title: 2007 m. rugsėjo 13 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Land Oberösterreich ir Austrijos Respublika prieš Europos Bendrijų Komisiją.#Apeliacinis skundas - Direktyva 2001/18/EB - Sprendimas 2003/653/EB - Apgalvotas genetiškai modifikuotų organizmų išleidimas į aplinką - EB 95 straipsnio 5 dalis - Nuo suderinimo priemonės nukrypstančios nacionalinės nuostatos, pagrįstos naujais mokslo įrodymais ir valstybei narei būdinga problema - Rungimosi principas.#Sujungtos bylos C-439/05 P ir C-454/05 P.

text:
      Sujungtos bylos C‑439/05 P ir C‑454/05 P
      Land Oberösterreich ir Austrijos Respublika
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Apeliacinis skundas – Direktyva 2001/18/EB – Sprendimas 2003/653/EB – Apgalvotas genetiškai modifikuotų organizmų išleidimas į aplinką – EB 95 straipsnio 5 dalis – Nuo suderinimo priemonės nukrypstančios nacionalinės nuostatos, pagrįstos naujais mokslo įrodymais ir tam tikrai valstybei
         narei būdinga problema – Rungimosi principas“

      Sprendimo santrauka
      1.        Teisės aktų derinimas – Vieningos rinkos įgyvendinimo priemonės – Naujų nacionalinių leidžiančių nukrypti nuostatų nustatymas
      (EB 95 straipsnio 4 ir 5 dalys)
      2.        Teisės aktų derinimas – Vieningos rinkos įgyvendinimo priemonės – Naujų nacionalinių leidžiančių nukrypti nuostatų nustatymas
      (EB 95 straipsnio 5 dalis)
      1.        Atsižvelgiant į EB 95 straipsnio 5 dalyje numatytos procedūros ypatumus, šios procedūros panašumus su numatytąja šio straipsnio
         4 dalyje bei šių dviejų dalių bendrą tikslą leisti valstybėms narėms nukrypti nuo suderinimo priemonių, Komisija neprivalo
         laikytis rungimosi principo prieš priimdama sprendimą pagal EB 95 straipsnio 5 dalį.

      Iš tikrųjų iš EB 95 straipsnio 5 dalies formuluotės pirmiausia nematyti, kad Komisija privalo išklausyti pranešimą pateikiančią
         valstybę narę prieš priimdama sprendimą, kuriuo patvirtinamos arba atmetamos nagrinėjamos nacionalinės nuostatos. Atsižvelgdami
         į šios procedūros ypatumus, Sutarties autoriai EB 95 straipsnyje tik numatė sąlygas, kurias reikia įvykdyti norint, kad Komisija
         priimtų sprendimą, terminus, per kuriuos pastaroji turi priimti sprendimą patvirtinti arba atmesti, ir galimybę pratęsti terminą.

      Be to, EB 95 straipsnio 5 dalyje numatytą procedūrą, kaip numatytąją to paties straipsnio 4 dalyje, pradeda ne Bendrijos ar
         nacionalinė institucija, bet valstybė narė, o Komisija priima sprendimą tik reaguodama į šią iniciatyvą. Valstybė narė savo
         prašyme gali pareikšti nuomonę dėl nacionalinių nuostatų, kurias ji prašo leisti įtvirtinti, kaip tai aiškiai matyti iš EB 95 straipsnio
         5 dalies, įpareigojančios valstybę narę nurodyti prašymą pagrindžiančius motyvus.

      (žr. 37–38, 43 punktus)
      2.        Nacionalinių priemonių, apie kurias buvo pranešta pagal EB 95 straipsnio 5 dalį, teisėtumas yra glaudžiai susijęs su pranešimą
         pateikiančios valstybės narės pateiktų mokslinių įrodymų vertinimu.

      Iš tikrųjų ši nuostata reikalauja, kad nuo suderinimo priemonės nukrypstančių nacionalinių nuostatų įtvirtinimas dėl šiai
         valstybei narei būdingos problemos, iškilusios nustačius suderinimo priemonę, būtų pagrįstas naujais mokslo įrodymais aplinkos
         ar darbo aplinkos apsaugos srityje ir kad Komisijai turi būti pranešta apie numatytas nuostatas ir jų priėmimo motyvus.

      Šios sąlygos yra kumuliacinės, todėl jos visos turi būti įvykdytos, kad Komisija neatmestų nukrypstančių nacionalinių nuostatų.
      (žr. 56–58 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2007 m. rugsėjo 13 d.(*)

      „Apeliacinis skundas – Direktyva 2001/18/EB – Sprendimas 2003/653/EB – Apgalvotas genetiškai modifikuotų organizmų išleidimas į aplinką – EB 95 straipsnio 5 dalis – Nuo suderinimo priemonės nukrypstančios nacionalinės nuostatos, pagrįstos naujais mokslo įrodymais ir tam tikrai valstybei
         narei būdinga problema – Rungimosi principas“

      Sujungtose bylose C‑439/05 P ir C‑454/05 P
      dėl 2005 m. gruodžio 7 ir 16 d. pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateiktų dviejų apeliacinių skundų,
      Land Oberösterreich, atstovaujama G. Hörmanseder, padedamo advokato F. Mittendorfer,

      Austrijos Respublika, atstovaujama H. Dossi ir A. Hable, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      apeliantės,
      dalyvaujant kitai proceso šaliai:
      Europos Bendrijų Komisijai, atstovaujamai U. Wölker ir M. Patakia, nurodžiusiai adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      atsakovei pirmojoje instancijoje,
      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai J. Klučka (pranešėjas), J. N. Cunha Rodrigues, U. Lõhmus ir A. Ó Caoimh,
      generalinė advokatė E. Sharpston,
      posėdžio sekretorius B. Fülöp, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2007 m. gegužės 15 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2007 m. gegužės 15 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Aukštutinės Austrijos žemė (Land Oberösterreich) ir Austrijos Respublika savo apeliaciniuose skunduose prašo panaikinti 2005 m. spalio 5 d. Europos Bendrijų pirmosios instancijos
         teismo sprendimą Land Oberösterreich ir Austrija prieš Komisiją (T‑366/03 ir T‑235/04, Rink. p. II‑4005; toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo jis atmetė ieškinį dėl 2003 m. rugsėjo
         2 d. Komisijos sprendimo 2003/653/EB dėl nacionalinių nuostatų, draudžiančių naudoti genetiškai modifikuotus organizmus Aukštutinėje
         Austrijoje, pagal EB sutarties 95 straipsnio 5 dalį (OL L 230, p. 34; toliau – ginčijamas sprendimas) panaikinimo.

       Teisinis pagrindas
      2        Amsterdamo sutartis, įsigaliojusi 1999 m. gegužės 1 d., iš esmės pakeitė EB sutarties 100a straipsnį, kuris tapo EB 95 straipsniu.
         EB 95 straipsnio 4–6 dalys nustato:

      „4.      Jei Tarybai arba Komisijai nustačius kurią nors suderinimo priemonę valstybė narė mano, kad 30 straipsnyje nurodytais arba
         su aplinkos ar darbo aplinkos apsauga susijusiais svarbiais sumetimais reikia išlaikyti nacionalines nuostatas, apie tas nuostatas
         ir jų išlaikymo motyvus ji praneša Komisijai.

      5. Be to, nepažeidžiant 4 dalies, jei Tarybai arba Komisijai nustačius kurią nors suderinimo priemonę valstybė narė mano,
         kad dėl jos iškyla būdingų problemų ir todėl jai reikia priimti naujais moksliniais įrodymais pagrįstas nacionalines nuostatas,
         reglamentuojančias aplinkos ar darbo aplinkos apsaugą, apie numatytas nuostatas ir jų priėmimo motyvus ji praneša Komisijai.

      6. Komisija per šešis mėnesius nuo 4 ir 5 dalyse nurodytų pranešimų patvirtina arba atmeta aptartąsias nacionalines nuostatas,
         patikrinusi, ar jos nėra savavališkos diskriminacijos priemonė arba paslėptas valstybių narių tarpusavio prekybos apribojimas
         ir ar jos netrukdo veikti vidaus rinkai.

      Komisijai per šį terminą nepriėmus sprendimo, 4 ir 5 dalyse nurodytos nacionalinės nuostatos laikomos patvirtintomis.
      Kai klausimas sudėtingas ir nėra pavojaus žmonių sveikatai, Komisija gali atitinkamai valstybei narei pranešti, kad šioje
         dalyje nurodytas terminas gali būti pratęstas dar vienam iki šešių mėnesių trunkančiam laikotarpiui.“

      3        2001 m. kovo 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/18/EB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo
         į aplinką ir panaikinanti Tarybos direktyvą 90/220/EEB (OL L 106, p. 1) buvo priimta remiantis EB 95 straipsniu. Remiantis
         šios direktyvos 1 straipsniu, jos tikslas – derinti valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus bei apsaugoti žmonių sveikatą
         ir aplinką tada, kai, pirma, bet kokiais tikslais, išskyrus pateikimo į rinką Bendrijos teritorijoje, į aplinką apgalvotai
         išleidžiami genetiškai modifikuoti organizmai (toliau – GMO), ir, antra, kai Bendrijoje į rinką pateikiami GMO kaip atskiri
         produktai ar esantys kituose produktuose.

      4        Ši direktyva nustato pranešimų ir leidimų, prieš kurių atitinkamai pateikimą ir suteikimą pagal direktyvos 4 straipsnio 3 dalį
         kiekvienu atveju turi būti įvertintas galimas neigiamas poveikis žmonių sveikatai ir aplinkai, kurį gali tiesiogiai ar netiesiogiai
         sukelti genų perkėlimas iš GMO į kitus organizmus, sistemą.

      5        Leidimai, duoti GMO kaip atskirų produktų ar esančių kituose produktuose pateikimui į rinką pagal 1990 m. balandžio 23 d.
         Tarybos direktyvą 90/220/EEB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo į aplinką (OL L 117, p. 15) iki 2002 m.
         spalio 17 d., gali būti atnaujinami iki 2006 m. spalio 17 d., taikant supaprastintą tvarką, numatytą Direktyvos 2001/18 17 straipsnio
         2–9 dalyse.

       Ginčo aplinkybės
      6        2003 m. kovo 13 d. Austrijos Respublika pranešė Komisijai apie 2002 m. Aukštutinės Austrijos genų inžinerijos uždraudimo įstatymo
         (Oberösterreichisches Gentechnik‑Verbotsgesetz; toliau – priemonė, apie kurią buvo pranešta) projektą. Šiuo projektu siekiama
         uždrausti auginti sėklas ir augalus, sudarytus iš GMO arba jų turinčius, bei veisti ir išleisti į aplinką transgenetinius
         gyvūnus medžioklės arba žvejybos tikslais. Pranešimu buvo siekiama EB 95 straipsnio 5 dalies pagrindu gauti leidimą nukrypti
         nuo Direktyvos 2001/18 nuostatų. Pranešimas buvo grindžiamas ataskaita „Žemės ūkio regionai be GMO: metmenų ir įgyvendinimo
         priemonių koncepcija bei analizė“ („GVO freie Bewirtschaftungsgebiete: Konzeption und Analyse von Szenarien und Umsetzungsschritten“),
         kurią parengė W. Müller (toliau – W. Müller ataskaita).

      7        Europos maisto saugos tarnyba (toliau – EMST), Komisijos prašymu išanalizavusi Austrijos Respublikos nurodytų mokslo duomenų
         įrodomosios galios klausimą, 2003 m. liepos 4 d. priėmė nuomonę (toliau – EMST nuomonė), kurioje iš esmės padarė išvadą, kad
         šiuose duomenyse nėra jokių naujų mokslo įrodymų, galinčių pateisinti GMO uždraudimą Aukštutinėje Austrijoje.

