title: 2012 m. birželio 5 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Łukasz Marcin Bonda.#Sąd Najwyższy prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Bendra žemės ūkio politika – Bendra išmokos už plotą schema – Reglamentas (EB) Nr. 1973/2004 – 138 straipsnio 1 dalis – Pagalbos neskyrimas neteisingo plotų deklaravimo atveju – Šios sankcijos administracinis ar baudžiamasis pobūdis – Baudžiamųjų sankcijų kumuliavimo draudimo taisyklė – Ne bis in idem principas.#Byla C‑489/10.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C-489/10
            dėl Sąd Najwyższy  (Lenkija) 2010 m. rugsėjo 27 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2010 m. spalio 12 d., pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamoje byloje prieš
            Łukasz Marcin Bonda
            TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
            kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.-C. Bonichot ir A. Prechal, teisėjai A. Rosas, R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, A. Borg Barthet (pranešėjas), L. Bay Larsen, M. Berger ir E. Jarašiūnas,
            generalinė advokatė J. Kokott,
            posėdžio sekretorė K. Sztranc-Sławiczek, administratorė,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. spalio 4 d. posėdžiui,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – Ł. M. Bonda, atstovaujamo advokato J. Markowicz,
            – Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos M. Szpunar, D. Krawczyk ir B. Majczyna,
            – Austrijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pesendorfer,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos A. Bouquet ir A. Szmytkowska,
            susipažinęs su 2011 m. gruodžio 15 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susiję su 2004 m. spalio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1973/2004, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003 nuostatų dėl to reglamento IV ir IVa antraštinėse dalyse numatytų paramos schemų ir atidėtos žemės naudojimo žaliavoms auginti taikymo taisykles (OL L 345, p. 1), 138 straipsnio 1 dalies išaiškinimu.
            2. Šis prašymas buvo pateiktas baudžiamąja tvarka persekiojant Ł. M. Bonda dėl sukčiavimo deklaruojant žemės plotus, už kuriuos gali būti mokama bendra išmoka už plotą.
            Teisinis pagrindas
            Tarptautinė teisė
            3. 1984 m. lapkričio 22 d. Strasbūre pasirašyto Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos Protokolo Nr. 7 (toliau – Protokolas Nr. 7) 4 straipsnio 1 dalyje numatyta:
            „Niekas negali būti antrą kartą persekiojamas ar baudžiamas tos pačios valstybės institucijų už nusikaltimą, dėl kurio jis jau buvo išteisintas arba nuteistas galutiniu nuosprendžiu pagal tos valstybės įstatymus ir baudžiamąjį procesą.“
            Sąjungos teisė
            Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95
            4. 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340) ketvirtoje, penktoje, devintoje, dešimtoje ir dvyliktoje konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
            „kadangi veiksmingai kovojant su Bendrijų finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu būtina priimti tam tikras bendras taisykles visose Bendrijos politikos srityse;
            kadangi neteisėtą veiką ir jai taikomas administracines priemones bei už ją skiriamas nuobaudas nustato atskirų sektorių taisyklės pagal šį reglamentą;
            < ... >
            kadangi Bendrijos priemonės ir nuobaudos, nustatytos siekiant bendros žemės ūkio politikos tikslų, yra neatskiriama pagalbos sistemų dalis; kadangi taikant šias priemones ir nuobaudas siekiama savų tikslų, kurie neturi įtakos valstybių narių kompetentingoms institucijoms vertinant ekonominės veiklos vykdytojų veiklą baudžiamosios teisės požiūriu; kadangi būtina užtikrinti jų veiksmingumą nedelsiant įteisinant Bendrijos taisykles ir visapusiškai taikant visas Bendrijos priemones, jeigu šio tikslo negalima pasiekti taikant prevencines priemones;
            kadangi norint išvengti, kad Bendrijos piniginės nuobaudos ir nacionalinės baudžiamosios sankcijos nebūtų [būtų] skiriamos tiems patiems asmenims dėl tų pačių priežasčių, būtina priimti atitinkamas nuostatas remiantis ne vien tik bendru teisingumo principu ir proporcingumo principu, bet ir ne bis in idem  principu, kartu gerbiant acquis communautaire bei konkrečių šio reglamento įsigaliojimo metu galiojusių Bendrijos taisyklių nuostatas;
            < ... >
            kadangi šis reglamentas taikomas nepažeidžiant valstybių narių baudžiamosios teisės.“
            5. Šio reglamento 1 straipsnyje nustatyta:
            „1. Siekiant apsaugoti Europos Bendrijų finansinius interesus, šiuo reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios vienodus patikrinimus ir administracines priemones bei nuobaudas už Bendrijos teisės aktų pažeidimus.
            2. „Pažeidimas“ – tai bet kuris Bendrijos teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo [veiksmu ar neveikimu], dėl kurio Bendrijų bendrajam biudžetui ar jų valdomiems biudžetams padaroma žala sumažinant ar iš viso prarandant pajamas, gaunamas iš tiesiogiai Bendrijų vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas.“
            6. Pagal šio reglamento 2 straipsnį:
            „1. Administraciniai patikrinimai, priemonės ir nuobaudos pradedamos taikyti tais atvejais, kai tai yra būtina užtikrinant, kad būtų tinkamai taikomi Bendrijos teisės aktai. Jos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasinančios, kad galėtų tinkamai apsaugoti Bendrijų finansinius interesus.
            2. Administracinių nuobaudų skirti negalima, jeigu jos nėra numatytos Bendrijos teisės akte, priimtame iki tol, kol buvo padarytas pažeidimas. Jeigu Bendrijos taisyklių nuostatos, pagal kurias skiriamos administracinės nuobaudos, buvo vėliau pakeistos, atgaline data taikomos mažiau griežtos nuostatos.
            3. Kad minėtos taisyklės būtų taikomos teisingai, Bendrijos teisės aktuose nustatomas administracinių priemonių ir nuobaudų pobūdis ir taikymo sritis atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį ir sunkumą, suteiktą ar gautą naudą bei atsakomybės laipsnį.
            4. Bendrijos patikrinimai, priemonės ir nuobaudos reglamentuojamos valstybių narių įstatymais, laikantis atitinkamų Bendrijos teisės aktų.“
            7. Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnyje numatyta:
            „1. Įvykdžius bet kokį pažeidimą, neteisingai įgyta nauda paprastai panaikinama:
            – įpareigojant sumokėti nustatytas sumas arba grąžinti neteisėtai įgytas sumas,
            – visiškai arba dalinai nusavinant užstatą, kuris buvo pateiktas kartu su paskirtos sumos prašymu arba tada, kai buvo gautas išankstinis mokėjimas.
            2. Taikant 1 dalyje nurodytas priemones apsiribojama įgytos naudos panaikinimu ir, jei taip yra numatyta, palūkanomis, kurias galima nustatyti pagal vienodą palūkanų normą.
            3. Jeigu nustatoma, kad veiksmais buvo siekiama gauti naudos, kuri neatitinka konkrečiu atveju taikomų Bendrijos teisės tikslų, dirbtinai sukuriant sąlygas, būtinas tokiai naudai gauti, toji nauda, atsižvelgiant į kiekvieną konkretų atvejį, panaikinama arba sutrukdoma ją gauti.
            4. Šiame straipsnyje numatytos priemonės nelaikomos nuobaudomis.“
            8. Aptariamo reglamento 5 straipsnis suformuluotas taip:
            „1. Padarius tyčinius pažeidimus arba pažeidimus dėl aplaidumo gali būti skiriamos šios administracinės nuobaudos:
            a) administracinė bauda;
            b) reikalavimas sumokėti didesnę sumą negu neteisėtai gautos arba vengiamos mokėti sumos, tam tikrais atvejais pridėjus palūkanas; ši papildoma suma nustatoma remiantis konkrečiose taisyklėse nurodytu procentu, bet ji negali būti didesnė nei yra būtina, kad darytų atgrasinančios priemonės poveikį;
            c) visiškai ar dalinai panaikinant Bendrijos taisyklėmis suteiktą naudą, net jeigu ekonominės veiklos vykdytojas neteisėtai pasinaudojo tik dalimi šios naudos;
            d) nesuteikiant arba panaikinant naudą tam tikram laikotarpiui po pažeidimo;
            e) laikinai panaikinant patvirtintą ar pripažintą teisę dalyvauti Bendrijos pagalbos sistemoje;
            f) nusavinant užstatą ar depozitą, pateiktą, kad būtų laikomasi taisyklėse numatytų sąlygų arba atstatant [atkuriant] neteisėtai grąžinto užstato sumą;
            g) kitos grynai ekonominės, savo pobūdžiu ir taikymo sritimi lygiavertės nuobaudos, numatytos atskirų sektorių taisyklėse, kurias priėmė Taryba, atsižvelgdama į atitinkamiems sektoriams keliamus konkrečius reikalavimus ir neviršydama Komisijai Tarybos suteiktų įgaliojimų.
            2. Nepažeidžiant šio reglamento įsigaliojimo metu galiojusių sektorių taisyklių, už kitus pažeidimus galima skirti tik tokias nuobaudas, kurios nėra lygiavertės baudžiamosioms sankcijoms ir kurios yra numatytos šio straipsnio 1 dalyje, jeigu šios nuobaudos yra būtinos norint užtikrinti teisingą taisyklių taikymą.“
            9. Reglamento Nr. 2988/95 6 straipsnyje nustatyta:
            „1. Nepažeidžiant Bendrijos administracinių priemonių ir nuobaudų, patvirtintų remiantis šio reglamento įsigaliojimo metu galiojusiomis sektorių taisyklėmis, kompetentingos institucijos sprendimu galima laikinai sustabdyti piniginių nuobaudų, tokių kaip administracinių baudų, taikymą, jeigu atitinkamam asmeniui dėl tos pačios veikos yra iškelta baudžiamoji byla. Sustabdžius administracinę bylą, sustoja 3 straipsnyje numatytos senaties eiga.
            2. Jeigu baudžiamoji byla nutraukiama, laikinai nutraukta administracinė byla atnaujinama.
            3. Užbaigus baudžiamąją bylą, laikinai nutraukta administracinė byla atnaujinama, jeigu tam netrukdo bendrieji teisės principai.
            4. Atnaujinus administracinę bylą, administracinė institucija užtikrina, kad skiriama nuobauda būtų bent lygiavertė Bendrijos taisyklėse numatytai nuobaudai; skiriant tokią nuobaudą, galima atsižvelgti į teisminės institucijos tam pačiam asmeniui skirtas bausmes už tas pačias veikas.
            5. Šio straipsnio 1–4 dalys netaikomos piniginėms nuobaudoms, kurios yra neatskiriama finansinės paramos sistemų dalis ir gali būti taikomos nepriklausomai nuo bet kokių baudžiamųjų sankcijų, jeigu tik, žinoma, jos nėra lygiavertės tokioms sankcijoms.“
            Reglamentas (EB) Nr. 1782/2003
            10. 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiančio reglamentus (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001 (OL L 270, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 40 t., p. 269) (toliau – Reglamentas Nr. 1782/2003), dvidešimt pirmoje konstatuojamojoje dalyje numatyta:
            „Bendros žemės ūkio politikos paramos schemose numatytas tiesioginis pajamų rėmimas siekiant užtikrinti tinkamą žemės ūkio bendruomenės pragyvenimo lygį. Šis tikslas yra glaudžiai susijęs su kaimo vietovių išlaikymu. Siekiant išvengti neteisingo Bendrijos fondų paskirstymo, paramos išmokos neturėtų būti mokamos ūkininkams, dirbtinai sukūrusiems sąlygas, reikalingas tokioms išmokoms gauti.“
            11. Pagal Reglamento Nr. 1782/2003 24 straipsnį:
            „1. Nepažeidžiant šio reglamento 6 straipsnyje numatyto sumažinimo ir neskyrimo, nustačius, kad ūkininkas nesilaiko reikalavimų atitikimo sąlygų, susijusių su pagalbos skyrimu, numatytu šiame reglamente arba Reglamento (EB) Nr. 1259/1999 2a straipsnyje, išmokai ar paskirtos arba paskirtinos išmokos daliai, kurios atžvilgiu laikomasi reikalavimų atitikimo sąlygų, taikomas sumažinimas arba jos neskyrimas, nustatytini šio reglamento 144 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.
            2. Sumažinimo procentas priklauso nuo rasto nustatytų reikalavimų nesilaikymo sunkumo, masto, pastovumo bei pasikartojamumo ir net gali būti vieneriems ar daugiau kalendoriniams metams visiškai neskiriamos išmokos pagal vieną ar kelias pagalbos schemas.“
            Reglamentas Nr. 1973/2004
            12. Reglamento Nr. 1973/2004 šešiasdešimt devintoje konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
            „Reglamento < ... > Nr. 1782/2003 143b straipsnis leidžia Čekijos Respublikai, Estijai, Kiprui, Latvijai, Lietuvai, Vengrijai, Maltai, Lenkijai, Slovėnijai ir Slovakijai (naujosioms valstybėms narėms) tiesiogines išmokas pakeisti bendrosiomis išmokomis „bendrosios išmokos už plotą“). Čekijos Respublika, Estija, Kipras, Latvija, Lietuva, Vengrija, Lenkija ir Slovakija pasirinko galimybę tokias išmokas taikyti. Todėl turi būti nustatytos išsamios tokių bendrųjų išmokų už plotą schemų taikymo taisyklės.“
            13. Šio reglamento 138 straipsnyje numatyta:
            „1. Išskyrus nenugalimų aplinkybių atvejus ir išskirtines aplinkybes, apibrėžtas Reglamento (EB) Nr. 796/2004 72 straipsnyje, jeigu atlikus administracinį patikrinimą arba patikrinimą vietoje nustatoma, kad skirtumas tarp deklaruojamo ir nustatyto ploto, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 796/2004 2 straipsnio 22 punkte, yra didesnis nei 3 %, bet ne didesnis nei 30 % nustatyto ploto, tiems metams pagal bendrą išmokų už plotą schemą skiriama išmoka sumažinama dviguba nustatyto skirtumo suma.
            Jeigu nustatytas skirtumas sudaro daugiau nei 30 % nustatyto ploto, tais metais neskiriama jokia pagalba.
            Jeigu nustatytas skirtumas sudaro daugiau nei 50 % nustatyto ploto, ūkininkui panaikinama teisė gauti pagalbą, kurios dydis atitinka skirtumą tarp deklaruojamo ir nustatyto ploto. Ši suma yra atimama iš pagalbos mokėjimų, kuriuos gauti turi teisę ūkininkas, pateikęs paraiškas per tris [trejus] kalendorinius metus nuo tų metų, kai toks skirtumas buvo nustatytas.
            2. Jeigu skirtumas tarp deklaruojamo ir nustatyto ploto atsiranda dėl tyčinių pažeidimų, tais kalendoriniais metais ūkininkui nesuteikiama pagalba, kurią gauti jis priešingu atveju turėtų teisę.
            Be to, jeigu nustatytas skirtumas sudaro daugiau nei 20 % nustatyto ploto, ūkininkui vėl panaikinama teisė gauti pagalbą, kurios dydis atitink a skirtumą tarp deklaruojamo ir nustatyto ploto. Ši suma yra atimama iš pagalbos mokėjimų, kuriuos gauti turi teisę ūkininkas, pateikęs paraiškas per tris [trejus] kalendorinius metus nuo tų metų, kai toks skirtumas buvo nustatytas.
            3. Siekiant apibrėžti nustatytą plotą, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 796/2004 2 straipsnio 22 punkte, taikomos Reglamento < ... > Nr. 1782/2003 143b straipsnio 5 dalis ir 143b straipsnio 6 dalies pirma pastraipa bei šio reglamento 137 straipsnis.“
            Lenkijos teisės aktai
            14. 1997 m. birželio 6 d. Įstatymo, kuriame išdėstytas baudžiamasis kodeksas ( Ustawa z dnia 6 czerwca 1997 r. – Kodeks karny, Dz.U. 1997, Nr. 88, poz. 553), 297 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
