title: 2016 m. birželio 30 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Admiral Casinos & Entertainment AG prieš Balmatic Handelsgesellschaft mbH ir kt.#Landesgericht Wiener Neustadt prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – SESV 56 straipsnis – Laisvė teikti paslaugas – Azartiniai lošimai – Valstybės narės teisės nuostata, pagal kurią, numatant baudžiamąsias sankcijas, draudžiama eksploatuoti riboto laimėjimo lošimo automatus (kleines Glücksspiel) be kompetentingos institucijos suteiktos koncesijos – Apribojimas – Pateisinimas – Proporcingumas – Proporcingumo vertinimas remiantis ir teisės nuostatos tikslu jos priėmimo momentu, ir jos poveikiu, kai ji įgyvendinama – Empyriškai tiksliai nustatytas poveikis.#Byla C-464/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. birželio 30 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — SESV 56 straipsnis — Laisvė teikti paslaugas — Azartiniai lošimai — Valstybės narės teisės nuostata, pagal kurią, numatant baudžiamąsias sankcijas, draudžiama eksploatuoti riboto laimėjimo lošimo automatus (kleines Glücksspiel) be kompetentingos institucijos suteiktos koncesijos — Apribojimas — Pateisinimas — Proporcingumas — Proporcingumo vertinimas remiantis ir teisės nuostatos tikslu jos priėmimo momentu, ir jos poveikiu, kai ji įgyvendinama — Empyriškai tiksliai nustatytas poveikis“
      Byloje C‑464/15
      dėl Landesgericht Wiener Neustadt (Vyner Noištato federalinės žemės teismas, Austrija) 2015 m. rugpjūčio 26 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2015 m. rugsėjo 2 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Admiral Casinos & Entertainment AG

      prieš

         Balmatic Handelsgesellschaft mbH,

         Robert Schnitzer,

         Suayip Polat KG,

         Ülkü Polat,

         Attila Juhas,

         Milazim Rexha

      TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. Toader (pranešėjas), teisėjai A. Prechal ir E. Jarašiūnas,
      generalinė advokatė E. Sharpston,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Admiral Casinos & Entertainment AG, atstovaujamos advokato M. Aixberger,

               —

                  Balmatic Handelsgesellschaft mbH, Suayip Polat KG, taip pat R. Schnitzer, Ü. Polat, A. Juhas ir M. Rexha, atstovaujamų advokato P. Ruth,

               —

               Austrijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pesendorfer,

               —

               Belgijos vyriausybės, atstovaujamos L. Van den Broeck ir M. Jacobs, padedamų advokatų B. Van Vooren ir P. Vlaemminck,

               —

               Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek, T. Müller ir J. Vláčil,

               —

               Estijos vyriausybės, atstovaujamos K. Kraavi-Käerdi,

               —

               Graikijos vyriausybės, atstovaujamos E. Tsaousi ir A. Dimitrakopoulou,

               —

               Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos D. Colas ir R. Coesme,

               —

               Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, P. de Sousa Inês ir A. Silva Coelho,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos G. Braun ir H. Tserepa-Lacombe,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 56 straipsnio išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Admiral Casinos & Entertainment AG (toliau – Admiral Casinos) ginčą su Balmatic Handelsgesellschaft mbH, Suayip Polat KG, Robert Schnitzer, Ülkü Polat, Attila Juhas ir Milazim Rexha dėl prašymo nutraukti neteisėtą lošimo automatų eksploatavimą Austrijoje.

         Teisinis pagrindas

         Austrijos teisė

      Federalinis azartinių lošimų įstatymas

               3

               Pagrindinių bylų aplinkybėms taikomos redakcijos 1989 m. lapkričio 28 d.Glücksspielgesetz (Federalinis azartinių lošimų įstatymas) (BGBl. 620/1989) (toliau – GSpG) 2 straipsnyje „Loterijos“ nustatyta:
               „(1)   Loterijos yra azartiniai lošimai:

                        1.

                        kuriuos įgyvendina, organizuoja, siūlo ar suteikia galimybę žaisti verslininkas,

                        2.

                        kuriuos lošdami lošėjai ar kiti asmenys, dalyvaudami lošime, moka pinigines įmokas (statymus) ir

                        3.

                        dėl kurių verslininkas, lošėjai ar kiti asmenys tikisi gauti piniginę išmoką (laimėjimą).

                  <...>
               (3)   Egzistuoja loterijos lošimų automatais, kai sprendimas dėl lošimo rezultato priimamas ne centralizuotai, bet jį nulemia mechaninis ar elektroninis prietaisas, kuris yra pačiame automate <...>
               (4)   Draudžiamos loterijos – tai loterijos, kurioms vykdyti, remiantis šiuo federaliniu įstatymu, neišduota jokia koncesija ar licencija ir kurios priskirtos federacinės valstybės monopoliui azartinių lošimų srityje, kaip numatyta 4 straipsnyje.“

               4

               Pagal GSpG 3 straipsnį „Azartinių lošimų monopolis“ teisė organizuoti azartinius lošimus priklauso federacinei valstybei.

               5

               Tačiau GSpG 4 ir 5 straipsniuose numatytos loterijos lošimų automatais, kurių taisykles nustato federalinių žemių įstatymų leidėjai, išimtys.

               6

               Be to, GSpG 5 straipsnyje numatyta, kad kiekviena iš devynių Länder (federalinės žemės) trečiajam asmeniui gali koncesijos būdu suteikti teisę organizuoti loterijas lošimų automatais laikantis suinteresuotosioms šalims nustatytų minimalių viešosios tvarkos reikalavimų ir laikantis specialių papildomų lošėjų apsaugos priemonių.

         Baudžiamasis kodeksas

               7

               Be administracinių sankcijų, kurios gali būti skiriamos pagal GSpG, asmuo, be koncesijos organizuojantis azartinius lošimus siekiant pelno, taip pat gali būti traukiamas baudžiamojon atsakomybėn. Pagal Strafgesetzbuch (Baudžiamasis kodeksas) 168 straipsnio 1 dalį „asmuo, kuris organizuoja oficialiai uždraustus lošimus, o jų laimėjimas ar pralaimėjimas priklauso vien arba daugiausia nuo atsitiktinumo, arba asmuo, kuris skatina susirinkimus, skirtus tokiems lošimams organizuoti, siekdamas turtinės naudos iš tokio organizavimo ar susirinkimo sau arba trečiajam asmeniui“, yra baudžiamas. Numatytos sankcijos yra iki šešių mėnesių laisvės atėmimo bausmė arba iki 360 darbo dienų užmokesčio dydžio bauda. Pagal šio kodekso 168 straipsnio 2 dalį tokios pačios sankcijos taikomos „asmeniui, kuris kaip verslininkas dalyvauja tokiame lošime“.