      8        Tokiomis aplinkybėmis Komisija priėmė ginčijamą sprendimą. Jame nurodoma, kad Austrijos Respublika nei pateikė naujų mokslo
         įrodymų, nei įrodė, jog Aukštutinei Austrijai yra būdinga problema, kilusi tik po Direktyvos 2001/18 priėmimo ir dėl kurios
         reikia imtis priemonės, apie kurią buvo pranešta. Kadangi nebuvo įvykdytos EB 95 straipsnio 5 dalyje numatytos sąlygos, Komisija
         atmetė Austrijos Respublikos prašymą dėl leidimo nukrypti.

       Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
      9        Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2003 m. lapkričio 3 d. pateiktu pareiškimu Aukštutinė Austrija pareiškė ieškinį
         dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo. Šis ieškinys įregistruotas numeriu T‑366/03.

      10      Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2000 m. lapkričio 13 d. pateiktu pareiškimu Austrija Respublika taip pat pareiškė
         ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo. Šis ieškinys įregistruotas numeriu C‑492/03.

      11      2004 m. birželio 8 d. Teisingumo Teismo nutartimi byla C‑492/03 perduota Pirmosios instancijos teismui. Ši byla įregistruota
         numeriu T‑235/04.

      12      2005 m. vasario 22 d. Pirmosios instancijos teismo ketvirtosios kolegijos pirmininko nutartimi, remiantis Pirmosios instancijos
         teismo procedūros reglamento 50 straipsniu, išklausius šalis, bylos T‑366/03 ir T‑235/04 sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma
         žodinė proceso dalis ir priimtas galutinis sprendimas.

      13      Pirmosios instancijos teismas skundžiamu sprendimu pirmiausia pripažino Aukštutinės Austrijos pareikštą ieškinį priimtinu.
         Jis nusprendė, kad ši žemė yra konkrečiai susijusi su ginčijamu sprendimu, nes jis turi įtakos ne tik teisės aktui, kurio
         leidėja yra Aukštutinė Austrija, bet ir sudaro jai kliūtis vykdyti Austrijos konstitucinių nuostatų suteiktus įgaliojimus
         savo nuožiūra. Pirmosios instancijos teismas taip pat nusprendė, kad Aukštutinė Austrija yra tiesiogiai susijusi su šiuo sprendimu,
         nes nors jis buvo adresuotas Austrijos Respublikai, ši valstybė narė neturėjo jokios diskrecijos vertinti, perduodama jį minėtai
         žemei.

      14      Antra, Pirmosios instancijos teismas atmetė keturis ieškovių pateiktus pagrindus taip, kaip išdėstyta toliau.

      15      Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su rungimosi principo pažeidimu, Pirmosios instancijos teismas konstatavo, inter alia, kad Teisingumo Teismo samprotavimai, išdėstyti 2003 m. kovo 20 d. Sprendime Danija prieš Komisiją (C‑3/00, Rink. p. I‑2643), pagrindžiantys šio principo netaikymą EB 95 straipsnio 4 dalyje nurodytoje procedūroje, gali būti
         taikomi to paties straipsnio 5 dalyje numatytos procedūros atžvilgiu. Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad pastaroji
         procedūra taip pat pradedama valstybės narės prašymu, kuriuo siekiama patvirtinti nacionalines nuostatas, nukrypstančias nuo
         Bendrijos mastu priimtos derinimo priemonės. Jis taip pat pridūrė, kad abi EB 95 straipsnio 4 ir 5 dalyje numatytas procedūras
         pradeda pranešimą pateikianti valstybė narė, kuri gali laisvai išreikšti savo nuomonę dėl prašomo priimti sprendimo, ir kad
         pranešimą pateikusios valstybės narės bei tinkamo vidaus rinkos veikimo interesais abi procedūros turi būti greitai užbaigtos.

      16      Skundžiamo sprendimo 41–44 punktuose Pirmosios instancijos teismas konstatavo:

      „41      Atvirkščiai nei teigia ieškovės, tai, kad procedūra pagal EB 95 straipsnio 5 dalį yra susijusi su nacionalinių priemonių projektais,
         neleidžia atskirti šios procedūros nuo numatytosios šios straipsnio 4 dalyje tuo požiūriu, kad joje taikomas rungimosi principas.
         Šiuo atžvilgiu ieškovės negali pagrįstai remtis faktu, kad skubos reikalavimas nagrinėjant dar neįsigaliojusią nacionalinę
         priemonę yra reikšmingesne toks svarbus, nes Komisija, siekdama užtikinti procedūrą, kurioje taikomas rungimosi principas,
         gali lengvai pratęsti EB 95 straipsnio 6 dalyje nurodytą šešių mėnesių terminą.

      42      Visų pirma šis argumentas nesuderinamas su EB 95 straipsnio 6 dalies tekstu. Pirma, jis vienodai taikomas prašymams dėl leidimo
         nukrypti dėl galiojančių nacionalinių priemonių, nurodytų EB 95 straipsnio 4 dalyje, ir prašymams dėl priemonių projektų,
         kuriems taikoma EB 95 straipsnio 5 dalis. Antra, Komisija gali tik tuomet pasinaudoti teise pratęsti šešių mėnesių terminą
         sprendimui priimti, numatyta EB 95 straipsnio 6 dalies trečiojoje pastraipoje, kai to reikalauja pateikto klausimo sudėtingumas
         ir nėra pavojaus žmonių sveikatai. Taigi aišku, kad EB 95 straipsnio 6 dalies trečioji pastraipa neleidžia Komisijai pratęsti
         šešių mėnesių termino sprendimui priimti dėl vienintelio tikslo – išklausyti valstybę narę, kuri jai pateikė prašymą dėl leidimo
         nukrypti pagal EB 95 straipsnio 5 dalį.

      43      Antra, ieškovių argumentas nesuderinamas su EB 95 straipsnio 5 dalies struktūra. Aplinkybė, jog ši nuostata yra susijusi su
         dar neįsigaliojusia nacionaline priemone, nesumažina intereso, kad Komisija greitai priimtų sprendimą dėl pateikto prašymo
         dėl leidimo nukrypti. Iš tikrųjų greitas šios procedūros užbaigimas išreiškė Sutarties (EB) autorių valią, siekiant apsaugoti
         prašymą pateikusios valstybės narės interesą priimti taikomus teisės aktus bei užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą.

      44      Galiausiai reikia pabrėžti, kad, siekiant nepakenkti Bendrijos teisės privalomam pobūdžiui ir vienodam taikymui, abiejų EB 95 straipsnio
         4 ir 5 dalyse numatytų procedūrų tikslas yra užtikrinti, jog nė viena valstybė narė netaiko nacionalinės teisės akto, nukrypstančio
         nuo suderintų nuostatų, prieš tai negavusi Komisijos patvirtinimo. Laikantis šio požiūrio, tvarka, taikytina nacionalinėms
         priemonėms, apie kurias pranešta pagal EB 95 straipsnio 4 dalį, smarkiai nesiskiria nuo tvarkos, kuri taikoma nacionalinių
         priemonių projektams, apie kuriuos pranešta pagal EB 95 straipsnio 5 dalį. Iš tikrųjų abiejų procedūrų atvejais minėtos priemonės
         netaikomos, kol Komisija priima sprendimą dėl leidimo nukrypti suteikimo. EB 95 straipsnio 5 dalies atžvilgiu ši situacija
         kyla iš minėtų priemonių projektų pobūdžio. Kalbant apie EB 95 straipsnio 4 dalį, pažymėtina, kad ji atsiranda dėl joje nustatytos
         procedūros dalyko. Iš tiesų Teisingumo Teismas yra priminęs, kad priemonės dėl su vidaus rinka susijusių įstatymų ir kitų
         teisės aktų suderinimu būtų neveiksmingos, jei valstybės narės išlaikytų teisę vienašališkai taikyti nuo jų nukrypstantį nacionalinės
         teisės aktą. Todėl valstybė narė turi teisę taikyti nacionalinius teisės aktus, apie kuriuos pranešė pagal EB 95 straipsnio
         4 dalį, tik gavusi Komisijos sprendimą dėl patvirtinimo (pagal analogiją dėl procedūros pagal EB sutarties 100a straipsnio
         4 dalį žr. 1994 m. gegužės 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Prancūzija prieš Komisiją, C‑41/93, Rink. p. I‑1829, 29 ir 30 punktus bei 1999 m. birželio 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Kortas, C‑319/97, Rink. p. I‑3143, 28 punktą).“

      17      Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu, Pirmosios instancijos teismas, be kita ko, konstatavo,
         kad Komisija pateikė detalių ir išsamių argumentų, leidžiančių ginčijamo sprendimo adresatui  susipažinti su šio sprendimo
         faktiniais ir teisiniais motyvais, o Pirmosios instancijos teismui – įgyvendinti savo kontrolės funkciją.

      18      Šiuo klausimu Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 56 straipsnyje konstatavo:

      „Iš tiesų Komisija, atmesdama Austrijos Respublikos prašymą, iš esmės remėsi trimis pagrindais. Pirmiausia ji konstatavo,
         kad ši valstybė narė neįrodė, jog priemonė, apie kurią buvo pranešta, pateisinama naujais mokslo įrodymais aplinkos apsaugos
         srityje ((ginčijamo) sprendimo 63–68 konstatuojamosios dalys). Be to, Komisija laikėsi nuomonės, kad priemonė, apie kurią
         buvo pranešta, nepateisinama jokia Austrijos Respublikai būdinga problema ((ginčijamo sprendimo) 70 ir 71 konstatuojamosios
         dalys). Galiausiai Komisija atmetė Austrijos institucijų argumentus, kuriais nacionalines priemones siekiama pateisinti atsargumo
         principu, nes, jos manymu, jie buvo pernelyg bendri ir nepakankamai pagrįsti ((ginčijamo) sprendimo 72 ir 73 konstatuojamosios
         dalys).“

      19      Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su EB 95 straipsnio 5 dalies pažeidimu, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo
         sprendimo 65–67 punktuose nusprendė:

      „65      (Ginčijamame) sprendime Komisija atmetė Austrijos Respublikos argumentus, kuriais ji siekė įrodyti būdingos problemos egzistavimą
         EB 95 straipsnio 5 dalies prasme, motyvuodama, kad iš pranešimo aiškiai matyti, jog smulkūs ūkiai tikrai nėra Aukštutinės
         Austrijos ypatumas, o būdinga visų valstybių narių savybė. Komisija taip pat pritaikė EMST išvadas, pagal kurias, pirma, „pateikti
         mokslo įrodymai neturi naujų arba tik vietinės reikšmės duomenų apie jau egzistuojančių ar egzistuosiančių genetiškai modifikuotų
         kultūrų arba gyvūnų padarinius aplinkai ir žmonių sveikatai“ ir, antra, „nebuvo pateikta jokių įrodymų, kad šiam Austrijos
         regionui būdingos neįprastos ar savitos ekosistemos, dėl kurių reikia atlikti kitokį rizikos aplinkai vertinimą, negu jis
         atliekamas visos Austrijos arba kitų panašių Europos regionų atžvilgiu“ ((ginčijamo) sprendimo 70 ir 71 konstatuojamosios
         dalys).

      66      Konstatuotina, kad ieškovės nepateikė įrodymų, kurie leistų suabejoti šio įvertinimo pagrįstumu dėl būdingos problemos egzistavimo,
         bet apsiribojo akcentuodamos, kad žemės ūkis yra smulkus, ir pabrėždamos ekologinio žemės ūkio svarbą Aukštutinėje Austrijoje.

