1984 m. vasario 16 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Gerlach & Co. BV prieš Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tariefcommissie - Nyderlandai. # Byla 46/83.


title: 2010 m. kovo 9 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Europos Komisija prieš Vokietijos Federacinę Respubliką.#Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 95/46/EB - Asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis ir laisvas tokių duomenų judėjimas - 28 straipsnio 1 dalis - Kompetentingos nacionalinės priežiūros institucijos - Nepriklausomumas - Administracinė šių institucijų kontrolė.#Byla C-518/07.

text:
      Byla C‑518/07
      Europos Komisija
      prieš
      Vokietijos Federacinę Respubliką
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Direktyva 95/46/EB – Fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis ir laisvas tokių duomenų judėjimas – 28 straipsnio 1 dalis – Nacionalinės priežiūros institucijos – Nepriklausomumas – Administracinė šių institucijų kontrolė“
      Sprendimo santrauka
      1.        Teisės aktų derinimas – Fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis – Direktyva 95/46 – Nacionalinės priežiūros institucijos
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46 28 straipsnio 1 dalis)
      2.        Teisės aktų derinimas – Fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis – Direktyva 95/46 – Nacionalinės priežiūros institucijos
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46 28 straipsnio 1 dalis)
      1.        Nacionalinių priežiūros institucijų nepriklausomumo garantija, numatyta Direktyvos 95/46 dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens
         duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo 28 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje, siekiama užtikrinti veiksmingą ir
         patikimą nuostatų, susijusių su fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis, laikymosi kontrolę ir ji turi būti aiškinama
         atsižvelgiant į šį tikslą. Ji buvo numatyta ne tam, kad šioms institucijoms bei jų tarnautojams būtų suteiktas ypatingas statusas,
         o tam, kad būtų sustiprinta su jų sprendimais susijusių asmenų ir organizacijų apsauga. Darytina išvada, kad vykdydamos savo
         funkcijas priežiūros institucijos turi veikti objektyviai ir nešališkai. Šiuo tikslu jų neturi veikti jokia valstybės ar Länder išorinė įtaka, įskaitant tiesioginę ar netiesioginę, o ne vien prižiūrimų organizacijų įtaka.

      Todėl priežiūros institucijos, kompetentingos prižiūrėti, kaip ne viešajame sektoriuje tvarkomi asmens duomenys, turi veikti
         nepriklausomai, t. y. vykdyti savo funkcijas be išorinės įtakos. Šis nepriklausomumas reiškia ne tik tai, kad jų prižiūrimos
         organizacijos nedaro joms jokios įtakos, bet taip pat kad nėra jokių nurodymų ir kitos išorinės, tiesioginės ar netiesioginės,
         įtakos, galinčios sutrukdyti minėtoms institucijoms vykdyti jų užduotį, t. y. nustatyti teisingą pusiausvyrą tarp teisės į
         privatų gyvenimą apsaugos ir laisvo asmens duomenų judėjimo.

      (žr. 25, 30 punktus)
      2.        Vien galimybės, jog kontrolės institucijos gali daryti politinę įtaką Direktyvos 95/46 dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens
         duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo 28 straipsnio 1 dalyje numatytų priežiūros institucijų, kompetentingų prižiūrėti,
         kaip ne viešajame sektoriuje tvarkomi asmens duomenys, sprendimams, pakanka, kad būtų pakenkta pastarųjų funkcijų nepriklausomam
         vykdymui. Viena vertus, kontrolės institucijų sprendimų priėmimo praktika gali lemti priežiūros institucijų „išankstinį paklusnumą“.
         Kita vertus, šių priežiūros institucijų prisiimtas teisės į privataus gyvenimą saugotojų vaidmuo reikalauja, kad nei jų sprendimai,
         nei jos pačios nebūtų šališki. Vadinasi, nacionalinių institucijų, kompetentingų prižiūrėti, kaip ne viešajame sektoriuje
         tvarkomi asmens duomenys, atžvilgiu vykdoma valstybės kontrolė nėra suderinama su nepriklausomumo reikalavimu.

      Todėl taikiusi priežiūros institucijų, kompetentingų prižiūrėti, kaip ne viešieji subjektai ir rinkoje konkuruojančios viešosios
         teisės įmonės tvarko asmens duomenis įvairiose Länder, valstybės kontrolę ir dėl to neteisingai perkėlusi nuostatą, pagal kurią šios institucijos vykdo savo funkcijas visiškai
         nepriklausomai, valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 95/46 28 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą.