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               8

                  Admiral Casinos, pagal Austrijos teisę įsteigta bendrovė, turi licenciją vykdyti azartinius lošimus kaip loterijas lošimų automatais Žemutinės Austrijos federalinėje žemėje.

               9

               Atsakovai pagrindinėje byloje yra bendrovės ir fiziniai asmenys, turintys kavinių ir degalinių Žemutinės Austrijos federalinėje žemėje, kuriose įrengti tokie automatai.

               10

               Minėtus automatus eksploatuojantys subjektai yra dvi bendrovės, kurių buveinės yra atitinkamai Čekijos Respublikoje ir Slovakijoje ir kurioms atsakovai pagrindinėje byloje už atlygį suteikė teisę įrengti lošimo automatus jų patalpose. Šie atsakovai Austrijoje neturi licencijos vykdyti azartinius lošimus kaip loterijas lošimų automatais.

               11

                  Landesgericht Wiener Neustadt (Vyner Noištato federalinės žemės teismas, Austrija) Admiral Casinos pareikštais ieškiniais siekiama, kad atsakovams pagrindinėje byloje būtų nurodyta nutraukti lošimų automatų eksploatavimą, nes jie neturi reikiamų administracinių leidimų.

               12

               Šie atsakovai iš esmės tvirtina, kad jų veikla yra teisėta, nes GSpG ir valstybės azartinių lošimų monopolis prieštarauja Sąjungos teisei, ypač SESV 56 straipsniui dėl laisvės teikti paslaugas.

               13

               Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Landesgericht Wiener Neustadt (Vyner Noištato federalinės žemės teismas) pritaria trijų aukščiausiųjų Austrijos teismų praktikai, pagal kurią, atsižvelgiant į 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimą Pfleger ir kt. (C‑390/12, EU:C:2014:281), GSpG suderinamas su SESV 56 straipsniu, nes šis įstatymas dera su įstatymų leidėjo realiu rūpesčiu sumažinti azartinius lošimus ir jais sukeliamą nusikalstamumą.

               14

               Šis teismas vis dėlto nepritaria Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija) atliktam 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo Pfleger ir kt. (C‑390/12, EU:C:2014:281) išaiškinimui, pagal kurį nacionalinės teisės nuostatos proporcingumo vertinimas turi būti grindžiamas pokyčiais azartinių lošimų srityje po šios teisės nuostatos priėmimo.

               15

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, sunkiai įvertinami skirtingi veiksniai gali turėti įtakos šios teisės nuostatos poveikiui po jos priėmimo, pavyzdžiui, demografinis augimas, ekonominės sąlygos, imigracija ir kt. Jis mano, kad aukščiausiųjų teismų konstatuoto suderinamumo su Sąjungos teise šios teisės nuostatos priėmimo momentu negalima paneigti vėliau ex-post vertinant pokyčius po šio priėmimo.

               16

               Šis teismas pirmiausia abejoja, kaip reikia aiškinti vokišką terminą „tatsächlich“ (tikrai) („genuinely“ redakcija anglų kalba ir „véritablement“ redakcija prancūzų kalba), nurodytą 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo Pfleger ir kt. (C‑390/12, EU:C:2014:281) 56 punkte, pagal kurį SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama nacionalinės teisės nuostata, jei ši teisės nuostata tikrai nedera su rūpesčiu nuosekliai ir sistemingai mažinti galimybes lošti ar kovoti su nusikalstamumu, susijusiu su šiais lošimais. Taigi jis klausia, ar šį terminą reikia aiškinti taip, kad juo patvirtinamas Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas) išaiškinimas, pagal kurį reikia įvertinti ne tik pagrindinėje byloje nagrinėjamos teisės nuostatos tikslus, bet ir šios teisės nuostatos poveikį, kuris turi būti nustatomas empyriškai tiksliai atliekant proporcingumo vertinimą ex-post.

               17

               Šiomis aplinkybėmis Landesgericht Wiener Neustadt (Vyner Noištato federalinės žemės teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
               „Ar SESV 56 straipsnį reikia aiškinti taip, kad tikrinant nacionalinės teisės normos, kurioje numatytas azartinių lošimų monopolis, proporcingumą, kad būtų įvertintas šios teisės normos atitikimas Sąjungos teisei, reikia remtis ne tik jos tikslu, bet ir poveikiu, kurį reikia nustatyti empyriškai tiksliai?“

         Dėl prejudicinio klausimo

         Dėl kompetencijos

               18

               Austrijos vyriausybė ginčija Teisingumo Teismo kompetenciją atsakyti į pateiktą klausimą visų pirma todėl, kad pagrindinės bylos neturi tarptautinių elementų.

               19

               Šiuo atžvilgiu primintina, kad nors pagal jurisdikcijos vykstant prejudicinei procedūrai paskirstymą tik nacionalinis teismas gali apibrėžti klausimų, kuriuos jis ketina pateikti Teisingumo Teismui, dalyką, pastarasis išskirtinėmis aplinkybėmis turi įvertinti sąlygas, kuriomis į jį kreipėsi nacionalinis teismas, kad galėtų patikrinti savo paties kompetenciją (žr. 2010 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Volker und Markus Schecke ir Eifert, C‑92/09 ir C‑93/09, EU:C:2010:662, 39 punktą).

               20

               Taip yra visų pirma tokiu atveju, kai Teisingumo Teismui pateikta problema yra tik hipotetinė arba kai nacionalinio teismo prašomas Sąjungos teisės normos išaiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos faktais arba dalyku. Teisingumo Teismas nėra kompetentingas atsakyti į pateiktą klausimą, kai Sąjungos teisės nuostata, kuri jam pateikta išaiškinti, akivaizdžiai negali būti taikoma (žr. 2009 m. spalio 1 d. Sprendimo Woningstichting Sint Servatius, C‑567/07, EU:C:2009:593, 43 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               21

               Iš tikrųjų ESV sutarties nuostatos dėl laisvės teikti paslaugas netaikomos situacijoje, kai visi elementai susiję tik su viena valstybe nare (pagal analogiją žr. 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija, C‑389/05, EU:C:2008:411, 49 punktą).