      67      Ieškovės pirmiausia nepateikė argumentų paneigti EMST išvadoms, pagal kurias Austrijos Respublika neįrodė, kad Aukštutinės
         Austrijos regionui būdingos neįprastos ar savitos ekosistemos, dėl kurių reikia atlikti kitokį rizikos aplinkai vertinimą,
         negu jis atliekamas visos Austrijos arba kitų panašių Europos regionų atžvilgiu. Kai per posėdį ieškovių buvo paprašyta pareikšti
         nuomonę dėl su GMO susijusios problemos dydžio Aukštutinėje Austrijoje, jos negalėjo nurodyti, ar tokių organizmų egzistavimas
         buvo nustatytas. Aukštutinė Austrija patikslino, kad priemonės, apie kurią buvo pranešta, nustatymas remiasi būgštavimu, jog
         paskelbus apie susitarimo, pagal kurį valstybės narės įsipareigojo laikinai nebeduoti leidimų dėl tokių organizmų, pasibaigimą,
         bus susiduriama su GMO egzistavimo problema. Tokie svarstymai dėl pernelyg bendro jų pobūdžio negali paneigti konkrečių įvertinimų
         (ginčijamame) sprendime.“

      20      Skundžiamo sprendimo 69 punkte Pirmosios instancijos teismas konstatavo:

      „EB 95 straipsnio 5 dalyje įtvirtintos sąlygos yra kumuliacinės, todėl tam, kad prašymas dėl leidimo nukrypti būtų atmestas,
         pakanka neįvykdyti vienos iš jų <...>. Kadangi ieškovėms nepasisekė įrodyti, kad įvykdyta viena iš EB 95 straipsnio 5 dalyje
         įtvirtintų sąlygų, trečiasis ieškinio pagrindas atmestinas kaip nepagrįstas, nesant reikalo nagrinėti kitų skundų ir argumentų.

      21      Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, susijusio su atsargumo principo pažeidimu, Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad
         šis ieškinio pagrindas yra netinkamas, nes Komisijai buvo pateiktas prašymas pagal EB 95 straipsnio 5 dalį ir ji nusprendė,
         jog šio straipsnio taikymo sąlygos neįvykdytos. Pirmosios instancijos teismas, išnagrinėjęs trečiąjį ieškinio pagrindą, konstatavo,
         kad ginčijamas sprendimas nebuvo klaidingas, ir skundžiamo sprendimo 71 punkte nusprendė, kad Komisija galėjo tik atmesti
         jai pateiktą prašymą.

       Dėl apeliacinių skundų
      22      2006 m. birželio 29 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi du apeliaciniai skundai sujungti, kad būtų bendrai vykdoma žodinė
         proceso dalis ir priimtas galutinis sprendimas.

      23      Aukštutinė Austrija ir Austrijos Respublika, grįsdamos savo apeliacinius skundus, iš esmės nurodo du pagrindus dėl panaikinimo,
         susijusius, pirma, su rungimosi principo nesilaikymu, ir, antra, su EB 95 straipsnio 5 dalies pažeidimu.

       Dėl apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su rungimosi principo taikymo sritimi
       Šalių argumentai
      24      Apeliantės priekaištauja Pirmosios instancijos teismui, kad jis pritaikė minėtame sprendime Danija prieš Komisiją Teisingumo Teismo išdėstytus samprotavimus EB 95 straipsnio 4 dalies atžvilgiu, t. y. netaikė rungimosi principo, nors ši
         byla yra susijusi su šio straipsnio 5 dalimi. Yra skirtumas tarp nacionalinės nuostatos, dėl kurios prašoma leisti nukrypti
         pagal minėto straipsnio 4 dalį, nes ji jau galioja ir todėl bent potencialiai kenkia vidaus rinkai, ir tarp nacionalinės nuostatos,
         dėl kurios prašoma leisti nukrypti pagal to paties straipsnio 5 dalį, projekto.

      25      Pirma, apeliantės pastebi, kad Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 44 punkte pateikia nuorodą į Teisingumo
         Teismo praktiką, susijusią su EB sutarties 100a straipsniu. Jos tvirtina, kad ši nuostata nedaro skirtumo tarp egzistuojančių
         nacionalinių nuostatų išlaikymo ir naujų nacionalinių nuostatų priėmimo, o šiuo metu toks skirtumas padarytas EB 95 straipsnio
         4 ir 5 dalyse.

      26      Antra, jos pabrėžia, kad EB 95 straipsnio 5 dalyje nurodyta situacija skiriasi nuo nurodytosios šio straipsnio 4 dalyje, nes
         nacionalinės priemonės projekto atveju geram vidaus rinkos veikimui nereikia jokios ypatingos skubos, mat Komisija, gali lengvai
         pratęsti EB 95 straipsnio 6 dalyje numatytą šešių mėnesių terminą ir užtikinti procedūrą, kurioje taikomas rungimosi principas.

      27      Komisija atsako, jog Pirmosios instancijos teismas, pateikdamas nuorodą į skundžiamo spendimo 44 punkte nurodytą Teisingumo
         Teismo praktiką, remiasi tik šios teismo praktikos aspektu, susijusiu su EB 95 straipsnio 4 ir 5 dalimis, t. y. tuo, kad abiem
         šiose dalyse nurodytais atvejais valstybė narė be išankstinio Komisijos leidimo negali nukrypti nuo suderinimo priemonės.
         Be to, Komisija mano, kad net jeigu įstatymas vis dar yra projektuojamas, interesas, jog sprendimas būtų priimtas kuo greičiau,
         yra galimas.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      28      Pagal EB 95 straipsnį nustačius valstybių narių teisės aktų suderinimo priemones, valstybės narės privalo pranešti Komisijai
         apie nuo šių priemonių nukrypstančias nuostatas tam, kad Komisija jas patvirtintų. Šio straipsnio 4 dalyje nurodomas prieš
         suderinimo priemonių priėmimą egzistuojančių nacionalinių priemonių išlaikymo atvejis, o to paties straipsnio 5 dalis susijusi
         su nacionalinėmis nukrypstančiomis nuostatomis, kurias valstybė narė nori priimti.

      29      Šiame straipsnyje numatytos procedūros pradedamos valstybės narės pranešimu Komisijai apie nacionalines nukrypstančias nuostatas,
         apima etapą, per kurį Komisija atlieka bylos medžiagos vertinimą, skirtą patikrinti, ar tenkinamos reikalaujamos sąlygos,
         ir baigiamos galutiniu sprendimu, kuriuo šios nacionalinės nuostatos leidžiamos arba draudžiamos. Komisija gali priimti sprendimą
         tik patikrinusi, kad nacionalinės nuostatos nėra savavališka diskriminacinė priemonė arba paslėptas prekybos tarp valstybių
         narių apribojimas (žr. 2003 m. sausio 21 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C‑512/99, Rink. p. I‑845, 44 punktą).

      30      Be to, iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad, atsižvelgiant į EB 95 straipsnio 4 dalyje numatytos procedūros ypatumus,
         rungimosi principas jai netaikomas (minėto sprendimo Danija prieš Komisiją 50 punktas).

      31      To paties straipsnio 5 dalyje numatytos procedūros atveju naujų nacionalinių nuostatų priėmimas dėl šiai valstybei narei būdingos
         problemos, kuri iškyla nustačius suderinimo priemonę, turi būti pagrįstas naujais mokslo įrodymais, susijusiais su aplinkos
         apsauga arba darbo sritimi (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Danija prieš Komisiją 57 punktą).

      32      Dėl reikalavimo pagrindžiant prašymą pateikti naujus mokslo įrodymus  Komisija, vertindama šio prašymo pagrįstumą, gali pakviesti
         išorės ekspertus tam, kad būtų gauta jų nuomonė dėl šių įrodymų, kuria galėtų būti pagrįstas galutinis sprendimas.

      33      Komisija pripažino, kad šioje byloje ji pati neturėjo galimybės įvertinti W. Müller ataskaitoje esančių mokslo duomenų, ir
         nurodė, kad todėl, prieš priimdama sprendimą pagal EB 95 straipsnio 5 dalį, ji turėjo paprašyti EMST nuomonės.

      34      Taigi reikia patikrinti, ar rungimosi principas turėtų būti taikomas panašiu kaip apeliančių nurodomu atveju, arba, kaip nuspręsta
         minėtoje byloje Danija prieš Komisiją, EB 95 straipsnio 4 dalies atžvilgiu šis principas netaikomas.

      35      Šiuo atžvilgiu rungimosi principas, kurio laikymąsi užtikrina Teisingumo Teismas, įpareigoja valdžios instituciją išklausyti
         suinteresuotuosius asmenis prieš priimant jiems skirtą sprendimą (2001 m. liepos 10 d. Sprendimo Ismeri Europa prieš Audito Rūmus, C‑315/99 P, Rink. p. I‑5281, 28 punktas ir minėto sprendimo Danija prieš Komisiją 45 punktas).

      36      Pagal Teisingumo Teismo praktiką teisės į gynybą užtikrinimo principas, su kuriuo rungimosi principas yra glaudžiai susijęs,
         taikomas ne tik piliečiams, bet ir valstybėms narėms. Pastarųjų atžvilgiu šis principas buvo pripažintas procedūrose, kurias
         Bendrijos institucija pradėjo prieš suinteresuotąją valstybę narę (be kita ko, žr. minėto sprendimo Danija prieš Prancūziją 46 punktą). Teismas konstatavo, kad teisės į gynybą užtikrinimas bet kokioje procedūroje, pradėtoje prieš asmenį ir galinčioje
         pasibaigti jo nenaudai priimtu aktu, yra pagrindinis Bendrijos teisės principas, kuris turi būti užtikrintas net ir nesant
         specialių procedūrą reglamentuojančių teisės aktų (be kita ko, žr. 1992 m. vasario 12 d. Sprendimo Nyderlandai ir kt. prieš Komisiją, C‑48/90 ir C‑66/90, Rink. p. I‑565, 44 punktą; 2000 m. spalio 5 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C‑288/96, Rink. p. I‑8237, 99 punktą ir 2005 m. birželio 9 d. Sprendimo Ispanija prieš Komisiją, C‑287/02, Rink. p. I‑5093, 37 punktą).

      37      Tačiau iš EB 95 straipsnio 5 dalies formuluotės pirmiausia nematyti, kad Komisija privalo išklausyti pranešimą pateikiančią
         valstybę narę prieš priimdama sprendimą, kuriuo patvirtinamos arba atmetamos nagrinėjamos nacionalinės nuostatos. Atsižvelgdamas
         į šios procedūros ypatumus, Bendrijos teisės aktų leidėjas EB 95 straipsnyje tik numatė sąlygas, kurias reikia įvykdyti norint,
         kad Komisija priimtų sprendimą, terminus, per kuriuos pastaroji turi priimti sprendimą patvirtinti arba atmesti, ir galimybę
         pratęsti terminą.

      38      Beje, EB 95 straipsnio 5 dalyje numatytą procedūrą, kaip numatytąją to paties straipsnio 4 dalyje, kaip konstatuota šio sprendimo
         29 punkte, pradeda ne Bendrijos ar nacionalinė institucija, bet valstybė narė, o Komisija priima sprendimą tik reaguodama
         į šią iniciatyvą. Valstybė narė savo prašyme gali pareikšti nuomonę dėl nacionalinių nuostatų, kurias ji prašo leisti įtvirtinti,
         kaip tai aiškiai matyti iš EB 95 straipsnio 5 dalies, įpareigojančios valstybę narę nurodyti prašymą pagrindžiančius motyvus.

      39      Be to, Komisija privalo turėti galimybę per jai nustatytus terminus gauti, jos manymu, reikalingą informaciją, neprivalėdama
         išklausyti pranešimą pateikiančios valstybės narės iki sprendimo priėmimo (dėl EB 95 straipsnio 4 dalyje numatytos procedūros,
         kuriai taikomi tie patys terminai kaip ir to paties straipsnio 5 dalyje numatytoje procedūroje, žr. minėto sprendimo Danija prieš Komisiją 48 punktą).