            „Tas, kas siekdamas savo arba kitų naudai gauti iš banko arba iš panašią ūkinę veiklą įstatymo pagrindu vykdančio organizacinio vieneto ar iš viešosiomis lėšomis disponuojančio organo arba institucijos kreditą, paskolą, užstatą, garantiją, akredityvą, dotaciją, subsidiją, banko užtikrinimą dėl iš užstato ar garantijos išplaukiančios prievolės arba panašią finansinę paslaugą konkrečiam ekonominiam tikslui, elektroninio mokėjimo instrumentą arba viešąjį užsakymą pateikia suklastotą, pakeistą, netikrus arba melagingus duomenis patvirtinantį dokumentą arba melagingą rašytinį pareiškimą, susijusį su aplinkybėmis, turinčiomis lemiamos reikšmės minėtai finansinei paramai, mokėjimo instrumentui ar užsakymui gauti, baudžiamas laisvės atėmimu nuo trijų mėnesių iki penkerių metų.“
            15. Pagal 1997 m. birželio 6 d. Įstatymo, kuriame išdėstytas baudžiamojo proceso kodeksas ( Ustawa z dnia 6 czerwca 1997 r. – Kodeks postępowania karnego , Dz.U. 1997, Nr. 89, poz. 555), 17 straipsnio 1 dalies 7 ir 11 punktus:
            „Procesas nepradedamas arba nutraukiamas, kai:
            < ... >
            baudžiamasis procesas tuo pačiu pagrindu prieš tą patį asmenį jau buvo galutinai užbaigtas arba jau vyksta,
            < ... >
            baudžiamasis persekiojimas negalimas dėl kitų aplinkybių.
            < .... > “
            Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
            16. 2005 m. gegužės 16 d., Ł. M. Bonda pateikė Biuro Powiatowe Agencji Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa  (Žemės ūkio restruktūrizavimo ir modernizavimo agentūros pavieto skyrius, toliau – pavieto skyrius) paraišką bendrajai išmokai už plotą už 2005 m. gauti.
            17. Šioje paraiškoje jis deklaravo neteisingus duomenis apie žemės ūkio tikslams naudojamos žemės plotą ir jame auginamas kultūras, padidinęs žemės ūkio tikslams naudojamą plotą ir nurodęs deklaracijoje 212,78 ha vietoje 113,49 ha.
            18. 2006 m. birželio 25 d. pavieto skyriaus viršininkas, remdamasis Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalimi, priėmė sprendimą, kuriuo, pirma, atsisakė skirti Ł. M. Bonda bendrąją išmoką už plotą už 2005 m. ir, antra, skyrė jam sankciją, kurią sudarė teisės į bendrąsias išmokas už plotą, atitinkančias skirtumą tarp tikrojo ir deklaruoto ploto, praradimas trejus metus po metų, kai buvo pateikta neteisinga paraiška.
            19. 2009 m. liepos 14 d. nuosprendžiu Sąd Rejonowy w Goleniowie (Rajoninis teismas Goleniuve) pagal 1997 m. birželio 6 d. Įstatymo, kuriame išdėstytas baudžiamasis kodeksas, 297 straipsnio 1 dalį nuteisė Ł. M. Bonda už sukčiavimą siekiant gauti subsidijų, nes, siekdamas jas gauti, jis buvo pateikęs neteisingus duomenis dėl aplinkybių, turinčių lemiamos reikšmės gaunant bendrąją išmoką už plotą. Šiuo nuosprendžiu Ł. M. Bonda buvo nuteistas aštuonių mėnesių laisvės atėmimo bausme lygtinai, atidedant jos vykdymą 2 metams, ir pinigine bauda, kurią sudaro 80 baudos tarifų po 20 PLN per dieną.
            20. Ł. M. Bonda apeliacine tvarka apskundė šį nuosprendį Sąd Okręgowy w Szczecinie (Šcecino apygardos teismas), kuris jį panaikino ir nusprendė, kad baudžiamasis procesas neleistinas, nes už tas pačias veikas Ł. M. Bonda jau buvo skirta administracinė sankcija. Todėl šis teismas, taikydamas Baudžiamojo proceso kodekso 17 straipsnio 1 dalies 11 punktą, 2010 m. kovo 19 d. nusprendė, kad nėra galimybės vykti baudžiamajam procesui, ir nutraukė baudžiamojo persekiojimo veiksmus.
            21. Prokurator Generalny (Generalinis prokuroras) pateikė kasacinį skundą dėl šio sprendimo Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis teismas) ir pasirėmė rimtu minėtame 17 straipsnio 1 dalies 11 punkte nustatytos proceso normos pažeidimu.
            22. Anot Sąd Najwyższy , nors nekelia abejonių tai, kad veikos, dėl kurių Ł. M. Bonda atžvilgiu buvo imtasi Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalyje numatytų priemonių, visiškai atitinka veikas, dėl kurių jis buvo nuteistas baudžiamąja tvarka, vis dėlto šis teismas mano, kad dėl Ł. M. Bonda pradėtame baudžiamajame procese priimtas sprendimas dėl baudžiamojo proceso negalimumo yra klaidingas, kiek pagrįstas Baudžiamojo proceso kodekso 17 straipsnio 1 dalies 11 punktu.
            23. Sąd Najwyższy mano, kad teisingas teisinis pagrindas šiam procesui nutraukti galėjo būti tik Baudžiamojo proceso kodekso 17 straipsnio 1 dalies 7 punktas. Todėl, anot jo, siekiant išspręsti pagrindinę bylą, reikėtų nustatyti, ar pavieto skyriaus pradėta procedūra gali būti laikoma baudžiamojo pobūdžio, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslino, kad nors lingvistinis šios nuostatos aiškinimas reikalautų neigiamai atsakyti į šį klausimą, tačiau ji turi būti aiškinama atsižvelgiant į Protokolo Nr. 7 4 straipsnio 1 dalį.
            24. Šiomis sąlygomis Sąd Najwyższy nusprendė, kad būtina įvertinti pagal Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalį ūkininkui skirtos sankcijos teisinį pobūdį.
            25. Manydamas, kad sprendimas jo nagrinėjamoje byloje priklauso nuo minėto 138 straipsnio išaiškinimo, Sąd Najwyższy nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
            „Kokio teisinio pobūdžio yra [Reglamento Nr. 1973/2004] 138 straipsnyje numatyta sankcija, kurią sudaro netiesioginių išmokų ūkininkui neskyrimas kitais keleriais metais, einančiais po metų, kai ūkininkas neteisingai deklaravo [bendrosios išmokos už plotą] pagrindą sudarančius plotus?“
            Dėl prejudicinio klausimo
            26. Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad šios nuostatos pirmoje ir antroje pastraipose numatytos priemonės, kurias sudaro paramos ūkininkui neskyrimas tais metais, kai jis pateikė neteisingą remtinų plotų deklaraciją, ir paramos, kurią jis galėtų gauti kitais trejais kalendoriniais metais, sumažinimas suma, atitinkančia skirtumą tarp deklaruotų ir nustatytų plotų, yra baudžiamojo pobūdžio sankcijos.
            27. Pirmiausia konstatuotina, kad Sąd Najwyższy prašo Teisingumo Teismo išaiškinti Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalį, nes ne bis in idem  principas, kaip jis įtvirtintas Baudžiamojo proceso kodekso 17 straipsnio 1 dalies 7 punkte, gali būti taikomas pagrindinėje byloje, tik jei šio 138 straipsnio 1 dalyje numatytos priemonės gali būti kvalifikuotos kaip baudžiamojo pobūdžio sankcijos.
            28. Šiuo klausimu reikia priminti, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog bendrosios žemės ūkio politikos teisės aktuose nustatytos sankcijos, kaip antai laikinas ūkio subjektų pašalinimas iš paramos skyrimo schemos, nėra baudžiamojo pobūdžio (žr. 1987 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Maizena ir kt. , 137/85, Rink. p. 4587, 13 punktą; 1992 m. spalio 27 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją , C-240/90, Rink. p. I-5383, 25 punktą ir 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo Käserei Champignon Hofmeister , C-210/00, Rink. p. I-6453, 43 punktą).
            29. Teisingumo Teismas nusprendė, kad toks pašalinimas skirtas kovai su gausiais pažeidimais, kurie daromi paramos žemės ūkiui srityje ir kurie, labai apsunkindami Sąjungos biudžetą, gali neigiamai paveikti priemones, kurių institucijos imasi šioje srityje, siekdamos stabilizuoti rinkas, paremti ūkininkų gyvenimo lygį ir užtikrinti vartotojams priimtinas tiekiamos produkcijos kainas (žr. minėto Sprendimo Käserei Champignon Hofmeister  38 punktą).
            30. Grįsdamas savo analizę, Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, kad pažeistos nuostatos skirtos vien ūkio subjektams, kurie laisva valia nusprendė pasinaudoti paramos schema žemės ūkio sektoriuje (žr. minėtų sprendimų Maizena ir kt.  13 punktą; Vokietija prieš Komisiją  26 punktą ir Käserei Champignon Hofmeister  41 punktą). Jis pridūrė, kad laikantis Sąjungos paramos schemos sąlygų, pagal kurias parama gali būti suteikta tik tuo atveju, jeigu jos gavėjas yra tikrai sąžiningas ir patikimas, sankcija, skiriama nesilaikant šių reikalavimų, yra specifinė administracinė priemonė, kuri yra sudėtinė paramos schemos dalis ir skirta užtikrinti tinkamą viešųjų Sąjungos lėšų administravimą (minėto Sprendimo Käserei Champignon Hofmeister 41 punktą).
            31. Niekas nepateisina kitokio atsakymo, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalies antroje ir trečioje pastraipoje numatytomis priemonėmis.
            32. Nėra ginčijama, kad Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalies antroje ir trečioje pastraipoje numatytos priemonės gali būti taikomos tik tiems ūkio subjektams, kurie kreipėsi dėl dalyvavimo šiuo reglamentu sukurtoje paramos schemoje, jeigu paaiškėja, jog tokių subjektų savo paraiškai pagrįsti suteikta informacija yra klaidinga. Be to, šios priemonės taip pat sudaro specifinę administracinę priemonę, kuri yra sudėtinė specialios paramos schemos dalis ir skirta užtikrinti tinkamą viešųjų Sąjungos lėšų administravimą.
            33. Šiuo požiūriu reikia pridurti, kad iš Reglamento Nr. 2988/95, kur įtvirtintas bendrasis teisinis pagrindas visose srityse, kurias apima Bendrijos politikos kryptys, 1 straipsnio pirmiausia išplaukia, kad bet kuris Sąjungos teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmu ar neveikimu, dėl kurio Sąjungos bendrajam biudžetui ar jos valdomiems biudžetams padaroma žala, kvalifikuojamas kaip „pažeidimas“ ir dėl to taikomos „administracinės priemonės bei nuobaudos“.
            34. Be to, pagal Reglamento Nr. 2988/95 5 straipsnio 1 dalies c ir d punktus visiškas ar dalinis Bendrijos taisyklėmis suteiktos naudos panaikinimas, net jeigu ekonominės veiklos vykdytojas neteisėtai pasinaudojo tik dalimi šios naudos, ir naudos nesuteikimas ar panaikinimas tam tikram laikotarpiui po pažeidimo yra administracinės sankcijos. Šie du atvejai numatyti Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalyje.
            35. Galiausiai, nors Reglamento Nr. 2988/95 6 straipsnio 1–4 dalyse įtvirtintos taisyklės dėl atsižvelgimo į baudžiamąją procedūrą per Sąjungos teise grindžiamą administracinę procedūrą, iš šio reglamento devintos konstatuojamosios dalies ir 6 straipsnio 5 dalies išplaukia, kad administracinės sankcijos, nustatytos siekiant bendros žemės ūkio politikos tikslų, yra neatskiriama paramos schemų dalis, kad jas taikant siekiama savų tikslų ir kad jos gali būti taikomos neatsižvelgiant į bet kokias baudžiamąsias sankcijas, jeigu ir kiek jos nėra lygiavertės tokioms sankcijoms.
            36. Dėl Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalies antroje ir trečioje pastraipose numatytų priemonių administracinio pobūdžio nekyla abejonių ir išnagrinėjus Europos Žmogaus Teisių Teismo praktiką dėl „baudžiamojo proceso“ sąvokos, kaip ji suprantama pagal Protokolo Nr. 7 4 straipsnio 1 dalį, t. y. pagal nuostatą, į kurią daro nuorodą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
            37. Remiantis šia praktika, šiuo klausimu reikšmingi trys kriterijai. Pirmasis – tai teisinis pažeidimo kvalifikavimas vidaus teisėje, antrasis – pats pažeidimo pobūdis ir trečiasis – suinteresuotam asmeniui gresiančios sankcijos pobūdis ir griežtumo laipsnis (be kita ko, žr. 1976 m. birželio 8 d. EŽTT sprendimą Engel ir kiti prieš Nyderlandus , serija A Nr. 22, § 80–82 ir 2009 m. vasario 10 d. EŽTT sprendimą Zolotoukhine prieš Rusiją , peticijos Nr. 14939/03, § 52 ir 53).
            38. Kalbant apie pirmąjį kriterijų, svarbu pažymėti, kad Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalyje numatytos priemonės nėra laikomos baudžiamojo pobūdžio Sąjungos teisėje, kuri nagrinėjamu atveju turi būti prilyginta „vidaus teisei“, kaip tai suprantama pagal Europos Žmogaus Teisių Teismo praktiką.
            39. Kiek tai susiję su antruoju kriterijumi, jis suponuoja patikrinimą, ar ūkio subjektui skirta sankcija, be kita ko, siekiama represinių tikslų.
            40. Nagrinėjamu atveju iš šio sprendimo 28–32 punktuose atliktos analizės išplaukia, kad Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalies antroje ir trečioje pastraipose numatytos priemonės skirtos taikyti tik tiems ekonominės veiklos vykdytojams, kurie naudojasi šiuo reglamentu sukurta paramos schema, ir kad šių priemonių paskirtis nėra represinė ir jomis iš esmės siekiama apsaugoti Sąjungos lėšų administravimą laikinai pašalinant paramos gavėją, kuris savo paraiškoje dėl paramos skyrimo pateikė neteisingus duomenis.
            41. Kaip savo išvados 65 punkte pažymėjo generalinė advokatė, represinį šių priemonių pobūdį paneigia tai, kad paramos, kuri gali būti skirta ūkininkui už metus, einančius po metų, kai buvo konstatuotas pažeidimas, suma sumažinama tik tada, jei paramos gavėjas pateikia paraiškas per šiuos metus. Taigi, jei ūkininkas kitais metais paraiškos nepateikia, pagal Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalį jam taikytina sankcija tampa neveiksminga. Tas pats pasakytina ir tuomet, jeigu ūkininkas nebeatitinka paramos skyrimo sąlygų. Galiausiai sankcija taip pat tampa iš dalies neveiksminga, jei paramos, į kurią ūkininkas gali pretenduoti kitais metais, suma yra mažesnė, nei taikant nesąžiningai gautos paramos sumažinimo priemonę iš jos atskaitytina suma.
            42. Iš to išplaukia, kad antrasis šio sprendimo 37 punkte paminėtas kriterijus neleidžia pripažinti, jog Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalyje numatytos priemonės yra baudžiamojo pobūdžio.
            43. Dėl trečiojo kriterijaus, be to, kas pasakyta šio sprendimo 41 punkte, reikia pažymėti, jog Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalies antroje ir trečioje pastraipose numatytos priemonės lemia tik tai, kad atitinkamas ūkininkas netenka perspektyvos gauti paramą.
            44. Todėl aptariamos sankcijos negali būti prilygintos baudžiamosioms sankcijoms remiantis trečiuoju kriterijumi, paminėtu šio sprendimo 37 punkte.
            45. Iš visų išdėstytų argumentų išplaukia, kad Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalyje numatytų sankcijų požymiai neleidžia manyti, kad jos turi būti kvalifikuotos kaip baudžiamojo pobūdžio sankcijos.
            46. Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalis aiškintina taip, jog šios nuostatos antroje ir trečioje pastraipose numatytos priemonės, kurias sudaro paramos ūkininkui neskyrimas tais metais, kai jis pateikė neteisingą remtinų plotų deklaraciją, ir paramos, kurią jis galėtų gauti kitais trejais kalendoriniais metais, sumažinimas suma, atitinkančia skirtumą tarp deklaruotų ir nustatytų plotų, nėra baudžiamojo pobūdžio sankcijos.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            47. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
            2004 m. spalio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1973/2004, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003 nuostatų dėl to reglamento IV ir IVa antraštinėse dalyse numatytų paramos schemų ir atidėtos žemės naudojimo žaliavoms auginti taikymo taisykles, 138 straipsnio 1 dalis aiškintina taip, kad šios nuostatos antroje ir trečioje pastraipose numatytos priemonės, kurias sudaro paramos ūkininkui neskyrimas tais metais, kai jis pateikė neteisingą remtinų plotų deklaraciją, ir paramos, kurią jis galėtų gauti kitais trejais kalendoriniais metais, sumažinimas suma, atitinkančia skirtumą tarp deklaruotų ir nustatytų plotų, nėra baudžiamojo pobūdžio sankcijos.