               22

               Vis dėlto reikia priminti, kad nors tokia nacionalinės teisės nuostata, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, taikytina neišskiriant Austrijos ūkio subjektų ir ūkio subjektų, kurių buveinės yra kitose valstybėse narėse, pagal bendrą taisyklę gali būti priskiriama prie nuostatų, susijusių su ESV sutartyje garantuojamomis pagrindinėmis laisvėmis, tik jeigu ji taikytina situacijoms, susijusioms su valstybių narių tarpusavio prekyba, neatmestina, kad kitose valstybėse narėse nei Austrijos Respublika įsisteigę ūkio subjektai buvo ar yra suinteresuoti eksploatuoti lošimo automatus šioje valstybėje narėje (šiuo klausimu žr. 2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Garlkans, C‑470/11, EU:C:2012:505, 21 punktą ir 2014 m. vasario 13 d. Sprendimo Sokoll-Seebacher, C‑367/12–C‑2014/68, 10 punktą).

               23

               Šioje byloje, kaip matyti iš šio sprendimo 8–10 punktų, nors ir ieškovė, ir atsakovai pagrindinėje byloje yra įmonės ir asmenys, kurių verslo arba gyvenamoji vieta yra Austrijos Respublikoje, pagrindinėje byloje nagrinėjami lošimo automatus eksploatuojantys subjektai, net jeigu jų ir nėra tarp atsakovų pagrindinėje byloje, yra dvi bendrovės, turinčios buveines Čekijos Respublikoje ir Slovakijoje, kurioms šie atsakovai suteikė teisę už atlygį įrengti lošimo automatus jų patalpose.

               24

               Todėl reikia konstatuoti, kad Teisingumo Teismas turi kompetenciją atsakyti į pateiktą klausimą.

         Dėl esmės

               25

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausimu siekia sužinoti, ar SESV 56 straipsnį reikia aiškinti taip, kad, tikrinant ribojamosios nacionalinės teisės nuostatos azartinių lošimų srityje proporcingumą, reikia remtis ne tik šios teisės nuostatos tikslu jos priėmimo momentu, bet ir šios teisės nuostatos poveikiu, įvertintu po jos priėmimo, kuris turi būti nustatytas empyriškai tiksliai.

               26

               Pirma, reikia nurodyti, kad terminas „poveikis, nustatytas empyriškai tiksliai“, vartojamas prejudicinio klausimo formuluotėje, pagrįstas, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, termino „tatsächlich“, vartojamo 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo Pfleger ir kt. (C‑390/12, EU:C:2014:281) 56 punkto redakcijoje vokiečių kalba, teisine prasme.

               27

               Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad šio termino, nurodyto 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo Pfleger ir kt. (C‑390/12, EU:C:2014:281) 56 punkte, prasmė daugeliu kalbų veikiau panaši į to sprendimo redakcijoje prancūzų kalba vartojamo termino prasmę. Terminas „véritablement“ lygiareikšmis terminui „wirklich“ vokiečių kalba, o ne terminui „tatsächlich“, ir šį vertinimą patvirtina, pavyzdžiui, nagrinėjamo termino vartojimas minėto 56 punkto redakcijose ispanų („verdaderamente“), anglų („genuinely“), lietuvių („tikrai“), lenkų („rzeczywiście“), portugalų („verdadeiramente“), rumunų („cu adevărat“) ir suomių („todellisuudessa“) kalbomis.

               28

               Be to, reikia nurodyti, kad atsižvelgiant į nusistovėjusią teismo praktiką, kurioje vokiškas terminas „tatsächlich“ buvo vartotas, šioje byloje jam turi būti priskiriama terminui „wirklich“ tapati reikšmė, nes šie abu terminai, atrodo, gali vienas kitą pakeisti minėtame kontekste. Taigi, nors Teisingumo Teismas vartojo terminą „tatsächlich“2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Stoß ir kt. (C‑316/07, C‑358/07–C‑360/07, C‑409/07 ir C‑410/07, EU:C:2010:504) 98 punkte, šiame punkte pateikiama nuoroda į nusistovėjusią ankstesnę teismo praktiką, išdėstytą 1999 m. spalio 21 d. Sprendimo Zenatti (C‑67/98, EU:C:1999:514) 37 punkte ir 2007 m. kovo 6 d. Sprendimo Placanica ir kt. (C‑338/04, C‑359/04 ir C‑360/04, EU:C:2007:133) 53 punkte, kurių redakcijoje vokiečių kalba vartojamas terminas „wirklich“. 2013 m. sausio 24 d. Sprendimo Stanleybet ir kt. (C‑186/11 ir C‑209/11, EU:C:2013:33) 36 punkto redakcijose, be kita ko, prancūzų ir vokiečių kalbomis, tokiame pačiame kontekste taip pat vartojami atitinkami terminai „véritablement“ ir „wirklich“.

               29

               Iš to matyti, kad paprastą termino „véritablement“ vartojimą 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo Pfleger ir kt. (C‑390/12, EU:C:2014:281) 56 punkte galima aiškinti tik taip, kad jis yra nuoroda nacionaliniams teismams „empyriškai tiksliai“ nustatyti konkretų nacionalinės teisės nuostatos poveikį po jos priėmimo.

               30

               Antra, reikia išnagrinėti klausimą, ar nacionalinis teismas, tikrindamas ribojamosios nacionalinės teisės nuostatos azartinių lošimų srityje proporcingumą, turi atsižvelgti ne tik į šios teisės nuostatos tikslą jos priėmimo momentu, bet ir šios teisės nuostatos poveikį, įvertintą po jos priėmimo.

               31

               Šiuo klausimu reikia priminti, kad 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo Pfleger ir kt. (C‑390/12, EU:C:2014:281), priimto dėl tokios pačios teisės nuostatos, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, 52 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad nacionalinis teismas turi atlikti bendrą ribojamosios teisės nuostatos priėmimo ir įgyvendinimo aplinkybių vertinimą.

               32

               Taigi Teisingumas Teismas jau nusprendė, kad proporcingumo vertinimas negali būti apribojamas nagrinėjamos teisės nuostatos priėmimo momentu buvusios situacijos analize ir kad atliekant šį vertinimą taip pat turi būti atsižvelgiama į būtinai vėlesnį etapą, kurį sudaro šios teisės nuostatos įgyvendinimas.