      40      Reikia pabrėžti, kad pagal EB 95 straipsnio 6 dalies antrąją pastraipą nacionalinės nukrypstančios nuostatos laikomos patvirtintomis,
         jeigu Komisija nepriima sprendimo per tam tikrą terminą. Be to, pagal tos pačios dalies trečiąją pastraipą šio termino pratęsti
         negalima, kai klausimas nėra sudėtingas ir kai nėra pavojaus žmonių sveikatai.

      41      Sutarties autoriai norėjo, kad ir pranešimą pateikusios valstybės narės, ir tinkamo vidaus rinkos veikimo interesais šiame
         straipsnyje numatyta procedūra būtų greitai užbaigta. Šis tikslas yra sunkiai suderinamas su ilgai trunkančio keitimosi informacija
         ir argumentais reikalavimu.

      42      Galiausiai reikia pridurti, kad Pirmosios instancijos teismas, skundžiamo sprendimo 44 punkte nurodydamas Teisingumo Teismo
         praktiką dėl EB sutarties 100a straipsnio 4 dalies procedūros, tik norėjo pabrėžti, jog egzistuoja valstybei narei nustatyta
         sąlyga dėl galimybės nukrypti nuo Bendrijos lygmeniu priimtos suderinimo priemonės, t. y. pareiga gauti išankstinį Komisijos
         patvirtinimą. Ši sąlyga taikoma ir EB 95 straipsnio 4 ir 5 dalių atvejais, nes ją turi tenkinti ir valstybė narė, kuri pagal
         EB 95 straipsnio 4 dalį praneša apie jau galiojančius teisės aktus, ir valstybė narė, kuri pagal to paties straipsnio 5 dalį
         praneša apie įstatymo projektą. Todėl šiose dviejose dalyse nurodytoms priemonėms, kaip nurodė generalinė advokatė savo išvados
         85 punkte, taikomi tokie patys principai.

      43      Pagaliau, atsižvelgiant į EB 95 straipsnio 5 dalyje numatytos procedūros ypatumus, šios procedūros panašumus su numatytąja
         šio straipsnio 4 dalyje bei šių dviejų dalių bendrą tikslą leisti valstybėms narėms nukrypti nuo suderinimo priemonių nereikia
         priimti kitokio sprendimo negu priimtas dėl EB 95 straipsnio 4 dalies. Vadinasi, Komisija neprivalo laikytis rungimosi principo
         iki sprendimo priėmimo pagal EB 95 straipsnio 5 dalį (šiuo klausimu dėl EB 95 straipsnio 4 dalies žr. minėto sprendimo Danija prieš Komisiją 50 punktą).

      44      Todėl Pirmosios instancijos teismas teisingai manė, jog rungimosi principas neturi būti taikomas EB 95 straipsnio 5 dalyje
         numatytoje procedūroje.

      45      Vadinasi, pagrindas dėl rungimosi principo nesilaikymo turi būti atmestas.

       Dėl apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su EB 95 straipsnio 5 dalies pažeidimu
       Šalių argumentai
      46      Apeliantės visų pirma nurodo, kad skundžiamame sprendime ieškinio pagrindo dėl Sutarties pažeidimo nagrinėjamas apsiribojo
         tik sąlyga, susijusia su būdingos problemos egzistavimu, ir kad dėl to Pirmosios instancijos teismas pažeidė jų teisę būti
         išklausytoms.

      47      Austrijos Respublika priduria, kad nauji mokslo įrodymai yra pagrindinis EB 95 straipsnio 5 dalies elementas ir kad Pirmosios
         instancijos teismas, net vertindamas sąlygą, susijusią su valstybei narei būdingos problemos egzistavimu, negali neišnagrinėti
         genetiškai modifikuotų ir natūralių kultūrų koegzistavimo, nepakankamo rizikos įvertinimo ir atsargumo principo klausimų.
         Jos nuomone, Komisija iki galo neatliko mokslinės rizikos analizės, neatsižvelgė į teisę būti išklausytam ir galiausiai neatliko
         savo pareigos motyvuoti.

      48      Toliau apeliantės kritikuoja skundžiamo sprendimo 67 punktą tiek, kiek jis būdingos problemos EB 95 straipsnio 5 dalies prasme
         nebuvimą šioje byloje grindžia tuo, kad nebuvo įrodyta, jog GMO yra Aukštutinės Austrijos teritorijoje. Šiuo atžvilgiu skundžiamas
         sprendimas prieštarautų pareigai remtis aukštu apsaugos lygiu pagal minėtą EB 95 straipsnį priimant nuostatas sveikatos, saugumo,
         aplinkos ir vartotojų apsaugos srityse.

      49      Austrijos Respublika priduria, kad per griežtai aiškindami sąlygas, susijusias su būdingos problemos egzistavimu, nepakankamai
         įvertindami riziką ir naujus mokslo įrodymus bei neatsižvelgdami į atsargumo principą, Komisija ir Pirmosios instancijos teismas
         iš esmės nulėmė ginčo sprendimą ir pažeidė jos interesus.

      50      Komisija atsakydama tvirtina, kad klausimu, ar Pirmosios instancijos teismas tinkamai išnagrinėjo jam pateikto ginčo aplinkybes,
         siekiama nustatyti, ar buvo padarytas Bendrijos teisės pažeidimas, o ne ar buvo pažeista procedūra dėl nepakankamo motyvavimo.

      51      Komisija nurodo, kad naujų mokslo įrodymų buvimas ir aplinkos apsauga nepriskiriami būdingą problemą sudarančioms sąlygoms,
         o prilyginami šiai problemai, nes visos EB 95 straipsnio 5 dalyje numatytos sąlygos yra kumuliacinės. Todėl Pirmosios instancijos
         teismas, konstatavęs, kad nebuvo tenkinama sąlyga, susijusi su būdingos problemos egzistavimu, teisingai atmetė ieškinį.

      52      Dėl atsargumo principo Komisija teigia, kad skundžiamo sprendimo 71 punkte Pirmosios instancijos teismas teisingai paaiškino
         ieškinio pagrindo, susijusio su šio principo pažeidimu, atmetimo motyvus ir kad Austrijos Respublika bent jau aiškiai ir išsamiai
         neginčijo šios sprendimo dalies.

      53      Komisijos nuomone, išvados dėl tariamų Komisijos pareigų neatlikimo prašymo nagrinėjimo procedūroje bei argumentai, susiję
         su teisės į gynybą užtikrinimo principu, nėra svarbūs sprendžiant klausimą, ar skundžiamame sprendime padaryta teisės klaida.
         Argumentai dėl teisės į gynybą užtikrinimo principo yra nepriimtini, nes jie nepatvirtinti ir bet kuriuo atveju akivaizdžiai
         nepagrįsti, nes Austrijos Respublikos teisė būti išklausytai per procedūrą Pirmosios instancijos teisme jokiu būdu nebuvo
         apribota.

      54      Galiausiai apeliantės mano, kad procedūros pažeidimas, kuriuo jos remiasi, pagrįstas vertinimo klaida ir todėl jis yra apeliacinio
         skundo pagrindas, susijęs su Bendrijos teisės pažeidimu. Jų nuomone, terminas „unikali“ neturi būti laikomas žodžio „būdinga“
         sinonimu. EB 95 straipsnio 5 dalyje nurodytos problemos turi būti suprantamos kaip ypatingos, bet jokiu būdu ne kaip unikalios
         problemos, būdingos vienai valstybei narei arba vienam regionui. Apeliantės mano, kad Pirmosios instancijos teismas, nepaisydamas
         termino „būdinga“ reikšmės, suklydo nenagrinėdamas kitų EB 95 straipsnio 5 dalyje nustatytų sąlygų ir todėl pažeidė Bendrijos
         teisę šiuo klausimu.

      55      Komisija atsakydama tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas jokiu būdu neturėjo detaliai išnagrinėti sąlygos, susijusios
         su būdingos problemos egzistavimu, ir mano, kad apeliantės neįvykdė joms nustatytos pareigos pateikti įrodymų pagal EB 95 straipsnio
         5 dalį, nes jos savo argumentus grindė tik smulkiais žemės ūkiais ir ekologinio žemės ūkio svarba. Komisijos nuomone, būdingos
         problemos atveju būdingos ar savitos ekosistemos, dėl kurios reikia atlikti kitokį rizikos aplinkai vertinimą, negu jis atliekamas
         pagal Direktyvą 2001/18 kitų panašių Europos regionų atžvilgiu, buvimas pagrindžia leidimą nukrypti nuo šios direktyvos. Komisija
         nurodo, kad apeliantės nepateikė šiuo klausimu reikalingų įrodymų.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      56      Visų pirma reikia priminti, kad nacionalinių priemonių, apie kurias buvo pranešta pagal EB 95 straipsnio 5 dalį, teisėtumas
         yra glaudžiai susijęs su pranešimą pateikiančios valstybės narės pateiktų mokslinių įrodymų vertinimu.

      57      Iš tikrųjų ši nuostata reikalauja, kad nuo suderinimo priemonės nukrypstančių nacionalinių nuostatų įtvirtinimas dėl šiai
         valstybei narei būdingos problemos, iškilusios nustačius derinimo priemonę, būtų pagrįstas naujais mokslo įrodymais aplinkos
         ar darbo aplinkos apsaugos srityje ir kad Komisijai turi būti pranešta apie numatytas nuostatas ir jų priėmimo motyvus (minėto
         2003 m. sausio 21 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C‑512/99, Rink. p. I‑845, 80 punktas).

      58      Šios sąlygos yra kumuliacinės, todėl jos visos turi būti įvykdytos, kad Komisija neatmestų nukrypstančių nacionalinių nuostatų
         (žr. minėto 2003 m. sausio 21 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C‑512/99, Rink. p. I‑845, 81 punktą).

      59      Šiuo klausimu reikia priminti, kad šioje byloje šalys neginčijo minėto kumuliacinio pobūdžio.

      60      Galiausiai apeliantės savo apeliaciniuose skunduose ginčijo skundžiamą sprendimą, be kita ko, tiek, kiek Pirmosios instancijos
         teismas atmetė jų argumentus dėl Komisijos atlikto sąlygos, susijusios su pranešimą pateikiančiai valstybei narei būdingos
         problemos egzistavimu, vertinimo.

      61      Skundžiamo sprendimo 66 ir 67 punktuose Pirmosios instancijos teismas iš tikrųjų konstatavo, kad ieškovės nepateikė įrodymų,
         leidžiančių suabejoti šio įvertinimo pagrįstumu dėl būdingos problemos egzistavimo, ir apsiribojo akcentuodamos, jog žemės
         ūkis yra smulkus, bei pabrėždamos ekologinio žemės ūkio svarbą Aukštutinėje Austrijoje. Jis pridūrė, kad ieškovės nesirėmė
         argumentais, skirtais paneigti EMST išvadas, pagal kurias Austrijos Respublika neįrodė, jog Aukštutinės Austrijos regionui
         būdingos neįprastos ar savitos ekosistemos, dėl kurių reikia atlikti kitokį rizikos aplinkai vertinimą, negu jis atliekamas
         visos Austrijos arba kitų panašių Europos regionų atžvilgiu. Jo nuomone, tokie ieškovių svarstymai dėl pernelyg bendro jų
         pobūdžio negali paneigti konkrečių įvertinimų ginčijamame sprendime.

      62      Šiame sprendime Komisija pabrėžė, kad Austrijos Respublika neįrodė, jog Aukštutinės Austrijos teritorijoje egzistuoja būdinga
         problema EB 95 straipsnio 5 dalies prasme, atsiradusi priėmus Direktyvą 2001/18.

      63      Šis sprendimas buvo priimtas po EMST nuomonės, kurioje nustatyta, kad nėra mokslo įrodymų, patvirtinančių, jog egzistuoja
         būdinga problema. Ši agentūra  laikėsi nuomonės, kad nebuvo pateikta jokių mokslo duomenų, įrodančių neįprastų ar savitų ekosistemų,
         dėl kurių reikia atlikti kitokį rizikos aplinkai vertinimą, negu jis atliekamas visos Austrijos arba kitų panašių Europos
         regionų atžvilgiu, egzistavimą. Ši agentūra padarė išvadą, kad W. Müller ataskaitoje nebuvo jokios naujos informacijos, galinčios
         lemti Direktyvos 2001/18 nuostatų negaliojimą.