      (žr. 36–37, 56 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. kovo 9 d.(*)

      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Direktyva 95/46/EB – Fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis ir laisvas tokių duomenų judėjimas – 28 straipsnio 1 dalis – Nacionalinės priežiūros institucijos – Nepriklausomumas – Administracinė šių institucijų kontrolė“
      Byloje C‑518/07
      dėl 2007 m. lapkričio 22 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
      Europos Komisija, atstovaujama C. Docksey, C. Ladenburger ir H. Krämer, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      ieškovė,
      palaikoma
      Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūno, atstovaujamo H. Hijmans ir A. Scirocco, nurodžiusio adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      įstojusios į bylą šalies,
      prieš
      Vokietijos Federacinę Respubliką, atstovaujamą M. Lumma ir J. Möller, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      atsakovę,
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot ir
         E. Levits, teisėjai A. Rosas, K. Schiemann (pranešėjas), J.‑J. Kasel, M. Safjan ir D. Šváby,

      generalinis advokatas J. Mazák,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      susipažinęs su 2009 m. lapkričio 12 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad taikydama priežiūros institucijų, kompetentingų
         prižiūrėti asmens duomenų tvarkymą ne viešajame sektoriuje įvairiose žemėse (Länder), valstybės kontrolę ir dėl to neteisingai perkeldama reikalavimą, pagal kurį institucijos, įpareigotos užtikrinti šių duomenų
         apsaugą, turi būti „visiškai nepriklausomos“, Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1995 m. spalio
         24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų
         judėjimo (OL L 281 p. 31; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 15t., p. 355) 28 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      2        Direktyva 95/46, priimta remiantis EB sutarties 100 A straipsniu (dabar – EB 95 straipsnis), siekiama suderinti su asmens
         duomenų tvarkymu susijusius nacionalinės teisės aktus.

      3        Direktyvos 95/46 3, 7, 8, 10 ir 62 konstatuojamosiose dalyse nustatoma:

      „(3)      kadangi sukurti ir veikti vidaus rinkai, kurioje pagal Sutarties 7a straipsnį (dabar – EB 14 straipsnis) užtikrinamas laisvas
         prekių, žmonių, paslaugų ir kapitalo judėjimas, būtina ne tik galimybė asmens duomenims laisvai judėti iš vienos valstybės
         narės į kitą, bet taip pat ir asmens pagrindinių teisių apsauga;

      <...>
      (7)      kadangi nevienodas asmenų teisių ir laisvių, ypač jų privatumo teisės, apsaugos lygis tvarkant asmens duomenis įvairiose valstybėse
         narėse gali trukdyti perduoti tokius duomenis iš vienos valstybės narės į kitą; kadangi šie skirtumai gali kliudyti užsiimti
         kai kuriomis ekonominės veiklos rūšimis Bendrijos lygiu, iškreipti konkurenciją ar trukdyti valdžios institucijoms vykdyti
         savo pareigas pagal Bendrijos teisę; kadangi šie apsaugos lygių skirtumai atsiranda dėl pernelyg didelės nacionalinių įstatymų
         ir kitų teisės aktų įvairovės;

      (8)      kadangi, siekiant pašalinti kliūtis asmens duomenims judėti, asmenų teisių ir laisvių apsauga tvarkant tokius duomenis turi
         būti lygiavertė visose valstybėse narėse; kadangi šis tikslas yra gyvybiškai svarbus vidaus rinkai, tačiau valstybės narės
         nepasieks jo vienos, ypač žinant, kokie dideli taikytinų valstybių narių įstatymų skirtumai ir kaip būtina koordinuoti valstybių
         narių įstatymus, kad būtų užtikrinta, jog asmens duomenų judėjimas iš vienos valstybės į kitą reglamentuojamas nuosekliai,
         t. y. laikantis vidaus rinkos tikslų, kaip numatyta Sutarties 7a straipsnyje; kadangi dėl to Bendrija turi imtis veiksmų,
         kad minėti įstatymai būtų suderinti;

      <...>
      (10)      kadangi asmens duomenų tvarkymą reglamentuojančių nacionalinių įstatymų tikslas – apsaugoti pagrindines teises ir laisves,
         ypač privatumo teisę, ir tai pripažįstama (1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos) Europos žmogaus teisių ir pagrindinių
         laisvių apsaugos konvencijos 8 straipsnyje, taip pat Bendrijos teisės aktų bendruosiuose principuose; kadangi dėl šios priežasties,
         suvienodinant tokius įstatymus, negali būti sumažinta juose numatyta apsauga, o priešingai – turi būti siekiama aukšto apsaugos
         lygio visoje Bendrijoje;

      <...>
      (62)      kadangi valstybėse narėse įsteigus priežiūros institucijas, savo funkcijas vykdančias visiškai nepriklausomai, šios institucijos
         sudarys esminę asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis dalį.“

      4        Direktyvos 95/46 1 straipsnis „Direktyvos paskirtis“ suformuluotas taip:

      „1.      Pagal šią direktyvą valstybės narės saugo fizinių asmenų pagrindines teises ir laisves, o ypač jų privatumo teisę tvarkant
         asmens duomenis.

      2.      Valstybės narės nevaržo ir nedraudžia laisvo asmens duomenų judėjimo tarp valstybių narių dėl priežasčių, susijusių su apsauga,
         skiriama pagal šio straipsnio 1 dalį.“

      5        Direktyvos 95/46 28 straipsnyje „Priežiūros institucija“ nustatyta:

      „1.      Kiekviena valstybė narė numato, kad viena ar daugiau valdžios institucijų privalo kontroliuoti, kaip jos teritorijoje yra
         taikomos pagal šią direktyvą valstybių narių priimtos nuostatos.