               33

               Be to, 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo Pfleger ir kt. (C‑390/12, EU:C:2014:281) 56 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, kad SESV 56 straipsnį reikia aiškinti taip, kad juo draudžiama nacionalinės teisės nuostata, jei ši teisės nuostata tikrai nedera su rūpesčiu nuosekliai ir sistemingai mažinti galimybes lošti ar kovoti su nusikalstamumu, susijusiu su šiais lošimais.

               34

               Iš paties terminų „nuosekliai ir sistemingai“ vartojimo matyti, kad nagrinėjama teisės nuostata turi derėti su rūpesčiu sumažinti galimybes lošti ar kovoti su nusikalstamumu, susijusiu su šiais lošimais, ne tik jos priėmimo momentu, bet ir vėliau.

               35

               Be to, 2011 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Dickinger ir Ömer (C‑347/09, EU:C:2011:582) 65 ir 66 punktuose Teisingumo Teismas taip pat konstatavo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas, analizuodamas proporcingumą, turi atlikti licencijuotų ūkio subjektų prekybos politikos pokyčių ir nusikalstamos veiklos bei sukčiavimo, susijusių su lošimais, situacijos, buvusios tuomet, kai klostėsi pagrindinės bylos aplinkybės, patikrinimą.

               36

               Iš to matyti, kad reikia manyti, jog proporcingumą tikrinančio prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikiančio teismo požiūris turi būti ne statiškas, o dinamiškas, nes jis turi atsižvelgti į aplinkybių po šios teisės nuostatos priėmimo pokyčius.

               37

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: SESV 56 straipsnį reikia aiškinti taip, kad, tikrinant ribojamosios nacionalinės teisės nuostatos azartinių lošimų srityje proporcingumą, reikia remtis ne tik šios teisės nuostatos tikslu jos priėmimo momentu, bet ir šios teisės nuostatos poveikiu, įvertintu po jos priėmimo.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               38

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

                     SESV 56 straipsnį reikia aiškinti taip, kad, tikrinant ribojamosios nacionalinės teisės nuostatos azartinių lošimų srityje proporcingumą, reikia remtis ne tik šios teisės nuostatos tikslu jos priėmimo momentu, bet ir šios teisės nuostatos poveikiu, įvertintu po jos priėmimo.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


2015 m. spalio 7 d. Bendrojo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # CBM Creative Brands Marken GmbH prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Byla T-227/14.


title: 2016 m. birželio 30 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Max-Heinz Feilen prieš Finanzamt Fulda.#Bundesfinanzhof prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Apmokestinimas – Laisvas kapitalo judėjimas – Paveldimo turto mokestis – Valstybės narės teisės aktas, pagal kurį numatytas paveldimo turto mokesčio sumažinimas, taikomas palikimui, kurį sudarantis turtas jau buvo perleistas dėl paveldėjimo, kuris buvo apmokestintas tokiu mokesčiu šioje valstybėje narėje – Apribojimas – Pateisinimas – Mokesčių sistemos darna.#Byla C-123/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. birželio 30 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Apmokestinimas — Laisvas kapitalo judėjimas — Paveldimo turto mokestis — Valstybės narės teisės aktas, pagal kurį numatytas paveldimo turto mokesčio sumažinimas, taikomas palikimui, kurį sudarantis turtas jau buvo perleistas dėl paveldėjimo, kuris buvo apmokestintas tokiu mokesčiu šioje valstybėje narėje — Apribojimas — Pateisinimas — Mokesčių sistemos darna“
      Byloje C‑123/15
      dėl 2015 m. sausio 20 d.Bundesfinanzhof (Federalinis finansų teismas, Vokietija) sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2015 m. kovo 12 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Max-Heinz Feilen

      prieš

         Finanzamt Fulda

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Ilešič, teisėjai C. Toader, A. Rosas, A. Prechal ir E. Jarašiūnas (pranešėjas),
      generalinis advokatas M. Wathelet,
      posėdžio sekretorius I. Illéssy, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2016 m. sausio 27 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               M.‑H. Feilen, atstovaujamo Rechtsanwalt P. Thouet,

               —

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze,

               —

               Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos A. Rubio González,

               —

               Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos S. Sutton ir M. Holt, padedamų baristerio R. Hill,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos M. Wasmeier ir W. Roels,

         susipažinęs su 2016 m. kovo 17 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 63 straipsnio 1 dalies ir 65 straipsnio išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Max-Heinz Feilen ir Finanzamt Fulda (Fuldos mokesčių inspekcija, Vokietija) ginčą dėl to, kad pastaroji atmetė M.‑H. Feilen prašymą sumažinti iš jo motinos paveldėtam palikimui taikytiną paveldimo turto mokestį.

         Teisinis pagrindas

               3

                  Erbschaftsteuer- und Schenkungsteuergesetz (Įstatymo dėl paveldimo ir dovanojamo turto mokesčio, toliau – ErbStG) redakcijos, taikytinos 2007 finansiniams metams, 1 straipsnio 1 dalies 1 punkte numatytas turto perleidimo dėl mirties apmokestinimas paveldimo turto mokesčiu.

               4

               Pagal ErbStG 2 straipsnio 1 dalies 1–3 punktus:
               „Pareiga mokėti mokestį taikoma:

                        1.

                        1 straipsnio 1 dalies 1–3 punktuose apibrėžtais atvejais, kai palikėjas mirdamas <...> arba įgijėjas prievolės mokėti mokestį atsiradimo momentu yra rezidentas. Rezidentais laikomi:

                                 a)

                                 fiziniai asmenys, turintys nuolatinę ar įprastą gyvenamąją vietą nacionalinėje teritorijoje,

                  <…>

                        3.

                        Visais kitais atvejais – kiek tai susiję su įgyjamu turtu, kuris yra nacionalinėje teritorijoje esantis turtas pagal Bewertungsgesetz [(Vertinimo įstatymo)] 121 straipsnį. <…>“

               5

                  ErbStG 15 straipsnio, kuriame apibrėžiamos mokestinės klasės, 1 dalyje nustatyta:
               „Remiantis asmeniniu įgijėjo santykiu su palikėju ar dovanotoju, skiriamos tokios trys mokestinės klasės:
               I mokestinė klasė:

                        1.

                        sutuoktinis (-ė) ir partneris (-ė),

                        2.

                        vaikai ir sutuoktinio (-ės) vaikai,

                        3.

                        2 punkte nurodytų vaikų ir sutuoktinio (-ės) vaikų palikuonys,

                        4.