title: 2006 m. gegužės 2 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė prieš Europos Parlamentą ir Europos Sąjungos Tarybą.#Reglamentas (EB) Nr. 460/2004 - Europos tinklų ir informacijos apsaugos agentūra - Teisinio pagrindo pasirinkimas.#Byla C-217/04.

text:
      Byla C‑217/04
      Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė
      prieš
      Europos Parlamentą
      ir
      Europos Sąjungos Tarybą
      „Reglamentas (EB) Nr. 460/2004 – Europos tinklų ir informacijos apsaugos agentūra – Teisinio pagrindo pasirinkimas“
      Sprendimo santrauka
      1.        Teisės aktų derinimas – EB 95 straipsnis – Apimtis
      (EB 95 straipsnis)
      2.        Teisės aktų derinimas – Telekomunikacijų sritis
      (EB 95 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas Nr. 460/2004)
      1.        EB 95 straipsnio sąvoka „priemonės <...> suderinti“ Sutarties autoriai norėjo Bendrijos teisės aktų leidėjui suteikti diskreciją,
         atsižvelgiant į suderintinos srities bendrą kontekstą bei ypatingas aplinkybes, parinkti taikytiną suderinimo techniką, kuri
         būtų tinkamiausia norimam rezultatui pasiekti, ypač srityse, kurioms būdingos sudėtingos techninės savybės.

      Šiuo atžvilgiu EB 95 straipsnio formuluotė neleidžia prieiti prie išvados, kad šios nuostatos pagrindu Bendrijos teisės aktų
         leidėjo priimtos priemonės turi būti skirtos tik valstybėms narėms. Teisės aktų leidėjo manymu, gali pasirodyti esant būtina
         įsteigti Bendrijos agentūrą, padedančią įgyvendinti suderinimą tada, kai neprivalomų papildomų priemonių ir gairių priėmimas
         atrodo esąs tinkamas siekiant palengvinti šia nuostata paremtų aktų vienodą įgyvendinimą ir taikymą.

      Vis dėlto tokiai agentūrai patikėtos užduotys turi būti glaudžiai susijusios su valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų
         nuostatų suderinimo sritimi. Taip yra ypač tada, kai tam įsteigta Bendrijos agentūra teikia paslaugas nacionalinėms valdžios
         institucijoms ir (arba) ūkio subjektams, kurios daro poveikį vienodam suderinimo priemonių įgyvendinimui ir gali palengvinti
         jų taikymą.

      (žr. 43–45 punktus)
      2.        Reglamentas Nr. 460/2004, įsteigiantis Europos tinklų ir informacijos apsaugos agentūrą, yra teisingai priimtas remiantis
         EB 95 straipsniu.

      Iš tiesų, pirma, kalbant apie reglamento 2 straipsnyje numatytus Agentūros tikslus, pagal Direktyvos 2002/21 dėl elektroninių
         ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos 1 straipsnio 1 dalį ja siekiama nustatyti elektroninių ryšių paslaugų
         ir susijusių priemonių bei paslaugų reguliavimo suderintą sistemą. Be to, daugelyje specialių direktyvų nuostatų yra išreikštas
         Bendrijos teisės aktų leidėjo susirūpinimas dėl tinklų ir informacijos saugumo. Tai taikytina Direktyvai 2002/20 dėl elektroninių
         ryšių tinklų ir paslaugų leidimo, Direktyvai 2002/22 dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių
         ryšių tinklais ir paslaugomis, Direktyvai 2002/58 dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių ryšių sektoriuje,
         Direktyvai 95/46 dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir Direktyvai 1999/93 dėl
         Bendrijos elektroninių parašų reguliavimo sistemos. Dar daugiau, to paties reglamento 3 straipsnyje Agentūrai patikėti uždaviniai
         yra glaudžiai susiję su Direktyva 2002/21 ir specialiomis direktyvomis siekiamais tikslais tinklų ir informacijos saugumo
         srityje.

      Antra, kiek tai susiję su Bendrijos teisės aktų šioje srityje įgyvendinimu, šis reglamentas yra ne atskira priemonė, jis priimtas
         atsižvelgiant į norminį kontekstą, kurį apibrėžia Direktyva 2002/21 bei specialios, tinklams ir elektroniniams ryšiams taikomos
         direktyvos ir kuriuo siekiama įgyvendinti vidaus rinką elektroninių ryšių srityje. Be to, susidūręs su sritimi, kurioje įgyvendinamos
         technologijos yra ne tik sudėtingos, bet ir greitai besikeičiančios, Bendrijos teisės aktų leidėjas laikėsi nuomonės, kad
         tokio Bendrijos organo, kaip antai Agentūros įsteigimas, buvo tinkama priemonė užkirsti kelią skirtumams, kurie galėtų sudaryti
         kliūtis sklandžiam vidaus rinkos nagrinėjamoje srityje veikimui, atsirasti.