      Šios valdžios institucijos veikia visiškai nepriklausomai, vykdydamos joms patikėtas funkcijas.
      2.      Kiekviena valstybė narė numato, kad su priežiūros institucijomis turi būti tariamasi, kai rengiamos administracinės priemonės
         ar taisyklės dėl asmenų teisių ir laisvių apsaugos tvarkant asmens duomenis.

      3.      Kiekvienai kontrolės [priežiūros] institucijai suteikiami:
      –        įgaliojimai tirti, kaip antai: įgaliojimai sužinoti tvarkymo operacijų turinį ar įgaliojimai surinkti visą informaciją, reikalingą
         priežiūros funkcijoms atlikti,

      –        įgaliojimai veiksmingai įsikišti, pavyzdžiui, įgaliojimai pareikšti nuomonę, iš anksto įvertinus tvarkymo operacijas pagal
         20 straipsnį, ir užtikrinti, kad tokios nuomonės būtų tinkamu būdu skelbiamos viešai, taip pat įgaliojimai nurodyti blokuoti,
         ištrinti arba sunaikinti duomenis, laikinai arba visiškai uždrausti tvarkyti duomenis, įspėti arba papeikti duomenų valdytoją
         arba įgaliojimai perduoti klausimą nacionaliniams parlamentams ar kitoms politinėms institucijoms svarstyti,

      –        įgaliojimai dalyvauti teismo procesuose, kai pažeidžiamos pagal šią direktyvą priimtos nacionalinės nuostatos, arba atkreipti
         teismo institucijų dėmesį į tokius pažeidimus.

      Priežiūros institucijų priimti sprendimai, sukėlę nusiskundimų, gali būti skundžiami teismuose.
      4.      Kiekviena priežiūros institucija nagrinėja bet kurio asmens ar tam asmeniui atstovaujančios asociacijos iškeltus ieškinius
         [pareikštus skundus] dėl jo teisių ir laisvių apsaugos tvarkant asmens duomenis. Suinteresuotam asmeniui pranešama apie ieškinio
         [skundo] baigtį.

      Kiekviena priežiūros institucija taip pat nagrinėja bet kurio asmens pareikštus skundus, reikalaujant patikrinti duomenų tvarkymo
         teisėtumą tais atvejais, kai taikomos pagal šios direktyvos 13 straipsnį priimtos nacionalinės nuostatos. Bet kuriuo atveju
         asmeniui pranešama, kad patikra buvo atlikta.

      5.      Kiekviena priežiūros institucija reguliariai parengia ataskaitą apie savo veiklą. Ši ataskaita skelbiama viešai.
      6.      Kad ir kokie nacionaliniai įstatymai būtų taikomi tvarkant aptariamus duomenis, kiekviena priežiūros institucija yra kompetentinga
         savo valstybės narės teritorijoje naudotis pagal šio straipsnio 3 dalį jai suteiktais įgaliojimais. Kiekviena valdžios institucija
         gali būti kitos valstybės narės institucijos paprašyta pasinaudoti savo įgaliojimais.

      Priežiūros institucijos tarpusavyje bendradarbiauja tiek, kiek tai reikalinga jų pareigoms vykdyti, ypač keisdamosi visa naudinga
         informacija.

      7.      Valstybės narės numato, kad priežiūros institucijos nariai ir personalas, netgi jau nebedirbantys, privalo laikytis profesinės
         paslapties saugojimo prievolės dėl jų gaunamos konfidencialios informacijos.“

      6        2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms
         ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 8, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
         13 sk., 26 t., p. 102) buvo priimtas remiantis EB 286 straipsniu. Šio reglamento 44 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatoma:

      „1.      Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas [toliau –EDAPP] savo pareigas atlieka visiškai nepriklausomai.
      2.      [EDAPP] eidamas savo pareigas nei siekia gauti kitų nurodymus, nei juos vykdo.“
       Nacionalinės teisės aktai
      7        Pagal Vokietijos teisę fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis skiriasi, atsižvelgiant į tai, ar juos tvarko viešasis
         subjektas, ar privatus.

      8        Iš tikrųjų institucijos, įgaliotos kontroliuoti, kaip, viena vertus, viešieji subjektai ir, kita vertus, ne viešieji subjektai
         ir öffentlich-rechtliche Wettbewerbsunternehmen (rinkos konkurencijoje dalyvaujančios viešosios teisės įmonės) (toliau, kalbant bendrai, – ne viešasis sektorius) laikosi
         nuostatų šioje srityje, skiriasi.

