisiją, 240/82–242/82, 261/82, 262/82, 268/82 ir 269/82, Rink. p. 3831, 27–29 punktai ir 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo CIF, C‑198/01, Rink. p. I‑8055, 67 punktas).

      87      Tam, kad būtų pripažinta, jog dėl nacionalinės teisės aktų įmonių antikonkurencinei veiklai netaikomi EB 81 ir 82 straipsniai,
         būtina, kad konkurenciją ribojantis poveikis būtų pagrįstas tik nacionaliniu įstatymu (2000 m. kovo 30 d. Sprendimo Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali prieš Komisiją, T‑513/93, Rink. p. II‑1807, 61 punktas).

      88      Atvirkščiai, EB 81 ir 82 straipsniai gali būti taikomi, jeigu paaiškėja, kad nacionalinės teisės aktai numato konkurencijos,
         kurią įmonės savo savarankiška veikla gali trukdyti, riboti arba iškraipyti, galimybę (86 punkte minėtų Teisingumo Teismo
         sprendimo van Landewyck ir kt. prieš Komisiją 126 ir 130–134 punktai, sprendimo Stichting Sigarettenindustrie prieš Komisiją 12–37 punktai; 1997 m. liepos 17 d. Sprendimo Ferriere Nord prieš Komisiją, C‑219/95 P, Rink. p. I‑4411, 23–25 ir sprendimo Komisija ir Prancūzija prieš Ladbroke Racing, minėto 85 punkte, 34 punktas).

      89      Taigi, jeigu nacionaliniu įstatymu tik skatinama įmonių savarankiška antikonkurencinė veikla arba jeigu jos vykdymas yra palengvinamas,
         šiai veiklai ir toliau taikomi EB 81 ir 82 straipsniai (1975 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją, 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ir 114/73, Rink p. 1663, 36–73 punktai ir sprendimo CIF, minėto 86 punkte, 56 punktas; žr. šiuo klausimu 1996 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Asia Motor France ir kt. prieš Komisiją, T‑387/94, Rink. p. II‑961, 60 punktą).

      90      Būtent atsižvelgiant į pirmiau išdėstytus principus reikia išnagrinėti, ar Vokietijos teisės aktai, konkrečiai kalbant, Telekomunikacijų
         įstatymas, Tarifų reguliavimo nutarimas ir Reguliavimo tarnybos skundžiamame sprendime nurodytu laikotarpiu priimti sprendimai,
         pašalino bet kokią ieškovės konkurencinės veiklos galimybę, ar jie jai suteikė pakankamą diskreciją nustatyti tokio dydžio
         tarifus, kurie jai leistų pašalinti ar sumažinti skundžiamame sprendime konstatuotą tarifų „žirklių“ efektą.

       ii) Skundžiamas sprendimas
      91      Skundžiamame sprendime Komisija, išnagrinėjusi tarpinių paslaugų tarifus ir mažmeninius tarifus, konstatavo „(ieškovės) piktnaudžiavimą,
         pasireiškiantį tarifų „žirklių“ efektu, kurį lėmė neproporcingas (šių dviejų tarifų) skirtumas“ (57 konstatuojamoji dalis).

      92      Be to, skundžiamame sprendime Komisija nurodo, kad „galima daryti išvadą dėl piktnaudžiavimo tarifų „žirklių“ efekto forma,
         kai rinkoje dominuojančios įmonės mažmeninių kainų ir jos panašių konkurentams teikiamų paslaugų tarifo skirtumas yra neigiamas
         arba nepakankamas padengti dominuojančios operatorės produktų specifines sąnaudas, patirtas teikiant abonentams savo paslaugas
         aukštutinėje rinkoje“ (skundžiamo sprendimo 107 konstatuojamoji dalis).

      93      Net, jeigu skundžiamame sprendime Komisija neatmeta galimybės, kad ieškovė galėjo sumažinti tarpinių paslaugų tarifus (17,
         163 ir 206 konstatuojamosios dalys), šiame sprendime ji vertina tik klausimą, ar ieškovė turėjo realią diskreciją didinti
         mažmenines kainas (164–175 konstatuojamosios dalys). Atlikdama tokį vertinimą, ji atskiria du laikotarpius.

      94      Pirmiausia Komisija mano, kad „laikotarpiu nuo 1998 m. pradžios iki 2001 m. pabaigos (ieškovė) galėjo visiškai panaikinti
         tarifų „žirklių“ efektą, pakeisdama abonentams taikomus tarifus“, kitaip tariant – savo mažmenines kainas (199 konstatuojamoji
         dalis). Šiuo klausimu Komisija paaiškina, kad ieškovė „turėjo (pakankamą) diskreciją išvengti tarifų „žirklių“ efekto, padidindama
         analogiškų ir SVPT linijų mažmenines kainas“ (164 konstatuojamoji dalis).

      95      Toliau Komisija konstatuoja, kad nuo 2002 m. sausio 1 d. iki skundžiamo sprendimo priėmimo dienos ieškovė galėjo padidinti
         savo mažmenines kainas, nors ši diskrecija apėmė tik prieigos prie ADSL paslaugų mažmenines kainas. Skundžiamame sprendime
         Komisija konstatuoja, kad „nuo 2002 m. (ieškovė) dar galėjo sumažinti tarifų „žirklių“ efektą, padidindama ADSL linijų tarifus“
         (199 konstatuojamoji dalis). Ji patikslina, kad „po 2002 m. sausio 1 d. (ieškovės) galimybę teisiškai sumažinti tarifų „žirklių“
         efektą riboja T‑DSL kainų padidėjimas“ (206 konstatuojamoji dalis).

      96      Tokiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti, ar Komisija skundžiamame sprendime galėjo teisingai konstatuoti, kad ieškovė šio
         sprendimo 94 ir 95 punktuose nurodytais laikotarpiais turėjo pakankamą diskreciją didinti savo mažmenines kainas, siekdama
         pašalinti arba sumažinti skundžiamame sprendime konstatuotą tarifų „žirklių“ efektą.

       iii) Dėl piktnaudžiavimo nebuvimo, nulemto nepakankamos ieškovės diskrecijos išvengti tarifų „žirklių“ efekto laikotarpiu nuo 1998 m.
         sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. didinant mažmenines kainas

      97      Primintina, kad, remiantis skundžiamu sprendimu (164 ir 199 konstatuojamosios dalys), ieškovė turėjo pakankamą diskreciją
         laikotarpiu nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. pašalinti tarifų „žirklių“ efektą didindama prieigos prie analogiškų
         ir SVPT linijų mažmeninius tarifus.

      98      Siekiant įvertinti šios išvados pagrįstumą pirmiausia reikia išnagrinėti taikomus Vokietijos teisės aktus.

      99      Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad remiantis Telekomunikacijų įstatymo 27 straipsnio 1 dalies antruoju sakiniu ir 25 straipsnio
         1 dalimi bei Tarifų reguliavimo nutarimo 4 ir 5 straipsniais ieškovės prieigos prie analogiškų ir SVPT linijų mažmeninės kainos
         tvirtinamos Reguliavimo tarnybos pagal aukščiausių kainų ribų nustatymo sistemą. Aukščiausios ribos buvo nustatytos dviem
         krepšeliams (paslaugų gyventojams ir paslaugų verslininkams krepšeliai), kurie laikotarpiu nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m.
         gruodžio 31 d. kartu apėmė vietinius, regioninius, tarpmiestinius ir tarptautinius pokalbius. Atsižvelgiant į 1997 m. gruodžio
         17 d. Pašto ir telekomunikacijų ministerijos sprendimu nustatytą aukščiausią ribą, ieškovė turėjo 4,3 % sumažinti kiekvieno
         iš dviejų krepšelių bendrą kainą laikotarpiu nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 1999 m. gruodžio 31 d., o Reguliavimo tarnybai priėmus
         1999 m. gruodžio 23 d. sprendimą – 5,6 % laikotarpiu nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 dienos.

      100    Tačiau reikia nurodyti, kad ieškovė galėjo mažinti atskirų šių krepšelių paslaugų kainas iš anksto gavusi Reguliavimo tarnybos
         leidimą. Ieškovė neginčija skundžiamo sprendimo 37 ir 166 konstatuojamosiose dalyse padarytos išvados, kad laikotarpiu nuo
         1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. ji sumažino pokalbių kainas daug daugiau nei iš jos buvo reikalaujama. Reguliavimo
         tarnyba nustatė atitinkamai 4,3 % ir 5,6 % bendros krepšelių kainos sumažinimą. 2002 m. balandžio 3 d. Reguliavimo tarnybos
         atsakymas į 2002 m. kovo 23 d. prašymą dėl informacijos, į kurį ši daro nuorodą skundžiamo sprendimo 37 konstatuojamojoje
         dalyje, patvirtina, kad pagal aukščiausių kainų ribų nustatymo sistemą reguliuojamų telefonijos paslaugų tarifai buvo sumažinti
         (konfidencialu)(1) Vokietijos markių (arba apytiksliai (konfidencialu) EUR) suma daugiau nei buvo reikalaujama pagal aukščiausių kainų ribų nustatymo nuostatas“.

      101    Šis tarifų sumažinimas suteikė ieškovei diskreciją didinti savo prieigos prie analogiškų ir SVPT linijų mažmenines kainas.

      102    Kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 167 konstatuojamojoje dalyje, ieškovė savo atsakyme į pranešimą apie kaltinimus taip pat
         nurodė, kad dėl turimos diskrecijos 1998–1999 m. aukščiausių kainų ribų nustatymo laikotarpiu ji 2,30 EUR galėjo padidinti
         vietinės linijos abonentinį mokestį.

      103    Ieškovės diskrecija didinti savo mažmeninius tarifus taip pat išplaukia iš Vokietijos vyriausybės pastabų, išdėstytų 2000 m.
         birželio 8 d. pranešime Komisijai. Šiame pranešime Vokietijos vyriausybė patvirtino:

      „Argumentas <...>, kuriuo remdamasi Reguliavimo tarnyba savo aukščiausių mažmeninių tarifų ribų nustatymo sprendimais apribojo
         (ieškovės) diskreciją tiek, kad ji nebegalėjo didinti pagrindinio abonentinio mokesčio, yra nepagrįstas. <...> (Ieškovė) (realiai)
         turėjo diskreciją, leidžiančią jai didinti pagrindinį analogiškų linijų abonentinį mokestį (21,39 DEM) tam, kad geriau priderintų
         pagrindinį abonentinį mokestį prie 1999 m. vasario 8 d. patvirtinto prieigos prie vietinės linijos tarifo (25,40 DEM)“.

      104    Be to, 1999 m. vasario 8 d. Reguliavimo tarnybos sprendimas, kuriuo grįsdama savo argumentus, kad ji negali būti pripažinta
         atsakinga už EB 82 straipsnio pažeidimą, ieškovė remiasi savo ieškinyje ir dublike, patvirtina, kad „ieškovė išsaugo diskreciją
         nustatyti įvarius mažmeninius tarifus, laikydamasi pagal aukščiausių kainų ribų nustatymo procedūrą nustatyto krepšelio didžiausių
         kainų“.

      105    Taigi Komisija skundžiamo sprendimo 166 ir 167 konstatuojamosiose dalyse teisingai konstatavo, kad atsižvelgiant į šešis prašymus
         leisti sumažinti pokalbių kainas, pateiktus nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d., ieškovė šiuo laikotarpiu turėjo
         diskreciją teikti prašymus leisti padidinti prieigos prie analogiškų ir SVPT linijų paslaugų kainą, laikydamasi bendros paslaugų
         gyventojams ir paslaugų verslininkams krepšelių didžiausios kainos. Be to, per posėdį ieškovė pripažino turinti šią diskreciją.

      106    Antra, reikia išnagrinėti, ar, nepaisant šio sprendimo 105 punkte nurodytos diskrecijos, Reguliavimo tarnybos įsikišimas į
         ieškovės kainų nustatymą pašalina pastarosios atsakomybę pagal EB 82 straipsnį.

      107    Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad aplinkybė, jog ieškovės tarifus turėjo tvirtinti Reguliavimo tarnyba, nepašalina
         jos atsakomybės pagal EB 82 straipsnį (šiuo klausimu žr. 1985 m. sausio 30 d. Teisingumo Teismo sprendimo BNIC, 123/83, Rink. p. 391, 21–23 punktus). Iš tiesų, kadangi ieškovė, kaip ji pati pripažino dublike, darė poveikį mažmeninių
         tarifų dydžiui, teikdama Reguliavimo tarnybai prašymus juos patvirtinti pagal Telekomunikacijų įstatymo 28 straipsnio 1 dalį,
         konkurenciją ribojantis poveikis, susijęs su skundžiamame sprendime konstatuotu tarifų „žirklių“ efektu, pagrįstas ne tik
         taikomais nacionalinės teisės aktais (87 punkte minėto sprendimo Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali prieš Komisiją 61 punktas).

      108    Vis dėlto ieškovė griežtai laikosi nuomonės, kad jai negali būti inkriminuota jokia atsakomybė pagal EB 82 straipsnį, nes
         Reguliavimo tarnyba ex ante kontroliuoja jos tarifų atitiktį EB 82 straipsniui.

      109    Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia nurodyti, kad prieigos prie analogiškų linijų mažmeniniai tarifai, galiojantys visą laikotarpį
         nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d., buvo patvirtinti ne Reguliavimo tarnybos, o pagrįsti iki Telekomunikacijų
         įstatymo priėmimo galiojusių teisės aktų pagrindu priimtais sprendimais. Be to, atsakydama į raštu pateiktą Pirmosios instancijos
         teismo klausimą, ieškovė patvirtino, kad laikotarpiu nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. taikyti analogiškų
         linijų mažmeniniai tarifai buvo pagrįsti 1990 m. Federacinio pašto ir telekomunikacijų ministro telekomunikacijų potvarkiu
         (Telekommunikationsordnung) suteiktu neterminuotu leidimu.

      110    Nei savo ieškinyje, nei dublike ieškovė nenurodė, kad 1990 m. galiojusių teisės aktų pagrindu nustatytus tarifus buvo leista
         taikyti po kompetentingos valdžios institucijos atliktos jų atitikties EB 82 straipsniui kontrolės.

      111    Antra, reikia pažymėti, kad iš nuo 1996 m. rugpjūčio 1 d. galiojančių Telekomunikacijų įstatymo nuostatų neišplaukia, kad
         Reguliavimo tarnyba nagrinėja prašymų, pakeisti prieigos prie analogiškų ir SVPT linijų mažmeninius tarifus, atitiktį EB 82 straipsniui.

      112    Vis dėlto grįsdama savo argumentą ieškovė, pirma, remiasi Telekomunikacijų įstatymo 27 straipsnio 3 dalimi, pagal kurią Reguliavimo
         tarnyba nagrinėja prašomo tarifų pakeitimo atitiktį „kitoms teisės nuostatoms“, kurios apima EB 82 straipsnį, ir antra, įvairiais
         šio sprendimo 78 punkte nurodytais Reguliavimo tarnybos sprendimais, kuriuose buvo tikrinamas tarifų „žirklių“ efekto buvimas.

      113    Šiuo klausimu pirmiausia reikia nurodyti, kad net jeigu Reguliavimo tarnyba, kaip ir kita valstybės institucija, turi laikytis
         EB sutarties normų (šiuo klausimu žr. 86 punkte minėto sprendimo CIF 49 punktą), ši institucija faktinių aplinkybių metu buvo Vokietijos valdžios institucija, atsakinga už sektorinių teisės
         aktų telekomunikacijų srityje taikymą, o ne atitinkamos valstybės narės konkurencijos institucija. Nacionalinės vykdomosios
         valdžios institucijos vykdo savo veiklą remdamosi nacionaline teise, kurios telekomunikacijų politikos tikslai gali skirtis
         nuo Bendrijų konkurencijos politikos tikslų (žr. 1998 m. rugpjūčio 22 d. Komisijos pranešimą apie konkurencijos taisyklių
         taikymą prisijungimo susitarimams telekomunikacijų sektoriuje – Teisiniai pagrindai, atitinkamos rinkos ir principai (OL C 265,1998,
         p. 2), 13 punktą).

      114    Toliau reikia konstatuoti, kad įvairiuose Reguliavimo tarnybos sprendimuose, kuriais remiasi ieškovė grįsdama savo argumentus,
         nėra jokios nuorodos į EB 82 straipsnį.

      115    Neginčijama, kad keliuose sprendimuose – 1999 m. vasario 8 d., 2001 m. kovo 30 d., 2001 m. gruodžio 21 d., 2002 m. balandžio
         11 d. ir 2003 m. balandžio 29 d. sprendimai – Reguliavimo tarnyba nagrinėjo tarifų „žirklių“ efekto klausimą.

      116    Tačiau šiuose sprendimuose, nustačiusi neigiamą ieškovės tarpinių paslaugų kainų ir mažmeninių kainų ir jos panašių konkurentams
         teikiamų paslaugų kainų skirtumą, Reguliavimo tarnyba kiekvieną kartą konstatavo, kad prieigos paslaugų tarifų ir pokalbių
         tarifų kryžminis subsidijavimas turėjo leisti kitiems operatoriams taikyti savo abonentams konkurencines kainas.

      117    Reguliavimo tarnyba 2003 m. balandžio 29 d. Sprendime konstatuoja:

      „Mažas mažmeninių kainų ir tarpinių paslaugų kainų skirtumas neapriboja konkurentų galimybių konkuruoti vietiniame tinkle
         tiek, kad ekonomiškai būtų neįmanoma tinkamai patekti į rinką <...> (Šis skirtumas) nėra toks didelis, kad konkurentai netektų
         jokios galimybės taikyti savo mažmeninėms kainoms kryžminį subsidijavimą tam, kad pasiūlytų savo galutiniams vartotojams tokias
         pat „patrauklias“ ryšio kainas, kokias taiko ieškovė, ar net mažesnes kainas. Tokia išvada ypač tinka kalbant apie kokybiškesnį
         ir brangesnį ryšį nei SVPT ir ADSL linijos, kurių skaičius labai padidėjo dėl interneto skvarbos bei prekybos spartesne ir
         kokybiškesne prieiga prie interneto.“

      118    Panašios pozicijos Reguliavimo tarnyba laikosi savo 1999 m. vasario 8 d., 2001 m. kovo 30 d., 2001 m. gruodžio 21 d. ir 2002 m.
         balandžio 11 d. sprendimuose.

      119    Tai, kad Reguliavimo tarnyba neuždraudė ieškovės prašomų taikyti tarifų, konstatavusi, jog jos konkurentams būtina taikyti
         kryžminį subsidijavimą tam, kad jie savo abonentams galėtų taikyti prieigos paslaugų konkurencines kainas, įrodo, jog Reguliavimo
         tarnyba nenagrinėjo nagrinėjamų tarifų atitikties EB 82 straipsniui ar kad ji netinkamai taikė šį straipsnį (žr. 198–202 ir
         238 punktus).

      120    Bet kuriuo atveju, net darant prielaidą, kad Reguliavimo tarnyba turėjo nagrinėti ieškovės siūlomų tarifų atitiktį EB 82 straipsniui,
         tai netrukdo Komisijai konstatuoti ieškovei inkriminuojamų pažeidimų. Iš esmės Komisijos nesaisto nacionalinės valdžios institucijos
         taikant EB 82 straipsnį priimtas sprendimas (šiuo klausimu žr. 2000 m. gruodžio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Masterfoods ir HB, C‑344/98, Rink. p. I‑11369, 48 punktą).

      121    Trečia, reikia nurodyti, kad šioje byloje tam, kad ieškovei galėtų būti inkriminuojamas tariamas pažeidimas, svarbu nustatyti,
         ar ieškovė faktinių aplinkybių metu turėjo pakankamą diskreciją nustatyti tokio dydžio tarifus, kurie leistų pašalinti arba
         sumažinti nustatytą tarifų „žirklių“ efektą.