                        giminaičiai pagal tiesiąją aukštutinę giminystės liniją;

                  <…>“

               6

               Dėl paveldimo turto mokesčio sumažinimo ErbStG 27 straipsnyje numatytos tokios nuostatos:
               „(1)   Jei I mokestinei klasei priklausantis asmuo paveldėdamas įgyja turtą, kurį per pastaruosius dešimt metų iki įgijimo jau buvo įsigiję šiai mokestinei klasei priklausantys asmenys ir kuris pagal šio įstatymo nuostatas buvo apmokestintas paveldimo turto mokesčiu, šiam turtui taikomas mokestis, atsižvelgiant į 3 dalies nuostatas, mažinamas:

                           …%

                           jei tarp abiejų prievolių mokėti mokestį atsiradimo datų yra praėję:

                           50

                           ne daugiau kaip 1 metai

                           45

                           daugiau kaip 1 metai, bet ne daugiau kaip 2 metai

                           40

                           daugiau kaip 2 metai, bet ne daugiau kaip 3 metai

                           35

                           daugiau kaip 3 metai, bet ne daugiau kaip 4 metai

                           30

                           daugiau kaip 4 metai, bet ne daugiau kaip 5 metai

                           25

                           daugiau kaip 5 metai, bet ne daugiau kaip 6 metai

                           20

                           daugiau kaip 6 metai, bet ne daugiau kaip 8 metai

                           10

                           daugiau kaip 8 metai, bet ne daugiau kaip 10 metų

                     <…>
               (3)   Sumažinimas pagal 1 dalies nuostatas negali viršyti sumos, gaunamos taikant 1 dalyje nurodytas procentines paveldimo turto mokesčio, kurį ankstesnis įgijėjas yra sumokėjęs už tą patį įgytą turtą, dalis.“

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               7

               Vokietijoje gyvenantis M.‑H. Feilen yra vienintelis savo motinos, mirusios 2007 m. toje pačioje valstybėje narėje, kurioje buvo paskutinė jos gyvenamoji vieta, paveldėtojas. Motinos palikimą iš esmės sudarė dalis, kurią ji paveldėjo iš savo dukters, mirusios 2004 m. Austrijoje, kurioje iki dukters mirties gyveno ir motina. Dukters palikimas buvo padalytas Austrijoje tik po motinos mirties ir M.‑H. Feilen sumokėjo 11961,91 EUR mokesčių, susijusių su šiuo palikimu.

               8

               Mokesčių deklaracijoje, susijusioje su motinos palikimu, M.‑H. Feilen, pirma, Austrijoje jo sumokėtą paveldimo turto mokestį nurodė kaip su palikimu susijusią mokestinę prievolę ir, antra, prašė pagal ErbStG 27 straipsnį sumažinti paveldimo turto mokestį. 2009 m. spalio 28 d. pranešime Fuldos mokesčių inspekcija atskaitė Austrijoje sumokėtą paveldimo turto mokestį, kaip su palikimu susijusią mokestinę prievolę, tačiau atsisakė sumažinti paveldimo turto mokestį.

               9

                  Finanzgericht (Federalinis mokesčių teismas, Vokietija) atmetė M.‑H. Feilen skundą dėl šio pranešimo, motyvuodamas tuo, kad pagal ErbStG 27 straipsnio 1 dalį turimas omenyje anksčiau paveldėtas turtas, pagal šį įstatymą apmokestintas paveldimo turto mokesčiu. O šioje byloje taip nebuvo, nes motinai anksčiau įgijus savo dukros palikimą šis turtas neapmokestintas Vokietijos paveldimo turto mokesčiu, nes nei motina, nei dukra nebuvo rezidentės, kaip tai suprantama pagal ErbStG 2 straipsnio 1 dalies 1 punktą, ir palikimo nesudarė nacionalinėje teritorijoje esantis turtas, kaip jis suprantamas pagal ErbStG 2 straipsnio 3 dalies 1 punktą.

               10

               Kasacinį skundą gavusiam Bundesfinanzhof (Federalinis finansų teismas, Vokietija) kilo abejonių dėl ErbStG 27 straipsnio suderinamumo su Sąjungos teise.

               11

               Jis pažymi, pirma, kad ieškovo pagrindinėje byloje gautam palikimui galėtų būti taikomos Sąjungos teisės nuostatos, susijusios su laisvu kapitalo judėjimu. Anot jo, M.‑H. Feilen iš jo motinos gautas palikimas neturi būti laikomas visiškai vidiniu sandoriu, nes motinos palikimą iš esmės sudaro turto dalis, jos paveldėta iš dukters Austrijoje.

               12

               Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad atsisakymas sumažinti paveldimo turto mokestį pagal ErbStG 27 straipsnio 1 dalį gali sudaryti kapitalo judėjimo apribojimą atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką, nes dėl to sumažėja palikimo, kurį sudaro turtas, apmokestintas užsienio valstybės paveldimo turto mokesčiu, vertė. Šiuo klausimu jam kyla abejonė, ar reikia atmesti tokio apribojimo egzistavimą, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo sprendimą byloje Block (C‑67/08, EU:C:2009:92).

               13

               Trečia, minėtam teismui kyla klausimas, ar galimas laisvo kapitalo judėjimo apribojimas, atsiradęs dėl ErbStG 27 straipsnio 1 dalies, yra pateisinamas pagal ESV sutarties nuostatas.

               14

               Šiomis aplinkybėmis Bundesfinanzhof (Federalinis finansų teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
               „Ar laisvas kapitalo judėjimas, įtvirtintas SESV 63 straipsnio 1 dalyje, taikomoje kartu su 65 straipsniu, draudžia valstybės narės nuostatas, pagal kurias tam tikrai mokestinei klasei priklausantiems asmenims gavus palikimą gali būti sumažintas paveldimo turto mokestis, jei palikimą sudaro turtas, kuris buvo įgytas per pastaruosius dešimt metų iki šiai mokestinei klasei priklausantiems asmenims jį įgyjant, ir jei šioje valstybėje narėje šis ankstesnis palikimas apmokestintas paveldimo turto mokesčiu, tačiau mokestis nemažinamas, jei paveldimo turto mokestis už ankstesnį palikimą buvo sumokėtas kitoje valstybėje narėje?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               15

               Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 63 straipsnio 1 dalis ir 65 straipsnis draudžia valstybės narės teisės aktą, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuriame numatyta, kad jei nustatytai mokestinei klasei priklausantis asmuo paveldi turto, paveldimo turto mokestis mažinamas, kai palikimą sudaro turtas, kuris per pastaruosius dešimt metų iki šio paveldėjimo jau buvo perleistas dėl paveldėjimo, su sąlyga, kad šis perleidimas buvo apmokestintas paveldimo turto mokesčiu šioje valstybėje narėje.