      9        Federaliniu lygiu viešųjų subjektų atliekamą asmens duomenų tvarkymą prižiūri Bundesbeauftragter für den Datenschutz und die Informationsfreiheit (Federalinis duomenų ir informacijos teisės apsaugos įgaliotinis), o žemėse – Landesdatenschutzbeauftragte (žemių duomenų apsaugos įgaliotiniai). Visi šie įgaliotiniai atsiskaito tik savo parlamentui ir paprastai viešieji subjektai,
         kurių priežiūrą jie vykdo; jų nekontroliuoja, neduoda jiems nurodymų ar nedaro kitokios įtakos.

      10      Tačiau institucijų, įgaliotų prižiūrėti ne viešųjų subjektų atliekamą minėtų duomenų tvarkymą, struktūra atskirose žemėse
         (Land) skiriasi. Vis dėlto visų žemių (Länder) įstatymai aiškiai numato šių priežiūros institucijų valstybės kontrolę.

       Ikiteisminė procedūra ir procesas Teisingumo Teisme
      11      Manydama, jog institucijų, kompetentingų užtikrinti, kad ne viešasis sektorius laikytųsi nuostatų dėl asmenų apsaugos tvarkant
         asmens duomenis, valstybės kontrolė, kaip tai nustatyta visose Vokietijos žemėse (Länder), yra nesuderinama su Direktyvos 95/46 28 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, Komisija 2005 m. liepos 5 d. nusiuntė Vokietijos
         Federacinei Respublikai oficialų pranešimą. Pastaroji į jį atsakė 2005 m. rugsėjo 12 d. laišku, kuriame tvirtino, kad Vokietijos
         kontrolės sistema šioje srityje atitinka minėtos direktyvos reikalavimus. Todėl Komisija 2006 m. gruodžio 12 d. išsiuntė Vokietijos
         Federacinei Respublikai pagrįstą nuomonę, pakartodama anksčiau suformuluotą reikalavimą. 2007 m. vasario 14 d. atsakyme ši
         valstybė narė pakartojo savo pirminę nuomonę.

      12      Šiomis aplinkybėmis Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.

      13      2008 m. spalio 14 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi EDAPP leista įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimų.

       Dėl ieškinio
       Šalių argumentai
      14      Šis ginčas kilo dėl dviejų priešingų Komisijos, palaikomos EDAPP, ir Vokietijos Federacinės Respublikos pateikiamų žodžių
         junginio „visiškai nepriklausomai“, esančio Direktyvos 95/46 28 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje, ir institucijų, prižiūrinčių
         asmenų apsaugą tvarkant asmens duomenis, funkcijų vykdymo sampratų.

      15      Komisijos ir EDAPP nuomone, pagrįsta plačiu žodžių junginio „visiškai nepriklausomai“ aiškinimu, reikalavimas, jog priežiūros
         institucijos savo funkcijas vykdytų „visiškai nepriklausomai“, turi būti aiškinamas taip, kad priežiūros institucijoms negali
         būti daroma įtaka, nesvarbu, ar įtaka būtų daroma kitų administracinių institucijų ar ne valdžios institucijų. Todėl, vykdant
         institucijų, įpareigotų prižiūrėti, kaip ne viešajame sektoriuje laikomasi asmens apsaugą tvarkant asmens duomenis reglamentuojančių
         nuostatų, valstybės kontrolę, Vokietijoje pažeidžiamas minėtas reikalavimas.

      16      Vokietijos Federacinė Respublika pripažįsta siauresnį žodžio junginio „visiškai nepriklausomai“ aiškinimą ir teigia, jog Direktyvos 95/46
         28 straipsnio 1 dalies antra pastraipa reikalaujama, kad priežiūros institucijos vykdytų funkcijas nepriklausomai, t. y. kad
         šios institucijos turi būti nepriklausomos nuo jų kontroliuojamo ne viešojo sektoriaus ir kad joms neturi būti daroma išorinė
         įtaka. Jos nuomone, Vokietijos žemėse (Länder) vykdoma valstybės kontrolė yra ne tokia išorinė įtaka, o administracijos vidaus priežiūros mechanizmas, įgyvendinamas institucijų,
         susijusių su tuo pačiu kaip ir priežiūros institucijos administraciniu aparatu ir, kaip ir pastarosios, privalančių įgyvendinti
         Direktyvos 95/46 tikslus.

       Teisingumo Teismo vertinimas
       Dėl reikalavimo, kad priežiūros institucijos būtų nepriklausomos, apimties
      17      Šio ieškinio pagrįstumo įvertinimas priklauso nuo Direktyvos 95/46 28 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje numatyto nepriklausomumo
         reikalavimo apimties, taigi nuo šios nuostatos aiškinimo. Šiomis aplinkybėmis reikia atsižvelgti į minėtos nuostatos formuluotę
         bei Direktyvos 95/46 tikslus ir struktūrą.