      122    Kaip jau buvo nurodyta, ieškovė galėjo daryti poveikį savo mažmeninių kainų dydžiui, Reguliavimo tarnybai pateikdama prašymus
         patvirtinti šias kainas (žr. šio sprendimo 98–105 punktus). Kadangi ieškovei, kaip dominuojančią padėtį užimančiai įmonei,
         tenka ypatinga atsakomybė (1983 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo NBIM prieš Komisiją, 322/81, Rink. p. 3461, 57 punktas; 1999 m. spalio 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Irish Sugar prieš Komisiją, T‑228/97, Rink. p. II‑2969, 112 punktas ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Michelin prieš Komisiją, T‑203/01, Rink. p. II‑4071, 97 punktas), ji turėjo pateikti prašymus pakeisti savo tarifus, kai jie galėjo pažeisti veiksmingą
         ir neiškreiptą konkurenciją bendrojoje rinkoje.

      123    2004 m. vasario 10 d. Sprendime (žr. šio sprendimo 79 punktą) Bundesgerichtshof, be kita ko, aiškiai pripažino ieškovės kompetenciją teikti prašymus keisti tarifus. Be to, jis nurodė, kad Vokietijos teisės
         sistema neužkerta kelio Reguliavimo tarnybai patvirtinti prašomus taikyti tarifus, kurie pažeidžia EB 82 straipsnį. Galiausiai
         šis teismas nusprendė, kad „skirtingai nuo atvejų, kai dominuojančią padėtį užimančios įmonės veikla tiesiogiai apibrėžta
         nacionalinės teisės nuostatose, telekomunikacijų teisės nustatytas reikalavimas tvirtinti tarifus paremtas paslaugos teikėjo
         prašymu juos patvirtinti“ ir kad „net, jei administracine tyrimo procedūra siekiama, kad būtų nepatvirtinti tarifai, kurie
         leistų piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi, ji neužkerta kelio tokiai praktinei situacijai, kai įmonė pateikia tvirtinti
         tarifą, kurį taikydama ji piktnaudžiauja savo dominuojančia padėtimi, ir gauna leidimą jį taikyti todėl, kad vykstant tyrimo
         procedūrai nebuvo nustatytas piktnaudžiavimas“.

      124    Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad, nepaisant Reguliavimo tarnybos įsikišimo nustatant ieškovės tarifus, pastaroji nuo 1998 m.
         sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. turėjo pakankamą diskreciją, kad jos tarifų politikai būtų galima taikyti EB 82 straipsnį.

      125    Trečia, svarbu išnagrinėti, ar ieškovė pasinaudojo turima diskrecija pakeisti mažmenines kainas, kad išvengtų skundžiamame
         sprendime nustatyto tarifų „žirklių“ efekto laikotarpiu nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 dienos.

      126    Šiuo atveju, pirma, kalbant pirmiausia apie analogiškų linijų mažmenines kainas, reikia nurodyti, kad ieškovė neginčija neteikusi
         jokio prašymo Reguliavimo tarnybai patvirtinti prijungimo ir (arba) mėnesinius abonentinius mokesčius. Taigi neginčytina,
         kad „mėnesiniai abonentiniai mokesčiai ir prijungimo prie standartinės analogiškos linijos mokesčiai <...> nebuvo pakeisti
         per du aukščiausių kainų ribų nustatymo laikotarpius, t. y. nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 dienos (skundžiamo
         sprendimo 38 konstatuojamoji dalis).

      127    Vis dėlto ieškovė nurodo, kad iki 2002 m. gegužės 1 d. pagal Telekomunikacijų įstatymo 97 straipsnio 3 dalį ji privalėjo taikyti
         1990 m. Federacinio pašto ir telekomunikacijų ministro nustatytus privalomus analogiškų linijų tarifus.

      128    Tačiau Telekomunikacijų įstatymo 97 straipsnio 3 dalyje, kurioje buvo įtvirtinta pereinamojo laikotarpio nuostata, buvo numatyta
         tik tai, kad iki Telekomunikacijų įstatymo įsigaliojimo patvirtinti ieškovės tarifai galioja vėliausiai iki 2002 m. gruodžio
         31 dienos. Taigi ši nuostata visiškai netrukdė ieškovei pakeisti mažmeninių kainų iki šios datos ir būtent visą laikotarpį
         nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 dienos teikiant atitinkamus prašymus Reguliavimo tarnybai.

      129    Antra, kalbant apie SVPT linijų mažmenines kainas, reikia nurodyti, jog neginčytina aplinkybė yra ta, kad ieškovei pateikus
         prašymą Reguliavimo tarnyba 2000 m. vasario 16 d. Sprendimu leido sumažinti mėnesinio abonentinio mokesčio tarifus (skundžiamo
         sprendimo 40 konstatuojamoji dalis).

      130    Be to, laikotarpiu nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. ieškovė nepateikė jokio prašymo pakeisti prijungimo
         prie SVPT linijų mokestį. Šie tarifai, kurie, ieškovės teigimu, buvo pagrįsti 1996 m. Pašto ir telekomunikacijų ministerijos
         sprendimu ir pagal Telekomunikacijų įstatymo 97 straipsnio 3 dalį liko galioti po Telekomunikacijų įstatymo įsigaliojimo,
         nebuvo pakeisti laikotarpiu nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 dienos (skundžiamo sprendimo 41 konstatuojamoji
         dalis).

      131    Iš to matyti, kad ieškovė nepasinaudojo turima diskrecija, kad jai būtų leista padidinti mažmenines kainas, o tai galėjo padėti
         sumažinti tarifų „žirklių“ efektą laikotarpiu nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 dienos. Atvirkščiai, ji netgi
         pasinaudojo šia diskrecija šiuo laikotarpiu sumažindama SVPT linijų mažmenines kainas.

      132    Ketvirta, reikia išnagrinėti, ar Komisija skundžiamame sprendime pakankamai teisiškai įrodė, kad ieškovė turėjo pakankamą
         diskreciją laikotarpiu nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. „išvengti tarifų „žirklių“ efekto (164 konstatuojamoji
         dalis). Šiuo klausimu Komisija skundžiamame sprendime nurodo, kad ieškovė „turėjo galimybę (nurodytu laikotarpiu) visiškai
         panaikinti tarifų „žirklių“ efektą pakeisdama abonentams taikomus tarifus“ (199 konstatuojamoji dalis).

      133    Šiuo klausimu svarbu nurodyti, kad skundžiamame sprendime nurodytas tarifų „žirklių“ efektas šiuo laikotarpiu pakilo nuo (konfidencialu) EUR 1998 m. gruodžio 31 d. iki (konfidencialu) EUR 2000 m. gruodžio 31 d. ir iki (konfidencialu) EUR 2001 m. gruodžio 31 d. (skundžiamo sprendimo 152 ir 153 konstatuojamosios dalys ir 10 lentelė).

      134    Be to, kaip savo atsakyme į Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktą klausimą nurodo Komisija, iš skundžiamo sprendimo
         167 konstatuojamosios dalies nuostatų, kurių ieškovė neginčijo, matyti, kad laikotarpiu nuo 1998 m. iki 1999 m. pastaroji
         faktiškai sumažino pokalbių tarifus (konfidencialu) EUR. Ši suma, padalinta iš (konfidencialu) linijų (skundžiamo sprendimo 7 lentelė) ir 24 mėnesių, leido ieškovei padidinti vidutinę mažmeninę kainą iki (konfidencialu) EUR per mėnesį.

      135    Iš to aišku, kad diskrecijos mažinti kainas pakaktų, kad būtų visiškai panaikintas skundžiamame sprendime nustatytas tarifų
         „žirklių“ efektas. Iš tiesų, jei, naudodamasi savo diskrecija, ieškovė būtų 1998 m. panaikinusi tarifų „žirklių“ efektą, jai
         būtų užtekę palaikyti pusiausvyrą tarp tarpinių paslaugų tarifų ir mažmeninių tarifų, kad visą laikotarpį nuo 1998 m. sausio
         1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. būtų išvengta skundžiamame sprendime nustatyto tarifų „žirklių“ efekto. Be to, nustatyta,
         kaip, be kita ko, savo skundžiamame sprendime (167 konstatuojamoji dalis) nurodo Komisija, kad ieškovė pakartotinai sumažino
         pokalbių tarifus (konfidencialu) EUR laikotarpiu nuo 2000 m. iki 2001 m.; šis sumažinimas dar labiau padidino jos diskreciją didinti savo mažmenines kainas.

      136    Per posėdį ieškovė priminė, kad nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. Reguliavimo tarnyba turėjo atlikti atskirą
         verslininkams ir privatiems asmenims taikomų didžiausių kainų laikymosi kontrolę. Ji teigia, kad turėjo mažą diskreciją didinti
         privatiems asmenims taikomas mažmenines kainas ir kad negalėjo pasinaudoti didesne diskrecija didinti verslininkams taikomų
         mažmeninių prieigos kainų, nes taip šie vartotojai būtų diskriminuojami, o tai prieštarautų Telekomunikacijų įstatymo 24 straipsnio
         2 dalies 3 punktui.

      137    Tačiau ieškinyje ieškovė neginčijo skundžiamo sprendimo 167 konstatuojamosios dalies nuostatos, kad suma, kuria buvo sumažinti
         pokalbių tarifai, galėjo būti „perkelta“ į „gyventojams ir verslininkams teikiamų linijų“ sektorių ir šia suma galėjo būti
         padidinti abonentams taikomi prieigos paslaugų tarifai. Be to, savo ieškinyje ieškovė taip pat neginčijo Komisijos skundžiamo
         sprendimo 132 konstatuojamosios dalies nuostatos, kad „(neturėtų būti daroma) jokio skirtumo tarp gyventojų ir verslininkų,
         nes šių sektorių neįmanoma pakankamai tiksliai atskirti“.

      138    136 punkte nurodyti ir pirmą kartą per posėdį pareikšti argumentai pagal Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalį pripažintini
         nepriimtinais.

      139    Galiausiai reikia konstatuoti, kad ieškovė neginčija skundžiamo sprendimo 168 konstatuojamojoje dalyje padarytos išvados,
         kad ji galėjo laikotarpiu nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. „kitaip mažinti pokalbių <…> tarifus ir įgyti
         (papildomos) diskrecijos didinant analogiškų ir SVPT linijų mėnesinį abonentinį mokestį ir prijungimo mokestį“.

      140    Iš viso to, kas pirmiau išdėstyta, išplaukia, kad Komisija skundžiamame sprendime (164 ir 199 konstatuojamosios dalys) pakankamai
         teisiškai įrodė, kad ieškovė laikotarpiu nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. turėjo pakankamą diskreciją visiškai
         panaikinti šiame sprendime konstatuotą tarifų „žirklių“ efektą.

       iv) Dėl piktnaudžiavimo nebuvimo, nulemto nepakankama ieškovės diskrecija mažinti tarifų „žirklių“ efektą didinant prieigos
         prie ADSL linijų tarifus nuo 2002 m. sausio 1 dienos

      141    Primintina, kad nuo 2002 m. sausio 1 d. Vokietijoje veikia nauja aukščiausių kainų ribų nustatymo sistema, patvirtinta 2001 m.
         gruodžio 21 d. Reguliavimo tarnybos sprendimu. Remiantis šiuo sprendimu „telefono linijos“ buvo įtrauktos į atskirą krepšelį.
         Šiame krepšelyje didžiausias mažmeninių analogiškų ir SVPT linijų kainų padidinimas per metus yra 4,1 %.

      142    Nustatyta, kad ieškovei pateikus prašymą Reguliavimo tarnyba 2002 m. sausio 15 d. leido 0,56 EUR didinti analogiškų ir SVPT
         linijų abonentinį mokestį, t. y. vidutiniškai atitinkamo krepšelio paslaugų tarifai padidėjo 4,04 % (skundžiamo sprendimo
         44 konstatuojamoji dalis). Be to, nustatyta, kad didžiąją 2002 m. spalio 31 d. ieškovės prašymo leisti padidinti analogiško
         T‑Net ryšio mėnesinį mokestį ir prijungimo prie T‑Net ir T‑ISDN ryšių mokesčius dalį Reguliavimo tarnyba atmetė, nes šis padidinimas
         nebeatitiko pagal aukščiausių kainų ribų nustatymo sistemą nustatytų kainų (skundžiamo sprendimo 45 konstatuojamoji dalis).

      143    Todėl Komisija skundžiamame sprendime (206 konstatuojamoji dalis) konstatuoja, kad „po 2002 m. sausio 1 d. (ieškovė) teisiškai
         gali sumažinti tarifų „žirklių“ efektą tik didindama T‑DSL kainas“. Komisijos nuomone, po šios datos į ieškovės diskreciją
         patenka tik prieigos prie ADSL mažmeniniai tarifai (taip pat žr. 174 ir 199 konstatuojamąsias dalis).

      144    Pirmiausia šiuo klausimu reikia nurodyti, kad ieškovė neginčija, jog galėjo didinti savo ADSL tarifus po 2002 m. sausio 1 dienos.
         Tačiau ji pabrėžia, kad jos diskrecija nebuvo neribota, nes, viena vertus, šie tarifai turėjo būti nustatomi atsižvelgiant
         į realiai teikiamos paslaugos sąnaudas ir, kita vertus, šiuos tarifus vėliau galėjo peržiūrėti Reguliavimo tarnyba.

      145    Vis dėlto, kadangi ieškovė savo nuožiūra nustato ADSL tarifus, laikydamasi Vokietijos teisės aktuose numatytų ribų, jos taikomiems
         tarifams gali būti taikomas EB 82 straipsnis (žr. šio sprendimo 87 ir 88 punktus).

      146    Tai, kad vertindama ieškovės po 2002 m. sausio 1 d. turimą diskreciją Komisija skundžiamame sprendime atsižvelgė tik į 2001 m.
         kovo 30 d. Reguliavimo tarnybos sprendime nurodytus tarifus, nieko nekeičia šiuo klausimu. Ieškovė neginčija, kad po 2002 m.
         sausio 1 d. turėjo ribotą diskreciją didinti prieigos prie ADSL paslaugų tarifus.

      147    Antra, svarbu išnagrinėti, ar, kaip konstatuoja Komisija skundžiamame sprendime (199 konstatuojamoji dalis), ieškovė galėjo
         „sumažinti tarifų „žirklių“ efektą, po 2002 m. sausio 1 d. didindama prieigos prie ADSL paslaugų tarifus. Šiuo klausimu ieškovė
         teigia, kad abonentų atžvilgiu egzistavo atskiros prieigos prie siaurajuosčio ryšio ir prieigos prie ADSL paslaugų rinkos.
         Tokiomis aplinkybėmis ieškovės mažmeninių ADSL tarifų didinimas neturėjo jokios įtakos tariamam tarifų „žirklių“ efektui prieigos
         prie analogiškų ir SVPT paslaugų rinkose.

      148    Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad, kadangi tarpinių paslaugų lygyje prieigos paslaugos leidžia teikti abonentams analogiškas
         prieigos, SVPT ir ADSL paslaugas, ieškovės turima diskrecija didinti ADSL tarifus gali sumažinti tarifų „žirklių“ tarp, viena
         vertus, tarpinių paslaugų kainų ir, kita vertus, visų analogiškų prieigos, SVPT ir ADSL paslaugų mažmeninių kainų efektą.
         Abonentams teikiamų analogiškų prieigos, SVPT ir ADSL paslaugų bendra analizė reikalinga ne tik dėl to, kad jos atitinka vieną
         paslaugą tarpinių paslaugų lygyje, o taip pat dėl to, kaip Komisija paaiškino skundžiamame sprendime (26 konstatuojamoji dalis)
         ir tam ieškovė neprieštaravo, kad ADSL negali būti teikiama abonentams atskirai, nes dėl techninių priežasčių ji reikalauja
         pertvarkyti siaurajuosčio ryšio analogiškas ar SVPT linijas.

      149    Reikia atmesti ieškovės pastabas dėl tariamo kryžminio ADSL ir siaurajuosčio ryšio bei įvairių ADSL ryšio atmainų kainų lankstumo.
         Viena vertus, šios pastabos nepaneigia ieškovės diskrecijos didinti ADSL tarifus. Kita vertus, dėl riboto ADSL tarifų didinimo
         teikiamų kartu prieigos prie siaurajuosčio ir plačiajuosčio ryšių paslaugų vidutinė mažmeninė kaina padidėtų, ir taip sumažėtų
         nustatytas tarifų „žirklių“ efektas. Reikia nurodyti, kad, atsižvelgiant į plačiajuosčio ryšio privalumus duomenų perdavimo
         lygyje, padidėjus mažmeninėms prieigos prie ADSL kainoms abonentai, kuriems teikiamos prieigos prie plačiajuosčio ryšio paslaugos,
         automatiškai nepasirinktų siaurajuosčio ryšio.

      150    Taip pat negalima pritarti ieškovės argumentui, pagrįstam aplinkybe, kad plačiajuostis ryšys gali būti parduodamas atskirai
         nuo siaurajuosčio ryšio dėl linijų atskirties tarpinių paslaugų lygyje. Jei šiuo argumentu ieškovė siekia atskirti dvi atskiras
         tarpinių paslaugų, t. y. siaurajuosčio ryšio paslaugų ir plačiajuosčio ryšio paslaugų, rinkas, remiantis Procedūros reglamento
         48 straipsnio 2 dalimi, jis pripažintinas nepriimtinu, nes ieškinyje ieškovė neginčijo skundžiamame sprendime pateikto atitinkamų
         rinkų apibrėžimo, pagal kurį tarpinių paslaugų lygyje egzistuoja tik viena rinka, t. y. visiškai atsietos prieigos prie vietinės
         linijos rinka (skundžiamo sprendimo 64–67 konstatuojamosios dalys). Jei šiuo argumentu ieškovė grindžia savo nuomonę, kad
         Komisija turėjo atsižvelgti į linijų atskirties mokesčius, nustatydama tarpinių paslaugų tarifus, jam taip pat negali būti
         pritarta. Iš esmės ieškovė visiškai neįrodė, kad toks atsižvelgimas į linijų atskirties mokesčius turėtų įtakos Komisijos
         išvadoms dėl tarifų „žirklių“ efekto arba dėl ieškovės diskrecijos sumažinti nustatytą tarifų „žirklių“ efektą didinant prieigos
         prie ADSL mažmeninius tarifus.

      151    Iš viso to, kas pirmiau išdėstyta, išplaukia, kad Komisija skundžiamame sprendime galėjo teisėtai konstatuoti, kad ieškovė
         turėjo pakankamą diskreciją nuo 2002 m. sausio 1 d. sumažinti šiame sprendime nustatytą tarifų „žirklių“ efektą didindama
         prieigos prie ADSL paslaugų tarifus.

      152    Iš to darytina išvadą, kad pirma ieškinio pagrindo dalis atmestina.

      2.     Dėl antros dalies, susijusios su metodo, Komisijos taikyto siekiant konstatuoti tarifų „žirklių“ efektą, neteisėtumu
      a)     Šalių argumentai
      153    Ieškovė teigia, kad galimas piktnaudžiavimas tarifų „žirklių“ efekto forma galėtų būti tik piktnaudžiavimo taikant mažmenines
         kainas pasekmė, nes Komisija neginčija, kad privalomas tarpines kainas nustato viešosios valdžios institucijos. Tačiau Komisija
         neįrodė, kad ieškovės taikomos mažmeninės kainos lėmė nuostolingą pardavimą ir kad jas taikant buvo piktnaudžiaujama. Kad
         pagrįstų šią išvadą, ieškovė nurodo Lexecon ekspertizę. Taigi skundžiamas sprendimas yra klaidingas, nes Komisija taikė kriterijų, kuris susijęs ne su piktnaudžiavimu
         taikant vadinamąsias mažmenines kainas, o su šių kainų ir tarpinių paslaugų kainų santykiu.