      Galiausiai iš kartu skaitomų reglamento 25 straipsnio 1 ir 2 dalių bei 27 straipsnio, pagal kuriuos Agentūrą reiktų įsteigti
         ribotam laikotarpiui, o jos veikla turėtų būti įvertinta siekiant nustatyti, ar reikia pratęsti jos veiklos trukmę, išplaukia,
         kad Bendrijos teisės aktų leidėjas laikėsi nuomonės, jog prieš priimant sprendimą dėl Agentūros likimo dera įvertinti šios
         Agentūros veiklos veiksmingumą bei jos realų indėlį į Direktyvos 2002/21 ir specialių direktyvų įgyvendinimą.

      (žr. 47–48, 50–55, 58, 60–62, 65–67 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2006 m. gegužės 2 d.(*)

      „Reglamentas (EB) Nr. 460/2004 – Europos tinklų ir informacijos apsaugos agentūra – Teisinio pagrindo pasirinkimas“
      Byloje C‑217/04
      dėl 2004 m. gegužės 20 d. pagal EB 230 straipsnį pareikšto ieškinio dėl panaikinimo,
      Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, atstovaujama M. Bethell, padedamo Lord Goldsmith ir QC N. Paines bei barrister T. Ward,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Parlamentą, atstovaujamą K. Bradley ir U. Rösslein, nurodžiusį adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      Europos Sąjungos Tarybą, atstovaujamą M. Veiga ir A. Lopes Sabino,

      atsakovus,
      palaikomus:
      Suomijos Respublikos, atstovaujamos T. Pynnä ir A. Guimaraes‑Purokoski,

      Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos F. Benyon ir M. Shotter, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      įstojusių į bylą šalių,
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas ir J. Malenovský, teisėjai
         R. Schintgen, N. Colneric, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta (pranešėja), M. Ilešič, J. Klučka ir U. Lõhmus,

      generalinė advokatė J. Kokott,
      posėdžio sekretorė K. Sztranc, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2005 m. rugsėjo 7 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2005 m. rugsėjo 22 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo ieškiniu Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė prašo panaikinti 2004 m. kovo 10 d. Europos Parlamento
         ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 460/2004, įsteigiantį Europos tinklų ir informacijos apsaugos agentūrą (OL L 77, p. 1, toliau
         – reglamentas).

      2        2004 m. lapkričio 25 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Suomijos Respublikai ir Europos Bendrijų Komisijai buvo leista
         įstoti į bylą Europos Parlamento ir Europos Sąjungos Tarybos pusėje.

       Teisinis pagrindas
       Bendri Bendrijos teisės aktai
      3        Pagal 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios
         reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva) (OL L 108, p. 33) 1 straipsnio 1 dalį šia direktyva siekiama nustatyti elektroninių
         ryšių paslaugų ir susijusių priemonių bei paslaugų reguliavimo suderintą sistemą. Ji, be kita ko, nustato nacionalinių reguliavimo
         institucijų užduotis ir procedūras, kurios užtikrintų, kad reguliavimo sistema būtų suderintai taikoma visoje Bendrijoje.

      4        Bendrijos teisės aktai tinklų ir elektroninių ryšių srityje taip pat apima šias direktyvas (toliau – specialios direktyvos):

      –        2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/19/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių
         sujungimo ir prieigos prie jų (Prieigos direktyva) (OL L 108, p. 7),

      –        2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/20/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų leidimo (Leidimų
         direktyva) (OL L 108, p. 21),

      –        2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių,
         susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (Universaliųjų paslaugų direktyva) (OL L 108, p. 51),

      –        2002 m. liepos 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/58/EB dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos
         elektroninių ryšių sektoriuje (Direktyva dėl privatumo ir elektroninių ryšių) (OL L 201, p. 37),

      –        1999 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 1999/93/EB dėl Bendrijos elektroninių parašų reguliavimo sistemos
         (toliau – Elektroninių parašų direktyva) (OL L 13, 2000, p. 12),

      –        2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač
         elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva) (OL L 178, p. 1).

      5        2002 m. liepos 29 d. sprendimu 2002/627/EB (OL L 200, p. 38) Komisija įsteigė Europos elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų
         reguliuotojų grupę.

       Reglamentas
      6        Reglamentas buvo priimtas EB 95 straipsnio pagrindu. Jo 1 straipsnio 1 dalimi įsteigiama Europos tinklų ir informacijos apsaugos
         agentūra (toliau – Agentūra).

      7        Pagal reglamento 1 straipsnio 2 dalį Agentūros misija yra „padėti Komisijai ir valstybėms narėms, ir dėl to bendradarbiauti
         su verslo bendruomene, siekiant padėti jiems laikytis tinklų ir informacijos apsaugos reikalavimų, įskaitant nustatytus dabartiniuose
         ir būsimuose Bendrijos teisės aktuose, pavyzdžiui, Direktyvoje 2002/21/EB ir tuo būdu užtikrinant sklandų vidaus rinkos funkcionavimą“.

      8        Reglamento 2 straipsnis „Tikslai“ išdėstytas taip:

      „1.      Agentūra stiprina Bendrijos, valstybių narių, o dėl to ir verslo bendruomenės pajėgumą užkertant kelią tinklų ir informacijos
         saugumo problemoms, jas nustatant ir į jas reaguojant.

      2.      Šiame reglamente nustatytų kompetencijų ribose Agentūra teikia pagalbą ir pataria Komisijai ir valstybėms narėms klausimais,
         susijusiais su tinklų ir informacijos saugumu.

      3.      Remdamasi nacionalinėmis ir Bendrijos pastangomis, Agentūra formuoja aukštą kompetencijos lygį. Šį profesionalumą Agentūra
         naudoja siekdama skatinti platų dalyvių iš valstybinio ir privataus sektorių bendradarbiavimą.

      4.      Komisijai paprašius, Agentūra jai padeda atlikti techninius parengiamuosius darbus atnaujinant ir toliau tobulinant Bendrijos
         teisės aktus tinklų ir informacijos saugumo srityje.“

      9        Reglamento 3 straipsnis apibrėžia uždavinius, kuriuos Agentūra turi įvykdyti „siekdama užtikrinti, kad 1 ir 2 straipsniuose
         nustatyta taikymo sritis bei tikslai būtų įgyvendinti“. Agentūra vykdo šiuos uždavinius:

      „a)      renka atitinkamą informaciją, skirtą esančiai ir kylančiai rizikai, o visų pirma – Europos lygmeniu tokiai rizikai, kuri galėtų
         sukelti poveikį elektroninio ryšio tinklų atsparumui ir pasiekiamumui bei jais gaunamos ir perduodamos informacijos autentiškumui,
         vientisumui ir konfidencialumui, analizuoti ir atliktos analizės rezultatus pateikia valstybėms narėms ir Komisijai; (Pataisytas
         vertimas)

      b)      teikia Europos Parlamentui, Komisijai, Europos institucijoms ar valstybių narių paskirtoms kompetentingoms nacionalinėms institucijoms
         patarimus bei pagalbą savo tikslų srityje, kai jos yra paprašoma;

      c)      stiprina įvairių tinklų ir informacijos saugumo srityje veikiančiųjų asmenų bendradarbiavimą, inter alia, reguliariai rengdama konsultacijas su pramone, universitetais ir kitais suinteresuotais sektoriais bei kurdama kontaktinį
         tinklą, kuriuo gali naudotis Bendrijos institucijos, valstybių narių paskirtos valstybinio sektoriaus institucijos, privataus
         sektoriaus įstaigos ir vartotojų organizacijos; (Pataisytas vertimas)

      d)      lengvina Komisijos ir valstybių narių bendradarbiavimą toliau plėtojant bendrąsias metodikas, skirtas užkirsti kelią tinklo
         ir informacijos saugumo problemoms, jas nustatyti ir į jas reaguoti;

      e)      prisideda prie visų vartotojų sąmoningumo skatinimo ir, inter alia, skatindama keistis turimu geriausiu praktiniu patyrimu, įskaitant vartotojų įspėjimo būdus, bei siekdama valstybinio ir
         privataus sektoriaus iniciatyvų sinergijos, prisideda prie galimybės visiems vartotojams gauti savalaikę, objektyvią ir išsamią
         informaciją tinklų ir informacijos saugumo klausimais; (Pataisytas vertimas)

      f)      padeda Komisijos ir valstybių narių dialogo su pramone metu sprendžiant techninės kompiuterio įrangos ir programinės įrangos
         produktų saugumo problemas;

      g)      seka standartų, skirtų tinklo ir informacijos apsaugos produktams ir paslaugoms, raidą;
      h)      pataria Komisijai mokslinių tyrimų tinklo ir informacijos saugumo srityje bei rizikos prevencijos technologijų veiksmingo
         naudojimo klausimais;

      i)      skatina rizikos įvertinimo veiklą, tarpusavyje veikiančius rizikos valdymo sprendimus bei tyrimus, susijusius su prevencinių
         priemonių valdymo sprendimais valstybinio ir privataus sektoriaus organizacijose; (Pataisytas vertimas)

      j)      prisideda prie Bendrijos pastangų bendradarbiaujant su trečiosiomis šalimis ir tam tikrais atvejais su tarptautinėmis organizacijomis,
         skatinant bendrą visa apimantį požiūrį į tinklo ir informacijos saugumo problemas, tuo prisidedant prie tinklų ir informacijos
         saugumo kultūros tobulinimo;

      k)      nepriklausomai reiškia savo išvadas, orientaciją ir teikia patarimus klausimais, atitinkančiais jos veiklos sritį ir uždavinius.“
      10      Reglamento 2 ir 3 skirsniai yra susiję atitinkamai su Agentūros organizacija ir jos veikla.

       Dėl ieškinio
      Šalių argumentai
      11      Savo reikalavimams dėl reglamento panaikinimo paremti Jungtinė Karalystė tvirtina, kad EB 95 straipsnis nesuteikia tinkamo
         pagrindo šiam reglamentui priimti. EB 95 straipsnis Bendrijos teisės aktų leidėjui suteikia teisę derinti nacionalinius teisės
         aktus, o ne teisę steigti Bendrijos agentūras ir jiems suteikti įgaliojimus.

      12      Jungtinės Karalystės nuomone, reikia nagrinėti, ar pagal EB 95 straipsnį priimta priemone siekiama tikslo, kuris galėtų būti
         pasiektas tuo pačiu metu kiekvienoje valstybėje narėje priėmus identiškus teisės aktus. Jei taip būtų, reglamentu suderinama
         nacionalinė teisė. Kita vertus, jei reglamentu „padaryta kažkas“, kas negali būti pasiekta tuo pačiu metu valstybių narių
         lygmeniu priimant identiškus teisės aktus, tai yra jei juo nustatomos teisės normos srityse, kurios nepatenka į atskirų valstybių
         narių kompetenciją, tai nėra suderinimo priemonė.

      13      Jungtinė Karalystė pripažįsta, kad taikant EB 95 straipsnį priimta suderinimo priemonė gali apimti nuostatas, kurios savaime
         nereiškia nacionalinių teisės aktų suderinimo, kai šios nuostatos yra tik šalutinės ar skirtos įgyvendinimui tų nuostatų,
         kuriomis suderinama nacionalinė teisė.

      14      Šios valstybės narės vertinimu, jokia reglamento nuostata, netgi netiesiogiai ar labai ribotai, nederina nacionalinių taisyklių.
         Priešingai, Agentūrai yra aiškiai draudžiama kištis į nacionalinių institucijų kompetenciją, kadangi Agentūra privalo apsiriboti
         neprivalomų patarimų teikimu atitinkamoje srityje.

      15      Jungtinė Karalystė pažymi, kad reglamentu į pavojų, kurį nagrinėjamos srities sudėtingumas kelia sklandžiam vidaus rinkos
         veikimui, reaguojama ne nacionalinių taisyklių suderinimu, o įsteigiant patariamojo pobūdžio Bendrijos agentūrą. Tai, kad
         Bendrijos priemonė gali būti naudinga vidaus rinkos veikimui, nereiškia, kad ji yra suderinimo priemonė EB 95 straipsnio prasme.