      18      Visų pirma, dėl Direktyvos 95/46 28 straipsnio 1 dalies antros pastraipos formuluotės pažymėtina, jog kadangi žodžių junginys
         „visiškai nepriklausomai“ joje nėra apibrėžtas, reikia atsižvelgti į jo bendrinę reikšmę. Viešųjų organizacijų srityje terminas
         „nepriklausomai“ paprastai reiškia tokį statusą, kuris užtikrina tam tikrai organizacijai galimybę veikti visiškai laisvai,
         niekam nevadovaujant ir nedarant spaudimo.

      19      Skirtingai nuo Vokietijos Federacinės Respublikos palaikomos pozicijos, Direktyvoje 95/46 nenurodoma, kad nepriklausomumo
         reikalavimas taikomas vien priežiūros institucijos santykiams su prižiūrimomis organizacijomis. Atvirkščiai, sąvoka „nepriklausomai“
         sustiprinta prieveiksmiu „visiškai“, o tai reiškia kompetenciją priimti sprendimus, kai priežiūros institucijai nedaroma jokia,
         tiesioginė ar netiesioginė, išorinė įtaka.

      20      Antra, dėl Direktyvos 95/46 tikslų pažymėtina, kad iš jos 3, 7 ir 8 konstatuojamųjų dalių matyti, kad derinant nacionalines
         taisykles, saugančias fizinius asmenis tvarkant asmens duomenis, šia direktyva iš esmės siekiama užtikrinti laisvą šių duomenų
         judėjimą iš vienos valstybės narės į kitą (šiuo klausimu žr. 2003 m. gegužės 20 d. Sprendimo Österreichischer Rundfunk ir kt., C‑465/00, C‑138/01 ir C‑139/01, Rink. p. I‑4989, 39 ir 70 punktus), kuris yra būtinas vidaus rinkai sukurti ir veikti EB 14 straipsnio
         2 dalies prasme.

      21      Tačiau laisvas asmens duomenų judėjimas gali pažeisti teisę į privatumą, kuri pripažįstama pagal Europos žmogaus teisių ir
         laisvių apsaugos konvencijos 8 straipsnį (šiuo klausimu žr. 2000 m. vasario 16 d. Europos žmogaus teisių teismo sprendimo
         Amann prieš Šveicariją, Recueil des arrêts et décisions 2000‑II, 69 ir 80 dalis ir 2000 m. gegužės 4 d. Europos žmogaus teisių teismo sprendimą Rotaru prieš Rumuniją, Recueil des arrêts et décisions 2000‑V, 43 ir 46 dalis) ir bendruosius Bendrijos teisės principus.

      22      Dėl šios priežasties, be to, kaip matyti iš Direktyvos 95/46 10 konstatuojamosios dalies ir 1 straipsnio, ja taip pat siekiama
         ne sumažinti galiojančiomis nacionalinėmis taisyklėmis užtikrinamą apsaugą, o priešingai – tvarkant asmens duomenis garantuoti
         aukštą pagrindinių laisvių ir teisių apsaugos lygį visoje Bendrijoje (šiuo klausimu žr. minėto 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
         Österreichischer Rundfunk ir kt. 70 punktą ir 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Satakunnan Markkinapörssi ir Satamedia, C‑73/07, Rink. p. I‑0000, 52 punktą).

      23      Vadinasi, Direktyvos 95/46 28 straipsnyje numatytos priežiūros institucijos yra šių teisių ir pagrindinių laisvių saugotojos
         ir, kaip matyti iš šios direktyvos 62 konstatuojamosios dalies, jų įsteigimas valstybėse narėse laikomas pagrindiniu asmenų
         apsaugos tvarkant asmens duomenis elementu.

      24      Kad garantuotų šią apsaugą, priežiūros institucijos privalo užtikrinti tinkamą pusiausvyrą tarp pagarbos pagrindinei teisei
         į privatų gyvenimą ir laisvą asmens duomenų judėjimą reguliuojančių interesų. Be kita ko, pagal Direktyvos 95/46 28 straipsnio
         6 dalį priežiūros institucijos turi bendradarbiauti tarpusavyje ir prireikus gali kitos valstybės narės priežiūros institucijos
         paprašytos pasinaudoti savo įgaliojimais.

      25      Nacionalinių priežiūros institucijų nepriklausomumo garantija siekiama užtikrinti veiksmingą ir patikimą nuostatų, susijusių
         su fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis, laikymosi kontrolę ir ji turi būti aiškinama atsižvelgiant į šį tikslą.
         Ji buvo numatyta ne tam, kad šioms institucijoms bei jų tarnautojams būtų suteiktas ypatingas statusas, o tam, kad būtų sustiprinta
         su jų sprendimais susijusių asmenų ir organizacijų apsauga. Darytina išvada, kad vykdydamos savo funkcijas priežiūros institucijos
         turi veikti objektyviai ir nešališkai. Šiuo tikslu jų neturi veikti jokia valstybės ar Länder išorinė įtaka, įskaitant tiesioginę ar netiesioginę, o ne vien kontroliuojamų organizacijų įtaka.