      64      Šiuo atžvilgiu neatrodo, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą nurodydamas, jog Komisija atsižvelgė į EMST
         išvadas dėl mokslo įrodymų, patvirtinančių būdingos problemos egzistavimą, nebuvimo.

      65      Be to, priešingai tam, ką teigia apeliantės, Pirmosios instancijos teismas suprato EB 95 straipsnio 5 dalyje nurodyto termino
         „būdinga“ prasmę, nes jis nemanė, kad tam, jog šioje nuostatoje nustatytos sąlygos būtų įvykdytos, reikia įrodyti „unikalios“
         problemos, kurios sąvoka yra siauresnė už „būdingos“ problemos sąvoką, egzistavimą.

      66      Šiuo klausimu Pirmosios instancijos teismas skundžiamame sprendime perėmė Komisijos ir EMST išvadas tam, kad konstatuotų,
         jog Austrijos Respublika nepateikė jokių mokslo duomenų, be kita ko, įrodančių „neįprastų“ ekosistemų egzistavimą.

      67      Ginčijamo sprendimo versijoje vokiečių kalba, kuri yra autentiška, pateikiama nuoroda į „ungewöhnliches Ökosystem“, o EMST
         nuomonėje anglų kalba – į „unusual ecosystems“, todėl terminų „einzigartiges“ ir „unique“ vartojimas atitinkamai ginčijamo
         sprendimo versijoje vokiečių kalba ir EMST nuomonėje yra nereikšmingas.

      68      Reikia pridurti, kad atsižvelgiant į tai, jog apeliantės nepateikė duomenų, leidžiančių suabejoti įvertinimo, susijusio su
         mokslo įrodymų, patvirtinančių būdingos problemos egzistavimą, pagrįstumu, ir todėl nebuvo įvykdyta viena iš EB 95 straipsnio
         5 dalyje nustatytų sąlygų, neatrodo, kad Pirmosios instancijos teismas šiuo atžvilgiu padarė teisės klaidą.

      69      Galiausiai iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad dėl to, jog EB 95 straipsnio 5 dalyje numatytos sąlygos yra kumuliacinės,
         nereikia nagrinėti visų šių sąlygų, jeigu konstatuota, kad viena iš jų nėra įvykdyta (šiuo klausimu žr. minėto 2003 m. sausio
         21 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją 88 punktą).

      70      Taigi Pirmosios instancijos teismas, nustatęs, kad neįvykdyta valstybei narei būdingos problemos sąlyga, teisingai atmetė
         ieškinį netirdamas, ar kitos sąlygos yra tenkinamos.

      71      Todėl apeliančių argumentai, susiję su tuo, kad Pirmosios instancijos teismas apsiribojo valstybei narei būdingos problemos
         egzistavimo sąlygos analize, ir su teise būti išklausytam, pareiga motyvuoti bei teise į gynybą, nėra pagrįsti

      72      Šiomis sąlygomis reikia konstatuoti, kad Pirmosios instancijos teismas, atmesdamas ieškinius, nepažeidė EB 95 straipsnio 5 dalies.

      73      Vadinasi, antrasis apeliančių pateiktas pagrindas yra nepagrįstas ir apeliacinius skundus reikia atmesti.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      74      Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį,
         pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti
         bylinėjimosi išlaidas ir Aukštutinės Austrijos žemė ir Austrijos Respublika pralaimėjo bylą, jos turi jas padengti.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      1.      Atmesti apeliacinius skundus.
      2.      Land Oberösterreich (Aukštutinė Austrija) ir Austrijos Respublika padengia bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


title: 2011 m. vasario 17 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # J & F Participações SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo "Friboi" paraiška - Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas FRIBO - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybė supainioti - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas - Ankstesnio prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų - Reglamento Nr. 207/2009 42 straipsnio 2 ir 3 dalys. # Byla T-324/09.

text:
      2011 m. vasario 17 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas J & F Participações prieš VRDT – Plusfood Wrexham (Friboi)
      (Byla T‑324/09)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo „Friboi“ paraiška – Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas FRIBO – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Ankstesnio prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų – Reglamento Nr. 207/2009 42 straipsnio 2 ir 3 dalys“
      1.                     Bendrijos prekių ženklas – Trečiųjų šalių pastabos ir protestas – Protesto nagrinėjimas – Ankstesnio prekių ženklo naudojimo
            įrodymas – Naudojimas iš tikrųjų – Sąvoka – Vertinimo kriterijai (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 42 straipsnio 2 ir 3 dalys)
            (žr. 26–27 punktus)
      2.                     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti
            su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 45, 69 punktus)
      Dalykas

         Ieškinys dėl 2009 m. balandžio 22 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 824/2008‑1), susijusio su protesto
                  procedūra tarp

               Fribo Foods Ltd
               ir
               Agropecuaria Friboi, Ltda.
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               J & F Participações SA

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               vaizdinis prekių ženklas „Friboi“ 29 klasės prekėms

               Prekių ženklo ar žymens, kuriuo grindžiamas protestas, savininkas:

               Plusfood Wrexham Ltd

               Prekių ženklas ar žymuo, kuriuo grindžiamas protestas:

               žodinis Jungtinės Karalystės prekių ženklas FRIBO 29 klasės prekėms, vaizdinis Jungtinės Karalystės prekių ženklas „fribo“
                  29 klasės prekėms, žodinis Vokietijos prekių ženklas FRIBO 29 klasės prekėms, vaizdinis Vokietijos prekių ženklas FRIBO 29 klasės
                  prekėms, žodinis Prancūzijos prekių ženklas FRIBO 29 klasės prekėms, vaizdinis Prancūzijos prekių ženklas FRIBO 29 klasės
                  prekėms, žodinis Italijos prekių ženklas FRIBO 29 klasės prekėms, vaizdinis Italijos prekių ženklas FRIBO 29 klasės prekėms

               Protestų skyriaus sprendimas:

               patenkinti protestą

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               iš dalies patenkinti apeliaciją.

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš J & F Participações SA bylinėjimosi išlaidas.


title: 2004 m. birželio 10 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Pierre Eveillard prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai. # Byla T-258/01.

text:
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (penktoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2004 m. birželio 10 d.
      Byla T-258/01
      Pierre Eveillard
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Pareigūnai – Drausmė – Perkėlimas į žemesnės pakopos pareigas – Pareigūnų tarnybos nuostatų 11 ir 14 straipsniai – Sutartis dėl Komisijos pastatų apsaugos“
      Visas tekstas prancūzų kalba II - 0000
      Dalykas:      Ieškinys, pareikštas dėl prašymo panaikinti 2001 m. birželio 25 d. Komisijos sprendimą atmesti 2001 m. kovo 13 d. ieškovo
         skundą, kuriuo jis ginčijo 2000 m. gruodžio 19 d. Paskyrimų tarnybos sprendimą paskirti jam drausminę nuobaudą perkeliant
         jį į dviem pakopomis žemesnes pareigas.

      Sprendimas:      Panaikinti 2000 m. gruodžio 19 d. sprendimą paskirti ieškovui nuobaudą perkeliant jį į dviem pakopomis žemesnes pareigas.
         Komisija padengia visas bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.     Pareigūnai – Ieškinys – Ieškinys, pareikštas dėl sprendimo atmesti skundą –Priimtinumas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 str. ir 91 str.)
      2.     Pareigūnai – Teisės ir pareigos – B kategorijos pareigūno pasiūlymas įdarbinti atitinkamą personalą vykdyti administracinį
            darbą pagal sutartį dėl apsaugos – Paplitusi vadovybės skatinama praktika, kuri nėra sukčiavimas – Tarnybinių pareigų pažeidimas
            – Nebuvimas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 11 str.)
      1.     Pareigūno ieškiniu, formaliai pareikštu dėl priimto aiškaus arba numanomo sprendimo atmesti išankstinį administracinį skundą,
         paduotą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį, kreipiamasi į Pirmosios instancijos teismą dėl skundžiamo
         asmens nenaudai priimto akto.

      (žr. 30 punktą)
      Nuoroda: 1989 m. sausio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Vainker prieš Parlamentą, 293/87, Rink. p. 23, 8 punktas; 1992 m. gruodžio 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Williams prieš Audito rūmus, T‑33/91, Rink. p. II‑2499, 23 punktas; 1996 m. spalio 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Capitanio prieš Komisiją, T‑36/94, Rink. VT p. I‑A‑449 ir p. II‑1279, 33 punktas

      2.     Neteisinga B kategorijos pareigūną, kuris pagal Nuostatų 5 straipsnio 1 dalį atlieka vykdomąsias, o ne A kategorijos pareigūnams
         priskiriamas valdymo funkcijas, kaltinti pažeidus tarnybines pareigas vien dėl to, kad vykdant sutartį dėl apsaugos jis pasiūlė
         įdarbinti asmenis atlikti administracinį darbą institucijos padaliniuose, nors tokią praktiką taikė įvairūs Komisijos padaliniai,
         ji buvo paplitusi, ją diegti paskatino institucijos vadovybė, ir kuri, nors ir neteisėta, nebuvo sukčiavimas.

      (žr. 47 punktą)


1990 m. birželio 6 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Hauptzollamt Frankfurt am Main-Ost prieš Deutsche Olivetti GmbH. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Muitinė vertė. # Byla C-17/89.


Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas 2004 m. sausio 7 d. # The Queen, prašoma Delena Wells prašymu, prieš Secretary of State for Transport, Local Government and the Regions. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) - Jungtinė Karalystė. # Direktyva 85/337/EEB. # Byla C-201/02.


1989 m. gruodžio 14 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Schweizerische Lactina Panchaud AG prieš Bundesamt für Ernährung und Forstwirtschaft. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Vokietija. # Žemės ūkis. # Byla C-346/88.


1993 m. sausio 21 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Deutsche Shell AG prieš Hauptzollamt Hamburg-Harburg. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Finanzgericht Hamburg - Vokietija. # Byla C-188/91.


title: 2011 m. rugsėjo 29 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # adidas AG prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo, vaizduojančio batą su dviem juostelėmis ant šono, paraiška - Ankstesnis nacionalinis prekių ženklas, vaizduojantis batą su trimis juostelėmis ant šono - Santykinis atmetimo pagrindas - Ankstesnės teisės įrodymo nebuvimas - Esminių aplinkybių, įrodančių ankstesnio prekių ženklo įregistravimą, nepateikimas - Reglamento (EB) Nr. 2868/95 16 taisyklės 3 dalis, 17 taisyklės 2 dalis ir 20 taisyklės 2 dalis. # Byla T-479/08.

text:
      2011 m. rugsėjo 29 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas adidas prieš VRDT – Patrick Holding (bato su dviem juostelėmis vaizdavimas)
      (Byla T‑479/08)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo, vaizduojančio batą su dviem juostelėmis ant šono, paraiška – Ankstesnis nacionalinis prekių ženklas, vaizduojantis batą su trimis juostelėmis ant šono – Santykinis atmetimo pagrindas – Ankstesnės teisės nepagrindimas – Esminių aplinkybių, įrodančių ankstesnio prekių ženklo įregistravimą, nepateikimas – Reglamento (EB) Nr. 2868/95 16 taisyklės 3 dalis, 17 taisyklės 2 dalis ir 20 taisyklės 2 dalis“
      Bendrijos prekių ženklas – Trečiųjų šalių pastabos ir protestas – Protesto nagrinėjimas – Ankstesnio prekių ženklo registravimo pažymėjimo vertimo nepateikimas per nustatytą terminą – Poveikis procedūrai Protesto skyriuje (Komisijos reglamento Nr. 2868/95 1 straipsnio 17 taisyklės 2 dalis) (žr. 32, 33 punktus)
      Dalykas