      16      Jungtinė Karalystė patikslina, kad neprivalomų patarimų teikimas negali prilygti „valstybių narių įstatymų ir kitų teisės
         aktų nuostatų suderinimui“ EB 95 straipsnio prasme. Be to, šių patarimų skleidimas gali iš tikrųjų padidinti tarp nacionalinių
         teisės aktų egzistuojančius skirtumus. Klausimas, ar Agentūros teikiami patarimai iš tikrųjų skatins valstybes nares naudotis
         pagal pagrindų direktyvą ir specialias direktyvas joms suteikta diskrecija panašiu būdu, yra visiškai hipotetinis.

      17      Ši valstybė narė pabrėžia, kad Agentūros funkcijos apsiriboja ekspertizės atlikimu ir patarimų plačiam galimų adresatų ratui
         teikimu ir kad vienintelis ryšys, kuris gali egzistuoti tarp jos vykdomų uždavinių ir teisės suderinimo, yra tas, kad ji padeda
         Komisijai. Tačiau šis vaidmuo, kuris, atrodo, susijęs su techniniais tyrimais, yra per daug nutolęs nuo Bendrijos teisės aktų,
         kuriais siekiama suderinti nacionalines taisykles.

      18      Jungtinė Karalystė laikosi nuomonės, kad pagrindų direktyvos ir specialių direktyvų egzistavimas šios išvados negali pakeisti.
         Iš tiesų Agentūros veikla yra platesnė, negu šių direktyvų taikymo sritis. Be to, reglamentu numatytas neprivalomų patarimų
         teikimas nepalengvina šių direktyvų įgyvendinimo, nes ši funkcija priklauso tik kompetentingoms valstybių narių institucijoms,
         o ne Agentūrai.

      19      Ji pažymi, kad Agentūrai patikėtas vaidmuo yra platesnis, negu yra apibrėžta specialių direktyvų taikymo sritimi, nes reglamentas
         yra susijęs ne tik su ryšių tinklų, bet ir su tokių informacijos sistemų, kaip duomenų bazės, apsauga.

      20      Jungtinė Karalystė taip pat tvirtina, kad reglamento priėmimo motyvai, kiek jie susiję su galimu kliūčių prekybai atsiradimu
         dėl skirtingų nacionalinių reikalavimų informacijos saugumui egzistavimo, yra nepakankami. Vien tik galimybė nevienodai taikyti
         reikalavimus tinklų saugumui ir tai, kad šie reikalavimai gali lemti neefektyvius sprendimus bei kliūtis vidaus rinkai, negali
         būti šiuo atžvilgiu pakankamais motyvais.

      21      Be to, ši valstybė narė pripažįsta, kad Agentūros įsteigimas atitinka pageidautiną tikslą, būtent tai, kad Bendrija pati įsteigtų
         ekspertizės centrą tinklų ir informacijos saugumo srityje. Ji taip pat pabrėžia neprieštaraujanti reglamento nuostatų turiniui.
         Vis dėlto remdamasi visais prieš tai nurodytais dokumentais ji daro išvadą, kad šis reglamentas turėjo būti pagrįstas EB 308 straipsniu.

      22      Parlamentas tvirtina, kad EB 95 straipsnis neapibrėžia, iki kokio laipsnio numatomas Bendrijos aktas turi suderinti valstybių
         narių teisės aktus. EB sutartis nereikalauja, kad šiuo teisiniu pagrindu pagrįstos priemonės suderintų esmines nacionalinių
         teisės aktų nuostatas, kai būtų tinkamiau, jog Bendrijos veiksmai būtų labiau riboti. Iš tiesų pakanka, kad šia nuostata pagrįsta
         priemonė būtų susijusi su nacionalinių nuostatų derinimu, net jei pačia šia priemone toks derinimas neatliekamas.

      23      Parlamentas pažymi, kad reglamentu siekiama suderinti tam tikras nuostatas, kurias valstybės narės priėmė ar ketina priimti
         tinklų ir informacijos saugumo srityje, siekiant palengvinti veiksmingą šioje srityje egzistuojančių Bendrijos teisės aktų
         įgyvendinimą. Tokiu atveju remtis skirtingu ir griežtesniu teisiniu pagrindu būtų nenuoseklu, nes reglamentas turi būti vertinamas
         kaip papildantis direktyvų, susijusių su tinklų ir elektroninių ryšių paslaugų vidaus rinka, visumą.

      24      Parlamentas tvirtina, kad teisės aktų leidėjas nusprendė, jog yra tinkama įtvirtinti bendrą požiūrį į aktualias ir numatomas
         problemas, susijusias su tinklų ir informacijos saugumu, įsteigiant agentūrą, atsakingą už patarimus Bendrijos ir nacionalinėms
         viešosios valdžios institucijoms glaudžių konsultacijų su privačiu sektoriumi kontekste. Trys Agentūros veiklos sritys, būtent
         informacijos rinkimas ir jos teikimas, patariamoji funkcija ir bendradarbiavimo misija, prisideda prie bendro požiūrio į skirtingą
         tinklų ir informacijos apsaugą pasiekimo.

      25      Parlamentas pabrėžia, kad nors teoriškai Bendrija galėjo priimti taisykles, suderinančias valstybių narių nuostatas visose
         ar kai kuriose srityse, su kuriomis susijęs reglamentas, atsižvelgdamas į nagrinėjamos srities sudėtingumą ir jos spartų vystymąsi,
         Bendrijos teisės aktų leidėjas parengė reglamentą, siekdamas užkirsti kelią prekybos kliūčių atsiradimui ir veiksmingumo praradimui
         dėl valstybių narių nesuderintos techninės ir organizacinės praktikos. Šio tikslo teisės aktų leidėjas norėjo pasiekti „neintensyviu
         suderinimu“, leidžiančiu valstybėms narėms priimti vienodus aktus, kurie leistų įgyvendinti įvairias su elektroniniais ryšiais
         susijusias Bendrijos priemones, įsteigdamas už rekomendacijų, patarimų ir pagalbos atitinkamoje srityje teikimą atsakingą
         ekspertizės centrą.

      26      Parlamentas priduria, kad aplinkybė, jog esminio suderinimo nuostatos yra apibrėžtos pagrindų direktyvoje ir specialiose direktyvose,
         nekeičia šio reglamento, kaip papildomos priemonės, skirtos šių direktyvų įgyvendinimui palengvinti, pobūdžio.

      27      Parlamento teigimu, Agentūros funkcijos yra palyginti kuklios ta prasme, kad jos neapima teisės priimti „standartus“. Iš tiesų
         patarimų iš vienintelio patikimo ekspertizės šaltinio Europos lygiu teikimas prisideda prie bendrų pozicijų priėmimo situacijose,
         kai Bendrija ir nacionaliniai subjektai rizikuoja gauti skirtingus techninio pobūdžio patarimus. Agentūros skatinamos skirtingos
         bendradarbiavimo formos taip pat palengvina suvienodinti rinkos sąlygas ir valstybėms narėms priimti priemones, kurios sprendžia
         informacijos saugumo problemas.

      28      Parlamentas galiausiai tvirtina, kad jei Teisingumo Teismas nuspręstų, jog reglamentas negali būti pagrįstas EB 95 straipsniu,
         jis bet kuriuo atveju gali būti pagrįstas ta pačia nuostata Bendrijos teisės aktų leidėjui suteiktais numanomais įgaliojimais.
         Atsižvelgiant į šiuos numanomus įgaliojimus, Agentūros įsteigimas gali būti laikomas neišvengiamu norint užtikrinti, kad būtų
         pasiekti specialiomis direktyvomis siekiami tikslai.

      29      Taryba tvirtina, kad EB 95 straipsnyje numatytas suderinimas yra susijęs ne tik su valstybių narių nacionaliniais įstatymais,
         bet taip pat ir su kitų teisės aktų nuostatomis. Be to, šiuo teisiniu pagrindu paremti aktai gali apimti nuostatas, kurios
         pačios savaime nėra suderinimo taisyklės, tačiau palengvina suderinti nacionalinius teisės aktus. Pavyzdžiui, jokia šio straipsnio
         formuluotė teisės aktų leidėjui nedraudžia įsteigti Bendrijos agentūros, atsakingos už specialių žinių teikimą srityje, kurioje
         suderinimo priemonės jau yra priimtos.

      30      Šiuo atžvilgiu Taryba patikslina, kad EB 95 straipsnis iš Bendrijos teisės aktų leidėjo neatima galimybės nustatyti priemones,
         kuriomis siekiama užkirsti kelią atsirasti būsimoms prekybos kliūtims, kurios kiltų dėl skirtingo nacionalinių teisės aktų
         vystymosi. Teisės aktų leidėjas iš tiesų turi teisę priimti aktus, kurie, nors patys ir nėra suderinimo taisyklės, yra tiesiogiai
         susiję su nacionalinių taisyklių derinimu, ypač siekiant išvengti neveiksmingų sprendimų priėmimo ir skirtingo valstybių narių
         teisės aktų vystymosi.

      31      Taryba pažymi, kad padėdama Komisijai atlikti parengiamuosius techninius darbus siekiant parengti Bendrijos teisės aktus,
         Agentūra, nors ir teikdama neprivalomus patarimus, lemiamai prisideda prie nacionalinių teisės aktų ir praktikos suderinimo
         tinklų ir informacijos apsaugos srityje bei šių teisės aktų atnaujinimo, tobulinimo ir įgyvendinimo.

      32      Tarybos teigimu, nepriklausomos, Komisijos ir valstybių narių prašymu techninius patarimus teikiančios institucijos nuomonė
         palengvina atitinkamoje srityje priimtų direktyvų perkėlimą į valstybių narių vidaus teisę. Todėl kalbant apie Bendrijos vidaus
         rinkos sąlygų suderinimą, reglamentas yra ne papildomas ar pagalbinis, o tiesiogiai prisideda prie nacionalinių teisės aktų
         suderinimo.

      33      Taryba galiausiai tvirtina, kad EB 308 straipsnis Bendrijos teisės aktų leidėjui suteikia tik likutinę teisės aktų leidybos
         kompetenciją srityse, kuriose pagrindinė teisės aktų leidybos kompetencija tam tikriems tikslams pasiekti nebuvo priskirta
         Bendrijai. Iš tiesų, kai Bendrijos aktui priimti egzistuoja konkretus teisinis pagrindas, EB 308 straipsniu remtis negalima,
         kadangi šiuo straipsniu kaip teisiniu pagrindu remiamasi tik nesant kitų pagrindų.

      34      Suomijos Respublika tvirtina, kad reglamento tikslai ir jo turinys yra glaudžiai susiję su vidaus rinkos sukūrimu ir sklandžiu
         veikimu. Iš tiesų pagrindinė Agentūros užduotis yra užtikrinti aukštą ir veiksmingą tinklų ir informacijos apsaugos lygį bei
         sumažinti kliūtis vidaus rinkos veikimui, kurias lemia šioje srityje tarp valstybių narių teisės aktų egzistuojantys skirtumai.

      35      Ši valstybė narė laikosi nuomonės, kad Agentūra palengvina vienodą Bendrijos teisės aktų taikymą tinklų ir elektroninių ryšių
         paslaugų srityse. Agentūra, be kita ko, siekia užkirsti kelią ateityje atsirasti prekybos kliūtims, kurios galėtų iškilti
         dėl sudėtingo ir techninio elektroninių tinklų pobūdžio bei dėl skirtingos valstybių narių praktikos.

      36      Suomijos Respublikos vertinimu, ieškant teisinio pagrindo Bendrijos subjektą įsteigiančioms nuostatoms, reikia atsižvelgti
         į Bendrijos teisės aktų atitinkamoje srityje suderinimo laipsnį. Kadangi Bendrijos nuostatomis dėl tinklų ir elektroninių
         ryšių paslaugų atliekamas suvienodinimas jau nemažai pažengęs, Bendrijos lygmeniu priimtiems teisės aktams, siekiant užtikrinti
         vienodą šių nuostatų taikymo praktiką, gali būti reikalingos priemonės, viršijančios tas, kurios paprastai priimamos atitinkamoje
         srityje.

      37      Komisija laikosi nuomonės, kad atsižvelgiant į reglamento tikslą ir jo turinį jis yra priemonė, tiesiogiai palengvinanti tam
         tikrų EB 95 straipsniu paremtų direktyvų suderintą įgyvendinimą ir taikymą. Iš tiesų viena iš pagrindinių egzistuojančių teisės
         aktų charakteristikų yra ta, kad jų detalus taikymas daugiausia yra decentralizuotas ir patikėtas nacionalinėms reguliavimo
         institucijoms.