      26      Trečia, kalbant apie Direktyvos 95/46 struktūrą pažymėtina, kad ši direktyva turi būti suprantama kaip EB 286 straipsnio ir
         Reglamento Nr. 45/2001 atitikmuo. Pastarieji susiję su Bendrijos institucijų ir įstaigų tvarkomais asmens duomenimis bei laisvu
         jų judėjimu. Minėta direktyva taip pat siekiama šių tikslų, tačiau tvarkant asmens duomenis valstybėse narėse.

      27      Taip pat kaip priežiūros institucijos veikia nacionaliniu lygiu, Bendrijos lygiu numatyta priežiūros įstaiga, įpareigota prižiūrėti,
         kaip taikomos fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis taisyklės, būtent EDAPP. Pagal Reglamento Nr. 45/2001 44 straipsnio
         1 dalį ši įstaiga savo funkcijas vykdo visiškai nepriklausomai. Minėto straipsnio 2 dalyje paaiškinama sąvoka „nepriklausomai“,
         papildant, kad EDAPP vykdydamas pareigas nei siekia gauti nurodymų iš kitų, nei juos vykdo.

      28      Atsižvelgiant į tai, kad Reglamento Nr. 45/2001 44 straipsnis ir Direktyvos 95/46 28 straipsnis yra pagrįsti ta pačia bendra
         koncepcija, šios dvi nuostatos aiškintinos vienodai, t. y. ne tik EDAPP, bet ir nacionalinių institucijų nepriklausomumas
         reiškia funkcijų vykdymą be nurodymų.

      29      Remiantis pačia Direktyvos 95/46 28 straipsnio 1 dalies antros pastraipos formuluote bei šios direktyvos tikslais ir struktūra,
         galima pateikti aiškų minėto 28 straipsnio 1 dalies antros pastraipos aiškinimą. Todėl nėra būtina atsižvelgti į minėtos direktyvos
         rengimo istoriją ar išreikšti nuomonę dėl Vokietijos Federacinės Respublikos pateiktų šiuo atžvilgiu prieštaraujančių argumentų.

      30      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, Direktyvos 95/46 28 straipsnio 1 dalies antra pastraipa turi būti aiškinama taip,
         kad priežiūros institucijos, įpareigotos prižiūrėti, kaip ne viešajame sektoriuje tvarkomi asmens duomenys, turi veikti nepriklausomai,
         t. y. vykdyti savo funkcijas be išorinės įtakos. Šis nepriklausomumas reiškia ne tik, kad jų prižiūrimos organizacijos nedaro
         joms jokios įtakos, bet taip pat kad nėra jokių nurodymų ir kitos išorinės, tiesioginės ar netiesioginės, įtakos, galinčios
         sutrukdyti minėtoms institucijoms vykdyti jų užduotį, t. y. nustatyti teisingą pusiausvyrą tarp teisės į privatų gyvenimą
         apsaugos ir laisvo asmens duomenų judėjimo.

       Dėl valstybės kontrolės
      31      Toliau reikia išnagrinėti, ar Vokietijoje vykdoma institucijų, prižiūrinčių ne viešojo sektoriaus atliekamą asmens duomenų
         tvarkymą, valstybės kontrolė suderinama su taip išaiškintu nepriklausomumo reikalavimu.

      32      Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad bet kokia valstybės kontrolė iš esmės leidžia atitinkamos Land vyriausybei ar šiai vyriausybei pavaldžiai administravimo institucijai tiesiogiai ar netiesiogiai paveikti priežiūros institucijos
         sprendimus arba, jei reikia, juos panaikinti ar pakeisti.

      33      Aišku, reikia a priori pripažinti, kaip tai nurodo Vokietijos Federacinė Respublika, jog valstybės kontrole tik siekiama garantuoti, kad priežiūros
         institucijų veikla atitiktų taikytinas nacionalines ir Bendrijos nuostatas, o ne priversti minėtas institucijas siekti politinių
         tikslų, prieštaraujančių fizinių asmenų apsaugai tvarkant asmens duomenis ir pagrindinėms teisėms.

      34      Vis dėlto neatmestina tai, kad kontrolės institucijos, kurios yra bendrosios administracijos dalis ir todėl pavaldžios tam
         tikros Land vyriausybei, aiškindamos ir taikydamos nuostatas, susijusias su asmens duomenų tvarkymu, negali veikti objektyviai.

      35      Iš tikrųjų, kaip savo pastabose nurodo EDAPP, tam tikros Land vyriausybė gali būti suinteresuota nesilaikyti nuostatų, susijusių su fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis, tokiu
         atveju, kai šiuos duomenis tvarko ne viešasis sektorius. Ši vyriausybė pati gali būti suinteresuota tokiu tvarkymu, jei ji
         jame dalyvauja arba galėtų dalyvauti, pavyzdžiui, viešojo ir privataus sektorių partnerytės atveju arba sudarant viešojo pirkimo
         sutartis su privačiu subjektu. Ši vyriausybė taip pat gali turėti specialių interesų, jei jai reikia arba tiesiog naudinga
         susipažinti su duomenų bazėmis vykdant tam tikras savo funkcijas, pavyzdžiui, mokesčių arba baudžiamaisiais tikslais. Ši vyriausybė,
         be kita ko, taip pat gali būti linkusi teikti pirmenybę Land arba regiono ekonominiams interesams, kai ekonominiu požiūriu svarbios bendrovės taiko minėtas nuostatas.