         Ieškinys dėl 2008 m. rugpjūčio 27 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 849/2007‑2), susijusio su protesto
                  procedūra tarp

               adidas AG
                ir
               Patrick Holding ApS
               , panaikinimo.
            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš adidas AG bylinėjimosi išlaidas.


title: 2008 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Sopropé - Organizações de Calçado Lda prieš Fazenda Pública.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Supremo Tribunal Administrativo - Portugalija.#Bendrijos muitinės kodeksas - Teisės į gynybą užtikrinimo principas - Importo muitų išieškojimas a posteriori.#Byla C-349/07.

text:
      Byla C‑349/07
      Sopropé − Organizações de Calçado Lda
      prieš
      Fazenda Pública
      (Supremo Tribunal Administrativo prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Bendrijos muitinės kodeksas – Teisės į gynybą užtikrinimo principas – Importo muitų išieškojimas išleidus prekes“
      Sprendimo santrauka
      1.        Bendrijos teisė – Bendrieji teisės principai – Pagrindinės teisės – Teisė į gynybą – Nacionalinėje teisėje įtvirtintas su
            muitų išieškojimo procedūra susijęs terminas
      (ES 6 straipsnis)
      2.        Europos Bendrijų nuosavi ištekliai – Importo ir eksporto muitų išieškojimas išleidus prekes – Teisė į gynybą
      (ES 6 straipsnis)
      1.        Kiek tai susiję su skolos muitinei išieškojimu, siekiant pradėti importo skolos muitinei išieškojimą a posteriori, muitinės tvarkos pažeidimu įtariamam importuotojui nustatytas nuo aštuonių iki penkiolikos dienų terminas pateikti pastabas
         iš esmės atitinka Bendrijos teisės reikalavimus.

      Dėl tokio laikotarpio naudojimasis pagal Bendrijos teisės sistemą suteikiama teise į gynybą iš principo netampa praktiškai
         neįmanomas arba pernelyg sudėtingas. Įmonės, kurioms ši procedūra gali būti svarbi, yra importo veikla užsiimančios specialistės.
         Be to, pagal taikytinus Bendrijos teisės aktus šios įmonės privalo gebėti pagrįsti visų vykdytų operacijų teisėtumą, kai atliekamas
         patikrinimas. Galiausiai, vadovaujantis bendruoju Europos bendrijos interesu, būtent – kuo skubiau išieškoti pajamas, reikalaujama
         tikrinimą vykdyti greitai ir efektyviai.

      (žr. 41, 52 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      2.        Atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas turi nustatyti, ar, vykdant importo muitų
         išieškojimą a posteriori, šiam importuotojui faktiškai nustatytas terminas suteikė jam realią galimybę būti naudingai išklausytam muitinės įstaigos.

      Šiuo klausimu gali būti vadovaujamasi įvairiais kriterijais. Kalbant apie importą iš Azijos šalių, gali būti svarbios tokios
         aplinkybės, kaip antai nagrinėjamų operacijų sudėtingumas, atstumas ar įprastų ryšių su kompetentingomis vietinės valdžios
         institucijomis kokybė. Be to, reikia atsižvelgti į įmonės dydį ir į tai, ar ji palaiko įprastus komercinius ryšius su nagrinėjama
         valstybe. Taip pat reikia atsižvelgti ir į aplinkybes, galinčias padėti įrodyti, jog suinteresuota įmonė bet kuriuo atveju
         buvo išklausyta vykdant tyrimą. Taigi, iš keletą mėnesių trukusios patikrinimo procedūros, apimančios tikrinimus vietoje,
         bei atitinkamos įmonės apklausos, kurios parodymai buvo pridėti prie bylos, galima daryti išvadą, kad ši įmonė žinojo priežastis,
         dėl kurių buvo atliekamas patikrinimas, ir apie jai inkriminuojamų faktų pobūdį.

      Atsižvelgęs į laikotarpį nuo dienos, kai atitinkama administracija gavo importuotojo pastabas, iki administracijos sprendimo
         priėmimo dienos, nacionalinis teismas taip pat turi įvertinti, ar galima laikyti, kad ji tinkamai atsižvelgė į pateiktas pastabas.

      (žr. 44–46, 53–54, rezoliucinės dalies 2–3 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. gruodžio 18 d.(*)

      „Bendrijos muitinės kodeksas – Teisės į gynybą užtikrinimo principas – Importo muitų išieškojimas išleidus prekes“
      Byloje C‑349/07
      dėl 2007 m. birželio 12 d. Supremo Tribunal Administrativo (Portugalija) sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2007 m. liepos 27 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti
         prejudicinį sprendimą byloje

      Sopropé - Organizações de Calçado, Lda
      prieš
      Fazenda Pública,

      dalyvaujant
      Ministério Público,

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro C. W. A. Timmermans, kolegijos pirmininkas J.‑C. Bonichot (pranešėjas), teisėjai K. Schiemann, P. Kūris ir L. Bay
         Larsen,

      generalinė advokatė V. Trstenjak,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, pagrindinė administratorė,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Sopropé - Organizações de Calçado, Lda, atstovaujamos advokato A. Caneira,
      –        Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos H. Ventura, C. Guerra Santos ir L. Fernandes,
      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos I. M. Braguglia, padedamo avvocato dello Stato G. Albenzio,

      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos S. Schønberg ir P. Guerra e Andrade,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. spalio 2 d. posėdžiui,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl teisės į gynybą užtikrinimo principo išaiškinimo.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą tarp bendrovės Sopropé – Organizações de Calçado Lda (toliau – Sopropé) ir Fazenda Pública (Valstybės iždas) dėl prašymo išieškoti a posteriori skolą muitinei, nustatytą patikrinus šios bendrovės nuo 2000 m. iki 2002 m. į Portugaliją importuotų prekių kilmę.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 2913/92, nustatantį Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1), iš dalies
         pakeitė 2000 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas Nr. 2700/2000 (OL L 311, p. 17, toliau – Muitinės
         kodeksas).

      4        Muitinės kodekso VII antraštinės dalies 3 skyriaus 217–232 straipsniuose reglamentuojamas skolos muitinei išieškojimas.

      5        Muitinės kodekso 221 straipsnio 1 dalyje nurodyta:

      „Įtraukus muito sumą į apskaitą, apie ją taikant atitinkamas procedūras turi būti pranešama skolininkui.“
      6        Pagal Muitinės kodekso 222 straipsnio 1 dalies a punktą:

      „1. Skolininkai turi sumokėti muitų sumas, apie kurias pranešta vadovaujantis 221 straipsniu, per tokius laikotarpius:
      a) jeigu asmeniui nesuteikta teisė naudotis jokiomis mokėjimo galimybėmis, nustatytomis 224–229 straipsniuose, jis turi įvykdyti
         mokėjimo prievolę per nustatytą laikotarpį.

      Nepažeidžiant 244 straipsnio antrosios pastraipos, to laikotarpio trukmė neturi viršyti dešimties dienų, skaičiuojant nuo
         tos dienos, kai skolininkui buvo pranešta apie mokėtiną muito sumą, o tais atvejais, kai laikantis 218 straipsnio 1 dalies
         antrojoje pastraipoje nustatytų sąlygų į apskaitą įtraukiama bendra muitų suma, turi būti nustatoma tokia jo trukmė, kad skolininkui
         nebūtų sudaryta galimybė gauti mokėjimo laikotarpį, kuris būtų ilgesnis už laikotarpį, duodamą suteikus teisę į mokėjimo atidėjimą.

      <...>“.
      7        Muitinės kodekso VII antraštinės dalies 243–246 straipsniuose reglamentuojama teisė pateikti skundą.

      8        Pagal šio kodekso 245 straipsnį:

      „Apskundimo procedūros taikymo tvarką nustato valstybių narių nuostatos.“
       Nacionalinės teisės aktai
      9        1998 m. gruodžio 12 d. Dekretu-įstatymu Nr. 398/98 patvirtintame bendrajame mokesčių įstatyme (toliau – LGF) aiškiai įtvirtintas
         dalyvavimo mokesčių procedūroje principas, kuris taip pat numatytas Portugalijos Respublikos konstitucijos 267 straipsnyje
         bei, kiek tai susiję su administracine procedūra, Administracinio kodekso 100 bei paskesniuose straipsniuose.

      10      Pagal šios bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos šio įstatymo redakcijos 60 straipsnį:

      „1. Nebent įstatyme numatyta kitaip, mokesčių mokėtojas dalyvauja priimant su juo susijusius sprendimus, pasinaudodamas vienu
         iš šių būdų:

      a) teise būti išklausytam prieš vykdant išieškojimą;
      <...>
      e) teise būti išklausytam prieš parengiant mokesčių tyrimo ataskaitą.
      <...>
      4. Teise būti išklausytam reikia pasinaudoti per mokesčių administracijos registruotame laiške, išsiųstame į mokesčių mokėtojo
         nuolatinę gyvenamąją vietą mokesčių mokėjimo tikslais, nustatytą laikotarpį.

      <...>
      6. Laikotarpis pasinaudoti teise būti išklausytam raštu ar žodžiu negali būti trumpesnis nei 8 dienos ir viršyti 15 dienų.
      <...>“.
      11      1998 m. gruodžio 31 d. Dekretu-įstatymu Nr. 413/98 buvo patvirtinta papildoma mokesčių patikrinimo procedūra.

      12      Pagal šio dekreto‑įstatymo 60 straipsnį dėl išklausymo iš anksto stadijos:

      „1. Jeigu atlikus patikrinimą tiriamos įmonės atžvilgiu priimamas aktas dėl apmokestinimo ar nepalankus aktas mokesčių srityje,
         ataskaitos išvadų projektas, kuriame išvardijami šie aktai ir pagrindai, šiai įmonei perduodamas per 10 dienų laikotarpį.

      2. Pranešime šiai tiriamai įmonei nustatomas laikotarpis nuo 8 iki 15 dienų pateikti pastabas dėl minėto išvadų projekto.
      3. Tiriama įmonė pastabas gali pateikti raštu arba žodžiu; pastaruoju atveju jos parodymai užrašomi.
      4. Galutinė ataskaita parengiama per 10 dienų laikotarpį, pradedamą skaičiuoti nuo ankstesniame punkte minėtų parodymų pateikimo
         dienos.“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      13      Sopropé yra pagal Portugalijos teisę įsteigta įmonė, prekiaujanti iš Azijos šalių importuota avalyne. Pagrindinė byla susijusi su
         52 deklaruotais avalynės importo iš Kambodžos atvejais, kuriems dėl tariamos kilmės pagal bendrąją preferencinę sistemą per
         dvejų su puse metų laikotarpį (nuo 2000 m. iki 2002 m. vidurio)  buvo taikomas preferencinis muitinis vertinimas.

      14      2003 m. pradžioje Portugalijos kovos su sukčiavimu tarnyba, vykdydama Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) pradėtą
         administracinio bendradarbiavimo procedūrą, siekiant nustatyti iš Azijos importuotos avalynės kilmę, atliko tyrimą.

      15      2003 m. vasario 14 d. muitinės įstaiga Sopropé atžvilgiu pradėjo tyrimą. Atlikusios tyrimą Portugalijos valdžios institucijos padarė išvadą, kad 52 minėto importo atvejais
         buvo pateikti suklastoti kilmės sertifikatai ir transporto dokumentai.

      16      Iš šios informacijos muitinės įstaigos padarė išvadą, kad importuotų prekių kilmė nėra preferencinė, taigi joms nebuvo galima
         taikyti bendrosios preferencinės sistemos; o tai reiškė, kad reikia taikyti trečiųjų valstybių prekėms nustatytus muitų tarifus.