               16

               Kaip pažymėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, paveldėjimas, kai velionio turtas pereina vienam ar keliems asmenims, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką yra kapitalo judėjimas, kaip jis suprantamas pagal SESV 63 straipsnį, išskyrus tuos atvejus, kai paveldėjimo elementai apsiriboja viena valstybe nare (šiuo klausimu žr. 2006 m. vasario 23 d. Sprendimo van Hilten-van der Heijden, C‑513/03, EU:C:2006:131, 39–42 punktus; 2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Jäger, C‑256/06, EU:C:2008:20, 24 ir 25 punktus; 2013 m. spalio 17 d. Sprendimo Welte, C‑181/12, EU:C:2013:662, 19 ir 20 punktus ir 2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Komisija / Ispanija, C‑127/12, nepaskelbtas Rink., EU:C:2014:2130, 52 ir 53 punktus).

               17

               Pagrindinėje byloje nagrinėjamą palikimą sudaro turtas, anksčiau M.‑H. Feilen sesers paliktas jo motinai Austrijoje, kur ši gyveno sesers mirties dieną. Dėl šio tarpvalstybinio elemento ErbStG 27 straipsnyje numatytas paveldimo turto mokesčio sumažinimas nebuvo pritaikytas M.‑H. Feilen. Kadangi tokia situacija negali būti laikoma visiškai vidaus situacija, pagrindinėje byloje nagrinėjamas palikimas yra sandoris, susijęs su kapitalo judėjimu, kaip jis suprantamas pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį.

               18

               Todėl reikia išnagrinėti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės aktas yra kapitalo judėjimo apribojimas, kaip jis suprantamas pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį, ir, jeigu taip, ar šis apribojimas yra pateisinamas.

         Dėl kapitalo judėjimo apribojimo egzistavimo

               19

               Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad valstybės narės teisės aktas, pagal kurį mokesčių lengvatos, kaip antai neapmokestinamosios sumos nuo mokesčio bazės, taikymas priklauso nuo palikėjo arba įgijėjo gyvenamosios vietos arba nuo palikimą sudarančio turto vietos, yra laisvo kapitalo judėjimo apribojimas, uždraustas SESV 63 straipsnio 1 dalyje, kai dėl šio teisės akto palikimas, kuris susijęs su nerezidentais arba kurį sudaro kitoje valstybėje narėje esantis turtas, yra apmokestinamas didesniu mokesčiu nei palikimas, kuris susijęs tik su rezidentais arba kurį sudaro tik apmokestinimo valstybėje narėje esantis turtas, ir todėl sumažėja palikimo vertė (šiuo klausimu žr. 2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Jäger, C‑256/06, EU:C:2008:20, 30–35 punktus; 2013 m. spalio 17 d. Sprendimo Welte, C‑181/12, EU:C:2013:662, 23‑26 punktus; 2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Komisija / Ispanija, C‑127/12, nepaskelbtas Rink., EU:C:2014:2130, 57–60 punktus ir 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Komisija / Vokietija, C‑211/13, nepaskelbtas Rink., EU:C:2014:2148, 40–43 punktus).

               20

               Nagrinėjamu atveju ErbStG 27 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad paveldimo turto mokesčio sumažinimas taikomas I mokestinei klasei priklausančio asmens turto įgijimui paveldint, jei šį turtą per pastaruosius dešimt metų iki šio įgijimo jau buvo įsigiję šiai mokestinei klasei priklausantys asmenys, ir jei šis įgijimas buvo apmokestintas paveldimo turto mokesčiu Vokietijoje. Kadangi pagal ErbStG 2 straipsnį šiuo mokesčiu apmokestinama, kai palikėjas mirdamas arba įgijėjas prievolės mokėti mokestį atsiradimo momentu turi nuolatinę ar įprastą gyvenamąją vietą nacionalinėje teritorijoje arba kai įgyjamas turtas yra „nacionalinėje teritorijoje esantis turtas“, paveldimo turto mokesčio sumažinimo prielaida yra tai, kad turtas, susijęs su šiuo mažinimu, anksčiau paveldint buvo Vokietijoje, arba jeigu jis buvo užsienyje, kad bent viena iš šių paveldėjimo santykių šalių gyveno Vokietijoje.

               21

               Taigi pagal šį teisės aktą paveldimo turto mokesčio sumažinamas priklauso nuo palikimą sudarančio turto vietos ankstesnio paveldėjimo momentu ir nuo palikėjo arba įgijėjo gyvenamosios vietos šio ankstesnio paveldėjimo momentu. Todėl pagal šį teisės aktą palikimas, kurį sudaro kitoje valstybėje narėje esantis turtas ankstesnių paveldėjimo santykių, kurių nė viena iš šalių negyveno Vokietijoje, momentu, apmokestinamas didesniu paveldimo turto mokesčiu nei mokestis, gautas už palikimą, kurį sudaro ankstesniam paveldėjimui priskiriamas tik Vokietijoje esantis turtas arba kitoje valstybėje narėje esantis turtas, kai bent viena ankstesnio paveldėjimo santykių šalis gyveno Vokietijoje. Todėl, kaip tai konstatavo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, dėl šio teisės akto sumažėja palikimo vertė.

               22

               Darytina išvada, kad toks nacionalinės teisės aktas, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, yra kapitalo judėjimo apribojimas, kaip jis suprantamas pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį.

               23

               Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kilo abejonių dėl to, ar šią išvadą paneigia 2009 m. vasario 12 d. Sprendimas Block (C‑67/08, EU:C:2009:92), konstatuotina, kad, atvirkščiai nei situacija, nagrinėta minėtame sprendime, pagrindinė byla nėra susijusi su dvigubu dviejų valstybių narių taikomu to paties palikimo elementų apmokestinimu; ji susijusi su tam tikros valstybės narės taikomu palikimo apmokestinimu, kuris skiriasi atsižvelgiant į tai, ar jį sudaro turtas, kuris jau buvo apmokestintas toje pačioje valstybėje narėje ankstesnio paveldėjimo momentu.