      154    Be to, ieškovė teigia, kad tarifų „žirklių“ efekto nustatymą lėmė kelios su taikytu metodu susijusios klaidos.

      155    Pirmiausia, ieškovė nurodo, kad, vertindama mažmenines kainas, Komisija atsižvelgė tik į pajamas, gaunamas iš abonentams tiekiamų
         telefono linijų. Kad galėtų nustatyti „žirklių“ efektą ir tiksliai apibrėžtų atitinkamą rinką, skundžiamame sprendime Komisija
         turėjo atsižvelgti į ieškovės konkurentų papildomas pajamas iš prijungimo paslaugų ir pridėtinės vertės paslaugų (šiuo klausimu
         žr. 2002 m. birželio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Airtours prieš Komisiją, T‑342/99, Rink. p. II‑2585, 276 punktą). Kalbama apie pajamas iš vietinių ar tarpmiestinių pokalbių, skambučių siuntimo
         ir užbaigimo bei kitų pridėtinės vertės paslaugų. Nors Komisija konstatavo, kad „telekomunikacijų paslaugų teikimo abonentams
         gausa susijusi su prisijungimu prie fiksuotos telefonijos tinklo“ ir kad šios paslaugos leidžia gauti nemažai papildomų pajamų
         (skundžiamo sprendimo 205 konstatuojamoji dalis), vis dėlto ji prieštaringai atsisakė atsižvelgti į šių telekomunikacijų paslaugų
         tarifus, nagrinėdama tarifų „žirklių“ efektą. Tačiau ekonominiu atžvilgiu šis atsižvelgimas buvo būtinas vertinant ieškovės
         konkurentų realias galimybes patekti į rinką.

      156    Pirma, ieškovė pažymi, kad tiek vietinių, tiek tarpmiestinių ir tarptautinių pokalbių srityse jos konkurentai neturi teikti
         savo vartotojams „pirminės atrankos“ (nuolatinė operatorių atranka) ir „call‑by‑call“ (operatorių atranka kiekvienu konkrečiu
         atveju) paslaugų. Taigi jos konkurentai galėjo numatyti daug tikslesnį nei ji savo pajamų iš pokalbių telefonu dydį. Savo
         dublike ieškovė pabrėžia, kad jau nuo 1998 m. tarpmiestinių skambučių srityje ji turėjo atlikti „pirminę atranką“ ir „call‑by‑call“
         (toliau kartu vadinamos (pirmine) atranka)).

      157    Be to, dublike ieškovė nurodo, kad operatoriaus (pirminę) atranką visiškai galėjo atlikti jos konkurentų vartotojai. Tačiau
         beveik visi ieškovės konkurentai naudojosi galimybe, kurios ieškovė neturėjo, neatlikti (pirminės) atrankos, kai tai jiems
         buvo naudinga. Taigi ieškovės konkurentai gaudavo realias pajamas iš pokalbių telefonu, savanoriškai neatlikdami (pirminės)
         operatoriaus atrankos. Nė vienas skundą pateikęs asmuo administracinėje procedūroje nenurodė, kad jo pasiūlymas buvo mažiau
         patrauklus dėl (pirminės) atrankos nebuvimo ir kad kaip kompensacija jam turėjo būti taikomas mažesnis prijungimo tarifas.
         Be to, beveik visi jų pokalbių tarifai viršijo ryšio įdiegimo sąnaudas.

      158    Antra, ieškovė tvirtina, kad jos konkurentai, remdamiesi atsieta prieiga prie vietinės linijos, galėjo tiekti naujus produktus,
         kurių pati ieškovė netiekė. Taigi Komisija, nustatydama „žirklių“ efektą, turėjo taip pat atsižvelgti į papildomas pajamas
         iš šių produktų.

      159    Trečia, ieškovė nurodo, kad jos abonentams teikiamų prieigos paslaugų tarifai (prijungimo mokesčiai ir mėnesiniai abonentiniai
         mokesčiai) negali būti atskirti nuo pokalbių tarifų. Telekomunikacijų paslaugų srityje konkuravo paslaugų krepšeliai. Šiuo
         atžvilgiu ji remiasi rinkos tyrimu. Telekomunikacijų įmonės siūlė pasirinkti ryšio atmainas ir pokalbių opcijas, kurios buvo
         pardavinėjamos kaip bendras produktas. Kalbama apie mišrius tarifų pasiūlymus, kuriuose didesni mėnesiniai abonentiniai mokesčiai
         atitiko mažesnius pokalbių tarifus. 2003 m. balandžio 29 d. Sprendime, vertindama, ar ieškovės tarifai lėmė laisvą konkurenciją
         iškreipiantį „žirklių“ efektą, Reguliavimo tarnyba lemiama taip pat turėjo laikyti aplinkybę, kad ieškovės konkurentai galėjo
         gauti papildomų pajamų iš pokalbių paslaugų. Panašūs ar identiški paaiškinimai yra kituose Reguliavimo tarnybos 1999–2003 m.
         laikotarpiu priimtuose ir šio sprendimo 78 punkte cituotuose sprendimuose. Be to, ieškovė remiasi Jungtinių Valstijų federacinės
         ryšių komisijos (FCC) ir Britanijos telekomunikacijų tarnybos (Oftel) praktika bei 2000 m. birželio 8 d. Vokietijos vyriausybės
         pastabose, pateiktose vykstant procedūrai dėl įsipareigojimų neįvykdymo, išreikštu požiūriu, kurie patvirtina nuomonę, kad
         vertinant tarifų „žirklių“ efektą reikia atsižvelgti į kitas galimas konkurentų pajamas.

      160    Savo dublike ieškovė taip pat nurodo, kad „žirklių“ efekto analizė turi būti atliekama skirtinguose sujungimo lygiuose, kai
         tarpinė paslauga yra įvairių abonentams teikiamų paslaugų pagrindas. Kiekviename lygyje turi būti atsižvelgiama tik į tų tarpinių
         paslaugų, kurios susijusios tik su atitinkamu galutiniu produktu arba atitinkama galutinių produktų grupe, sąnaudas. Todėl,
         jei gaminant galutinį produktą GP1 būtina panaudoti tarpinius produktus TP1 ir TP2, tačiau kartu šis produktas TP2 su produktu
         TP3 sudaro galutinio produkto GP2 gamybos pagrindą, tarifų „žirklių“ efektas pasireikš tuomet, kai atitinkama GP1 ar GP2 produktų
         kaina bus mažesnė nei TP1 arba TP3 produktų kaina, arba kai bendra GPl ir GP2 kaina bus mažesnė nei bendra TP1, TP2 ir TP3
         produktų kaina. Tačiau į TP2 produkto kainą nereikia atsižvelgti vertinant tarifų „žirklių“ efektą pirmame sujungimo lygyje.
         Analizė turi būti atliekama aukščiausiame sujungimo lygyje, kai GP1 ir GP2 produktai vartotojų požiūriu sudaro bendrą produktą
         arba kai GP1 ir GP2 produktai yra sujungti į vieną grupę dėl techninių ar teisinių priežasčių (naudojant TP2 produktą); tokiu
         būdu dominuojančią padėtį užimanti įmonė neišvengiamai praranda iš dviejų galutinių produktų GP1 ir GP2 gaunamas pajamas perduodama
         tarpinį produktą TP2. Atsieta prieiga prie vietinės linijos yra tarpinis produktas bent dviem galutiniams produktams: pokalbiams
         ir ryšiams, kurie vartotojų požiūriu sudaro „cluster“. Tarpinio produkto sąnaudos turėtų būti priskiriamos ne tik vienam iš
         dviejų galutinių produktų, o abiem produktams. Iš to išplaukia, kad vertinant tarifų „žirklių“ efektą abonentams tiekiamų
         linijų nuomos, pokalbių ir pridėtinės vertės paslaugų tarifai turi būti lyginami su visų šių paslaugų, kurios patenka į bendrą
         pasiūlymą, sąnaudomis.

      161    Be to, ieškovė ginčija Komisijos argumentus, pagrįstus tarifų derinimo principu (skundžiamo sprendimo 120–123 konstatuojamosios
         dalys). Ieškovės nuomone, tarifų derinimas, kuriuo didinant ryšio tarifus ir kartu mažinant pokalbių tarifus siekiama sumažinti
         tradiciškai daugelyje valstybių narių esantį ryšio trūkumą, susijęs tik su istoriniais operatoriais. Atvirkščiai, tarifų „žirklių“
         efekto analizė susijusi su ieškovės konkurentų patekimu į rinką. Taikant EB 82 straipsnį svarbu žinoti, ar atsižvelgiant į
         realią situaciją rinkoje konkurentai be suvaržymų gali teikti paslaugas abonentams, remdamiesi ieškovės taikomais tarpinių
         paslaugų tarifais. Šiuo klausimu ieškovė primena, kad jos konkurentai neturi atlikti (pirminės) atrankos. Taigi teisės aktai
         leido ieškovės konkurentams gauti teisiškai užtikrintas pajamas iš pokalbių paslaugų visiškai nepaisant tarifų derinimo. Ieškovė
         taip pat atkreipia dėmesį į tai, kad jai taikomi Reguliavimo tarnybos aktai, pagal kuriuos reikalaujama tarifus derinti laipsniškai.

      162    Antra, ieškovė tvirtina, kad Komisijos taikytas metodas nustatant tarifų „žirklių“ efektą yra klaidingas, nes paremtas prielaida,
         kad jos konkurentai turi turėti galimybę visiškai pakartoti jos vartotojų modelį (skundžiamo sprendimo 120–127 konstatuojamosios
         dalys). Tačiau joks konkurentas nesuinteresuotas turėti tokį pat vartotojų modelį, kuriam dėl pareigos teikti universalias
         paslaugas būdinga neproporcingai didelė ir mažai rentabili mažas pajamas turinčių vartotojų dalis; vartotojų, kurie naudojasi
         nedidelę apyvartą sudarančiomis analogiškomis linijomis ir nėra pasiruošę pereiti prie didesnės vertės ryšio. Tai, kad 1999–2002 m.
         ieškovės konkurentų analogiškų linijų dalis sumažėjo nuo 21 iki 10 % (skundžiamo sprendimo 182 konstatuojamoji dalis), paaiškinama
         aplinkybe, kad vis daugiau ieškovės konkurentų vartotojų perėjo prie didesnės pridėtinės vertės ryšio.

      163    Ieškovė tvirtina, kad, priešingai nei teigia Komisija (skundžiamo sprendimo 133 konstatuojamoji dalis), jos konkurentus dominančiuose
         pelningiausiuose rinkos sektoriuose (SVPT ir ADSL ryšys per analogiškas ar SVPT linijas) nėra jokio tarifų „žirklių“ efekto.
         Tiek ieškovės, tiek jos konkurentų didesnės pridėtinės vertės segmentų linijoms taikomų tarifų pakaktų sąnaudoms padengti.

      164    Trečia, ieškovė kritikuoja Komisiją, kad pastaroji skaičiuodama tarpinių paslaugų kainą atsižvelgia į nutraukimo išlaidas.
         Kai ieškovės konkurentas nutraukia abonento liniją, ieškovė turi atlikti prijungimo darbus, kad aktyvuotų nuomojamą abonento
         liniją, ir administracines užduotis, kurias nebūtinai turėtų atlikti, jeigu abonentas būtų nutraukęs sutartį tuo atveju, kai
         pati ieškovė naudojo abonento liniją. Tai yra specifinės neveiksmingos patekimo į rinką sąnaudos, kurių dominuojančią padėtį
         užimantis istorinis operatorius iš principo neturėtų patirti. Į tokias su patekimu į rinką susijusias tik dėl techninių ar
         administracinių veiksmų patirtas sąnaudas neturėtų būti atsižvelgiama nagrinėjant tarifų „žirklių“ efektą. EB 82 straipsnis
         neįpareigoja dominuojančią padėtį užimančios įmonės pašalinti visas patekimo į rinką kliūtis, bet draudžia sudaryti dirbtines
         kliūtis.

      165    Komisija ir I bei II į bylą įstojusios šalys prašo atmesti antrą pirmojo ieškinio pagrindo dalį.

      b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
       i) Dėl klausimo, ar Komisija skundžiamame sprendime turėjo įrodyti, kad ieškovės mažmeninių kainų taikymas savaime buvo piktnaudžiavimas
      166    Šiuo atveju konstatuotina, kad, remiantis skundžiamu sprendimu (201 konstatuojamoji dalis), „(ieškovės) piktnaudžiavimas pasireiškia
         nesąžiningų kainų, sudarančių tarifų „žirklių“ efektą, taikymu savo konkurentams“. Iš esmės Komisija mano, kad yra piktnaudžiavimas
         tarifų „žirklių“ efekto forma, „kai skirtumas tarp rinkoje dominuojančios įmonės mažmeninių kainų ir jos panašių konkurentams
         teikiamų paslaugų tarifo yra neigiamas arba nepakankamas dominuojančios operatorės produktų specifinėms sąnaudoms, patirtoms
         teikiant abonentams savo paslaugas aukštutinėje rinkoje, padengti“ (skundžiamo sprendimo 107 konstatuojamoji dalis).

      167    Konstatuota, kad skundžiamame sprendime Komisija nustatė tik ieškovės diskreciją keisti savo mažmenines kainas. Tačiau ieškovės
         piktnaudžiavimas susijęs su tarpinių paslaugų ir mažmeninių paslaugų neproporcingu skirtumu, įgyjančiu tarifų „žirklių“ efekto
         formą. Todėl skundžiamame sprendime konstatuodama piktnaudžiavimą Komisija neturėjo įrodyti, kad ieškovės mažmeninių kainų
         taikymas savaime buvo piktnaudžiavimas.

      168    Ieškovės argumentas, kad piktnaudžiavimas tarifų „žirklių“ efekto forma galėtų būti tik piktnaudžiavimo taikant mažmenines
         kainas pasekmė, turi būti atmestas.

       ii) Dėl Komisijos taikomo metodo nustatant tarifų „žirklių“ efektą

       Skundžiamas sprendimas
      169    Skundžiamo sprendimo 106–139 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodo nustatant tarifų „žirklių“ efektą taikytą metodą.

      170    Pirmiausia ji nurodo, kad, nustatant piktnaudžiavimą tarifų „žirklių“ efekto forma, reikia lyginti „rinkoje dominuojančios
         įmonės mažmenines kainas ir jos panašių konkurentams teikiamų paslaugų tarifą“ (skundžiamo sprendimo 107 konstatuojamoji dalis).

      171    Be to, ji teigia, kad „tarpinių paslaugų ir abonentams teikiamų prieigos paslaugų palyginimas būtinas nustatant tarifų „žirklių“
         efektą (skundžiamo sprendimo 109 konstatuojamoji dalis). Komisijos nuomone, „kadangi istorinio operatoriaus konkurentai paprastai
         teikia abonentams visų rūšių paslaugas“, reikia „nustatyti, ar istorinio operatoriaus abonentams teikiamos paslaugos ir tarpinės
         paslaugos yra panašios, t. y. ar jų techninės charakteristikos yra identiškos ar bent jau analogiškos ir ar jos leidžia teikti
         identiškas ar analogiškas paslaugas“ (skundžiamo sprendimo 109 konstatuojamoji dalis).

      172    Komisija konstatuoja, kad atsietos prieigos prie vietinės linijos tarpinių paslaugų tarifai ir mažmeninės kainos yra panašūs,
         todėl ieškovės konkurentai gali teikti savo abonentams įvairų prieigos paslaugų asortimentą, t. y. prieigą prie analogiško
         siaurajuosčio ryšio, prieigą prie skaitmeninio siaurajuosčio ryšio (SVPT) ir prieigą prie plačiajuosčio ryšio ADSL paslaugų
         forma (skundžiamo sprendimo 110 ir 112 konstatuojamosios dalys).

      173    Komisijos nuomone, yra piktnaudžiavimas tarifų „žirklių“ efekto forma, kai rinkoje dominuojančios įmonės mažmeninių kainų
         ir jos panašių konkurentams teikiamų paslaugų tarifo skirtumas „yra neigiamas arba nepakankamas padengti dominuojančios operatorės
         produktų specifines sąnaudas, patirtas teikiant abonentams savo paslaugas aukštutinėje rinkoje“ (skundžiamo sprendimo 107 konstatuojamoji
         dalis). Taigi vertindama, ar ieškovės veiksmai sudaro piktnaudžiavimą, Komisija remiasi jos tarifais ir sąnaudomis.

      174    Nustatydama, ar ieškovės taikomų mažmeninių kainų ir tarpinių paslaugų kainų skirtumas sudaro piktnaudžiavimą tarifų „žirklių“
         efekto forma, Komisija lygina vienos tarpinės paslaugos (prieiga prie vietinės linijos) kainą su kelių abonentams teikiamų
         paslaugų (prieiga prie analogiškų ryšio atmainų, SVPT ir ASDL) kaina (skundžiamo sprendimo 113 konstatuojamoji dalis).

      175    Vertindama mažmenines kainas Komisija neatsižvelgia į pajamas iš pokalbių telefonu. Ji nagrinėja tik prieigos prie tinklo
         paslaugų tarifus, juos lygindama su tarpinių paslaugų tarifais (skundžiamo sprendimo 119 konstatuojamoji dalis).

      176    Kadangi Reguliavimo tarnyba nustatė suderintus tarpinių paslaugų tarifus, neatsižvelgdama į aukštutinėje rinkoje dėl ieškovės
         suteiktos prieigos prie vietinės linijos konkurentų siūlomų paslaugų pobūdį (skundžiamo sprendimo 113 konstatuojamoji dalis),
         Komisijos manymu, reikia palyginti tarpinių paslaugų tarifus su visų abonento linijų vidutiniais tarifais, atsižvelgiant į
         realiai ieškovės teikiamas prieigos paslaugų rūšis ir šių linijų kainas (skundžiamo sprendimo 116 konstatuojamoji dalis).

      177    Taip pat reikia priminti, kad (kiekvienos ieškovės siūlomos paslaugos) mažmeninę kainą ir tarpinių paslaugų kainą sudaro dvi
         dalys: prijungimo mokestis ir mėnesinis abonentinis mokestis (skundžiamo sprendimo 142 ir 149 konstatuojamosios dalys).

      178    Skaičiuojant prijungimo mokesčių „mėnesinę kainą“, jie buvo padalyti iš (konfidencialu) – vidutinė abonentų naudojimosi telefono linija trukmė (išreikšta mėnesiais) (skundžiam sprendimo 148 ir 151 konstatuojamosios
         dalys).

      179    Taigi bendrą vidutinę mėnesinę mažmeninę kainą sudaro vidutinio mėnesinio abonentinio mokesčio (atsižvelgiant į visas abonentams
         teikiamas prieigos paslaugas) ir vidutinių prijungimo mokesčių (atsižvelgiant į visas abonentams teikiamas prieigos paslaugas
         ir vidutinę abonento sutarties trukmę) suma (skundžiamo sprendimo 148 konstatuojamoji dalis).

      180    Tarpinių paslaugų bendrą vidutinę mėnesinę kainą sudaro vidutinio mėnesinio abonentinio mokesčio ir vidutinių prijungimo mokesčių
         (atsižvelgiant į vidutinę abonento sutarties trukmę) suma (skundžiamo sprendimo 151 konstatuojamoji dalis). Prijungimo mokesčiai,
         Komisijos nuomone, apima ir nutraukimo išlaidas. Komisija primena, kad „nutraukimo išlaidos patiriamos iš naujo prijungiant
         atsietą liniją prie (ieškovės) tinklo ir jos taikomos tik tarpines paslaugas perkantiems konkurentams“. Ji taip pat nurodo,
         kad „kartu su aktyvavimo mokesčiu jos sudaro prijungimo mokestį, kurį (ieškovės) konkurentai turi sumokėti už tarpines paslaugas“
         (skundžiamo sprendimo 151 konstatuojamoji dalis).