      38      Ši institucija tvirtina, kad Agentūros įsteigimas patenka į platesnę suderinimo sampratą, būtent palengvindamas nacionalinėms
         reguliavimo institucijoms suderintai taikyti Bendrijos direktyvas. Iš tiesų reglamento tikslas neapsiriboja tik Agentūros
         įsteigimu, nes pastaroji turi teikti patarimus ir pagalbą Komisijai bei šioms valdžios institucijoms. Todėl tarp šios Agentūros
         įsteigimo ir su elektroniniais ryšiais susijusių Bendrijos teisės aktų egzistuoja ryšys.

      39      Komisija pažymi, kad pagrindų direktyva sukuria suderintą sistemą elektroninio ryšio paslaugų bei tinklų ir susijusių išteklių
         reglamentavimui. Ši direktyva nustato nacionalinėms reguliavimo institucijoms priklausančius uždavinius, įtvirtindama eilę
         procedūrų, skirtų suderintam atitinkamo mechanizmo taikymui visoje Bendrijoje užtikrinti.

      40      Ji pažymi, kad nors decentralizuoto šių direktyvų taikymo parametrai yra aiškiai apibrėžti, negalima atmesti galimybės, kad
         naudodamosi joms suteikta diskrecija nacionalinės reguliavimo institucijos laikysis skirtingų pozicijų. Agentūra buvo įsteigta
         tam, kad šioms valdžios institucijoms padėtų prieiti prie bendro su tinklų ir informacijos apsauga susijusių klausimų techninio
         supratimo.

      41      Komisija priduria, kad Agentūra veikia neperžengdama Bendrijos teisės aktų elektroninių ryšių srityje nustatytų suderintų
         parametrų, ir nėra svarbu, kad šios agentūros vaidmuo nebuvo apibrėžtas priimant šiuos bendro pobūdžio teisės aktus.

       Teisingumo Teismo vertinimas
       Dėl EB 95 straipsnio apimties
      42      EB 95 straipsnyje numatytos teisės aktų leidybos kompetencijos klausimu reikia priminti, kad, kaip Teisingumo Teismas nurodė
         2005 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Jungtinė Karalystė prieš Parlamentą ir Tarybą (C‑66/04, Rink. p. I‑0000) 44 punkte, ši nuostata kaip teisinis pagrindas yra naudojama tik tuo atveju, kai iš teisės akto
         objektyviai ir iš tikrųjų išplaukia, kad jis yra skirtas vidaus rinkos sukūrimo ir veikimo sąlygoms pagerinti.

      43      Nurodyto sprendimo Jungtinė Karalystė prieš Parlamentą ir Tarybą 45 punkte Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, kad EB 95 straipsnio sąvoka „priemonės <...> suderinti“ Sutarties autoriai
         norėjo Bendrijos teisės aktų leidėjui suteikti diskreciją, atsižvelgiant į suderintinos srities bendrą kontekstą bei ypatingas
         aplinkybes, parinkti taikytiną suderinimo techniką, kuri būtų tinkamiausia norimam rezultatui pasiekti, ypač srityse, kurioms
         būdingos sudėtingos techninės savybės.

      44      Šiuo atžvilgiu reikia pridurti, kad EB 95 straipsnio formuluotė neleidžia prieiti prie išvados, kad šios nuostatos pagrindu
         Bendrijos teisės aktų leidėjo priimtos priemonės turi būti skirtos vien tik valstybėms narėms. Teisės aktų leidėjo manymu,
         gali pasirodyti esant būtina įsteigti Bendrijos agentūrą, padedančią įgyvendinti suderinimą tada, kai neprivalomų papildomų
         priemonių ir gairių priėmimas atrodo esąs tinkamas siekiant palengvinti šia nuostata paremtų aktų vienodą įgyvendinimą ir
         taikymą.

      45      Vis dėlto reikia pabrėžti, kad tokiai agentūrai patikėtos užduotys turi būti glaudžiai susijusios su valstybių narių įstatymų
         ir kitų teisės aktų nuostatų suderinimo sritimi. Taip yra ypač tada, kai tam įsteigta Bendrijos agentūra teikia paslaugas
         nacionalinėms valdžios institucijoms ir (arba) ūkio subjektams, kurios daro poveikį vienodam suderinimo priemonių įgyvendinimui
         ir kurie gali palengvinti jų taikymą.

       Dėl reglamento atitikimo EB 95 straipsnio reikalavimams
      46      Šiomis aplinkybėmis reikia nagrinėti, ar reglamento 2 straipsnyje numatyti Agentūros tikslai ir jo 3 straipsnyje jai patikėti
         uždaviniai atitinka šio sprendimo 44 ir 45 punktuose nustatytus reikalavimus.

      47      Šiuo tikslu visų pirma reikia nustatyti, ar šie tikslai ir uždaviniai yra glaudžiai susiję su sritimis, kurioms skirtos reglamento
         1 straipsnio 2 dalyje kaip „dabartiniai Bendrijos teisės aktai“ apibūdintos priemonės, bei, jei atsakymas būtų teigiamas,
         ar šie tikslai ir uždaviniai gali būti laikomi lydinčiais ir apibrėžiančiais šių teisės aktų įgyvendinimą.

      48      Dėl reglamento devintoje konstatuojamojoje dalyje nurodytos pagrindų direktyvos, jos 1 straipsnio 1 dalis numato, kad ji nustato
         elektroninių ryšių paslaugų, elektroninių ryšių tinklų, susijusių priemonių ir susijusių paslaugų reguliavimo suderintą sistemą.
         Ji nustato nacionalinių reguliavimo institucijų užduotis ir procedūras, kurios užtikrintų, kad reguliavimo sistema būtų suderintai
         taikoma visoje Bendrijoje.

      49      Šiuo atžvilgiu šešioliktoje pagrindų direktyvos konstatuojamojoje dalyje pažymima, kad vykdydamos savo užduotis šios institucijos
         remiasi suderintais tikslais ir principais. Pastarieji, tarp kurių yra aukšto lygio asmens duomenų ir privatumo apsauga ir
         viešųjų ryšių tinklų vientisumas ir saugumas, yra išvardyti tos pačios direktyvos 8 straipsnyje (žr. pagrindų direktyvos 8 straipsnio
         4 dalies c ir f punktus).

      50      Taip pat pažymėtina, kad daugelyje specialių direktyvų nuostatų yra išreikštas Bendrijos teisės aktų leidėjo susirūpinimas
         tinklų ir informacijos saugumu.

      51      Visų pirma, kaip išplaukia iš reglamento šeštos konstatuojamosios dalies, Leidimų direktyvos priedo A dalies 7 ir 16 punktuose
         minima asmens duomenų ir privatumo apsauga elektroninių ryšių sektoriuje bei viešųjų tinklų apsauga nuo pašaliečių.

      52      Antra, kaip matyti iš reglamento septintos konstatuojamosios dalies, Universaliųjų paslaugų direktyva siekiama užtikrinti
         viešojo telefono ryšio tinklų vientisumą ir prieinamumą. Šiuo atžvilgiu šios direktyvos 23 straipsnis numato, kad valstybės
         narės imasi visų būtinų priemonių užtikrinti šį veiksmingumą, ypač katastrofiškais tinklo gedimo ar force majeure atvejais.

      53      Trečia, kaip patikslinta reglamento aštuntoje konstatuojamojoje dalyje, direktyva dėl privatumo ir elektroninių ryšių reikalauja,
         kad viešai prieinamo elektroninio ryšio paslaugų teikėjas imtųsi tinkamų techninių ir organizacinių priemonių, kad būtų užtikrintas
         atitinkamų paslaugų saugumas ir ryšių bei susijusių srauto duomenų konfidencialumas. Šie reikalavimai yra atspindėti šios
         direktyvos 4 ir 5 straipsniuose, kuriuose įtvirtintų nuostatų tikslas yra atitinkamai tinklų saugumas ir ryšių konfidencialumas.

      54      Ketvirta, 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis
         ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 281, p. 31) 17 straipsnis numato, jog valstybės narės užtikrina, kad duomenų valdytojas
         įgyvendina tinkamas technines ir organizacines priemones, skirtas asmens duomenims apsaugoti, kad jie nebūtų netyčia ar neteisėtai
         sunaikinti ar netyčia prarasti, pakeisti, neleistinai atskleisti ar palikti prieinami, ypač kai tvarkomus duomenis tenka perduoti
         tinklu, taip pat apsaugo nuo bet kokių kitų neteisėtų tvarkymo būdų.

      55      Penkta, būtina priminti, kad „Elektroninio parašo“ direktyvos 3 straipsnio 4 dalyje numatyta, jog valstybių narių paskirtos
         atitinkamos institucijos nustato saugios parašo formavimo įrangos atitikimo sąlygas.

      56      Agentūrai patikėtų uždavinių klausimu visų pirma reikia pažymėti, kad jie yra susiję su rinkimu atitinkamos informacijos,
         skirtos analizuoti esančią ir kylančią riziką, o visų pirma tokią riziką, kuri galėtų sukelti poveikį elektroninio ryšio tinklų
         atsparumui bei jais gaunamos ir perduodamos informacijos autentiškumui, vientisumui ir konfidencialumui. Agentūrai taip pat
         pavesta plėtoti „bendrąsias metodikas“, skirtas užkirsti kelią saugumo problemoms, prisidėti prie visų vartotojų sąmoningumo
         skatinimo ir skatinti keitimąsi „turimu geriausiu praktiniu patyrimu“ ir „įspėjimo būdais“ bei rizikos įvertinimo ir prevencijos
         veiklą.

      57      Agentūra taip pat yra atsakinga už bendradarbiavimo tarp įvairių subjektų tinklų ir informacijos saugumo srityje stiprinimą
         padėdama Komisijos ir valstybių narių dialogo su pramone metu sprendžiant techninės kompiuterio įrangos ir programinės įrangos
         produktų saugumo problemas bei prisidėdama prie Bendrijos pastangų bendradarbiaujant su trečiosiomis valstybėmis ir tam tikrais
         atvejais su tarptautinėmis organizacijomis, skatinant bendrą visa apimantį požiūrį į tinklų ir informacijos saugumo problemas.

      58      Vadinasi, reglamento 3 straipsnyje Agentūrai patikėti uždaviniai yra glaudžiai susiję su pagrindų direktyva ir specialiomis
         direktyvomis siekiamais tikslais tinklų ir informacijos saugumo srityje.

      59      Šiomis aplinkybėmis, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 47 punkte, reikia nustatyti, ar Agentūros uždaviniai gali būti laikomi
         papildančiais Bendrijos teisės aktų nagrinėjamoje srityje įgyvendinimą ir nustatančiais jo gaires, tai yra ar Agentūros įsteigimas
         bei reglamentu jai priskirti tikslai ir uždaviniai gali būti analizuojami kaip „su suderinimu susijusios priemonės“ EB 95 straipsnio
         prasme.

      60      Atsižvelgiant į nagrinėjamos srities pobūdį, svarbu pažymėti, kad reglamentas yra ne atskira priemonė, jis yra priimtas norminiame
         kontekste, kurį apibrėžia pagrindų direktyva bei specialios direktyvos ir kuriuo siekiama įgyvendinti vidaus rinką elektroninių
         ryšių srityje.

      61      Iš bylos medžiagos taip pat matyti, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas susidūrė su sritimi, kurioje įgyvendinamos technologijos
         yra ne tik sudėtingos, bet ir greitai besikeičiančios. Iš to jis padarė išvadą, kad buvo galima numatyti, jog pagrindų direktyvos
         ir specialių direktyvų perkėlimas ir taikymas lemtų skirtumus tarp valstybių narių.

      62      Šiomis aplinkybėmis Bendrijos teisės aktų leidėjas laikėsi nuomonės, kad tokio Bendrijos organo kaip antai Agentūros įsteigimas
         buvo tinkama priemonė užkirsti kelią skirtumams, kurie galėtų sudaryti kliūtis sklandžiam vidaus rinkos nagrinėjamoje srityje
         veikimui, atsirasti.

      63      Iš tiesų reikia priminti, kad iš trečios ir dešimtos reglamento konstatuojamųjų dalių išplaukia, jog dėl techninio tinklų
         ir informacinių sistemų sudėtingumo, tarpusavyje susijusių produktų ir paslaugų įvairovės bei milžiniško privačių ir viešųjų dalyvių,
         kurie patys imasi atsakomybės, skaičiaus Bendrijos teisės aktų leidėjas manė, kad nevienodas pagrindų direktyvoje ir specialiose
         direktyvose numatytų techninių nurodymų taikymas keltų pavojų geram vidaus rinkos veikimui.