         Dėl kapitalo judėjimo apribojimo pateisinimo

               24

               Dėl galimo pateisinimo, pagrįsto SESV 65 straipsniu, primintina, kad pagal šio straipsnio 1 dalies a punktą SESV 63 straipsnio nuostatos „nepažeidžia valstybių narių teisės <...> taikyti atitinkamas savo mokesčių įstatymų nuostatas, pagal kurias skiriami mokesčių mokėtojai dėl jų skirtingos padėties gyvenamosios vietos arba kapitalo investavimo vietos atžvilgiu“.

               25

               Ši SESV 65 straipsnio nuostata, kaip pagrindinio laisvo kapitalo judėjimo principo išimtis, turi būti aiškinama siaurai. Todėl ji negali būti aiškinama taip, kad kiekvienas mokesčių teisės aktas, pagal kurį mokesčių mokėtojai skirstomi atsižvelgiant į jų gyvenamąją vietą arba į valstybę narę, kurioje jie investuoja savo kapitalą, automatiškai yra suderinamas su Sutartimi. Iš tiesų pačią SESV 65 straipsnio 1 dalies a punkte numatytą išimtį riboja to paties straipsnio 3 dalis, kur numatyta, kad šio straipsnio 1 dalyje nurodytos nacionalinės teisės nuostatos „neturi sudaryti laisvo kapitalo judėjimo ir mokėjimų, kaip nustatyta [SESV] 63 straipsnyje, savavališko diskriminavimo ar užslėpto apribojimo“ (2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Komisija / Vokietija, C‑211/13, nepaskelbtas Rink., EU:C:2014:2148, 46 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               26

               Todėl reikia skirti pagal SESV 65 straipsnio 1 dalies a punktą leidžiamą skirtingą vertinimą nuo SESV 65 straipsnio 3 dalyje uždraustos diskriminacijos. Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad tam, jog mokesčių teisės aktas, pagal kurį paveldimo arba dovanojamo turto mokesčiui apskaičiuoti skiriami rezidentai ir nerezidentai arba nacionalinėje teritorijoje esantis ir už šios teritorijos ribų esantis turtas, galėtų būti laikomas suderinamu su Sutarties nuostatomis, susijusiomis su laisvu kapitalo judėjimu, būtina, kad skirtingas vertinimas nebūtų susijęs su objektyviai panašiomis situacijomis arba kad šis skirtumas būtų pateisinamas privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais (2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Komisija / Ispanija, C‑127/12, nepaskelbtas Rink., EU:C:2014:2130, 73 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               27

               Dėl nagrinėjamų situacijų panašumo neginčijama, kad pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamą teisės aktą paveldimo turto mokesčio tikslais vienodai vertinami asmenys, kurie priklauso tai pačiai I mokestinei klasei, gyvena nacionalinėje teritorijoje ir paveldėdami įgyja turto, kuris per pastaruosius dešimt metų iki šio paveldėjimo jau buvo paveldėtas tai pačiai mokestinei klasei priklausančių įgijėjų, neatsižvelgiant į šio turto buvimo vietą arba šių paveldėjimo santykių šalių gyvenamąją vietą ankstesnio paveldėjimo momentu. Tik taikant ErbStG 27 straipsnio 1 dalyje numatytą paveldimo turto mokesčio sumažinimą šiame teisės akte skirtingai vertinami šie asmenys pagal tai, ar atitinkamas turtas buvo nacionalinėje teritorijoje ankstesnio paveldėjimo momentu, ir pagal tai, ar šių paveldėjimo santykių šalys gyveno šioje teritorijoje (pagal analogiją žr. 2013 m. spalio 17 d. Sprendimo Welte, C‑181/12, EU:C:2013:662, 51 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               28

               Darytina išvada, kad šis skirtingas vertinimas pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamą teisės aktą yra susijęs su objektyviai panašiomis situacijomis.

               29

               Todėl reikia išnagrinėti, ar toks teisės aktas gali būti objektyviai pateisinamas privalomuoju bendrojo intereso pagrindu, kaip antai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo ir Vokietijos vyriausybės nurodyta būtinybe išsaugoti mokesčių sistemos darną.

               30

               Šiuo klausimu primintina, kad Teisingumo Teismas jau pripažino, jog būtinybė išsaugoti mokesčių sistemos darną gali pateisinti Sutartyje garantuojamų judėjimo laisvių įgyvendinimo apribojimą. Tačiau tam, kad toks pateisinimas būtų laikomas pagrįstu, reikia, kad būtų nustatytas tiesioginis atitinkamos mokesčio lengvatos ir jos kompensavimo konkrečiu mokesčiu ryšys, o tokio ryšio tiesioginis pobūdis turi būti vertinamas pagal nagrinėjamų teisės aktų tikslus (2013 m. spalio 17 d. Sprendimo Welte, C‑181/12, EU:C:2013:662, 59 punktas ir 2013 m. lapkričio 7 d. Sprendimo K, C‑322/11, EU:C:2013:716, 65 ir 66 punktai ir juose nurodyta teismo praktika).

               31

               Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas manė, kad lengvata, kuri suteikiama sumažinant paveldimo turto mokestį pagal ErbStG 27 straipsnio 1 dalį, yra tiesiogiai susijusi su tuo, jog jau buvo gautas paveldimo turto mokestis už ankstesnį to paties turto įgijimą paveldint. Šis teismas patikslino, kad šios nuostatos tikslas – to paties turto perleidimo kelis kartus per dešimties metų laikotarpį tarp I mokestinei klasei priklausančių asmenų atveju iki 50 % sumažinti su šiuo turtu susijusį paveldimo turto mokestį, nes juo buvo apmokestintas ankstesnis įgijėjas.

               32

               Šiai nuomonei iš esmės pritaria ir Vokietijos vyriausybė, kuri pažymi, kad ErbStG 27 straipsnis yra pagrįstas idėja, jog turtas perduodamas vienos artimų giminaičių kartos kitai kartai ir kad naujas to paties turto apmokestinimas, kai jis jau buvo apmokestintas netolimoje praeityje, yra tam tikru mastu nesąžiningas. Taigi šis straipsnis yra skirtas iš dalies išvengti to paties turto dvigubo apmokestinimo per trumpą laikotarpį atsisakant dalies paveldimo turto mokesčio, jeigu toks mokestis jau buvo sumokėtas Vokietijoje ankstesnio paveldėjimo momentu per minėtame straipsnyje numatytus terminus. Minėto mokesčio nesumažinimas ankstesnio turto įgijimo, kuris apmokestinamas išimtinai užsienyje, atveju yra objektyviai susijęs su tuo, kad Vokietijos Federacinė Respublika negalėjo apmokestinti šio įgijimo ir gauti atitinkamų mokestinių pajamų.