      181    Remdamasi šiais mėnesinių kainų skaičiavimais Komisija konstatuoja, kad 1998–2001 m. ieškovės tarpinių paslaugų kainų ir mažmeninių
         kainų skirtumas buvo neigiamas (skundžiamo sprendimo 153 konstatuojamoji dalis). Komisijos nuomone, norint padaryti šią išvadą
         nebūtina „nustatyti, ar skirtumas buvo pakankamas, kad padengtų (ieškovės) specifines sąnaudas, patirtas teikiant abonentams
         savo paslaugas aukštutinėje rinkoje (skundžiamo sprendimo 153 konstatuojamoji dalis). Atvirkščiai, kadangi 2002 m. šis skirtumas
         buvo teigiamas, Komisija apskaičiavo „(ieškovės) (teikiant abonentams paslaugas) patirtas specifines sąnaudas, kad nustatytų,
         ar šis teigiamas skirtumas (buvo) pakankamas, kad (ieškovė) padengtų šias specifines sąnaudas“ (skundžiamo sprendimo 154 konstatuojamoji
         dalis).

      182    Komisija padarė išvadą, kad priimant skundžiamą sprendimą prieigos prie vietinės linijos tarifų „žirklių“ efektas vis dar
         egzistavo (skundžiamo sprendimo 161 konstatuojamoji dalis), nes abonentams teikiant paslaugas ieškovės patirtos specifinės
         sąnaudos viršijo teigiamą tarpinių paslaugų kainos ir mažmeninių kainų skirtumą (skundžiamo sprendimo 160 konstatuojamoji
         dalis).

       Komisijos taikomo metodo teisėtumas
      –       Pirminės pastabos
      183    Primintina, kad ieškovė pateikia tris prieštaravimus dėl metodo, taikomo nustatant tarifų „žirklių“ efektą. Pirma, ji tvirtina,
         kad nustatydama mažmenines kainas Komisija turėjo atsižvelgti ne tik į pajamas, gaunamas iš telefono linijų tiekimo abonentams,
         bet ir į pajamas iš kitų paslaugų, pavyzdžiui, susijusių su pokalbiais. Antra, ieškovė kritikuoja Komisijos taikomą metodą
         įrodyti tarifų „žirklių“ efektą, pagrįstą prielaida, kad ieškovės konkurentai buvo suinteresuoti visiškai pakartoti jos vartotojų
         modelį. Trečia, Komisijos taikomas metodas buvo klaidingas, nes, atsižvelgusi į nutraukimo išlaidas skaičiuojant tarpinių
         paslaugų kainas, ji padidino šią kainą.

      184    Visi argumentai, išdėstyti grindžiant pirmus du prieštaravimus, susiję su viena iš dviejų esminių Komisijos taikomo metodo
         savybių. Pirmoji susijusi su tarifų „žirklių“ efekto nustatymu remiantis vertikaliai integruotos dominuojančios įmonės tarifais
         ir sąnaudomis, neatsižvelgiant į specifinę konkurentų padėtį rinkoje. Antroji susijusi su tuo, jog buvo atsižvelgta į pajamas,
         gaunamas iš visų prieigos paslaugų, neatsižvelgiant į pajamas, gaunamas iš kitų paslaugų, kurios gali būti teikiamos naudojant
         prieigą prie fiksuotojo ryšio tinklo.

      185    Prieš nagrinėjant įvairius prieštaravimus ir argumentus, reikia priminti, kad nors Bendrijos teismas bendrai atlieka išsamią
         kontrolę, kad nustatytų, ar yra įvykdytos EB sutartyje įtvirtintų konkurencijos normų taikymo sąlygos, jo kontrolė Komisijos
         padarytų sudėtingų ekonominių vertinimų atžvilgiu apsiriboja procedūros ir motyvavimo taisyklių laikymosi, faktinių aplinkybių
         tikslumo, o taip pat akivaizdžios vertinimo klaidos arba piktnaudžiavimo įgaliojimais nebuvimo patikrinimu (1985 m. liepos
         11 d. Teisingumo Teismo sprendimo Remia ir kt. prieš Komisiją, 42/84, Rink. p. 2545, 34 punktas; 1987 m. lapkričio 17 d. Sprendimo BAT ir Reynolds prieš Komisiją, 142/84 ir 156/84, Rink. p. 4487, 62 punktas ir 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo Thyssen Stahl prieš Komisiją, C‑194/99 P, Rink. p. I‑10821, 78 punktas).

      –       Dėl tariamo tarifų „žirklių“ efekto nustatymo metodo remiantis vertikaliai integruotos dominuojančią padėtį užimančios įmonės
         tarifais ir sąnaudomis, neatsižvelgiant į specifinę konkurentų padėtį rinkoje, neteisėtumo

      186    Pirmiausia reikia priminti, kad skundžiamame sprendime Komisija išnagrinėjo, ar dėl dominuojančios įmonės taikomų tarifų toks
         pat produktyvus, kaip ir dominuojanti įmonė, ūkio subjektas galėtų būti pašalintas iš rinkos. Taigi vertindama, ar ieškovė
         piktnaudžiavo taikomais tarifais, Komisija rėmėsi tik ieškovės tarifais ir sąnaudomis, o ne ieškovės esamų ar potencialių
         konkurentų specifine padėtimi.

      187    Komisijos nuomone, „galima daryti išvadą dėl piktnaudžiavimo tarifų „žirklių“ efekto forma, kai rinkoje dominuojančios įmonės
         mažmeninių kainų ir jos panašių konkurentams teikiamų paslaugų tarifo skirtumas yra neigiamas arba nepakankamas padengti dominuojančios
         operatorės produktų teikiant abonentams savo paslaugas aukštutinėje rinkoje patirtas specifines sąnaudas“ (skundžiamo sprendimo
         107 konstatuojamoji dalis). Šiuo atveju buvo piktnaudžiaujama tarifų „žirklių“ efektu, nes pati ieškovė „galėtų <…> teikti
         savo paslaugas abonentams tik patirdama nuostolių, jei turėtų mokėti prieigos prie tarpinių vidaus paslaugų mokestį už abonentams
         teikiamas paslaugas, atsiskaitymo tarp įmonių forma“ (skundžiamo sprendimo 140 konstatuojamoji dalis). Tokiomis aplinkybėmis
         „tokie pat produktyvūs konkurentai“, kaip ieškovė, gali „teikti abonentams prijungimo paslaugas už konkurencinę kainą, tik
         jei jie gali kitaip kompensuoti savo sąnaudas“ (skundžiamo sprendimo 141 konstatuojamoji dalis; taip pat žr. skundžiamo sprendimo
         108 konstatuojamąją dalį).

      188    Tai pat reikia konstatuoti, kad net jeigu iki šiol Bendrijos teismas dar nebuvo pareiškęs aiškios nuomonės apie nustatant
         tarifų „žirklių“ efektą taikytiną metodą, iš jo praktikos aiškiai išplaukia, kad dominuojančios įmonės piktnaudžiavimas taikant
         tarifus iš principo nustatomas atsižvelgiant į šios įmonės tarifus ir sąnaudas, o ne į esamų ar potencialių konkurentų padėtį.

      189    Pavyzdžiui, 1991 m. liepos 3 d. Sprendime AKZO prieš Komisiją (C‑62/86, Rink. p. I‑3359, 74 punktas), vertindamas, ar AKZO piktnaudžiavo taikydama tarifus, Teisingumo Teismas atsižvelgė
         tik į dominuojančios įmonės tarifus ir sąnaudas. Teisingumo Teismas nesivadovavo generalinio advokato Lenz siūlomu taikyti
         požiūriu, kad „būtina išnagrinėti kiekvienos iš trijų įmonių (AKZO ir dviejų jos konkurenčių), kurios turi pasiūlos monopolį,
         sąnaudų struktūrą, kad būtų gautas ekonomikos požiūriu veiksmingai pagrįsto kainų dydžio aiškus vaizdas“ (išvados 34 punktas).

      190    Vadovaudamasis panašiu požiūriu Pirmosios instancijos teismas 2000 m. lapkričio 30 d. Sprendime Industrie des poudres sphériques prieš Komisiją (T‑5/97, Rink. p. II‑3755) nusprendė, kad aplinkybė, jog tariamą tarifų „žirklių“ efektą užginčijusi ieškovė „tikriausiai,
         dėl didesnių gamybos sąnaudų, negalėtų likti konkurencinga parduodama pagamintus produktus, nepateisina (dominuojančios bendrovės)
         taikomų kainų kvalifikavimo kaip piktnaudžiavimo“ (179 punktas).

      191    Galiausiai 1988 m. liepos 18 d. Sprendime 88/518/EEB, susijusiame su (EB 82 straipsnio) taikymo procedūra (IV/30.178 – Napier Brown – British Sugar (OL L 284, 1988, p. 41, toliau – sprendimas Napier Brown prieš British Sugar), Komisija taip pat konstatavo, kad tarifų „žirklių“ efektas turi būti nustatomas remiantis vertikaliai integruoto dominuojančią
         padėtį užimančio subjekto tarifais ir sąnaudomis (66 konstatuojamoji dalis). Šiame sprendime ji nurodo, kad „jei žaliavų ir
         pagaminto produkto rinkose dominuojanti įmonė palaiko tokį žaliavos kainos, taikomos su ja konkuruojančioms pagaminto produkto
         rinkoje įmonėms, ir pagaminto produkto kainos skirtumą, kuris yra pernelyg mažas, kad padengtų pačios dominuojančios įmonės
         gamybos sąnaudas (nagrinėtoje byloje British Sugar palaikomas pramoninio cukraus ir mažmeninio cukraus kainų skirtumas, palyginti su fasavimo sąnaudomis), ir dėl to ribojama
         konkurencija pagaminto produkto rinkoje, ji laikytina piktnaudžiaujančia dominuojančia padėtimi“ (66 konstatuojamoji dalis).

      192    Reikia taip pat pridurti, kad bet kuris kitas požiūris galėtų pažeisti bendrąjį teisinio saugumo principą. Iš esmės, jei dominuojančios
         įmonės taikomų tarifų teisėtumas priklausytų nuo specifinės su ja konkuruojančių įmonių padėties, konkrečiai nuo jų sąnaudų
         struktūros (duomenys, kurių paprastai dominuojanti įmonė nežino), ji negalėtų įvertinti savo veiklos teisėtumo.

      193    Taigi savo ieškovės piktnaudžiavimo taikant kainas analizę Komisija teisingai pagrindė tik ieškovės specifine padėtimi, t. y.
         remdamasi jos tarifais ir sąnaudomis.

      194    Kadangi reikia išnagrinėti, ar pati ieškovė, ar tokia pati kaip ji produktyvi įmonė galėjo teikti savo paslaugas abonentams
         nepatirdama nuostolių, jei ji pirmiausia turėjo sumokėti prieigos prie tarpinių vidaus paslaugų mokestį už abonentams teikiamas
         paslaugas įmonių tarpusavio atsiskaitymo forma, ieškovės argumentas, jog konkurentai nesiekia pakartoti jos vartotojų modelio
         ir gali gauti papildomų pajamų iš naujų produktų, kuriuos tik jie tiekia rinkoje (ieškovė nepatikslino, apie kuriuos produktus
         kalbama), nėra svarbus. Dėl tų pačių priežasčių negalima pritarti argumentui, kad konkurentai gali pasinaudoti galimybe neatlikti
         (pirminės) atrankos.

      –       Dėl prieštaravimo, susijusio su aplinkybe, kad Komisija atsižvelgė tik į pajamas iš prieigos paslaugų, neatsižvelgdama į pajamas
         iš kitų paslaugų, būtent pokalbių

      195    Pirma, svarbu išnagrinėti, ar Komisija, nustatydama tarifų „žirklių“ efektą, galėjo atsižvelgti tik į ieškovės pajamas iš
         prieigos paslaugų, neatsižvelgdama į pajamas iš kitų paslaugų, kaip antai pokalbių.

      196    Pirmiausia reikia priimti, kad nuo 1990 m. priimtais Bendrijos teisės aktais siekiama sudaryti palankias sąlygas veiksmingai
         konkurencijai telekomunikacijų rinkoje. 1996 m. kovo 13 d. Komisijos direktyva 96/19/EB, iš dalies keičiančia Direktyvą 90/388/EEB
         dėl visiškos konkurencijos telekomunikacijų paslaugų rinkose (OL L 74, 1990, p. 13), kurioje, kalbant apie istorinių operatorių
         tarifų struktūrą, daromas skirtumas tarp prijungimo mokesčio, mėnesinio abonentinio mokesčio ir vietinių, nacionalinių bei
         tarptautinių tarifų, siekiama užtikrinti šių skirtingų paslaugų kainų pusiausvyrą, kad būtų pasiekta visiška konkurencija
         telekomunikacijų rinkoje. Ši veikla turėtų apimti būtent nacionalinių ir tarptautinių tarifų mažinimą ir v mokesčio, mėnesinio
         abonentinio mokesčio ir vietinių pokalbių kainos didinimą (generalinio advokato P. Léger išvados 2004 m. sausio 7 d. Teisingumo
         Teismo byloje Komisija prieš Ispaniją, C‑500/01, Rink. p. I‑604, I‑583, 7 punktas). Valstybės narės nuo Direktyvos 96/19 įsigaliojimo vėliausiai iki 1998 m. sausio
         1 d. turėjo kuo greičiau panaikinti kliūtis tarifų pusiausvyrai (minėto sprendimo Komisija prieš Ispaniją 32 punktas).

      197    Kaip teisingai skundžiamo sprendimo 120 konstatuojamojoje dalyje pažymi Komisija, „atsižvelgimas atskirai į prieigos kainas
         ir pokalbių kainas jau yra sudedamoji Bendrijų teisėje numatyto tarifų suderinimo principo dalis“.

      198    Be to, reikia priminti, kad Pašto ir telekomunikacijų ministerijos sprendimu Nr. 223 ieškovė buvo įpareigota nuo 1997 m. suteikti
         savo konkurentams visiškai atsietą prieigą prie vietinės linijos. Neiškraipyta ieškovės ir jos konkurentų konkurencija gali
         būti užtikrinta tik, jeigu atskiriems ūkio subjektams yra užtikrinamos lygios galimybės (2003 m. gegužės 22 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo Connect Austria, C‑462/99, Rink. p. I‑5197, 83 punktas ir 2005 m. spalio 20 d. Sprendimo ISIS Multimedia ir Firma O2, C‑327/03 ir C‑328/03, Rink. p. I‑8877, 39 punktas).

      199    Net pripažįstant, kad abonento požiūriu prieigos ir pokalbių paslaugos sudaro vieną paslaugą, negalima paneigti, kad ieškovės
         konkurentams reikia prieigos prie vietinės linijos, jeigu jie nori teikti abonentams pokalbių paslaugas naudodami ieškovės
         fiksuotojo ryšio tinklą. Istorinio operatoriaus, fiksuotojo tinklo savininko ir jo konkurentų lygių galimybių užtikrinimo
         principas reikalauja, kad prieigos paslaugų kainos būtų tokio dydžio, kad konkurentai ir istorinis operatorius turėtų lygias
         galimybes teikti pokalbių paslaugas. Šios lygios galimybės užtikrinamos, tik jei istorinis operatorius nustato tokio dydžio
         mažmenines kainas, kurios leidžia konkurentams, darant prielaidą, kad jie yra tokie pat produktyvūs kaip istorinis operatorius,
         kompensuoti visas su tarpine paslauga susijusias sąnaudas didinant mažmenines kainas. Tačiau istoriniam operatoriui nesilaikant
         šio principo nauji (rinkos) dalyviai gali teikti abonentams prieigos paslaugas tik patirdami nuostolių. Jie yra priversti
         kompensuoti prieigos prie vietinės linijos išlaidas didesniais pokalbių tarifais, o dėl to taip pat būtų iškreiptos konkurencijos
         sąlygos pokalbių rinkoje.

      200    Iš to išplaukia, kad net jei būtų teisinga, kaip tvirtina ieškovė, kad abonento požiūriu prieigos ir pokalbių paslaugos sudaro
         „cluster“, Komisija skundžiamo sprendimo 119 konstatuojamojoje dalyje galėjo teisėtai konstatuoti, jog vertinant, ar ieškovės
         taikomi tarifai iškreipia konkurenciją, reikėjo išnagrinėti tarifų „žirklių“ efektą tik prieigos paslaugų lygyje, neatsižvelgiant
         į pokalbių tarifus.

      201    Be to, kompensuojamasis prieigos tarifų ir pokalbių tarifų skaičiavimas, į kurį ieškovė daro nuorodą, patvirtina, kad ieškovė
         ir jos konkurentai nėra lygūs prieigos prie vietinės linijos atžvilgiu, nors tai yra sąlyga, būtina užtikrinti neiškreiptą
         konkurenciją pokalbių rinkoje.

      202    Bet kuriuo atveju, kadangi ieškovė skundžiamame sprendime nurodytu laikotarpiu (žr. šio sprendimo 19 punktą) reikšmingai sumažino
         pokalbių kainas, negalima atmesti galimybės, kad jos konkurentai buvo ekonomiškai nepajėgūs taikyti ieškovės nurodytą kompensaciją.
         Iš tiesų konkurentai, kurie yra mažiau konkurencingi nei ieškovė prieigos prie vietinės linijos atžvilgiu, turėjo taikyti
         dar mažesnius pokalbių tarifus, nei taikė ieškovė, kad paskatintų potencialius vartotojus nutraukti su ieškove sudarytas abonento
         sutartis tam, kad pastarieji sudarytų abonento sutartis su jais.

      203    Iš to, kas pirmiau nurodyta, išplaukia, kad vertindama tarifų „žirklių“ efektą Komisija teisėtai atsižvelgė tik į pajamas
         iš prieigos paslaugų, neatsižvelgdama į pajamas iš kitų paslaugų, būtent pokalbių paslaugų.

      204    Antra, kalbant apie ieškovės argumentą, kad jos konkurentai yra suinteresuoti veikti tik rentabiliausiose rinkose, nagrinėjamu
         atveju – plačiajuostės linijos rinkoje, kurioje nėra jokio tarifų „žirklių“ efekto, taigi nustatant tarifų „žirklių“ efektą
         nereikėjo atsižvelgti į abonentams teikiamas analogiškos prieigos paslaugas, reikia priminti, kad ieškovės konkurentai, prisijungdami
         prie plačiajuostės linijos, būtinai turėjo prisijungti prie analogiškų ar SVPT linijų (žr. šio sprendimo 148 punktą). Kita
         vertus, I įstojusi į bylą šalis, ieškovės konkurentė, teigia, kad jos nedalyvavimas analogiškos prieigos paslaugų rinkoje
         nulemtas ieškovės piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi, o ne jos laisvo pasirinkimo. Bet kuriuo atveju, kaip buvo pažymėta
         šio sprendimo 186–193 punktuose, ieškovės piktnaudžiavimas taikant tarifus turi būti vertinamas atsižvelgiant į jos specifinę
         padėtį, t. y. į jos tarifus ir sąnaudas. Ieškovės piktnaudžiavimo taikant tarifus vertinimui neturėtų turėti įtakos galima
         ieškovės konkurentų teikiama pirmenybė vienai ar kitai rinkai.

      205    Taigi ieškovė abonentams teikia analogiškos prieigos, SVPT ir ADSL paslaugas, kurios atitinka vieną tarpinę paslaugą.

      206    Tokiomis aplinkybėmis Komisija skundžiamame sprendime (111 konstatuojamoji dalis) galėjo teisėtai nurodyti, kad nustatant
         tarifų „žirklių“ efektą tarpinių paslaugų kainą reikia palyginti su visų prieigos paslaugų, t. y. prieigos prie analogiškos
         siaurajuostės linijos, prieigos prie skaitmeninės siaurajuostės linijos (SVPT) ir prieigos prie plačiajuostės linijos ADSL
         forma, mažmeninių kainų vidurkiu.

      207    Taigi šiam prieštaravimui negali būti pritarta.

      –       Dėl prieštaravimo, susijusio su aplinkybe, kad tarpininkavimo paslaugų atžvilgiu nustatant tarifų „žirklių“ efektą buvo atsižvelgta
         į nutraukimo išlaidas

      208    Kaip išplaukia iš skundžiamo sprendimo (18, 149 ir 151 konstatuojamosios dalys), Komisija apskaičiuodama bendrą ieškovės tarpininkavimo
         paslaugų kainą atsižvelgė į linijos nutraukimo išlaidas. Šiuo klausimu Komisija skundžiamame sprendime (151 konstatuojamoji
         dalis) paaiškina, kad „nutraukimo išlaidos patiriamos iš naujo prijungiant atsietą liniją prie (ieškovės) tinklo ir jos taikomos
         tik tarpines paslaugas perkantiems konkurentams“, kad „kartu su aktyvavimo mokesčiu jos sudaro prijungimo mokestį, kurį (ieškovės)
         konkurentai turi sumokėti už tarpines paslaugas“.