      17      2003  m. liepos 3 d. Sopropé buvo informuota, kad pagal LGF 60 straipsnį per aštuonių dienų laikotarpį ji turi teisę pasinaudoti teise būti išklausytai
         iš anksto dėl tyrimo ataskaitos išvadų ir jos priedų projekto. Šia teise bendrovė pasinaudojo 2003 m. liepos 11 dieną.

      18      Nusprendusi, kad Sopropé nepateikė naujų įrodymų, galinčių pakeisti tyrimo ataskaitos projektą, 2003 m. liepos 16 d. muitinės įstaiga raštu, kurį
         ši bendrovė gavo kitą dieną, nurodė per dešimties dienų laikotarpį pagal Muitinės kodekso 222 straipsnį sumokėti mokėtiną
         skolą muitinei. Šią skolą muitinei sudarė 212 684,98 euro kartu su 36 757,99 euro pridėtinės vertės mokesčių ir 19,30 euro
         kompensacinių palūkanų, t. y. iš viso 249 462,27 euro.

      19      Taigi nuo pranešimo apie galimybę pasinaudoti teise būti išklausytam iki pranešimo apie mokėjimą praėjo trylika dienų.

      20      Sopropé atsisakė sumokėti skolą muitinei, apie kurią jai buvo pranešta per nustatytą laikotarpį. 2003 m. rugsėjo 8 d. ji Tribunal Administrativo e Fiscal de Lisboa pareiškė ieškinį remdamasi teisės į gynybą principo pažeidimu dėl jai nustatyto nepakankamo laikotarpio pateikti pastabas.
         Tačiau teismas nusprendė, jog sprendimas dėl skolos išieškojimo buvo pagrįstas, nes nepateikta jokių įrodymų, kurie  būtų
         sukėlę abejonių. Be to, jis pripažino, jog buvo užtikrinta teisė į gynybą, nes buvo įvykdyta LGF įtvirtinta pareiga būti išklausytam
         iš anksto bei laikytasi mokesčių tyrimo procedūros.

      21      Dėl šio sprendimo Sopropé pateikė apeliacinį skundą Supremo Tribunal Administrativo tuo pagrindu, kad pirmosios instancijos teismas neteisingai pritaikė Bendrijos teise užtikrinamą teisės į gynybą principą.

      22      Nagrinėdamas šį apeliacinį skundą Supremo Tribunal Administrativo nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1. Ar su teisės į gynybą užtikrinimo principu suderinamas nuo 8 iki 15 dienų terminas mokesčių mokėtojui žodžiu arba raštu
         pasinaudoti teise būti išklausytam iš anksto, nustatytas Bendrojo mokesčių įstatymo 60 straipsnio 6 dalyje ir 1998 m. gruodžio
         30 d. Dekretu‑įstatymu 413/9860 patvirtintos papildomos mokesčių patikrinimo procedūros 60 straipsnio 2 dalyje?

      2. Ar 13 dienų terminas, skaičiuojamas nuo muitinės įstaigos pranešimo Bendrijos importuotojui (šiuo atveju smulkiai Portugalijos
         įmonei, prekiaujančiai avalyne) dienos, kad jis galėtų pasinaudoti teise būti išklausytam iš anksto per 8 dienų terminą, iki
         dienos, kai jam pranešama apie reikalavimą sumokėti per 10 dienų terminą importo muitus, apskaičiuotus už 52 avalynės importo
         iš Tolimųjų Rytų pagal bendrąją preferencinę sistemą per dvejų su puse metų laikotarpį (nuo 2000 m. iki 2002 m. vidurio) atvejus,
         gali būti laikomas protingu terminu importuotojui pasinaudoti teise į gynybą?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      23      Šiais dviem klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo
         Teismo klausia, ar įmonei nustatytas aštuonių dienų laikotarpis pateikti pastabas dėl sprendimo išieškoti a posteriori 249 462,27 euro importo muitą už 52 prekių importo atvejus per dvejus su puse metų atitinka Bendrijos teisės reikalavimus,
         būtent bendrąjį teisės į gynybą užtikrinimo principą, jeigu administracija sprendimą dėl išieškojimo priėmė praėjus penkioms
         dienoms po minėto laikotarpio pabaigos.

       Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
      24      Ieškovė pagrindinėje byloje primena, kad iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, jog teisės į gynybą užtikrinimo principas
         reikalauja, kad asmeniui, kurio nenaudai ketinama priimti sprendimą, turi būti suteikta galimybė naudingai pateikti savo nuomonę
         (būtent žr. 1996 m. spalio 24 d. Sprendimo Komisija prieš Lisrestal ir kt., C‑32/95 P, Rink. p. I‑5373, 21 punktą; 2000 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Mediocurso prieš Komisiją, C‑462/98 P, Rink. p. I‑7183, 36 punktą ir 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Cipriani, C‑95/00, Rink. p. I‑11877, 51 punktą).

      25      Todėl Sopropé tvirtina, kad tokį laikotarpį, koks pagal LGF nustatomas importuotojui pasinaudoti teise būti išklausytam, galima pripažinti
         suderinamu su teisės į gynybą užtikrinimo principu, tik jeigu juo suteikiama galimybė naudingai pateikti savo nuomonę. Tačiau
         šiomis pagrindinės bylos aplinkybėmis ji mano, kad nustatytas laikotarpis nebuvo pakankamas.

      26      Portugalijos Respublika tvirtina, kad teisės į gynybą užtikrinimo principas netaikytinas LGF numatytai išklausymo iš anksto
         stadijai. Iš tiesų ši procedūra yra dalyvavimo priimant sprendimą principo, o ne teisės pateikti skundą išraiška. Be to, kaip
         išplaukia iš Teisingumo Teismo praktikos, būtent  iš 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo ARBED prieš Komisiją (C‑176/99 P, Rink. p. I‑10687), teisės būti iš anksto išklausytam principas yra sudedamoji teisės būti išklausytam dalis
         tik vykstant sankcijų procedūrai, tačiau taip nėra šiuo atveju. Todėl Portugalijos Respublika mano, kad LGF 60 straipsnyje
         nustatyto laikotarpio negalima vertinti atsižvelgiant į teisės į gynybą užtikrinimo principą. Vadinasi, jo negalima pripažinti
         neprotingu, nes jis tik papildo įvairias sprendimo dėl apmokestinimo apskundimo priemones, taip sustiprindamas veiksmingą
         naudojimąsi teise į gynybą.

      27      Papildomai Portugalijos Respublika nurodo, kad jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, jog teisės į gynybą principas taikytinas
         LGF numatytai išklausymo iš anksto stadijai, pagrindinėje byloje ginčijamas laikotarpis būtų suderinamas su Bendrijos teise,
         jeigu laikomasi lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų (būtent žr. 2004 m. birželio 17 d. Sprendimą Recheio – Cash & Carry, C‑30/02, Rink. p. I‑6051). Šios valstybės narės nuomone, lygiavertiškumo principo yra paisoma, nes LGF nustatytas vienodas
         terminas visiems aktams dėl mokestinių pajamų išskaitymo, nesvarbu, ar jie grindžiami Bendrijos, ar nacionaline teise. Nacionalinis
         teismas turi įvertinti, ar buvo laikytasi veiksmingumo principo.

      28      Italijos Respublika pabrėžia, jog Muitinės kodekse net nenumatyta, kad skolininkas turi būti išklausytas prieš išieškant skolą
         muitinei. Ji remiasi šio kodekso 245 straipsniu tvirtindama, kad apskundimo procedūros taikymo tvarką nustato valstybių narių
         nuostatos. Todėl ji mano, kad Teisingumo Teismas turėtų iš naujo patvirtinti tik tai, kad pagal nacionalinės teisės aktus
         ūkio subjektas turi teisę būti išklausytas ir administracinėje, ir ginčo stadijose.

      29      Europos Bendrijų Komisija pažymi, kad, kaip matyti iš Teisingumo Teismo praktikos, teisės į gynybą užtikrinimas reikalauja,
         jog bet kuriam sprendimo, kuriuo labai paveikiami asmens interesai, adresatui būtų suteikta galimybė naudingai pateikti savo
         nuomonę, dėl ko reikia užtikrinti, jog būtų laikomasi protingo laikotarpio pateikti pastabas (būtent žr. 1972 m. liepos 14 d.
         Sprendimą Cassella Farbwerke Mainkur prieš Komisiją, 55/69, Rink. p. 887; 1994 m. birželio 29 d. Sprendimą Fiskano prieš Komisiją, C‑135/92, Rink. p. I‑2885 ir 2007 m. rugsėjo 13 d. Sprendimą Land Oberösterreich ir Austrija prieš Komisiją, C‑439/05 P ir C‑454/05 P, Rink. p. I‑7141).

      30      Komisija konstatuoja, kad taikant Muitinės kodeksą priimti sprendimai dėl skolos išieškojimo gali labai paveikti importuotojo,
         kaip antai ieškovo pagrindinėje byloje, interesus, todėl įgyvendindamos šio kodekso nuostatas dėl  skolos muitinei išieškojimo,
         nors jame ir nėra jokios teisę į gynybą reglamentuojančios nuostatos, valstybės narės turi šią teisę užtikrinti.

      31      Iš to ji daro išvadą, kad toks LGF numatytas terminas yra suderinamas su teisės būti išklausytam principu, jeigu asmenims,
         kurių interesai labai paveikiami priėmus sprendimą Bendrijos teisės pagrindu, suteikta galimybė naudingai išdėstyti savo nuomonę
         dėl šio sprendimo.

      32      Komisijos manymu, nacionalinis teismas turi įvertinti, ar, laikantis Bendrijos ir nacionalinės teisės bei bendrai įvertinus
         faktines pagrindinės bylos aplinkybes, buvo įvykdyti su teisės į gynybą užtikrinimo principu susieti reikalavimai. Ji mano,
         kad priimdamas sprendimą, ar buvo laikomasi teisės būti išklausytam, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
         gali atsižvelgti ir į iš Teisingumo Teismo praktikos išvestinus kriterijus, t. y. taikytinų Bendrijos normų tikslą, sprendimą
         pagrindžiančių faktinių aplinkybių ir motyvų sudėtingumą, teisinio pagrindo sudėtingumą, galimybę pateikti prašymą pratęsti
         nustatytą laikotarpį ir galiausiai galimybę pateikti papildomas pastabas.

       Teisingumo Teismo atsakymas
      33      Pagrindinės teisės yra sudedamoji bendrųjų teisės principų, kurių laikymąsi užtikrina Teisingumo Teismas, dalis. Todėl Teisingumo
         Teismas vadovaujasi valstybių narių bendromis konstitucinėmis tradicijomis ir tarptautiniais dokumentais žmogaus teisių apsaugos
         srityje, kuriuos priimant valstybės narės bendradarbiavo ar prie kurių prisijungė (žr. 2001 m. kovo 6 d. Sprendimo Connolly priešKomisiją, Rink. p. I‑1611, 37 punktą).

      34      Be to, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad kai nacionalinės teisės aktas patenka į Bendrijos teisės
         taikymo sritį, Teisingumo Teismas, į kurį kreiptasi prejudicine tvarka, turi pateikti nacionaliniam teismui išsamų Bendrijos
         teisės išaiškinimą, leidžiantį įvertinti šio teisės akto suderinamumą su pagrindinėmis teisėmis, kurių laikymąsi užtikrina
         Teisingumo Teismas (būtent žr. 1991 m. birželio18 d. Sprendimo ERT, C‑260/89, Rink. p. I‑2925, 42 punktą ir 1991 m. spalio 4 d. Sprendimo Society for the Protection of Unborn Children Ireland, C‑159/90, Rink. p. I‑4685, 31 punktą).