      64      Šiame kontekste Bendrijos teisės aktų leidėjas galėjo manyti, kad nepriklausomos, Komisijos ir valstybių narių prašymu techninio
         pobūdžio patarimus teikiančios institucijos nuomonė gali palengvinti šių direktyvų perkėlimą į valstybių narių vidaus teisę
         bei jų įgyvendinimą nacionaliniu lygmeniu.

      65      Galiausiai reikia priminti, kad pagal reglamento 27 straipsnį Agentūra yra įsteigiama 2004 m. kovo 14 d. penkerių metų laikotarpiui
         ir kad pagal to paties reglamento 25 straipsnio 1 ir 2 dalis Komisija vėliausiai iki 2007 m. kovo 17 d. turi atlikti įvertinimą
         siekdama nustatyti Agentūros poveikį siekiant jai iškeltų tikslų ir uždavinių bei jos darbo praktiką.

      66      Taigi iš šių dviejų nuostatų, skaitomų kartu, išplaukia, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas laikėsi nuomonės, jog prieš priimant
         sprendimą dėl Agentūros likimo dera įvertinti šios Agentūros veiklos veiksmingumą bei jos realų indėlį į pagrindų direktyvos
         ir specialių direktyvų įgyvendinimą.

      67      Šiomis aplinkybėmis ir atsižvelgiant į bylos duomenis darytina išvada, kad reglamentas yra teisingai priimtas remiantis EB 95 straipsniu,
         ir todėl ieškinį reikia atmesti.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      68      Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to
         reikalavo. Kadangi Parlamentas ir Taryba reikalavo priteisti iš Jungtinės Karalystės bylinėjimosi išlaidas ir pastaroji pralaimėjo
         bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas. Pagal to paties straipsnio 4 dalį Suomijos Respublika ir Komisija pačios padengia
         savo išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Priteisti iš Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
      3.      Suomijos Respublika ir Europos Bendrijų Komisija pačios padengia savo išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: anglų.


1994 m. rugsėjo 14 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Ispanijos Karalystė prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Sujungtos bylos C-278/92, C-279/92 ir C-280/92.


1991 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Detlef von Hoessle prieš Europos Bendrijų Audito Rūmus. # Pareigūnai. # Byla T-19/90.