      209    Kalbant apie ieškovės argumentą, kad nutraukimo išlaidos neturėtų būti laikomos tarpinių paslaugų prijungimo mokesčio dalimi,
         reikia nurodyti, kad iki 1999 m. vasario 10 d. pati ieškovė įtraukdavo į konkurentams taikomą linijos prijungimo mokestį nutraukimo
         išlaidas. Iš skundžiamo sprendimo 18, 22 konstatuojamųjų dalių ir 9 lentelės, kurių ieškovė neginčijo, matyti, kad atskiras
         linijos nutraukimo tarifas buvo taikomas tik nuo 1999 m. vasario 10 d., kartu nulėmęs prijungimo mokesčio sumažėjimą.

      210    Taip pat svarbu nurodyti, jog nebuvo užginčyta, kad paprastas abonentas naudojasi savo telefono linija (konfidencialu) mėnesių (skundžiamo sprendimo 148 konstatuojamoji dalis). Kadangi tarpines paslaugas gaunantis konkurentas ieškovei mokėjo
         nutraukimo išlaidas tuo atveju, kai jo abonentas nutraukdavo prieigos paslaugų sutartį, reikia manyti, kad ieškovės konkurentams
         nutraukimo išlaidos sudaro dalį bendrų su tarpine paslauga susijusių sąnaudų, kurios turi atsispindėti jų mažmeninėje kainoje.

      211    Tokiomis aplinkybėmis Komisija, tarifų „žirklių“ efekto nustatymo tikslams apskaičiuodama bendrą tarpinės paslaugos kainą,
         teisėtai į ją įtraukė nutraukimo išlaidas.

      212    Taigi šis prieštaravimas taip pat nėra pagrįstas.

      213    Iš to, kas pirmiau nurodyta, išplaukia, kad antra pirmojo ieškinio pagrindo dalis atmestina.

      3.     Dėl trečios dalies, susijusios su tariama skaičiavimo klaida nustatant tarifų „žirklių“ efektą
      a)     Šalių argumentai
      214    Ieškovė teigia, kad Komisija skundžiamo sprendimo 11 lentelėje suklydo nustatydama tarifų „žirklių“ efektą. Ieškovės produktų
         specifinių sąnaudų už 2001 m. lentelėje, kalbant apie siaurajuostį ryšį SVPT (T‑ISDN), – išskyrus su T‑ISDN „kelių prietaisų“
         standartiniu ir komfortiniu ryšiu susijusius duomenis – buvo nurodyti iš skundžiamo sprendimo 3 lentelės perkelti 2002 m.
         duomenys. Be to, skundžiamo sprendimo 11 lentelėje esantys su T‑ISDN „kelių prietaisų“ standartiniu ir komfortiniu ryšiu susiję
         duomenys neatitinka nė vieno skundžiamo sprendimo 3–7 lentelėse esančių duomenų. Tiksliau sakant, specifinių produktų sąnaudų
         2001 m. palyginimas turėjo remtis tik skundžiamo sprendimo 4 lentelėje nurodytų ryšių 2001 m. skaičiais. Remiantis šiais duomenimis
         specifinės lyginamosios produktų kainos būtų (konfidencialu) EUR, t. y. (konfidencialu) EUR mažesnės nei Komisijos nustatytas skaičius. Komisijos nustatytas tarifų „žirklių“ efektas turėtų būti mažinamas tokiu
         pat dydžiu.

      215    Komisija pripažino ieškovės nustatytą skaičiavimų klaidą, tačiau ši klaida neturi įtakos skundžiamo sprendimo teisėtumui.

      b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      216    Konstatuotina, kad Komisijos atsiliepime į ieškinį padaryta klaida susijusi su specifinių ieškovės sąnaudų 2001 m. apskaičiavimu.

      217    Tačiau ši klaida neturi įtakos skundžiamo sprendimo teisėtumui.

      218    1998–2001 m. atžvilgiu nustatydama ieškovės piktnaudžiavimą taikant tarifus, Komisija neatsižvelgė į jos specifines sąnaudas.
         Skundžiamame sprendime (153 konstatuojamoji dalis) Komisija ieškovės tarifų politiką kvalifikavo kaip pažeidimą, atsižvelgdama
         į neigiamą jos tarpinių paslaugų kainų ir mažmeninių kainų skirtumą. Taigi ieškovės specifinių sąnaudų 2001 m. apskaičiavimo
         klaida visiškai nelėmė ieškovės veiklos šiuo laikotarpiu kvalifikavimo kaip pažeidimo.

      219    Atvirkščiai nuo 2002 m. Komisija kvalifikavo ieškovės taikomų tarifų politiką kaip pažeidimą, nes ieškovės specifinės abonentams
         taikomų prieigos paslaugų sąnaudos viršijo teigiamą jos tarpinių paslaugų kainų ir mažmeninių paslaugų kainų skirtumą. Atlikdama
         šiuos paskutinius skaičiavimus Komisija skundžiamame sprendime (159 ir 160 konstatuojamosios dalys) rėmėsi ieškovės specifinėmis
         sąnaudomis 2001 metais.

      220    Komisija skundžiamo sprendimo 12 lentelėje dėl tarifų „žirklių“ efekto nustatymo daro šias išvadas:

      12 lentelė
      (eurais)

               gegužė 2002

               liepa 2002

               sausis 2003

               vasaris 2003

               gegužė 2003

               Mažmeninių kainų ir tarpinių paslaugų kainų skirtumas

               (konfidencialu)

               (konfidencialu)

               (konfidencialu)

               (konfidencialu)

               (konfidencialu)

               Vidutinės specifinės linijos sąnaudos

               (konfidencialu)

               (konfidencialu)

               (konfidencialu)

               (konfidencialu)

               (konfidencialu)

               „Tarifų „žirklių“ efektas“

               (konfidencialu)

               (konfidencialu)

               (konfidencialu)

               (konfidencialu)

               (konfidencialu)

         221    Pabrėžtina, kad šioje ieškinio pagrindo dalyje ieškovė neginčija nuorodos į šias specifines sąnaudas 2001 m. (skundžiamo sprendimo
         159 konstatuojamoji dalis) nustatant nuo 2002 m. sausio 1 d. egzistuojantį tarifų „žirklių“ efektą. Ji tik teigia, kad šios
         specifinės sąnaudos 2001 m. buvo klaidingai skaičiuojamos.

      222    Jeigu Komisija nebūtų padariusi atskleistos skaičiavimo klaidos, specifinės sąnaudos 2001 m., kaip nurodo ieškovė, būtų (konfidencialu) EUR (žr. šio sprendimo 214 punktą). Tačiau, net jei ji būtų atsižvelgusi į teisingai apskaičiuotas specifines sąnaudas,
         tarifų „žirklių“ efektas vis tiek egzistuotų visą skundžiamame sprendime nurodytą pažeidimo laikotarpį.

      223    Kadangi skundžiamame sprendime (163 ir 201 konstatuojamosios dalys) ieškovės taikomų tarifų nesąžiningas pobūdis EB 82 straipsnio
         prasme susijęs su tarifų „žirklių“ efekto buvimu, o ne su konkrečiu skirtumu, Komisijos padaryta klaida neturi įtakos skundžiamo
         sprendimo teisėtumui.

      224    Iš to išplaukia, kad trečioji šio ieškinio pagrindo dalis nėra tinkama.

      4.     Dėl ketvirtosios dalies, susijusios su nustatyto tarifų „žirklių“ efekto rinkoje nebuvimu
      a)     Šalių argumentai
      225    Pirma, ieškovė teigia, kad nustatytas dominuojančios įmonės taikomų tarifų nulemto tarifų „žirklių“ efektas pats savaime nėra
         piktnaudžiavimas. Komisija turėjo išnagrinėti realias inkriminuojamos veiklos pasekmes, o to ji skundžiamame sprendime nepadarė.
         Kadangi Reguliavimo tarnyba nustato tarpinių paslaugų tarifus atsižvelgdama į ieškovės sąnaudas, turėtų būti pateiktas detalus
         realaus konkurencijos pažeidimo įrodymas.

      226    Ieškovė primena, kad „piktnaudžiavimo“ sąvoką sudaro dvi dalys: inkriminuojama veikla pasireiškia kitų nei įprastos produktų
         ar paslaugų konkurencijos priemonių taikymu ūkio subjektams teikiant paslaugas ir realiu konkurencijos pažeidimu vykdant šią
         veiklą (1979 m. vasario 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hoffmann‑La Roche prieš Komisiją, 85/76, Rink. p. 461, 91 punktas). Bendrijos teismas reikalauja pateikti įrodymą, kad inkriminuojama veikla yra kitų konkurentų
         patekimo į rinką kliūtis arba ja siekiama pašalinti iš rinkos joje jau esančius konkurentus. Grįsdama savo argumentus ieškovė
         remiasi Teisingumo Teismo praktika (Teisingumo Teismo sprendimo AKZO prieš Komisiją, minėto šio sprendimo 188 punkte, 72 punktas; 1996 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Tetra Pak prieš Komisiją, C‑333/94 P, Rink. p. I‑5951, 41 punktas ir 2000 m. kovo 16 d. Sprendimo Compagnie maritime belge transports ir kt. prieš Komisiją, C‑395/96 P ir C‑396/96 P, Rink. p. I‑1365, 111 ir 119 punktai) ir Komisijos (sprendimo Napier Brown prieš British Sugar 66 konstatuojamoji dalis), Reguliavimo tarnybos ir FCC sprendimais. Tik išimtiniu pardavimo mažesne nei vidutinė kaina atveju
         Teisingumo Teismas tarifų praktiką kvalifikavo kaip piktnaudžiavimą.

      227    Dublike ieškovė patikslina, kad Teisingumo Teismo nustatyti principai grobuoniškų kainų srityje turėtų būti taikomi tarifų
         „žirklių“ efekto atvejui, kai tarpinių paslaugų kaina nustatyta reguliavimo tarnybos. Taigi Komisija turėjo įrodyti, kad inkriminuojamas
         tarifų „žirklių“ efektas realiai pažeidžia konkurenciją. Kadangi tarpinių paslaugų tarifus Reguliavimo tarnyba nustato atsižvelgdama
         į sąnaudas, šį įrodymą reikėtų pateikti tik, kai rinkoje dominuojanti įmonė, pasibaigus konkurentų pašalinimo stadijai, galėtų
         kompensuoti šioje stadijoje patirtus nuostolius dėl mažų kainų politikos, didindama mažmenines kainas. Vis dėlto šiuo atveju
         bet kuris panašaus pobūdžio ieškovės bandymas kartu lemtų jos konkurentų grįžimą į rinką.

      228    Antra, ieškovė ginčija, kad jos tarifai kliudė patekti į rinką ar lėmė konkurentų pašalinimą iš rinkos.

      229    Viena vertus, ieškovės konkurentai turėjo realias galimybes patekti į rinką. Šiuo klausimu ieškovė primena, kad jos konkurentai
         gali taikyti kryžminį pokalbių tarifų ir ryšio tarifų arba kintančių ir fiksuotų tarifų subsidijavimą, užpildydami galimą
         trūkumą ryšių srityje. Ieškovės konkurentų galimybė visų ryšių atžvilgiu neatlikti „pirminės atrankos“ (žr. šio sprendimo
         156 punktą), kurios ieškovė neturėjo, leido konkurentams numatyti daug tikslesnį savo pajamų dydį pokalbių telefonu srityje,
         nei galėjo numatyti ieškovė. Taigi ieškovės konkurentai, taikydami pokalbių tarifus kiekvieno ryšio atžvilgiu, turėjo daug
         didesnę apyvartą nei ieškovė, kartu turėdami didelę galimybę numatyti (savo pajamas). Ieškovės konkurentų atsakymai į 2000 m.
         sausio 19 d. prašymą dėl informacijos bei 2003 m. balandžio 29 d. Reguliavimo tarnybos sprendimas patvirtina, kad šie konkurentai
         galėjo taikyti kryžminį pokalbių tarifų ir ryšio tarifų subsidijavimą. Ieškovė taip pat remiasi į atsakant į pranešimą apie
         kaltinimus 2002 m. liepos 22 d. pateiktomis pastabomis ir jose nurodytais dokumentais. Galiausiai iš ieškovės atliktų tyrimų
         išplaukia, kad visi jos konkurentai dėl kryžminio kintančių ir fiksuotų ryšio tarifų subsidijavimo galėjo gauti teigiamus
         tiesioginių sąnaudų skirtumus kiekvieno ryšio, taigi ir analogiškų linijų, atžvilgiu.

      230    Kita vertus, liberalizavus Vokietijos telekomunikacijų rinką daug konkurentų užėmė reikšmingas rinkos dalis miesto zonose.
         Ieškovė nurodo bendrovę KomTel, kuri, remiantis jos pačios pareiškimais 2002 m. gegužės 31 d. pranešime spaudai, užėmė 43 % ryšių rinkos Flensburge. Kitose
         vietinės reikšmės vietovėse, ieškovės skaičiavimais, pagrįstais jos konkurentams nuomojamomis linijomis, kitų tiekėjų rinkos
         dalys sudarė, pavyzdžiui, (konfidencialu). Nuo 1998 m. ieškovė neteko (konfidencialu) abonentų, kurie perėjo pas jos konkurentus. Patekus į vietos rinką konkurentui buvo ekonomiškai pelninga kurti savo infrastruktūrą.
         Iš pradžių į rinką paprastai buvo patenkama įgyjant pasiturinčių vartotojų, o vėliau, uždirbus pajamų, – naujų vartotojų grupių
         (ieškovės konkurentės Colt jai adresuotas 2002 m. spalio 15 d. laiškas). Tą patį galima pasakyti apie regionus su didele miesto zonų koncentracija,
         kurie tarnavo kaip „tramplinai“ konkurencijai regioniniame lygyje. Bet kuriuo atveju konkurencija Vokietijoje didėjo sparčiau
         nei kitose valstybėse narėse. Visoje Bendrijoje ieškovei priklausė daugiau kaip 81 % nuomojamų atsietos prieigos prie vietinės
         linijos linijų.

      231    Dublike ieškovė patikslina, kad šiuo metu Colt ir Arcor veikia nacionaliniame lygyje, o EWE TEL veikia didelėse Šiaurės Vokietijos vietovėse kaip telefono linijų tiekėjai. Komisija niekaip neįrodė priežastinio ryšio tarp
         tariamo tarifų „žirklių“ efekto ir tariamai lėtos konkurencijos plėtros. Tarifų „žirklių“ efektas negalėtų lemti ieškovės
         vietos plačiajuosčio ryšio rinkos dalyje, nes šioje dalyje nėra jokio tarifų „žirklių“ efekto.

      232    Komisija ir I ir II į bylą įstojusios šalys prašo atmesti šią ieškinio pagrindo dalį.

      b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      233    Primintina, kad „piktnaudžiavimo“ sąvoka yra objektyvi sąvoka, kuri skirta apibrėžti dominuojančios įmonės veiklą, galinčią
         paveikti rinkos, kurioje būtent dėl nagrinėjamos įmonės buvimo konkurencijos lygis jau sumažėjęs, struktūrą ir sudaryti kliūtis,
         taikant kitas nei įprastos produktų ar paslaugų konkurencijos priemones ūkio subjektams teikiant paslaugas, rinkoje esamo
         konkurencijos lygio išsaugojimui ir šios konkurencijos plėtrai (sprendimo Hoffmann‑La Roche prieš Komisiją, minėto šio sprendimo 226 punkte, 91 punktas ir sprendimo AKZO prieš Komisiją, minėto šio sprendimo 189 punkte, 69 punktas; 2006 m. vasario 23 d. Teisingumo Teismo nutarties Piau prieš Komisiją, C‑171/05 P, nepaskelbtos Rinkinyje, 37 punktas; sprendimo Irish Sugar prieš Komisiją, minėto šio sprendimo 121 punkte, 111 punktas).

      234    Komisijos nuomone, ieškovės taikomi tarifai apribojo konkurenciją abonentams teikiamų paslaugų rinkoje. Skundžiamame sprendime
         (179 ir 180 konstatuojamosios dalys) ji šią išvadą padaro vien dėl tarifų „žirklių“ efekto buvimo. Joks antikonkurencinio
         poveikio įrodymas nėra būtinas, net jei subsidiariai ji nagrinėja tokį poveikį skundžiamo sprendimo 181–183 konstatuojamosiose
         dalyse.

      235    Kadangi iki pirmojo konkurento atsiradimo abonentams teikiamų prieigos paslaugų rinkoje 1998 m. ieškovė turėjo tikrą monopolį
         šioje mažmeninių paslaugų rinkoje, antikonkurencinis poveikis, kurį turi įrodyti Komisija, susijęs su suvaržymais, kuriuos
         ieškovės taikomi tarifai galėtų atnešti konkurencijos plėtrai rinkoje.

      236    Šiuo klausimu reikia priminti, pirma, jog ieškovė yra fiksuotojo telefono ryšio tinklo Vokietijoje savininkė, antra, kad neginčijama,
         kaip pabrėžia Komisija skundžiamo sprendimo 83–91 konstatuojamosiose dalyse, jog priimant šį sprendimą Vokietijoje nebuvo
         jokios kitos infrastruktūros, kuri leistų ieškovės konkurentams realiai patekti į abonentams teikiamų paslaugų rinką.

      237    Atsižvelgiant į tai, kad ieškovės tarpinės paslaugos yra būtinos tam, kad vienas iš jos konkurentų galėtų su ja konkuruoti
         žemutinėje abonentams teikiamų paslaugų rinkoje, tarifų „žirklių“ tarp ieškovės tarpinių paslaugų tarifų ir mažmeninių tarifų
         efektas iš principo varžo konkurencijos plėtrą žemutinėse rinkose. Iš esmės, jei ieškovės mažmeninės kainos yra mažesnės nei
         jos tarpinių paslaugų tarifai arba jei jos tarpinių paslaugų tarifų ir mažmeninių tarifų skirtumas yra nepakankamas tam, kad
         toks pat produktyvus kaip ieškovė operatorius galėtų padengti specifines sąnaudas, patirtas abonentams teikiant prieigos paslaugas,
         potencialus ir toks pat produktyvus kaip ieškovė konkurentas galėtų patekti į abonentams teikiamų prieigos paslaugų rinką
         tik patirdamas nuostolių.

      238    Akivaizdu, kaip pabrėžia ieškovė, jog jos konkurentai paprastai taiko kryžminį subsidijavimą, t. y. kompensuoja abonentams
         teikiamų prieigos paslaugų rinkoje patirtus nuostolius kitose rinkose, būtent pokalbių rinkose, gautomis pajamomis. Vis dėlto
         atsižvelgiant į tai, kad ieškovė, kaip fiksuotojo ryšio tinklo savininkė, neturi teikti tarpinių paslaugų, kad galėtų teikti
         prieigos paslaugas savo abonentams, ir kad, skirtingai nuo savo konkurentų, ji dėl savo, kaip dominuojančios įmonės, taikomų
         tarifų neturi stengtis kompensuoti abonentams teikiamų prieigos paslaugų rinkoje patirtų nuostolių, skundžiamame sprendime
         nustatytas tarifų „žirklių“ efektas iškreipia konkurenciją ne tik abonentų prieigos rinkoje, bet kartu pokalbių rinkoje (žr.
         šio sprendimo 197–202 punktus).