      35      Kadangi prejudiciniai klausimai pateikti dėl tvarkos, kuria remdamosi nacionalinės valdžios institucijos turi taikyti Bendrijos
         muitinės kodeksą, Teisingumo Teismas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui gali pateikti išsamų Bendrijos
         teisės išaiškinimą, reikalingą, kad šis galėtų įvertinti nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų suderinamumą su pagrindinėmis
         teisėmis, kurių laikymąsi jis turi užtikrinti.

      36      Teisės į gynybą užtikrinimo principas yra bendrasis Bendrijos teisės principas, kurį reikia taikyti, kai administracija ketina
         priimti aktą asmens nenaudai.

      37      Pagal šį principą sprendimo, kuriuo labai paveikiami asmens interesai, adresatui turi būti suteikta galimybė naudingai pateikti
         savo nuomonę dėl pagrindų, kuriais administracija grindžia savo sprendimą. Šiuo tikslu jam turi būti nustatytas  pakankamas
         laikotarpis (žr. minėtų sprendimų Komisija prieš Lisrestalir kt. 21 punktą ir Mediocurso prieš Komisiją 36 punktą).

      38      Ši pareiga valstybių narių administracijai nustatoma, kai jos priima sprendimus, kuriems taikoma Bendrijos teisė, nors taikytinuose
         Bendrijos teisės aktuose toks formalumas aiškiai nenumatytas. Kalbant apie šio principo įgyvendinimą, būtent apie naudojimuisi
         teise į gynybą nustatytą laikotarpį, reikia patikslinti, kad jeigu laikotarpis nenustatytas Bendrijos teisėje, kaip tai yra
         pagrindinės bylos atveju, jis nustatomas pagal nacionalinę teisę taip, kad, pirma, jis būtų panašios trukmės kaip ir nustatytasis
         panašioje situacijoje pagal nacionalinę teisę atsidūrusiems subjektams ar įmonėms, ir, antra, dėl to naudojimasis pagal Bendrijos
         teisės sistemą užtikrinama teise į gynybą neturi tapti praktiškai neįmanomas ar labai sudėtingas.

      39      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikę teismas, kiek tai susijęs su teisės į gynybą užtikrinimo principu, siekia sužinoti
         atsakymą į du klausimus: pirma, ar nacionalinėje teisėje mokesčių mokėtojui nustatytas įprastas nuo aštuonių iki penkiolikos
         dienų laikotarpis pasinaudoti teise būti išklausytam yra pakankamas, ir, antra, ar pagrindinės bylos aplinkybėmis trylikos
         dienų terminas, praėjęs nuo tos dienos, kai Sopropé sudaryta galimybė pateikti pastabas, iki sprendimo dėl skolos išieškojimo priėmimo dienos, neprieštarauja šio principo reikalavimams.

      40      Pirmuoju klausimu reikia pažymėti, kad daugumai egzistuojančių administracinių procedūrų nacionalinės teisės aktuose įprasta
         ir tinkama nustatyti bendrojo pobūdžio terminų nustatymo taisykles. Tokių taisyklių nustatymas atitinka lygybės principą.
         Valstybės narės, nustatydamos terminus nacionalinės teisės aktuose, kuriems taikomi Bendrijos teisės aktai, turi atsižvelgti
         būtent į tai, kokią svarbą suinteresuotiesiems asmenims sukelia priimami sprendimai, į procedūrų sudėtingumą ir taikytinus
         teisės aktus, asmenų, kurie gali būti suinteresuoti, skaičių ir kitus viešus ar privačius interesus, į kuriuos reikia atsižvelgti.

      41      Kiek tai susiję importo skolos muitinei išieškojimu a posteriori, reikia pripažinti, kad dėl mokesčių mokėtojui nustatyto laikotarpio, per kurį jis gali pasinaudoti teise būti išklausytam,
         ne trumpesnio nei aštuonios dienos ir ne ilgesnio nei penkiolika dienų, naudojimasis pagal Bendrijos teisės sistemą suteikiama
         teise į gynybą iš principo netampa praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas. Įmonės, kurioms gali būti svarbi pagrindinėje
         byloje nagrinėjama procedūra, paprastai yra importo veikla užsiimantys specialistai. Be to, pagal taikytinus Bendrijos teisės
         aktus šios įmonės privalo gebėti pagrįsti visų vykdytų operacijų teisėtumą, kai atliekamas patikrinimas. Galiausiai, vadovaujantis
         bendruoju Europos bendrijos interesu, būtent – kuo skubiau išieškoti pajamas, reikalaujama tikrinimą vykdyti greitai ir efektyviai.

      42      Vis dėlto ieškovė pagrindinėje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme tvirtino, kad pastaboms pateikti
         tebuvo nustatytas aštuonių dienų laikotarpis, o sprendimas dėl išieškojimo buvo priimtas tepraėjus trylikai dienų po to, kai
         ji buvo paraginta pateikti pastabas. Būtent dėl šios priežasties prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo
         Teismo prašo patikslinti, ar  tokie nustatyti laikotarpiai suderinami su Bendrijos teise.

      43      Nors pagal EB 234 straipsnio nuostatas Teisingumo Teismas neturi kompetencijos taikyti Bendrijos normos konkrečiai bylai,
         šiuo straipsniu įtvirtinto teismų bendradarbiavimo kontekste jis vis dėlto gali, atsižvelgdamas į bylos medžiagą, nacionaliniam
         teismui pateikti Bendrijos teisės aiškinimą, kuris būtų naudingas jam nagrinėjant šios nuostatos veikimą (1987 m. gruodžio
         8 d. Sprendimo Gauchard, 20/87, Rink. p. 4879, 5 punktas; 2002 m. kovo 5 d. Sprendimo Reisch ir kt. C‑515/99, C‑519/99‑C‑524/99 ir C‑526/99‑C‑540/99, Rink. p. I‑2157, 22 punktas ir 2003 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Anomar ir kt. C‑6/01, Rink. p. I‑8621, 37 punktas).

      44      Šiuo atžvilgiu reikia patikslinti, kad kai nacionalinės teisės aktuose ar poįstatyminiuose teisės aktuose, kaip antai taikytinuose
         pagrindinėje byloje, nustatytas laikotarpis suinteresuotajam asmeniui, nekonkretinant tikslios  pastabų pateikimo datos, nacionalinis
         teismas turi užtikrinti, kad administracijos individualiai nustatytas terminas atitiktų konkrečią atitinkamo asmens ar įmonės
         situaciją ir kad jis suteiktų galimybę asmeniui pasinaudoti teise į gynybą laikantis veiksmingumo principo. Tokiu atveju nacionalinis
         teismas privalo tinkamai atsižvelgti į konkrečios bylos aplinkybes. Kalbant apie importą iš Azijos šalių, pažymėtina, kad
         tokios aplinkybės, kaip antai nagrinėjamų operacijų sudėtingumas, atstumas ar įprastų ryšių su kompetentingomis vietinės valdžios
         institucijomis kokybė, taip pat gali būti labai svarbios. Be to, reikia atsižvelgti į įmonės dydį ir į tai, ar ji palaiko
         įprastus komercinius ryšius su nagrinėjama valstybe.

      45      Kalbant apie tokias tyrimo operacijas, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, reikia pabrėžti, kad jos sudaro visumą. Be
         to, iš keletą mėnesių trukusios patikrinimo procedūros, apimančios tikrinimus vietoje bei atitinkamos įmonės apklausą, kurios
         parodymai buvo pridėti prie bylos, galima daryti išvadą, kad ši įmonė žinojo priežastis, dėl kurių buvo atliekamas patikrinimas,
         ir apie jai inkriminuojamų faktų pobūdį.

      46      Taip pat reikia atsižvelgti ir į aplinkybes, galinčias padėti įrodyti, jog suinteresuota įmonė bet kuriuo atveju buvo išklausyta
         vykdant tyrimą.

      47      Pagrindinę byla nagrinėjantis teismas, atsižvelgdamas į šiuos skirtingus kriterijus, turi išnagrinėti, ar kompetentingos administracijos
         nustatytas terminas, atitinkantis nacionalinėje teisėje nustatyto laikotarpio minimalias ir maksimalias ribas, suderinamas
         su minėtais Bendrijos teisės reikalavimais.

      48      Kiek tai susiję su pateiktu klausimu, kokią reikšmę pagrindinėje byloje ginčijamam sprendimui turi ta aplinkybė, kad jis priimtas
         praėjus trylikai dienų po to, kai bendrovė buvo informuota apie nustatytą aštuonių dienų terminą pateikti pastabas, reikia
         pateikti keletą patikslinimų.

      49      Taisykle, jog asmeniui, kurio nenaudai priimtas sprendimas, turi būti suteikta galimybė pateikti pastabas prieš jį priimant,
         siekiama užtikrinti, jog kompetentinga valdžios institucija galėtų atsižvelgti į visas svarbias aplinkybes. Siekiant užtikrinti
         veiksmingą atitinkamo asmens ar įmonės apsaugą, ji būtent skirta, kad šie galėtų ištaisyti klaidą ar pateikti su jų individualia
         situacija susijusių įrodymų, kurie būtų palankūs tam, jog sprendimas būtų arba nebūtų priimtas, ir nulemtų jo turinį.

      50      Tokiomis aplinkybėmis teisės į gynybą užtikrinimas tam, kad būtų galima pripažinti, jog šios teisės turėtojas galėjo naudingai
         išdėstyti savo nuomonę, reiškia, jog administracija turi būti atidžiai susipažinusi su atitinkamo asmens ar įmonės pastabomis.

      51      Tik nacionalinis teismas turi įvertinti, ar atsižvelgus laikotarpį, pradėtą skaičiuoti nuo tos dienos, kai atitinkama administracija
         gavo pastabas, iki jos sprendimo priėmimo dienos, galima pripažinti, jog ji tinkamai atsižvelgė į jai pateiktas pastabas.

      52      Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui reikia atsakyti taip, kad, kiek tai susiję su skolos muitinei
         išieškojimu, siekiant pradėti importo skolos muitinei išieškojimą a posteriori, muitinės tvarkos pažeidimu įtariamam importuotojui nustatytas nuo aštuonių iki penkiolikos dienų terminas pateikti pastabas
         iš esmės atitinka Bendrijos teisės reikalavimus.

      53      Atsižvelgęs į konkrečias bylos aplinkybes bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas turi nustatyti, ar šiam importuotojui faktiškai
         nustatytas terminas suteikė galimybę būti naudingai išklausytam muitinės įstaigos.

      54      Atsižvelgęs į laikotarpį, skaičiuojamą nuo dienos, kai atitinkama administracija gavo importuotojo pastabas, iki administracijos
         sprendimo priėmimo dienos, nacionalinis teismas taip pat turi įvertinti, ar galima laikyti, kad ji tinkamai atsižvelgė į pateiktas
         pastabas.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      55      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      1.      Kiek tai susiję su skolos muitinei išieškojimu, siekiant pradėti importo skolos muitinei išieškojimą a posteriori, muitinės tvarkos pažeidimu įtariamam importuotojui nustatytas nuo aštuonių iki penkiolikos dienų terminas pateikti pastabas
            paprastai iš esmės atitinka Bendrijos teisės reikalavimus.
      2.      Atsižvelgęs į konkrečias bylos aplinkybes bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas turi nustatyti, ar šiam importuotojui faktiškai
            nustatytas terminas suteikė galimybę būti naudingai išklausytam muitinės įstaigos.
      3.      Atsižvelgęs į laikotarpį, skaičiuojamą nuo dienos, kai atitinkama administracija gavo importuotojo pastabas, iki administracijos
            sprendimo priėmimo dienos, nacionalinis teismas taip pat turi įvertinti, ar galima laikyti, kad ji tinkamai atsižvelgė į pateiktas
            pastabas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: portugalų.


1998 m. balanžio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Raymond Kohll prieš Union des caisses de maladie. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour de cassation - Liuksemburgo Didžioji Hercogystė. # Laisvė teikti paslaugas. # Byla C-158/96.