      36      Be to, reikia pabrėžti, kad vien galimybės, jog kontrolės institucijos gali daryti politinę įtaką priežiūros institucijų sprendimams,
         pakanka, kad būtų pakenkta pastarųjų funkcijų nepriklausomam vykdymui. Viena vertus, kaip nurodė Komisija, kontrolės institucijų
         sprendimų priėmimo praktika gali lemti priežiūros institucijų „išankstinį paklusnumą“. Kita vertus, šių institucijų prisiimtas
         teisės į privataus gyvenimą saugotojų vaidmuo reikalauja, kad nei jų sprendimai, nei jos pačios nebūtų šališki.

      37      Atsižvelgiant į visa, kas išdėstyta pirma, reikia konstatuoti, kad kompetentingų Vokietijos institucijų, prižiūrinčių asmens
         duomenų tvarkymą ne viešajame sektoriuje, atžvilgiu vykdoma valstybės kontrolė nėra suderinama su nepriklausomumo reikalavimu,
         kaip jis apibūdintas šio sprendimo 30 punkte.

       Dėl Vokietijos Federacinės Respublikos nurodytų Bendrijos teisės principų
      38      Vokietijos Federacinė Respublika nurodė, kad toks Direktyvos 95/46 28 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje įrašyto nepriklausomumo
         reikalavimo aiškinimas, pagal kurį ši valstybė narė būtų priversta pakeisti savo išbandytą ir veiksmingą institucijų, prižiūrinčių
         asmens duomenų ne viešajame sektoriuje tvarkymą, kontrolės sistemą, pažeistų tam tikrus Bendrijos teisės principus.

      39      Pirma, šios valstybės narės nuomone, demokratijos principas ypač prieštarautų, kad šis nepriklausomumo reikalavimas būtų aiškinamas
         plačiai.

      40      Šiuo principu, įtvirtintu ne tik Vokietijos Konstitucijoje, bet ir ES 6 straipsnio 1 dalyje, reikalaujama, kad administracija
         paklustų vyriausybei, kuri atsakinga parlamentui. Todėl turėtų būti numatyta, kad kompetentingas ministras kontroliuoja veiksmų,
         susijusių su piliečių ir įmonių teisėmis, teisėtumą. Kadangi priežiūros institucijos, veikiančios fizinių asmenų apsaugos
         tvarkant asmens duomenis srityje, pagal Direktyvos 95/46 28 straipsnio 3 dalį piliečių ir ne viešo sektoriaus atžvilgiu turi
         tam tikrų teisių įsikišti, būtina išplėsti jų veiksmų teisėtumo kontrolę, taikant teisėtumo ar pagrįstumo kontrolės būdus.

      41      Šiuo klausimu reikia priminti, kad demokratijos principas yra Bendrijos teisinės sistemos dalis ir jis tiesiogiai įtvirtintas
         ES 6 straipsnio 1 dalyje kaip vienas iš Europos Sąjungos pagrindų. Kadangi jis yra ir valstybėms narėms bendras principas,
         į jį turi būti atsižvelgta aiškinant antrinės teisės aktą, pavyzdžiui, Direktyvos 95/46 28 straipsnį.

      42      Šis principas nedraudžia to, kad, be klasikinės hierarchinės administracijos, veiktų daugiau ar mažiau nuo vyriausybės valdžios
         nepriklausomos institucijos. Valstybėse narėse šių institucijų veikimas ir veiklos sąlygos numatyti įstatymuose, o kai kuriose
         valstybėse narėse – konstitucijose; šios institucijos privalo laikytis įstatymo, o tai kontroliuoja kompetentingi teismai.
         Tokios nepriklausomos administracinės institucijos, kurios, be kita ko, egzistuoja Vokietijos teisinėje sistemoje, dažnai
         atlieka reguliuojamąsias funkcijas ar vykdo veiklą, kuriai neturi būti daroma politinė įtaka, tačiau jos privalo laikytis
         įstatymų, o jas kontroliuoja kompetentingi teismai. Būtent taip yra ir priežiūros institucijų funkcijų fizinių asmenų tvarkant
         asmens duomenis apsaugos srityje atžvilgiu.

      43      Aišku, negali būti suprantama, kad šioms institucijoms nebus daroma parlamentinė įtaka. Tačiau pagal Direktyvą 95/46 valstybės
         narės ir nėra įpareigojamos vengti tokios parlamentinės įtakos.

      44      Tad, pirma, priežiūros institucijų vadovybė gali būti skiriama parlamento arba vyriausybės. Antra, įstatymų leidėjas gali
         nustatyti šių institucijų kompetenciją.