      239    Be to, po rinkos liberalizavimo 1996 m. rugpjūčio 1 d. įsigaliojus Telekomunikacijų įstatymui ieškovės konkurentų įgytos mažos
         abonentams teikiamų prieigos paslaugų rinkos dalys liudija apie ieškovės taikomų tarifų nulemtus konkurencijos plėtros suvaržymus
         šiose rinkose. Be to, ieškovė per posėdį patikslino, kad ji neginčija skundžiamame sprendime (181 konstatuojamoji dalis) padarytų
         išvadų, jog priimant skundžiamą sprendimą visi jos konkurentai Vokietijoje užėmė tik „4,4 % prieigos prie siaurajuosčio ryšio
         rinkos ir 10 % prieigos prie plačiajuosčio ryšio rinkos dalies“ ir kad „2002 m. pabaigoje 64 konkurentai kartu turėjo tik
         2,35 mln. iš 53,72 mln. Vokietijoje esančių telefono linijų“.

      240    Taip pat neginčijama, kad atsižvelgiant tik į analogiškas linijas, kurios priimant ginčijamą sprendimą sudarė 75 % visų Vokietijoje
         esančių linijų, ieškovės konkurentų turimų linijų kiekis sumažėjo nuo 21 % 1999 m. iki 10 % 2002 metais (skundžiamo sprendimo
         182 konstatuojamoji dalis).

      241    Vis dėlto ieškovė nurodo, kad daugeliui konkurentų pavyko užimti reikšmingas rinkos dalis miesto zonose.

      242    Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad ieškovė neginčija skundžiamame sprendime (92–95 konstatuojamosios dalys) pateikto rinkos
         apibrėžimo: atitinkama geografinė rinka yra Vokietijos rinka. Kai kurių ieškovės konkurentų veiklos išplėtimas kai kuriose
         miesto zonose nepaneigia teiginio, kad bendrai ieškovės konkurentai atitinkamoje abonentams teikiamų prieigos paslaugų geografinėje
         rinkoje užėmė tik nereikšmingas rinkos dalis.

      243    Aplinkybė, kad konkurencijos plėtra kitose valstybėse narėse vyko ne taip sparčiai, neįrodo, kad ieškovės taikomi tarifai
         neturėjo antikonkurencinio poveikio Vokietijoje – atitinkamoje geografinėje rinkoje. Mažiau palanki situacija kitose valstybėse
         narėse galėtų būti susijusi su vėlesniu atitinkamų paslaugų rinkų liberalizavimu, t. y. po 1997 m. birželio 1 d., kai ieškovė
         pagal taikomą Vokietijos teisę buvo įpareigota suteikti savo konkurentams visiškai atsietą prieigą prie vietinės linijos (žr.
         šio sprendimo 198 punktą). Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad pagal 2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 2887/2000
         dėl atsietos prieigos prie vietinės linijos (OL L 336, 2000, p. 4) 3 straipsnį istoriniai operatoriai tokią pareigą turi tik
         nuo 2000 m. gruodžio 31 dienos. Tariamai mažiau palanki situacija kitose valstybėse narėse taip pat galėtų būti susijusi su
         kitais Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimais. Bet kuriuo atveju, net darant prielaidą, kad Komisija neįvykdė kai kurių
         savo pareigų pagal EB 211 straipsnį, neužtikrindama Bendrijos konkurencijos teisės taikymo telekomunikacijų sektoriuje kitose
         valstybėse narėse kontrolės, ši aplinkybė nepateisina šiuo atveju ieškovės tame pačiame sektoriuje padaryto EB 82 straipsnio
         pažeidimo (sprendimo van Landewyck ir kt. prieš Komisiją, minėto šio sprendimo 86 punkte, 84 punktas; 1995 m. balandžio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tréfilunion prieš Komisiją, T‑148/89, Rink. p. II‑1063, 127 punktas ir 2000 m. kovo 15 d. Sprendimo Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95,
         T‑88/95, T‑103/95 ir T‑104/95, Rink. p. II‑491, 2559 punktas).

      244    Galiausiai, dėl dublike išdėstyto argumento, kad dvi ieškovės konkurentės „šiuo metu“ yra nacionaliniame lygyje, reikia priminti,
         kad nagrinėjant pagal EB 230 straipsnį pareikštą ieškinį dėl panaikinimo Bendrijos teisės akto teisėtumas turi būti vertinamas
         atsižvelgiant į jo priėmimo dieną egzistuojančias faktines ir teisines aplinkybes (1979 m. vasario 7 d. Teisingumo Teismo
         sprendimo Prancūzija prieš Komisiją, 15/76 ir 16/76, Rink. p. 321, 7 punktas ir 2002 m. vasario 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją, T‑395/94, Rink. p. II‑875, 252 punktas). Bet kuriuo atveju, neįvertinusi konkurentų svorio nacionalinėje rinkoje, ieškovė
         nepateikė jokio įrodymo, kuriuo remiantis būtų paneigtos skundžiamo sprendimo 180–183 konstatuojamosiose dalyse padarytos
         išvados, kad jos taikomi tarifai sudaro realias kliūtis konkurencijai Vokietijos abonentams teikiamų prieigos paslaugų rinkoje.

      245    Iš to išplaukia, kad reikia atmesti paskutinę pirmojo ieškinio pagrindo dalį.

      B –  Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies trūkumais
      1.     Šalių argumentai
      246    Ieškovė pirmiausia primena, kad skundžiamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuojama, kad ji pažeidė EB 82 straipsnio a punktą,
         „savo konkurentams ir abonentams taikydama nesąžiningus su prieiga prie vietinės linijos susijusius prijungimo tarifus ir
         abonentinius mokesčius“. Remiantis rezoliucine dalimi, ieškovės tarpinių paslaugų tarifai ir mažmeninės kainos buvo nesąžiningi.
         Tačiau skundžiamo sprendimo motyvuojamojoje dalyje ieškovės taikomi tarifai nebuvo kvalifikuoti kaip nesąžiningi. Tik tarpinių
         paslaugų kainų ir mažmeninių kainų skirtumas buvo pripažintas piktnaudžiavimu dėl tariamo tarifų „žirklių“ efekto. Taigi skundžiamo
         sprendimo rezoliucinė dalis nėra pagrįsta šio sprendimo motyvais.

      247    Toliau ieškovė primena, kad skundžiamo sprendimo 2 straipsnyje ji įpareigojama nutraukti 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą
         ir ateityje nesiimti 1 straipsnyje numatytų veiksmų. Taigi 2 straipsnyje numatytas nurodymas ne tik prieštarauja skundžiamo
         sprendimo motyvams, bet taip pat jis negali būti vykdomas, nes ieškovė neturi įtakos tarpinių paslaugų kainai.

      248    Galiausiai dublike ieškovė papildomai nurodo, kad rezoliucinės dalies 1 straipsnyje yra klaidų, nes Komisija jame konstatuoja,
         kad taikydama nesąžiningus tarifus ieškovė pažeidė EB 82 straipsnį. Tačiau ieškovė neturėjo jokios diskrecijos nustatyti šių
         tarifų (žr. šio sprendimo 72 punktą).

      249    Komisija prašo atmesti šį pagrindą.

      2.     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      250    Primintina, kad skundžiamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuojama, kad ieškovė „pažeidžia EB 82 straipsnio a punktą, savo konkurentams ir abonentams taikydama nesąžiningus
         su prieiga prie vietinės linijos susijusius aktyvavimo tarifus ir abonentinius mokesčius ir taip sudarydama dideles kliūtis
         konkurencijai prieigos prie vietinės linijos rinkoje“.

      251    Priešingai nei teigia ieškovė, skundžiamo sprendimo 1 straipsnyje nenurodyta, kad tiek ieškovės tarpinių paslaugų tarifai,
         tiek mažmeninės kainos yra nesąžiningi.

      252    Iš tiesių skundžiamo sprendimo rezoliucinė dalis turi būti skaitoma, atsižvelgiant į jo motyvus (2003 m. lapkričio 16 d. Pirmosios
         instancijos teismo sprendimo Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ir Technische Unie prieš Komisiją, T‑5/00 ir T‑6/00, Rink. p. II‑5761, 374 punktas). Iš sprendimo akivaizdžiai matyti, kad „(ieškovės) piktnaudžiavimas pasireiškia
         nesąžiningų kainų, sudarančių tarifų „žirklių“ efektą, taikymu savo konkurentams“ (201 konstatuojamoji dalis). Piktnaudžiavimas
         turi tarifų „žirklių“ efekto, kurį lėmė nepagrįstas prieigos prie vietinės linijos tarpinių paslaugų kainų ir mažmeninių kainų
         skirtumas, formą“ (57 konstatuojamoji dalis) ir „pasireiškia nesąžiningų kainų taikymu“ (skundžiamo sprendimo 163 konstatuojamoji
         dalis).

      253    Iš to, kas pirmiau nurodyta, išplaukia, kad skundžiamo sprendimo 1 straipsnį, skaitomą atsižvelgiant į šio sprendimo motyvus,
         reikia suprasti, kad kai Komisija kvalifikuoja konkurentams ir abonentams taikomus su prieiga prie vietinės linijos susijusius
         prijungimo tarifus ir abonentinius mokesčius kaip nesąžiningus, ji remiasi ieškovės tarpinių paslaugų ir mažmeninių kainų
         skirtumu. Taigi nėra jokio prieštaravimo tarp skundžiamo sprendimo motyvų ir rezoliucinės dalies.

      254    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, skundžiamo sprendimo 2 straipsnyje įtvirtintas nurodymas taip pat teisėtas. Iš esmės,
         net jei ieškovė negalėjo paveikti tarpinių paslaugų kainų, bet kuriuo atveju ji turėjo diskreciją didinti savo ADSL prieigos
         paslaugų mažmenines kainas (žr. šio sprendimo 141–151 punktus).

      255    Galiausiai ieškovės pirmą kartą dublike daromas skirtumas tarp tarifų taikymo ir nustatymo turi būti atmestas kaip nepriimtinas
         pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalį.

      256    Iš viso to, kas pirmiau išdėstyta, išplaukia, kad antrasis ieškinio pagrindas atmestinas.

      C –  Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su piktnaudžiavimu įgaliojimais, proporcingumo, teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių
            apsaugos principų pažeidimu.
      1.     Šalių argumentai
      257    Ieškovė teigia, kad Komisija, įsikišdama į Reguliavimo tarnybos kompetenciją, piktnaudžiavo įgaliojimais ir pažeidė proporcingumo,
         teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus.

      258    Ji primena, jog pagal Bendrijos teisę pagrindinę atsakomybę už telekomunikacijų tarifų kontrolę tenka tokioms nacionalinės
         valdžios institucijoms kaip Reguliavimo tarnyba. Šiuo atžvilgiu ji daro nuorodą į 1990 m. birželio 28 d. Komisijos direktyvos
         90/388/EEB dėl visiškos konkurencijos telekomunikacijų paslaugų rinkose (OL L 192, 1990, p. 10) konstatuojamąsias dalis, Direktyvos
         98/10 17 straipsnį, Reglamento Nr. 2887/2000 4 straipsnio 1 dalį, 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos
         2002/19/EB) dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimo ir prieigos prie jų (OL L 108, 2002, p. 7) 13 straipsnio
         1 dalį, 1998 m. rugpjūčio 22 d. Komisijos pranešimo dėl konkurencijos taisyklių taikymo prieigos susitarimams telekomunikacijų
         sektoriuje, vadinamojo „Bendrosios nuostatos, atitinkamos rinkos ir principai“, 19 ir 22 punktus ir Komisijos pranešimo „Atsieta
         prieiga prie vietinės linijos: leidimas konkurenciškai teikti visas elektroninio ryšio paslaugas, įskaitant plačiajuostės
         daugialypės aplinkos ir didelės spartos interneto paslaugas“ (OL C 272, 2000, p. 55) 61 ir paskesnius puslapius. Atsižvelgiant
         į tai, nacionalinės reguliavimo tarnybos turi atsižvelgti į Bendrijos teisės tikslus, įskaitant nurodytą EB 82 straipsnyje.
         Ieškovės manymu, tai reiškia, kad jeigu, Komisijos nuomone, Reguliavimo tarnybos sprendimai dėl tarifų pažeidė Bendrijos teisę,
         ji turėjo prieš Vokietiją pradėti įsipareigojimų neįvykdymo procedūrą.

      259    Be to, ieškovė teigia, kad tiek reguliuodama aukščiausių mažmeninių kainų indeksus, tiek nustatydama tarpinių paslaugų kainas,
         Reguliavimo tarnyba tikrino, ar yra tarifų „žirklių“ tarp tarpinių paslaugų kainų ir mažmeninių kainų efektas, galintis realiai
         pažeisti konkurenciją. Ji padarė išvadą, kad tokio tarifų „žirklių“ efekto nebuvo. Tai tvirtindama ieškovė remiasi 1999 m.
         vasario 8 d., 1999 m. gruodžio 23 d., 2001 m. kovo 30 d., 2001 m. gruodžio 21 d., 2002 m. balandžio 11 d. ir 2003 m. balandžio
         29 d. Reguliavimo tarnybos sprendimais. Reguliavimo tarnybos sprendimai lėmė saugotinų ieškovės teisėtų lūkesčių atsiradimą
         (1983 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Deutsche Milchkontor ir kt., 205/82–215/82, Rink. p. 2633, 30 ir 31 punktai).

      260    Savo tarifų politikoje Reguliavimo tarnyba pasirinko siekti „švelnios“ ryšių ir pokalbių tarifų pusiausvyros (2001 m. gruodžio
         21 d. ir 2002 m. balandžio 11 d. Reguliavimo tarnybos sprendimai). Ieškovė paaiškina, kad Deutsche Bundespost dėl socialinės politikos priežasčių taikė mažus ryšių tarifus, kurie buvo palankūs abonentams, ir dėl to atsiradusius nuostolius
         kompensuodavo kryžminiu subsidijavimu iš pajamų, gaunamų iš didelių pokalbių tarifų. Dėl šios priežasties Pašto ir telekomunikacijų
         ministerija, o vėliau Reguliavimo tarnyba 1997 m. gruodžio 9 d. ir 1999 m. gruodžio 23 d. Sprendimais, vykstant aukščiausių
         kainų ribų nustatymo procedūrai, pirmiausia sujungė įmonėms ir privatiems asmenims taikomų ryšių ir pokalbių tarifus į vieną
         krepšelį. Nustatyti kainų indeksai galiojo iki 2001 m. pabaigos. Vėliau 2001 m. gruodžio 21 d. Sprendimu dėl aukščiausių kainų
         ribų nustatymo Reguliavimo tarnyba pati tiesiogiai organizavo numatytą laipsnišką tarifų derinimą. Ji atskyrė ryšių ir pokalbių
         krepšelius ir nustatė kainų indeksus keturiems skirtingų paslaugų krepšeliams (žr. šio sprendimo 21 punktą). Vis dėlto iš
         to paties 2001 m. gruodžio 21 d. Reguliavimo tarnybos sprendimo matyti, kad ji sąmoningai atsisakė įdiegti tokį reguliavimą,
         pagal kurį pokalbių tarifai būtų nustatomi atskirai atsižvelgiant į sąnaudas.

      261    Taigi tik Reguliavimo tarnyba yra atsakinga už Komisijos nurodytą tarifų „žirklių“ efektą. Iš esmės tariamas tarifų „žirklių“
         efektas yra tiesioginė Reguliavimo tarnybos, o pirmiau Pašto ir telekomunikacijų ministerijos, reguliavimo sprendimų ir juos
         grindžiančios reglamentavimo sistemos pasekmė. Komisija neturėjo teisės konstatuoti, kad ieškovė pažeidė EB 82 straipsnį,
         nes pastaroji įgyvendino privalomąją galią turinčius Reguliavimo tarnybos sprendimus, kurie lėmė, kad atsirado teisėtų ieškovės
         lūkesčių. Priimdama skundžiamą sprendimą Komisija ieškovės taikomiems tarifams pritaikė dvigubą reguliavimą, taip pažeisdama
         proporcingumo principą ir Bendrijos teisės kompetencijų paskirstymo telekomunikacijų sektoriuje tarifų srityje garantuotą
         teisinį saugumą. Be to, priimdama skundžiamą sprendimą Komisija bandė pataisyti Vokietijos valdžios institucijų vykdomą kompetenciją
         reguliavimo srityje, nors tam ji turėjo pradėti procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Taip veikdama Komisija piktnaudžiavo
         įgaliojimais.

      262    Komisija ir I bei II į bylą įstojusios šalys prašo atmesti šį ieškinio pagrindą.

      2.     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      263    Pirmiausia kalbant apie ieškovės argumentą, kad Komisija jos tarifams pritaikė dvigubą reguliavimą, taip pažeisdama proporcingumo
         ir teisinio saugumo principus, reikia konstatuoti, kad šio sprendimo 258 punkte ieškovės nurodyti Bendrijos teisės aktai visiškai
         nedaro poveikio Reglamento Nr. 17 3 straipsnio 1 dalimi ir po 2004 m. gegužės 4 d. 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003
         dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1), 7 straipsnio 1 dalimi
         Komisijai tiesiogiai suteiktai kompetencijai nustatyti EB 81 ir 82 straipsnių pažeidimus.

      264    Tačiau, kaip jau buvo nurodyta, ieškovė 1998 m. sausio 1 d. – 2001 m. gruodžio 31 d. laikotarpiu turėjo pakankamą diskreciją
         pašalinti skundžiamame sprendime nustatytą tarifų „žirklių“ efektą, o nuo 2002 m. sausio 1 d. ji turėjo pakankamą diskreciją
         šį poveikį sumažinti (žr. šio sprendimo 97–151 punktus). Taigi jos veiklai taikomas EB 82 straipsnis.

      265    Net jeigu negalima atmesti galimybės, jog Vokietijos valdžios institucijos taip pat pažeidė Bendrijos teisę, būtent Direktyvos
         90/388, iš dalies pakeistos Direktyva 96/19, nuostatas, laipsniškai derindamos pokalbių ir ryšių tarifus, šis pažeidimas,
         jeigu jis būtų nustatytas, nepanaikintų ieškovės realiai turimos diskrecijos sumažinti tarifų „žirklių“ efektą.

      266    Taigi pirmajam argumentui negali būti pritarta.

      267    Antra, dėl ieškovės argumento, susijusio su teisėtų lūkesčių apsauga, reikia priminti, kad iš tikrųjų keliuose skundžiamame
         sprendime nurodytu laikotarpiu priimtuose sprendimuose Reguliavimo tarnyba nagrinėjo ieškovės taikomų tarifų nulemto tarifų
         „žirklių“ efekto buvimo klausimą. Tačiau šiuose sprendimuose konstatavusi neigiamą ieškovės tarpinių paslaugų kainų ir mažmeninių
         kainų skirtumą, kiekvienu atveju Reguliavimo tarnyba nurodydavo, kad kryžminis prieigos paslaugų ir pokalbių paslaugų subsidijavimas
         turėtų leisti kitiems ūkio subjektams teikti abonentams paslaugas konkurencinėmis kainomis (žr. šio sprendimo 115–119 punktus).

      268    Konstatuotina, kad Reguliavimo tarnybos sprendimuose nėra jokios nuorodos į EB 82 straipsnį (žr. šio sprendimo 114 punktą).
         Be to, Reguliavimo tarnybos teiginys, jog „mažas mažmeninių kainų ir tarpinių paslaugų kainų skirtumas neapriboja konkurentų
         galimybių konkuruoti vietiniame tinkle tiek, kad ekonomiškai būtų neįmanoma tinkamai patekti į rinką, ar išsilaikyti rinkoje“
         (2003 m. balandžio 29 d. Reguliavimo tarnybos sprendimas), nereiškia, jog ieškovės taikomi tarifai neiškraipo konkurencijos
         EB 82 straipsnio prasme. Atvirkščiai, iš Reguliavimo tarnybos sprendimų netiesiogiai, bet neginčytinai išplaukia, kad ieškovės
         taikomi tarifai prieštarauja konkurencijai, nes jos konkurentai turi taikyti kryžminį subsidijavimą, kad galėtų konkuruoti
         prieigos paslaugų rinkoje (žr. šio sprendimo 119 ir 238 punktus).