title: 2014 m. kovo 27 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#Ballast Nedam NV prieš Europos Komisiją.#Apeliacinis skundas – Konkurencija – Karteliai – Nyderlandų kelių bitumo rinka – Kelių bitumo bruto kainos nustatymas – Nuolaidos kelių tiesėjams nustatymas – Reglamentas (EB) Nr. 1/2003 – 27 straipsnis – Teisė į gynybą – Baudos sumažinimas.#Byla C-612/12 P.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C‑612/12 P
            dėl 2012 m. gruodžio 21 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
            Ballast Nedam NV, įsteigta Nivegeine (Nyderlandai), atstovaujama advocaten A. Bosman ir E. Oude Elferink,
            apeliantė,
            dalyvaujant kitai proceso šaliai:
            Europos Komisijai,  atstovaujamai F. Ronkes Agerbeek ir P. Van Nuffel, padedamų advokato F. Tuytschaever, nurodžiusiai adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
            atsakovei pirmojoje instancijoje,
            TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkas T. von Danwitz, teisėjai E. Juhász, A. Rosas, D. Šváby (pranešėjas) ir S. Rodin,
            generalinė advokatė J. Kokott,
            posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2013 m. lapkričio 13 d. posėdžiui,
            atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Savo apeliaciniu skundu Ballast Nedam NV  (toliau – Ballast Nedam ) prašo panaikinti Sprendimą Ballast Nedam / Komisija  (T‑361/06, EU:T:2012:491, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Europos Sąjungos Bendrasis Teismas atmetė jos ieškinį dėl 2006 m. rugsėjo 13 d. Komisijos sprendimo C(2006) 4090 galutinis dėl proceso pagal [EB 81] straipsnį (Byla Nr. COMP/F/38.456 – Bitumas (NL)) (toliau – ginčijamas sprendimas) panaikinimo, o nepatenkinus šio prašymo – pirma, panaikinti šio sprendimo dalį, kurioje nustatyta jos daryto pažeidimo trukmė, ir, antra, sumažinti jai skirtos baudos dydį.
            Teisinis pagrindas
            2. 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB 81] ir [82] straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 27 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
            „Komisija, prieš priimdama sprendimus, kaip numatyta 7, 8, 23 straipsniuose ir 24 straipsnio 2 dalyje, suteikia įmonėms ar įmonių asociacijoms, esančioms Komisijos nagrinėjamos bylos subjektu, galimybę būti išklausytoms klausimais, dėl kurių Komisija buvo pareiškusi prieštaravimus. Komisija grindžia savo sprendimus tik tais prieštaravimais, dėl kurių suinteresuotos šalys galėjo pareikšti pastabų. Pareiškėjai turi būti įtraukti į bylos nagrinėjimą.“
            Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
            3. Ginčo aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 12–46 punktuose ir jas galima apibendrinti taip.
            4. Apeliantė vadovauja grupei Ballast Nedam , veikiančiai Nyderlandų statybų sektoriuje. Nuo 1995 m. grupės kelių tiesimo veikla buvo centralizuota bendrovėje Ballast Nedam Grond en Wegen BV  (toliau – BNGW), t. y. dukterinėje bendrovėje, visiškai priklausančioje Ballast Nedam Infra BV  (toliau – BN Infra ), kuri savo ruožtu visiškai priklauso Ballast Nedam . Nuo 2000 m. spalio 1 d. grupės kelių tiesimo veikla buvo vykdoma tiesiogiai BN Infra .
            5. Gavusi British Petroleum plc  prašymą pagal 2002 m. vasario 19 d. Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, p. 3) atleisti ją nuo baudos dėl numanomo kartelio Nyderlandų kelių bitumo rinkoje, Komisija 2002 m. spalio 1 ir 2 d. neperspėjusi atliko patikrinimus tam tikrų bendrovių patalpose ir kelioms bendrovėms, įskaitant BN Infra , 2003 m. liepos 4 d. išsiuntė prašymus pateikti informacijos. BN Infra į tokį prašymą atsakė 2003 m. rugsėjo 12 d. 2004 m. vasario 10 d. Komisija išsiuntė Ballast Nedam prašymą pateikti informacijos, o ši į jį atsakė 2004 m. kovo 9 d.
            6. 2004 m. spalio 18 d. Komisija pradėjo administracinę procedūrą ir parengė pranešimą apie kaltinimus, kurį kitą dieną išsiuntė kelioms bendrovėms, tarp kurių buvo Ballast Nedam ir BN Infra ; Ballast Nedam į jį atsakė 2005 m. gegužės 20 d.
            7. 2006 m. rugsėjo 13 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kuriame konstatavo, kad bendrovės, kurioms jis skirtas, darė vieną ir tęstinį EB 81 straipsnio pažeidimą, nes tam tikrais laikotarpiais kartu reguliariai nustatydavo kelių dangos bitumo Nyderlanduose pirkimo ir pardavimo bruto kainą, vienodą nuolaidą nuo bruto kainos kartelyje dalyvavusiems kelių tiesėjams ir maksimalią nuolaidą nuo bruto kainos kitiems kelių tiesėjams.
            8. Ballast Nedam ir jos dukterinė bendrovė BN Infra  buvo pripažintos kaltomis dėl šio pažeidimo nuo 1996 m. birželio 21 d. iki 2002 m. balandžio 15 d.
            9. Atsižvelgiant, pirma, į tai, kad BN Infra tiesiogiai dalyvavo darant pažeidimą nuo 2000 m. spalio 1 d. iki 2002 m. balandžio 15 d., ir į tai, kad nuo 1996 m. birželio 21 d. iki 2000 m. rugsėjo 30 d. jai priklausė 100 % BNGW  kapitalo, ir, antra, į tai, kad 100 % BN Infra  ir BNGW kapitalo tiesiogiai ir netiesiogiai priklausė Ballast Nedam , Ballast Nedam  ir BN Infra buvo skirta solidariai mokėtina 4,65 mln. eurų bauda.
            Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
            10. Ieškiniu, kurį Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kanceliarija gavo 2006 m. gruodžio 5 d., Ballast Nedam paprašė panaikinti ginčijamą sprendimą, o nepatenkinus šio prašymo – pirma, panaikinti šio sprendimo dalį, kurioje nustatyta jos daryto pažeidimo trukmė, ir, antra, sumažinti jai skirtos baudos dydį.
            11. Grįsdama savo ieškinį Ballast Nedam nurodė du pagrindus.
            12. Nurodydama antrąjį pagrindą, kuris vienintelis reikšmingas šiam apeliaciniam skundui, Ballast Nedam tvirtino, kad Komisija pažeidė Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 dalį ir teisę į gynybą, nes pranešime apie kaltinimus nenurodė preziumuojanti Ballast Nedam  atsakomybę už jos dukterinės bendrovės BNGW elgesį, motyvuodama tuo, jog pirmoji faktiškai darė lemiamą įtaką antrajai nuo 1996 m. birželio 21 d. iki 2000 m. spalio 1 d.
            13. Skundžiamo sprendimo 64 punkte Bendrasis Teismas priminė teismų praktiką, susijusią su pranešimo apie kaltinimus tikslumu, kad įmonės per administracinę procedūrą galėtų išdėstyti savo nuomonę apie inkriminuojamų faktinių aplinkybių reikšmingumą. Remiantis šia teismų praktika pranešime apie kaltinimus turi būti, be kita ko, nurodytas įmonės, kuriai inkriminuojamos faktinės aplinkybės, statusas (Sprendimas Papierfabrik August Koehler ir kt. / Komisija , C‑322/07 P, C‑327/07 P ir C‑338/07 P, EU:C:2009:500, 39 punktas).
            14. Skundžiamo sprendimo 68–71 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė:
            „68 Pranešime apie kaltinimus Komisija pirmiausia nurodė, kad kiekviena atitinkamų įmonių grupė yra viena įmonė, o grupės patronuojančioji bendrovė gali daryti lemiamą įtaką savo dukterinių bendrovių elgesiui (324 punktas). Ji taip pat nurodė, kad [apeliantė] dalyvavo kartelyje per BNGW direktorių (pranešimo apie kaltinimus [235] punktas), vėliau per BN Infra  direktorių (pranešimo apie kaltinimus 339 punktas), ir kad, kadangi [apeliantė] valdė [kontroliavo] visą BN Infra  (buvusios Ballast Nedam Wegenbouw BV  ir BNGW) per [tarpinį subjektą] Ballast Nedam Nederland , ji preziumavo patronuojančiosios bendrovės lemiamą įtaką [dviejų] savo dukterinių bendrovių elgesiui. Komisija galiausiai pateikė tam tikrų papildomų įrodymų dėl to, jog [apeliantė] ir BN Infra  sudarė vieną įmonę (pranešimo apie kaltinimus 340 punktas). Atsižvelgdama į visus šiuos įrodymus Komisija nusprendė, kad pranešimą apie kaltinimus reikia skirti BN Infra  dėl jos (ir jos pirmtakių) tiesioginio dalyvavimo susitarimuose ir [apeliantei] dėl jos dalyvavimo realiai darant lemiamą įtaką BN Infra  elgesiui (pranešimo apie kaltinimus 342 punktas).
            69 Iš visų šių įrodymų matyti, kad nors pranešimas apie kaltinimus ir galėjo būti aiškesnis, ypač kalbant apie ryšį tarp BN Infra  ir BNGW, Komisija pateikė [apeliantei] pakankamai informacijos suprasi faktus ir aplinkybes, kuriais ji grindė savo tvirtinimą dėl pažeidimo, be to, ji aiškiai nurodė juridinius asmenis, kuriems gali būti skirta bauda. Vien tik aplinkybės, kad Komisija pranešime apie kaltinimus nepateikė jokių papildomų įrodymų apie tai, kad [apeliante] ir BNGW sudarė vieną įmonę, nepakanka konstatuoti, kad ji aiškiai nenurodė ketinanti taikyti prezumpciją, jog [apeliantė] realiai darė lemiamą įtaką BN Infra  ir BNGW komerciniam elgesiui. Bendrasis Teismas mano, kad atsižvelgiant į pranešime apie kaltinimus pateiktą informaciją [apeliantė] negalėjo nežinoti, jog ji, kaip BNWG patronuojančioji įmonė, gali būti Komisijos galutinio sprendimo adresatė.
            70 Be to, reikia konstatuoti, kad atsakydama į šį pranešime apie kaltinimus suformuluotą tvirtinimą [apeliantė] < ... > nurodė, kad BN Infra  nebuvo [buvo ne] BNGW teisių perėmėja, o jos visą kapitalą turinti patronuojančioji įmonė bei pateikė argumentų dėl BNGW savarankiškumo BN Infra  atžvilgiu.
            71 Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas mano, kad [apeliantė] jau iš pranešimo apie kaltinimus galėjo suprasti Komisijos kaltinimų apimtį dėl jos, kaip BNGW patronuojančiosios bendrovės, dalyvavimo pažeidime ir tinkamai užtikrinti savo gynybą.“
            15. Bendrasis Teismas atmetė visą ieškinį.
            Šalių reikalavimai
            16. Ballast Nedam Teisingumo Teismo prašo:
            – panaikinti visą Bendrojo Teismo sprendimą ar jo dalį, kaip jis suformuluotas skundžiamo sprendimo rezoliucinėje dalyje,
            – pripažinus apeliacinį skundą pagrįstu, patenkinti visus Ballast Nedam pirmojoje instancijoje išdėstytus reikalavimus ar jų dalį,
            – priteisti iš Komisijos bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
            17. Komisija Teisingumo Teismo prašo:
            – atmesti apeliacinį skundą ir
            – priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
            Dėl apeliacinio skundo
            18. Grįsdama apeliacinį skundą Ballast Nedam nurodo du apeliacinio skundo pagrindus, grindžiamus atitinkamai Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 dalies ir teisės į gynybą pažeidimu ir aplinkybe, kad Bendrasis Teismas klaidingai taikė pagrindinius principus, reglamentuojančius dukterinių bendrovių padarytų konkurencijos teisės pažeidimų inkriminavimą jų patronuojančiosioms bendrovėms.
            Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo, grindžiamo teisės klaida aiškinant Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 dalį ir teisę į gynybą
            Šalių argumentai
            19. Nurodydama pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą, kuriuo ginčijami skundžiamo sprendimo 68–71 punktai, Ballast Nedam tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą minėto sprendimo 69 punkte nuspręsdamas, kad, atsižvelgiant į pranešime apie kaltinimus pateiktą informaciją, apeliantė negalėjo nežinoti, jog ji, kaip BNWG patronuojančioji bendrovė, gali būti Komisijos galutinio sprendimo adresatė.
            20. Savo apeliaciniame skunde Ballast Nedam  tvirtina, kad pranešime apie kaltinimus Komisija turėjo BNGW nurodyti kaip pažeidimą padariusį vienetą ir aiškiai pranešti Ballast Nedam  apie tai, kad ji gali būti pripažinta solidariai atsakinga už BNGW skirtos baudos sumokėjimą. Tačiau pranešimo apie kaltinimus 342 punkte BNGW nenurodoma; be to, pranešimas apie kaltinimus jai nebuvo skirtas.
            21. Komisija tvirtina, kad apeliacinio skundo pagrindas nepagrįstas.
            Teisingumo Teismo vertinimas
            22. Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 64 punkte primindamas teismų praktiką, susijusią su pranešimo apie kaltinimus tikslumu, kad įmonės per administracinę procedūrą galėtų išdėstyti savo nuomonę apie inkriminuojamų faktinių aplinkybių reikšmingumą, nepadarė teisės klaidos.
            23. Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 68 punkto, Bendrasis Teismas nusprendė, jog pranešime apie kaltinimus Komisija įrodė apeliantės ir BN Infra ryšius, todėl šio pranešimo 342 punkte Komisija nusprendė, kad pranešimą apie kaltinimus reikia skirti BN Infra  dėl jos (ir jos pirmtakių) tiesioginio dalyvavimo susitarimuose ir apeliantei dėl jos dalyvavimo realiai darant lemiamą įtaką BN Infra  elgesiui.
            24. Dėl BNGW dalyvavimo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 69 punkte pripažino, kad Komisija pranešime apie kaltinimus nepateikė jokių papildomų įrodymų apie tai, kad apeliantė ir BNGW sudarė vieną įmonę, ir kad pranešimas apie kaltinimus šiuo klausimu galėjo būti aiškesnis. Vis dėlto jis nusprendė, jog to nepakanka tvirtinti, kad Komisija aiškiai nenurodė ketinanti taikyti apeliantės realios lemiamos įtakos BN Infra  ir BNGW komerciniam elgesiui prezumpciją.
            25. Taip Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir pažeidė pranešimo apie kaltinimus tikslumo reikalavimą, pagal kurį šiame pranešime turi būti, be kita ko, nurodytas įmonės, kuriai inkriminuojamos faktinės aplinkybės, statusas (minėto Sprendimo Papierfabrik August Koehler ir kt. / Komisija , EU:C:2009:500, 39 punktas).
            26. Iš tikrųjų Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 69 punkte neteisingai nusprendė, kad apeliantė negalėjo nežinoti, jog ji, kaip BNWG patronuojančioji bendrovė, gali būti Komisijos galutinio sprendimo adresatė, nors, kaip matyti iš pačių Bendrojo Teismo išvadų, pranešimo apie kaltinimus 342 punkte Komisija nenurodė, kad šis pranešimas apeliantei buvo skirtas dėl to, jog ji darė lemiamą įtaką BNGW komerciniam elgesiui, ir pats Bendrasis Teismas pripažino, kad pranešimas apie kaltinimus šiuo klausimu nėra aiškus.
            27. Bendrasis Teismas negalėjo nuspręsti, kad pranešimo apie kaltinimus 235 punkte pateikta išvada, jog apeliantė kartelyje dalyvavo per BNGW direktorių, galėjo jai aiškiai rodyti, kad Komisija ketino pripažinti jos, kaip BNGW patronuojančiosios bendrovės, atsakomybę, nors pranešime apie kaltinimus BNGW minima tik kaip BN Infra  pirmtakė.
            28. Be to, pranešimo apie kaltinimus neaiškumą patvirtina aplinkybė, kad BNGW nebuvo skirtas joks pranešimas apie kaltinimus.
            29. Dėl skundžiamo sprendimo 70 punkte minimo apeliantės atsakymo į pranešimą apie kaltinimus, susijusio su BNGW, reikia pažymėti, jog iš jo negalima daryti išvados, kad apeliantė perskaičiusi pranešimą apie kaltinimus suprato, jog Komisija ją laiko atsakinga už BNGW elgesį.
            30. Atsižvelgiant į tai, konstatuotina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, jog nebuvo pažeista apeliantės teisė į gynybą.
            31. Kadangi pirmasis šio apeliacinio skundo pagrindas yra pagrįstas, reikia jam pritarti ir atitinkamai panaikinti skundžiamą sprendimą, kiek juo atmetamas apeliantės ieškinyje nurodytas pagrindas, susijęs su Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 dalies ir teisės į gynybą pažeidimu vykstant administracinei procedūrai, po kurios buvo priimtas ginčijamas sprendimas.
            Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo, susijusio su teisės klaida inkriminuojant pažeidimą „Ballast Nedam“
            32. Nurodydama antrąjį apeliacinio skundo pagrindą, kuriuo ginčijami skundžiamo sprendimo 72–77 punktai, apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis nepaisė jos per 2011 m. birželio 30 d. posėdį pateiktų argumentų ir dėl to padarė teisės klaidą, nes minėtame sprendime nusprendė, kad „ < ... > [ Ballast Nedam ] negali tvirtinti, kad Komisija negalėjo jai inkriminuoti neteisėto BNGW elgesio [už laikotarpį] nuo 1996 m. birželio 21 d. iki [2000 m. rugsėjo 30 d.], ar skirti jai solidariai mokėtinos baudos“, nors nebuvo nustatytas joks jos dukterinės bendrovės BNGW pažeidimas.
            33. Kadangi šiuo apeliacinio skundo pagrindu, nors ir grindžiamu kitais motyvais nei pirmiau nagrinėtas pagrindas, taip pat siekiama paneigti atsakomybės už dukterinės bendrovės BNGW elgesį priskyrimą apeliantei, net darant prielaidą, kad jis pagrįstas, negalima remiantis juo panaikinti didesnės skundžiamo sprendimo dalies, nei patvirtinus pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą.
            34. Todėl jo nagrinėti nereikia.
            Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
            35. Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, jei apeliacinis skundas yra pagrįstas, Teisingumo Teismas Bendrojo Teismo sprendimą panaikina. Šis teismas gali pats priimti galutinį sprendimą, jeigu toje bylos stadijoje tai galima daryti.
            36. Šis atvejis yra būtent toks.
            37. Todėl apeliantė, darydama nuorodą į savo pirmojoje instancijoje pateiktas pastabas, prašo iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis su ja susijęs, ir nurodo, kad jai šio sprendimo 2 straipsnio a punkte skirta 4,65 mln. eurų solidariai mokėtina bauda turi būti sumažinta.
            38. Šiuo atveju, pirma, kadangi apeliantė per administracinę procedūrą negalėjo tinkamai užtikrinti savo gynybos tiek, kiek tai susiję su jos, kaip BNGW visiškai kontroliuojančios patronuojančiosios bendrovės, dalyvavimu darant aptariamą pažeidimą, reikia panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio a punktą tiek, kiek jame BNGW elgesys už laikotarpį nuo 1996 m. birželio 21 d. iki 2000 m. rugsėjo 30 d. inkriminuojamas apeliantei.
            39. Antra, kalbant apie BN Infra  elgesį, už kurį atsakomybė ginčijamame sprendime taip pat priskiriama apeliantei, Bendrasis Teismas galiausiai sumažino baudą iki 3,45 mln. eurų, konstatuodamas, kad BN Infra  negalėjo būti pripažinta atsakinga už BNGW elgesį už laikotarpį nuo 1996 m. birželio 21 d. iki 2000 m. spalio 1 d. (Sprendimas Ballast Nedam Infra / Komisija , T‑362/06, EU:T:2012:492).
            40. Tokiomis aplinkybėmis ginčijamo sprendimo 2 straipsnio a punkte apeliantei nustatoma 3,45 mln. eurų solidariai mokėtina bauda.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            41. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teismas priima galutinį sprendimą byloje, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
            42. Pagal to paties reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė.
            43. Kadangi Teisingumo Teismas Ballast Nedam apeliacinį skundą pripažino pagrįstu ir sumažino jai skirtą baudą, reikia priteisti iš Komisijos visas su šiuo procesu susijusias bylinėjimosi išlaidas. Atsižvelgiant į Ballast Nedam  Bendrajame Teisme nurodytus ieškinio pagrindus, kurių dalis buvo galutinai atmesta, reikia, kad kiekviena šalis padengtų savo bylinėjimosi pirmojoje instancijoje išlaidas.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
            1. Sprendimas Ballast Nedam / Komisija (T‑361/06) panaikinamas tiek, kiek juo atmetamas Ballast Nedam NV  ieškinio pagrindas, susijęs su 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB 81] ir [EB 82] straipsniuose, įgyvendinimo 27 straipsnio 1 dalies ir tesės į gynybą per administracinę procedūrą, po kurios buvo priimtas 2006 m. rugsėjo 13 d. Komisijos sprendimas C(2006) 4090 galutinis dėl proceso pagal [EB 81] straipsnį (Byla Nr. COMP/F/38.456 – Bitumas (NL)), pažeidimu.
            2. Sprendimo C(2006) 4090 galutinis 1 straipsnio a punktas panaikinamas tiek, kiek jis susijęs su Ballast Nedam NV padarytu EB 81 straipsnio pažeidimu nuo 1996 m. birželio 21 d. iki 2000 m. rugsėjo 30 d.
            3. Sprendimo C(2006) 4090 galutinis 2 straipsnio a punktas panaikinamas tiek, kiek juo Ballast Nedam NV  nustatoma 4,65 mln. eurų bauda.
            4. Sprendimo C(2006) 4090 galutinis 2 straipsnio a punkte Ballast Nedam NV  nustatoma 3,45 mln. eurų solidariai mokėtina bauda.
            5. Europos Komisija padengia visas bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas.
            6. Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi pirmojoje instancijoje išlaidas.


1978 m. spalio 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Institut national d'assurance maladie-invalidité ir Union nationale des fédérations mutualistes neutres prieš Antonio Viola. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour du travail de Mons - Belgija. # # Byla 26/78.


1998 m. gegužės 7 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Epifanio Viscido (C-52/97), Mauro Scandella ir kt. (C-53/97) ir Massimiliano Terragnolo ir kt. (C-54/97) prieš Ente Poste Italiane. # Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Pretura circondariale di Trento - Italija. # Sujungtos bylos C-52/97, C-53/97 ir C-54/97.