               33

               Atsižvelgiant į visa tai, reikia pripažinti, kad numačius, jog paveldimo turto mokestis sumažinamas tik asmenims, kurie paveldėdami įgijo turtą, jau apmokestintą tokiu mokesčiu Vokietijoje ankstesnio paveldėjimo momentu, toks mokesčio lengvatos taikymas remiasi logiškai taisyklinga sąsaja (žr. 2011 m. gruodžio 1 d. Sprendimo Komisija / Belgija, C‑250/08, EU:C:2011:793, 73 punktą ir Sprendimo Komisija / Vengrija, C‑253/09, EU:C:2011:795, 74 punktą). Ši logiška sąsaja būtų pažeista, jeigu tokia lengvata galėtų pasinaudoti asmenys, paveldintys turtą, kuris nebuvo apmokestintas paveldimo turto mokesčiu šioje valstybėje narėje.

               34

               Darytina išvada, kad pagal šią atleidimo nuo paveldimo turto mokesčio sistemą egzistuoja tiesioginis minėtos mokesčio lengvatos ir ankstesnio mokesčio ryšys.

               35

               Žinoma, bylose, kurios nesusijusios su palikimo apmokestinimo sritimi, Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad tiesioginio ryšio nėra, kai kalbama, be kita ko, apie skirtingą apmokestinimą ar skirtingų mokesčių mokėtojų vertinimą mokesčių tikslais (šiuo klausimu žr. 2003 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo Bosal, C‑168/01, EU:C:2003:479, 30 punktą ir 2015 m. vasario 24 d. Sprendimo Grünewald, C‑559/13, EU:C:2015:109, 49 punktą).

               36

               Tačiau susiklosčius tokiai konkrečiai situacijai, kaip numatyta ErbStG 27 straipsnyje, sąlyga, kad turi būti kalbama apie tą patį mokesčių mokėtoją, netaikoma, nes asmuo, kuris sumokėjo paveldimo turto mokestį ankstesnio paveldėjimo momentu, neišvengiamai yra miręs.

               37

               Be to, kaip matyti iš šio sprendimo 31 ir 32 punktų, ErbStG 27 straipsnio tikslas yra iki tam tikro lygio sumažinti mokesčių naštą, nustatytą dėl palikimo, kurį sudaro jau anksčiau apmokestintas tarp artimų giminaičių perleistas turtas, taip iš dalies išvengiant to paties turto dvigubo apmokestinimo Vokietijoje per trumpą laikotarpį. Atsižvelgiant į šį tikslą, kaip savo išvados 71 punkte pažymėjo generalinis advokatas, egzistuoja tiesioginis paveldimo turto mokesčio sumažinimo, numatyto šiame straipsnyje, ir ankstesnio apmokestinimo paveldimo turto mokesčiu ryšys, nes ši mokesčio lengvata ir ankstesnis apmokestinimas yra susiję su tuo pačiu mokesčiu, tuo pačiu turtu ir tos pačios šeimos artimais nariais.

               38

               Todėl konstatuotina, kad būtinybe išsaugoti mokesčių sistemos darną gali būti pateisinamas dėl nacionalinės teisės akto, kaip antai nagrinėjamo pagrindinėje byloje, susidarantis kapitalo judėjimo apribojimas.

               39

               Kad toks apribojimas būtų pateisinamas, taip pat reikia, kad jis būtų tinkamas ir proporcingas siekiamam tikslui (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 1 d. Sprendimo Komisija / Belgija, C‑250/08, EU:C:2011:793, 78 punktą ir Sprendimo Komisija / Vengrija, C‑253/09, EU:C:2011:795, 79 punktą).

               40

               Šiuo klausimu konstatuotina, kad paveldimo turto mokesčio sumažinimas, kuris apskaičiuotas taikant procentinius dydžius pagal laiką, praėjusį nuo vieno momento iki kito, kai atsirado prievolė mokėti mokestį, ir kuriam taikoma sąlyga, kad turtas jau turėjo būti apmokestintas tokiu mokesčiu Vokietijoje per pastaruosius dešimt metų, atrodo esąs tinkamas ErbStG 27 straipsnio tikslui, kaip antai aprašytam šio sprendimo 37 punkte, pasiekti. Be to, šis sumažinimas yra proporcingas atsižvelgiant į tą tikslą, nes Vokietijos Federacinė Respublika neturėjo kompetencijos apmokestinti ankstesnio palikimo. Šiomis aplinkybėmis šio sumažinimo taikymas tik susiklosčius situacijoms, kai minėtas turtas jau buvo apmokestintas Vokietijoje, yra proporcingas atsižvelgiant į minėtą tikslą (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 1 d. Sprendimo Komisija / Vengrija, C‑253/09, EU:C:2011:795, 80 ir 81 punktus).

               41

               Darytina išvada, kad dėl nacionalinės teisės akto, kaip antai nagrinėjamo pagrindinėje byloje, susidarantis kapitalo judėjimo apribojimas yra pateisinamas būtinybe išsaugoti mokesčių sistemos darną.

               42

               Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad SESV 63 straipsnio 1 dalis ir SESV 65 straipsnis nedraudžia valstybės narės teisės akto, kaip antai nagrinėjamo pagrindinėje byloje, kuriame numatyta, kad jei nustatytai mokestinei klasei priklausantis asmuo paveldi turto, paveldimo turto mokestis mažinamas, kai palikimą sudaro turtas, kuris per pastaruosius dešimt metų iki šio paveldėjimo jau buvo perleistas dėl paveldėjimo, su sąlyga, kad šis perleidimas buvo apmokestintas paveldimo turto mokesčiu šioje valstybėje narėje.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               43

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

                     SESV 63 straipsnio 1 dalis ir SESV 65 straipsnis nedraudžia valstybės narės teisės akto, kaip antai nagrinėjamo pagrindinėje byloje, kuriame numatyta, kad jei nustatytai mokestinei klasei priklausantis asmuo paveldi turto, paveldimo turto mokestis mažinamas, kai palikimą sudaro turtas, kuris per pastaruosius dešimt metų iki šio paveldėjimo jau buvo perleistas dėl paveldėjimo, su sąlyga, kad šis perleidimas buvo apmokestintas paveldimo turto mokesčiu šioje valstybėje narėje.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.