      269    Tokiomis aplinkybėmis Reguliavimo tarnybos sprendimai negalėjo lemti ieškovės teisėtų lūkesčių, jog jos taikomi tarifai atitiko
         EB 82 straipsnį. Be to, reikia pabrėžti, kad 2004 m. vasario 10 d. Sprendime, kuriuo panaikintas 2002 m. sausio 16 d. Oberlandesgericht Düsseldorf sprendimas, Bundesgerichtshof patvirtino, kad „administracinė (Reguliavimo tarnybos) nagrinėjimo procedūra neužtikrina, kad praktikoje įmonė negalėtų pateikti
         tvirtinti tarifo, kurį taikydama ji piktnaudžiauja savo dominuojančia padėtimi, ir kad ji negautų leidimo jo taikyti, jeigu
         vykstant tyrimo procedūrai piktnaudžiavimas nebūtų nustatytas“.

      270    Trečia, kalbant apie ieškovės argumentą, kad Komisija piktnaudžiavo įgaliojimais, reikia priminti, kad aktas gali būti laikomas
         priimtu piktnaudžiaujant įgaliojimais tik tuomet, jei remiantis objektyviais, svarbiais ir nuosekliais įrodymais, matyti,
         kad jis buvo priimtas tik ar bent jau daugiausia siekiant kitų, nei nurodyta, tikslų (žr. 2004 m. lapkričio 11 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo Ramondín ir kt. prieš Komisiją, C‑186/02 P ir C‑188/02 P, Rink. p. I‑10653, 44 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      271    Skundžiamame sprendime Komisija nagrinėjo tik ieškovės tarifus, o ne Vokietijos valdžios institucijų sprendimus. Net jei Reguliavimo
         tarnyba pažeidė Bendrijos normą ir net jei Komisija galėjo dėl to pradėti procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo prieš Vokietijos
         Federacinę Respubliką, tokios galimybės visiškai nedaro poveikio skundžiamo sprendimo teisėtumui. Šiame sprendime Komisija
         konstatavo, kad ieškovė pažeidė EB 82 straipsnį, kuris skirtas ne valstybėms narėms, o tik ūkio subjektams. Taigi Komisija,
         darydama tokią išvadą EB 82 straipsnio pagrindu, nepiktnaudžiavo įgaliojimais.

      272    Taigi paskutiniam ieškinio pagrindui taip pat negali būti pritarta.

      II –  Dėl nepatenkinus pirmojo reikalavimo pateiktų reikalavimų sumažinti paskirtą baudą
      273    Ieškovė šiuos reikalavimus grindžia šešiais pagrindais. Pirmasis susijęs su teisės į gynybą pažeidimu, antrasis – su EB 253 straipsnio
         pažeidimu. Trečiasis pagrindas susijęs su tuo, kad ieškovė neveikė nei tyčia, nei neatsargiai, o ketvirtasis su tuo, jog buvo
         nepakankamai atsižvelgta į tarifų reguliavimą nustatant baudos dydį. Kaip penktasis pagrindas nurodomas laikotarpio, kurį
         truko pažeidimas, nustatymas, kaip šeštasis – neatsižvelgimas į švelninančias aplinkybes.

      A –  Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su teisės į gynybą pažeidimu
      1.     Šalių argumentai
      274    Ieškovė tvirtina, kad Komisija pažeidė Reglamento Nr. 17 19 straipsnio 1 dalį, susijusią su teise į gynybą, 2002 m. gegužės
         2 d. pranešime apie kaltinimus ir 2003 m. vasario 23 d. papildomame pranešime neatlikusi nei faktinės nei teisinės klausimo,
         ar tariamai padarytas pažeidimas buvo padarytas „tyčia ar dėl neatsargumo“, analizės (1983 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo
         sprendimo Musique diffusion française ir kt. prieš Komisiją, 100/80–103/80, Rink. p. 1825, 21 punktas; 1996 m. kovo 25 d. Nutarties SPO ir kt. prieš Komisiją, C‑137/95 P, Rink. p. I‑1611, 53 punktas; 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo HFB ir kt. prieš Komisiją, T‑9/99, Rink. p. II‑1487, 311 punktas). Iš tiesų tam, kad galėtų tinkamai apsiginti, ieškovė vykstant administracinei procedūrai
         turėjo būti informuota apie faktines aplinkybes, kuriomis remdamasi Komisija teigia, kad pažeidimas buvo padarytas tyčia ar
         dėl neatsargumo.

      275    Komisija prašo atmesti šį pagrindą.

      2.     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      276    Pirmiausia primintina, kad Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje nurodytos Komisijos baudų skyrimo
         sąlygos (leidžiančiosios sąlygos). Viena iš tokių sąlygų yra nustatyto pažeidimo tyčinis ar neatsargus pobūdis (Nutarties
         SPO ir kt. prieš Komisiją, minėtos šio sprendimo 274 punkte, 53 punktas).

      277    Toliau reikia priminti, kad Komisija pranešime apie kaltinimus privalo pateikti trumpą išankstinį nurodomo pažeidimo trukmės
         bei sunkumo įvertinimą ir išreikšti savo poziciją dėl to, ar nagrinėjamomis aplinkybėmis pažeidimas buvo padarytas tyčia ar
         neatsargiai. Vis dėlto šio išankstinio įvertinimo, kuriuo siekiama suteikti pranešimo apie kaltinimus adresatams galimybę
         apsiginti, tinkamumas turi būti vertinamas atsižvelgiant ne tik į nagrinėjamo akto tekstą, bet ir į jo kontekstą bei atitinkamą
         klausimą reglamentuojančių teisės normų visumą (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Corus UK prieš Komisiją, T‑48/00, Rink. p. II‑2325, 146 punktas).

      278    Reikia konstatuoti, kad pranešime apie kaltinimus (95–140 punktai) Komisija pranešė ieškovei, kad mano, jog jos taikomi tarifai,
         o konkrečiai neigiamo ar nepakankamo tarpinių paslaugų kainų ir mažmeninių kainų skirtumo nulemtas tarifų „žirklių“ efektas,
         pažeidė EB 82 straipsnį. Be to, pranešime apie kaltinimus (141–152 punktai) Komisija išnagrinėjo ieškovės turimą diskreciją
         nustatyti tarifus ir nagrinėjo ieškovės kaltės inkriminuojamos veiklos atžvilgiu klausimą.

      279    Tokiomis aplinkybėmis darytina išvada, kad pranešime apie kaltinimus pateikta informacija apie Reglamento Nr. 17 15 straipsnio
         2 dalies pirmojoje pastraipoje numatytas leidžiančiąsias sąlygas buvo pakankamai tiksli. Be to, kadangi konkurencijos požiūriu
         dėl neatsargumo padaryti pažeidimai nėra mažiau sunkūs nei tyčia padaryti pažeidimai (nutarties SPO prie Komisiją, minėtos šio sprendimo 274 punkte, 55 punktas), ieškovė neturėjo gauti tikslesnės informacijos apie jos kaltę, kad galėtų
         tinkamai įgyvendinti savo teisę į gynybą.

      280    Bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad šiuo požiūriu ieškovė veiksmingai įgyvendino savo teisę į gynybą, nes atsakyme į
         pranešimą apie kaltinimus ji ginčijo savo kaltę remdamasi nacionaliniu šių tarifų reguliavimu.

      281    Taigi pirmąjį pagrindą reikia atmesti.

      B –  Dėl antrojo pagrindo, susijusio su EB 253 straipsnio pažeidimu
      1.     Šalių argumentai
      282    Ieškovė primena, kad skundžiamame sprendime turi būti išdėstyti motyvai, kuriais remdamasi Komisija mano, kad baudos skyrimo
         sąlygos yra įvykdytos (sprendimo Remia ir kt. prieš Komisiją, minėto šio sprendimo 185 punkte, 26 punktas; 1992 m. sausio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo La Cinq prieš Komisiją, T‑44/90, Rink. p. II‑1, 43 punktas ir 1993 m. birželio 29 d. Sprendimo Asia Motor France ir kt. prieš Komisiją, T‑7/92, Rink. p. II‑669, 30 punktas). Skundžiamas sprendimas, kuriame nėra jokio motyvo dėl ieškovės padaryto pažeidimo
         tyčinio ar neatsargaus pobūdžio, pažeidžia EB 253 straipsnį, taigi bauda turi būti panaikinta.

      283    Komisija prašo atmesti šį pagrindą.

      2.     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      284    Pirmiausia reikia priminti, kad EB 253 straipsnyje numatyta pareiga motyvuoti yra esminis procedūrinis reikalavimas, kurį
         reikia skirti nuo motyvų pagrįstumo klausimo, pastarasis susijęs su ginčijamojo akto teisėtumu. Todėl EB 253 straipsnyje reikalaujamas
         motyvavimas turi būti atliekamas atsižvelgiant į nagrinėjamojo akto pobūdį ir turi aiškiai ir nedviprasmiškai perteikti institucijos,
         šio akto autorės, motyvus, kad suinteresuotieji asmenys žinotų priimtą priemonę grindžiančias priežastis, o kompetentingas
         teismas galėtų vykdyti kontrolę (2001 m. kovo 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Prancūzija prieš Komisiją, C‑17/99, Rink. p. I‑2481, 35 punktas).

      285    Nereikalaujama, kad motyvavime būtų išdėstytos visos svarbios faktinės ir teisinės aplinkybės, nes klausimas, ar akto motyvavimas
         atitinka EB 253 straipsnyje nustatytus reikalavimus turi būti vertinamas atsižvelgiant ne tik į jo tekstą, bet ir į kontekstą
         bei atitinkamą klausimą reglamentuojančių teisės normų visumą (2001 m. kovo 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Prancūzija prieš Komisiją, minėto šio sprendimo 284 punkte, 36 punktas ir 2002 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Ispanija prieš Komisiją, C‑113/00, Rink. p. I‑7601, 48 punktas).

      286    Viena vertus, turi būti konstatuota, kad skundžiamame sprendime (204 konstatuojamoji dalis) yra nuoroda į Reglamento Nr. 17
         15 straipsnio 2 dalį. Šios nuostatos antrojoje pastraipoje įtvirtintos Komisijos baudos nustatymo sąlygos (leidžiančiosios
         sąlygos). Viena iš šių sąlygų yra nustatyto pažeidimo tyčinis ar neatsargus pobūdis (nutarties SPO ir kt. prieš Komisiją, minėtos šios sprendimo 274 punkte, 53 punktas).

      287    Kita vertus, skundžiamame sprendime (102–162 ir 176–183 konstatuojamosios dalys) Komisija detaliai išdėsto motyvus, kuriais
         remdamasi ji mano, kad ieškovės taikomi tarifai yra piktnaudžiavimas EB 82 straipsnio prasme, o 163–175 konstatuojamosiose
         dalyse – motyvus, dėl kurių ieškovė laikytina atsakinga už nustatytą pažeidimą, nepaisant to, kad Vokietijos valdžios institucijos
         tvirtina jos taikomus tarifus.

      288    Tokiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad, kalbant apie Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje
         nustatytų leidžiančiųjų sąlygų taikymą nagrinėjamam atvejui, skundžiamas sprendimas pakankamai motyvuotas.

      289    Taigi šį pagrindą taip pat reikia atmesti.

      C –  Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su ieškovės neatsargių ar tyčinių veiksmų nebuvimu
      1.     Šalių argumentai
      290    Ieškovė teigia, kad jos veiksmai nebuvo padaryti nei tyčia, nei neatsargiai.

      291    Pirma, ji primena, kad visi jos tarpinių paslaugų tarifai ir mažmeniniai tarifai buvo patvirtinti Pašto ir telekomunikacijų
         ministerijos, o vėliau Reguliavimo tarnybos. Taigi ji teisiškai galėjo tikėtis, kad jie yra teisėti. Ji pabrėžia, kad Reguliavimo
         tarnyba yra nepriklausoma ir neutrali valstybės institucija. Reguliavimo tarnyba, o ne ieškovė turi tikrinti, ar tarpinių
         paslaugų kainos ir mažmeninės kainos buvo suderinamos su EB 82 straipsniu. Be to, Oberlandesgericht Düsseldorf 2002 m. sausio 16 d. Sprendime pripažino, jog ieškovė neatsako už Reguliavimo tarnybos nustatytus tarifus.

      292    Antra, 2000 m. balandžio 17 d. posėdyje Komisijos tarnautojai informavo ieškovę, kad procedūra jos atžvilgiu nebus pradėta,
         nes Komisija pradėjo prieš Vokietijos Federacinę Respubliką procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Ji taip pat nurodo, kad
         Komisija nuo 2000 m. sausio iki 2001 m. birželio, t. y. beveik pusantrų metų, netaikė jokios tyrimo priemonės. Iš šių Komisijos
         veiksmų ieškovė galėjo padaryti išvadą, jog ji neturėjo pakankamai pagrindų inkriminuoti jai piktnaudžiavimą dominuojančia
         padėtimi, bent jau laikotarpiu nuo 2000 m. sausio ir 2001 m. birželio. Be to, dublike ieškovė nurodo, kad dėl to, jog buvo
         pradėta procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo, sustabdyta procedūra dėl piktnaudžiavimo ir dėl Komisijos 2000 m. balandžio
         17 d. posėdyje pateiktų paaiškinimų ieškovė padarė išvadą, kad Komisija atsisakė savo kaltinimų dėl EB 82 straipsnio pažeidimo.

      293    Trečia, ieškovė nurodo, kad nesant nei teismo praktikos, nei Komisijos sprendimų, susijusių su tarifų „žirklių“ efektu telekomunikacijų
         sektoriuje, ji niekada neabejojo dėl Reguliavimo tarnybos atlikto vertinimo teisingumo. Be to, dėl administracinės Reguliavimo
         tarnybos praktikos, kuri daugelį kartų nagrinėjo tarifų „žirklių“ efekto problemas, ieškovė galėjo daryti prielaidą, kad galiausiai
         Komisija prieis prie tos pačios išvados, kaip ir Reguliavimo tarnyba.

      294    Komisija ir II į bylą įstojusi šalis prašo atmesti šį pagrindą.

      2.     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      295    Kalbant apie klausimą, ar pažeidimai buvo padaryti tyčia, ar dėl neatsargumo ir dėl to už juos gali būti paskirta bauda pagal
         Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą, reikia nurodyti, kad jau buvo nuspręsta, jog ši sąlyga įvykdyta,
         nes nagrinėjama įmonė negali nežinoti apie tai, kad jos veikla prieštarauja konkurencijai, nesvarbu, ar ji siekė, ar nesiekė
         pažeisti Sutartyje numatytas konkurencijos normas (1993 m. balandžio 1 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo BPB Industries ir British Gypsum prieš Komisiją, T‑65/89, Rink. p. II‑389, 165 punktas ir 1994 m. spalio 6 d. Sprendimo Tetra Pak prieš Komisiją, T‑83/91, Rink. p. II‑755, 238 punktas).

      296    Šioje byloje ieškovė negalėjo nežinoti, jog, nepaisant Reguliavimo tarnybos (jos tarifus) patvirtinančių sprendimų, ji turėjo
         realią diskreciją nustatyti mažmenines kainas ir didinant pastarąsias sumažinti tarifų „žirklių“ efektą. Be to, ieškovė negalėjo
         nežinoti, ypač atsižvelgdama į savo monopolistinę padėtį tarpinių paslaugų rinkoje ir beveik monopolistinę padėtį abonentams
         teikiamų prieigos paslaugų rinkoje (skundžiamo sprendimo 97–100 konstatuojamosios dalys), jog šis tarifų „žirklių“ efektas
         lėmė rimtus konkurencijos suvaržymus.

      297    Iš to išplaukia, kad leidžiančiosios sąlygos, taikomos Komisijai skiriant baudas, įvykdytos (nutarties SPO ir kt. prieš Komisiją, minėtos šio sprendimo 274 punkte, 53 punktas).

      298    Be to, reikia konstatuoti, kad ikiteisminės procedūros prieš Vokietijos Federacinę Respubliką pradėjimas neturi jokio poveikio
         Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje nustatytoms leidžiančiosioms sąlygoms. Ieškovė negalėjo nežinoti,
         kad turi realią diskreciją didinti mažmenines kainas ir kad jos taikomi tarifai sudarė kliūtis konkurencijos plėtrai prieigos
         prie vietinės linijos paslaugų rinkoje, kurioje būtent dėl jos buvimo konkurencijos lygis jau buvo sumažėjęs (šiuo klausimu
         žr. sprendimo Hoffmann‑La Roche prieš Komisiją, minėto šio sprendimo 226 punkte, 91 punktą).

      299    Pagaliau argumentas, susijęs su Reguliavimo tarnybos atliktu tarifų „žirklių“ efekto vertinimu, atmestinas dėl šio sprendimo
         267–269 punktuose išdėstytų motyvų.

      300    Taigi trečiąjį pagrindą taip pat reikia atmesti.

      D –  Dėl ketvirtojo ir šeštojo pagrindų, atitinkamai susijusių su tuo, jog buvo nepakankamai atsižvelgta į tarifų reguliavimą nustatant
            baudos dydį ir į lengvinančias aplinkybes
      1.     Šalių argumentai
      301    Ieškovė tvirtina, kad Komisija neturėjo teisės kvalifikuoti tariamo pažeidimo kaip sunkaus pažeidimo. Ieškovė nedaug prisidėjo
         darant pažeidimą, nes ginčijamus tarifus nustatė Reguliavimo tarnyba. Todėl remiantis Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17
         15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėmis (OL C 9, 1998, p. 3, toliau – gairės),
         šis pažeidimas daugiausia galėtų būti kvalifikuotas kaip nesunkus. Ieškovė pabrėžia, kad 2002 m. gruodžio 19 d. Sprendimu
         Reguliavimo tarnyba netgi atmetė jos prašymą leisti padidinti jau nustatytą aukščiausią ribą viršijančius mažmeninius tarifus,
         nors grįsdama šį prašymą ieškovė kaip numatytos aukščiausios ribos viršijimo pagrindą nurodė Komisijos pradėtą procedūrą.

      302    Taigi pagrindinės baudos sumos sumažinimas 10 %, atsižvelgus į tai, jog tarifai buvo reguliuojami Reguliavimo tarnybos, yra
         nepakankamas. Reguliavimo tarnybos sprendimai leido „pagrįstai suabejoti neteisėtu“ ieškovės elgesiu minėtų gairių prasme.
         Be to, ieškovė remiasi 2001 m. liepos 25 d. Komisijos sprendimu 2001/892/EB, susijusiu su Sutarties 82 straipsnio taikymo
         procedūra (COMP/C‑1/36.915 – Deutsche Post AG – Tarptautinio pašto perėmimas) (OL L 331, 2001, p. 40, toliau – sprendimas Deutsche Post), kuriuo Komisija paskyrė tik simbolinę baudą, atsižvelgdama į tai, kad nagrinėjamos bendrovės veikla buvo suderinama su
         Vokietijos teismų praktika ir nebuvo Bendrijos teismų praktikos, susijusios su tarptautinio pašto paslaugomis.

      303    Nustatydama baudą Komisija taip pat turėjo atsižvelgti į kitas lengvinančias aplinkybes, t. y. į tai, kad nebuvo reikšmingo
         konkurencijos apribojimo ir kad nedideliais mažmeniniais tarifais ieškovė siekė įgyvendinti socialinę funkciją.

      304    Dublike ieškovė atkreipia dėmesį į 2002 m. sausio 16 d. Oberlandesgericht Düsseldorf sprendimą. Ji nurodo, kad šis teismas nusprendė, jog taikydama Reguliavimo tarnybos nustatytus tarifus ieškovė nepiktnaudžiavo
         dominuojančia padėtimi ir kad vien ieškovės prašymo patvirtinti tarifus neužtenka tam, kad ji būtų pripažinta pažeidusi konkurencijos
         teisę. Šio teismo manymu, konkurencijos teisėje neįtvirtintas joks ieškovei taikytinas reikalavimas pateikti kitus prašymus.
         Vis dėlto jai galėtų būti paskirta simbolinė bauda, nes jos taikomi tarifai ne tik tam tikra apimtimi atitinka Vokietijos
         teismų praktiką (sprendimo Deutsche Post 193 konstatuojamoji dalis), o netgi nustatyti Reguliavimo tarnybos, t. y. buvo privalomi.

      305    Komisija ir II į bylą įstojusi šalis prašo atmesti šį pagrindą.

      2.     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      306    Skundžiamo sprendimo 206 ir 207 konstatuojamosiose dalyse Komisija 1998 m. sausio 1 d. – 2001 m. gruodžio 31 d. padarytą pažeidimą
         kvalifikavo kaip sunkų, o ne kaip labai sunkų, nes, viena vertus, palyginimu pagrįstas tarifų „žirklių“ efekto nustatymo metodas
         buvo naujas ir dėl jo nebuvo priimta jokio oficialaus sprendimo ir, kita vertus, ieškovė bent nuo 1999 m. mažino tarifų „žirklių“
         efektą.

      307    2002 m. sausio 1 d. – 2003 gegužės mėn. padarytą pažeidimą Komisija kvalifikavo kaip lengvą pažeidimą (skundžiamo sprendimo
         207 konstatuojamoji dalis), nes „(ieškovė) mažinti tarifų „žirklių“ efektą teisiškai galėjo tik didindama T‑DSL kainas“ (skundžiamo
         sprendimo 206 konstatuojamoji dalis). Be to, šio laikotarpio atžvilgiu ji nedidino baudos dėl pažeidimo trukmės, „atsižvelgdama
         į privalomas teisės aktų nuostatas, ribojusias (ieškovės) diskreciją keisti tarifus“ (skundžiamo sprendimo 211 konstatuojamoji
         dalis).

      308    Skundžiamo sprendimo 212 konstatuojamojoje dalyje Komisija lengvinančia aplinkybe pripažino aplinkybę, kad „nagrinėjamos (ieškovės)
         mažmeninės kainos ir tarpinių paslaugų kainos yra kainos, kurias nuo 1998 m. pradžios taip pat ir šiuo metu reglamentuoja
         nacionaliniai sektoriniai teisės aktai“.

      309    Remdamasi pirmiau nurodytais motyvais skundžiamo sprendimo 3 straipsnyje Komisija skyrė ieškovei 12,6 mln. EUR baudą. Nustatydama
         baudos dydį, ji taikė gairėse įtvirtintą baudos nustatymo metodą. Pagal gairių 1 punkto A dalies antrąją pastraipą, atsižvelgiant
         į pažeidimo sunkumą skiriama 10 mln. EUR bauda (skundžiamo sprendimo 207 konstatuojamoji dalis). Taikant gairių 1 punkto B dalies
         pirmąją pastraipą, ši suma buvo padidinta 40 % atsižvelgiant į 1998 m. sausio 1 d. – 2001 m. gruodžio 31 d. laikotarpiu padaryto
         pažeidimo trukmę, t. y. buvo nustatyta 14 mln. EUR pagrindinė bauda (skundžiamo sprendimo 211 konstatuojamoji dalis). Vadovaujantis
         šių gairių 3 punktu ši suma vėliau buvo sumažinta 10 %, atsižvelgus į lengvinančias aplinkybes.

      310    Taigi, priešingai nei teigia ieškovė, reikia konstatuoti, kad Komisija galėjo kvalifikuoti 1998 m. sausio 1 d. – 2001 m. gruodžio
         31 d. laikotarpiu padarytą pažeidimą kaip sunkų (skundžiamo sprendimo 207 konstatuojamoji dalis). Iš esmės kritikuojami tarifai
         sustiprina kliūtis patekti į neseniai liberalizuotas rinkas ir sudaro grėsmę tinkamam bendrosios rinkos veikimui. Šiuo klausimu
         reikia priminti, kad gairėse (1 punkto A dalies antroji pastraipa) dominuojančios įmonės veikla, kuria siekiama pašalinti
         (konkurentus) iš rinkos, laikoma sunkiu ar net labai sunkiu pažeidimu, kai ją atlieka beveik monopolinę padėtį užimanti įmonė.

      311    Kalbant apie Reguliavimo tarnybos įsikišimą nustatant ieškovės tarifus, primintina, kad nustatant sankcijos dydį atitinkamos
         įmonės veikla gali būti vertinama atsižvelgiant į lengvinančią aplinkybę, kuria laikomi nacionalinės teisės aktai (šiuo klausimu
         žr. sprendimo Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją, minėto šio sprendimo 89 punkte, 620 punktą ir sprendimo CIF, minėto šio sprendimo 86 punkte, 57 punktą).

      312    Per posėdį Komisija paaiškino, kad atsižvelgus į tai, jog „(ieškovės) mažmenines kainas ir tarpinių paslaugų kainas <...>
         reglamentuoja nacionaliniai sektoriniai teisės aktai“ (skundžiamo sprendimo 212 konstatuojamoji dalis), bauda buvo sumažinta
         10 % būtent dėl Reguliavimo tarnybos įsikišimo nustatant ieškovės kainas ir dėl to, kad ši nacionalinė valdžios institucija
         skundžiamame sprendime nurodytu laikotarpiu kelis kartus nagrinėjo klausimą dėl ieškovės taikomų tarifų nulemto tarifų „žirklių“
         efekto.

      313    Atsižvelgiant į Komisijos diskreciją nustatant baudos dydį (1995 m. balandžio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Martinelli prieš Komisiją, T‑150/89, Rink. p. II‑1165, 59 punktas; 2007 m. balandžio 26 d. Sprendimo Bolloré ir kt. prieš Komisiją, T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 ir T‑136/02, Rink. p. II‑0000, 580 punktas),
         reikia nuspręsti, kad Komisija tinkamai atsižvelgė į ankstesniame punkte nurodytą informaciją, sumažindama pagrindinės baudos
         sumą 10 %.

      314    Dėl tariamos ieškovės atliktos socialinės funkcijos primintina, jog remiantis EB 86 straipsnio 2 dalimi įmonės, kurioms patikėta
         teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas, šioje Sutartyje nustatytos taisyklės, ypač konkurencijos taisyklės, yra taikomos,
         jei jų taikymas nei teisiškai, nei faktiškai netrukdo atlikti joms patikėtų specialių uždavinių. Net darant prielaidą, kad
         ieškovei buvo patikėtas bendros ekonominės svarbos uždavinys šios nuostatos prasme, ji niekaip neįrodė, kodėl skundžiamame
         sprendime nurodytus tarifus buvo būtina taikyti siekiant atlikti šį uždavinį. Taigi šiam argumentui negali būti pritarta.

      315    Ieškovė taip pat remiasi sprendimu Deutsche Post ir mano, kad, kaip ir šiame sprendime nagrinėtai dominuojančią padėtį užimančiai įmonei, jai Komisija turėjo skirti simbolinę
         baudą.

      316    Šiuo klausimu pirmiausia būtina priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką tai, kad praeityje Komisija tam tikros
         rūšies pažeidimams taikė tam tikro dydžio baudas, neatima iš jos galimybės padidinti šį dydį atsižvelgiant į Reglamento Nr. 17
         nustatytas ribas, jeigu tai yra būtina užtikrinti Bendrijos konkurencijos politikos vykdymą. Veiksmingas konkurencijos normų
         taikymas iš esmės reikalauja, kad Komisija galėtų bet kuriuo momentu baudų dydžius priderinti prie šios politikos poreikių
         (žr. sprendimo Bolloré prieš Komisiją, minėto šio sprendimo 313 punkte, 376 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      317    Toliau reikia konstatuoti, kad ieškovės situacija labai skiriasi nuo sprendime Deutsche Post nurodytos įmonės situacijos.

      318    Iš sprendimo Deutsche Post dėl piktnaudžiavimo tvarkant tarptautinį paštą 192 ir 193 konstatuojamųjų dalių išplaukia, kad Komisija nusprendė, jog tikslinga
         šiame sprendime nagrinėjamai įmonei skirti simbolinę baudą dėl trijų priežasčių: pirma, atitinkamos įmonės veiksmai atitiko
         Vokietijos teismų praktiką, antra, nebuvo konkrečios Bendrijos teismų praktikos dėl nurodytų tarptautinio pašto paslaugų ir,
         trečia, atitinkama įmonė įsipareigojo įdiegti gaunamo tarptautinio pašto tvarkymo procedūrą, skirtą išvengti praktinių sunkumų
         ir prireikus palengvinti ateityje galimų laisvos konkurencijos pažeidimų nustatymą.

      319    Šioje byloje pirmiausia reikia konstatuoti, kad ieškovė remiasi vieninteliu Vokietijos teismų sprendimu, t. y. 2002 m. sausio
         16 d. Oberlandesgericht Düsseldorf sprendimu, priimtu laikotarpiu, kurio atžvilgiu skundžiamame sprendime pažeidimas buvo kvalifikuotas kaip lengvas (207 konstatuojamoji
         dalis). Bet kuriuo atveju šis sprendimas buvo panaikintas 2004 m. vasario 10 d. Bundesgerichtshof sprendimu. Antra, iš skundžiamo sprendimo (106 ir 206 konstatuojamosios dalys) matyti, kad jį priimdama Komisija vadovavosi
         tokiais pačias principais, kaip ir 1988 m. priimdama sprendimą Napier Brown prieš British Sugar. Savo 1998 m. rugpjūčio 22 d. Pranešime apie konkurencijos taisyklių taikymą prisijungimo susitarimams telekomunikacijų sektoriuje
         – Teisiniai pagrindai, atitinkamos rinkos ir principai (117–119 punktai) Komisija paskelbė, kad numato taikyti sprendimo Napier Brown prieš British Sugar principus telekomunikacijų sektoriui. Vienintelė skundžiamo sprendimo naujovė yra „lyginamasis požiūris, kurį buvo būtina
         taikyti, nes Vokietijoje buvo nustatytas tik didmeninis atsietos prieigos prie vietinės linijos tarifas, o atitinkamų mažmeninių
         paslaugų tarifai skyrėsi atsižvelgiant į analogiškas, ISDN ir ADSL linijas“ (skundžiamo sprendimo 206 konstatuojamoji dalis).
         Vis dėlto Komisija atsižvelgė į šio požiūrio naujumą kvalifikuodama 1998 m. sausio 1 d. – 2001 m. gruodžio 31 d. padarytą
         pažeidimą kaip sunkų, o ne kaip labai sunkų (skundžiamo sprendimo 206 konstatuojamoji dalis). Pagaliau trečia, šioje byloje
         ieškovė neprisiėmė jokio įsipareigojimo ateityje vengti daryti pažeidimus.

      320    Kadangi sprendime Deutsche Post įtvirtinti trys kriterijai nėra įvykdyti šioje byloje, argumentui, susijusiam su šiame sprendime priimtu sprendimu, negali
         būti pritarta.

      321    Iš to, kas pirmiau išdėstyta, darytina išvada, kad šis pagrindas atmestinas.

      E –  Dėl penktojo pagrindo, susijusio su netinkamu pažeidimo trukmės vertinimu
      1.     Šalių argumentai
      322    Ieškovė primena, kad Komisija padidino baudą, atsižvelgdama į tariamą pažeidimo sunkumą 1998–2001 m. laikotarpiu. Tačiau skundžiamame
         sprendime (208 konstatuojamoji dalis) pati Komisija pripažino, jog ieškovė sužinojo apie tai, kad jos taikomų tarifų struktūra
         yra neteisėta tik 1999 metais.

      323    Ieškovė atkreipia dėmesį, kad per 2000 m. balandžio 17 d. posėdį Komisijos tarnautojų buvo informuota apie numatomą procedūrą
         dėl įsipareigojimų neįvykdymo prieš Vokietijos Federacinę Respubliką. Dėl šios informacijos ir administracinės procedūros
         trukmės pati Komisija sustiprino ieškovės įsitikinimus, kad jos tarifai neprieštaravo EB 82 straipsniui ir prisidėjo prie
         to, kad pažeidimas truko ilgesnį laiką. Taigi į šį laikotarpį visiškai neturėjo būti atsižvelgta nustatant baudos dydį (1974 m.
         kovo 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo Istituto chemioterapico italiano ir Commercial Solvents prieš Komisiją, 6/73 ir 7/73, Rink. p. 223, 51 punktas).

      324    Komisija prašo atmesti šį pagrindą.

      2.     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      325    Tiek, kiek nurodydama šį pagrindą ieškovė ginčija pažeidimo trukmės apskaičiavimą, konstatuotina, kad pateikdama ieškinyje
         subsidiarius reikalavimus, ieškovė prašo ne tik sumažinti baudą, bet ir panaikinti skundžiamo sprendimo 1 straipsnio dalį
         (2005 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją, T‑38/02, Rink. p. II‑4407, 210–214 punktai).

      326    Vertinant pagrindo pagrįstumą primintina, jog skundžiamame sprendime Komisija remiasi ieškovės konkurentų 1999 m. pateiktais
         skundais. Komisijos manymu, ieškovė nuo šio momento žinojo, kad „kaltinama tariamai neteisėta prieigos prie vietinės linijos
         tarifų struktūra“ (skundžiamo sprendimo 208 konstatuojamoji dalis).

      327    Tai, kad ieškovė sužinojo, jog yra kaltinama piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi tik 1999 m., neturi įtakos jos veiklos
         pripažinimui neteisėta nuo 1998 m. sausio 1 dienos. Iš tiesų „piktnaudžiavimo“ veikla sąvoka EB 82 straipsnio prasme yra objektyvi
         sąvoka (sprendimo Hoffmann‑La Roche prieš Komisiją, minėto šio sprendimo 226 punkte, 91 punktas; sprendimo AKZO prieš Komisiją, minėto šio sprendimo 189 punkte, 69 punktas; nutarties Piau prieš Komisiją, minėtos šio sprendimo 233 punkte, 37 punktas ir sprendimo Irish Sugar prieš Komisiją, minėto šio sprendimo 122 punkte, 111 punktas). Taigi dominuojančią padėtį užimančios įmonės sužinojimas apie tai, kad jos
         veikla yra piktnaudžiavimas, nėra EB 82 straipsnio taikymo sąlyga.

      328    Todėl reikia atmesti pirmą argumentą.

      329    Ieškovės argumentui, kad bauda būtų mažesnė, jei sprendimas būtų priimtas anksčiau, taip pat negali būti pritarta. Iš esmės
         tai yra visiškai hipotetinis argumentas. Be to, pažymėtina, kad iš skundžiamo sprendimo (211 konstatuojamoji dalis) matyti,
         jog Komisija nedidino baudos už 2002 m. sausio 1 d. – 2003m. gegužės mėn. laikotarpį.

      330    Taigi antram argumentui negali būti pritarta, todėl reikia atmesti visą paskutinį pagrindą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      331    Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
         šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, be savo išlaidų, ji turi padengti Komisijos išlaidas pagal jos pateiktus
         reikalavimus.

      332    Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalies trečiąją pastraipą įstojusios į bylą šalys padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji išplėstinė kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Deutsche Telekom AG padengia savo ir Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
      3.      Arcor AG & Co. KG ir Versatel NRW GmbH, EWE TEL GmbH, HanseNet Telekommunikation GmbH, Versatel Nord-Deutschland GmbH, NetCologne
            Gesellschaft für Telekommunikation mbH, Versatel Süd-Deutschland GmbH ir Versatel West‑Deutschland GmbH padengia savo bylinėjimosi
            išlaidas.
      Paskelbta 2008 m. balandžio 10 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                     Pirmininkas

               E. Coulon

                     M. Vilaras

         Turinys

      Faktinės bylos aplinkybės
      I –  Tarpinės paslaugos
      II –  Abonentams teikiamos prieigos paslaugos
      A –  Analogiškų abonento linijų (T‑Net) ir skaitmeninių siaurajuosčio ryšio linijų – SVPT (T‑ISDN) tarifai
      B –  ADSL (T‑DSL) linijų tarifai
      Administracinė procedūra
      Skundžiamas sprendimas
      Procesas
      Šalių reikalavimai
      Dėl teisės
      I –  Dėl pagrindinių reikalavimų panaikinti skundžiamą sprendimą
      A –  Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su EB 82 straipsnio pa˛eidimu
      1.  Dėl pirmosios dalies, susijusios su piktnaudžiavimo nebuvimu, grindžiamu nepakankama ieškovės diskrecija tarifų „žirklių“
         efektui išvengti

      a)  Šalių argumentai
      b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      i) Pirminės pastabos
      ii) Skundžiamas sprendimas
      iii) Dėl piktnaudžiavimo nebuvimo, nulemto nepakankamos ieškovės diskrecijos išvengti tarifų „žirklių“ efekto laikotarpiu nuo 1998 m.
         sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. didinant mažmenines kainas

      iv) Dėl piktnaudžiavimo nebuvimo, nulemto nepakankama ieškovės diskrecija mažinti tarifų „žirklių“ efektą didinant prieigos
         prie ADSL linijų tarifus nuo 2002 m. sausio 1 dienos

      2.  Dėl antros dalies, susijusios su metodo, Komisijos taikyto siekiant konstatuoti tarifų „žirklių“ efektą, neteisėtumu
      a)  Šalių argumentai
      b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      i) Dėl klausimo, ar Komisija skundžiamame sprendime turėjo įrodyti, kad ieškovės mažmeninių kainų taikymas savaime buvo piktnaudžiavimas
      ii) Dėl Komisijos taikomo metodo nustatant tarifų „žirklių“ efektą
      Skundžiamas sprendimas
      Komisijos taikomo metodo teisėtumas
      –  Pirminės pastabos
      –  Dėl tariamo tarifų „žirklių“ efekto nustatymo metodo remiantis vertikaliai integruotos dominuojančią padėtį užimančios
         įmonės tarifais ir sąnaudomis, neatsižvelgiant į specifinę konkurentų padėtį rinkoje, neteisėtumo

      –  Dėl prieštaravimo, susijusio su aplinkybe, kad Komisija atsižvelgė tik į pajamas iš prieigos paslaugų, neatsižvelgdama
         į pajamas iš kitų paslaugų, būtent pokalbių

      –  Dėl prieštaravimo, susijusio su aplinkybe, kad tarpininkavimo paslaugų atžvilgiu nustatant tarifų „žirklių“ efektą buvo
         atsižvelgta į nutraukimo išlaidas

      3.  Dėl trečios dalies, susijusios su tariama skaičiavimo klaida nustatant tarifų „žirklių“ efektą
      a)  Šalių argumentai
      b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      4.  Dėl ketvirtosios dalies, susijusios su nustatyto tarifų „žirklių“ efekto rinkoje nebuvimu
      a)  Šalių argumentai
      b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      B –  Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies trūkumais
      1.  Šalių argumentai
      2.  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      C –  Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su piktnaudžiavimu įgaliojimais, proporcingumo, teisinio saugumo ir teisėtų
         lūkesčių apsaugos principų pažeidimu.

      1.  Šalių argumentai
      2.  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      II –  Dėl nepatenkinus pirmojo reikalavimo pateiktų reikalavimų sumažinti paskirtą baudą
      A –  Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su teisės į gynybą pažeidimu
      1.  Šalių argumentai
      2.  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      B –  Dėl antrojo pagrindo, susijusio su EB 253 straipsnio pa˛eidimu
      1.  Šalių argumentai
      2.  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      C –  Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su ieškovės neatsargių ar tyčinių veiksmų nebuvimu
      1.  Šalių argumentai
      2.  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      D –  Dėl ketvirtojo ir šeštojo pagrindų, atitinkamai susijusių su tuo, jog buvo nepakankamai atsižvelgta į tarifų reguliavimą
         nustatant baudos dydį ir į lengvinančias aplinkybes

      1.  Šalių argumentai
      2.  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      E –  Dėl penktojo pagrindo, susijusio su netinkamu pažeidimo trukmės vertinimu
      1.  Šalių argumentai
      2.  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      Dėl bylinėjimosi išlaidų
      * Proceso kalba: vokiečių.

      1 –	Konfidencialūs duomenys.