      45      Be to, įstatymų leidėjas gali numatyti priežiūros institucijoms pareigą atsiskaityti parlamentui už savo veiklą. Šiuo atžvilgiu
         galima būtų palyginti su Direktyvos 95/46 28 straipsnio 5 dalimi, kurioje numatyta, kad kiekviena priežiūros institucija reguliariai
         parengia ataskaitą apie savo veiklą, kuri vėliau skelbiama viešai.

      46      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pirma, ta aplinkybė, kad priežiūros institucijoms fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens
         duomenis ne viešame sektoriuje srityje suteikiamas nepriklausomas nuo bendrosios administracijos statusas, negali pati savaime
         paneigti šių institucijų demokratinio legitimumo.

      47      Antra, kalbant apie kompetencijos suteikimo principą, numatytą EB 5 straipsnio pirmoje pastraipoje, kuriuo taip pat rėmėsi
         Vokietijos Federacinė Respublika, pažymėtina, kad jis įpareigoja Bendriją veikti neperžengiant EB sutarties jai suteiktų įgaliojimų
         ir paisant jai iškeltų tikslų.

      48      Vokietijos Federacinė Respublika šiuo klausimu nurodo, kad priežiūros institucijų nepriklausomumo nuo aukštesnių administracinių
         institucijų negali būti reikalaujama remiantis EB sutarties 100 A straipsniu, kuriuo grindžiama Direktyva 95/46.

      49      Ši nuostata įgalioja Bendrijos teisės leidėją priimti priemones, skirtas vidaus rinkos sukūrimo ir veikimo sąlygoms pagerinti;
         šios priemonės iš tikrųjų turi turėti tokį tikslą ir prisidėti prie kliūčių EB sutartimi užtikrinamoms ekonominėms laisvėms
         šalinimo (šiuo klausimu žr. būtent 2000 m. spalio 5 d. Sprendimo Vokietija prieš Parlamentą ir Tarybą, C‑376/98, Rink. p. I‑8419, 83, 84 ir 95 punktus, 2002 m. gruodžio 10 d. Sprendimo British American Tobacco (Investments) ir Imperial Tobacco, C‑491/01, Rink. p. I‑11453, 60 punktą ir 2006 m. gegužės 2 d. Sprendimo Parlamentas prieš Komisiją, C‑436/03, Rink. p. I‑3733, 38 punktą).

      50      Kaip jau buvo išdėstyta, priežiūros institucijų, kurioms neturi būti daroma jokia išorinė įtaka, galinti paveikti jų sprendimus,
         nepriklausomumas yra pagrindinis elementas Direktyvos 95/46 tikslų atžvilgiu. Jis reikalingas siekiant visose valstybėse narėse
         sukurti tokį patį aukštą fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis lygį ir taip skatina šių duomenų laisvą judėjimą,
         būtiną vidaus rinkai sukurti ir veikti.

      51      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirma, platus priežiūros institucijų nepriklausomumo reikalavimo aiškinimas neviršija Bendrijai
         pagal EB sutarties 100 A straipsnį – Direktyvos 95/46 teisinį pagrindą – suteiktų įgaliojimų.

      52      Trečia, Vokietijos Federacinė Respublika remiasi EB 5straipsnio antroje ir trečioje pastraipose nurodomais subsidiarumo ir
         proporcingumo principais bei EB 10 straipsnyje įtvirtintu valstybių narių ir Bendrijos institucijų lojalaus bendradarbiavimo
         principu.

      53      Ji primena būtent Amsterdamo sutartimi prie ES ir EB sutarčių pridėto Protokolo dėl subsidiarumo ir proporcingumo principų
         taikymo 7 dalį, pagal kurią reikėtų gerbti galiojančią nacionalinę tvarką bei valstybių narių teisinių sistemų struktūrą ir
         veikimą.

      54      Įpareigojimas, kad Vokietijos Federacinė Respublika priimtų naują, jos teisinei tvarkai svetimą, sistemą ir taip pakeistų
         veiksmingą, jau beveik trisdešimt metų veikiančią, įstatymų duomenų apsaugos srityje pavyzdžiu buvusią ir reikšmingą ne vien
         nacionaliniu lygiu kontrolės sistemą, prieštarautų šiam reikalavimui.

      55      Su tokiais argumentais negalima sutikti. Iš tikrųjų, kaip buvo išdėstyta šio sprendimo 21–25 ir 50 punktuose, Direktyvos 95/46
         28 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje numatytą nepriklausomumo reikalavimą aiškinant taip, kad jis prieštarauja valstybės
         kontrolei, neviršijama tai, kas būtina siekiant EB sutarties nustatytų tikslų.

      56      Taigi, atsižvelgiant į visa tai, kas pasakyta, reikia pripažinti, kad taikiusi priežiūros institucijų, kompetentingų prižiūrėti,
         kaip tvarkomi asmens duomenys ne viešajame sektoriuje įvairiose žemėse (Länder), valstybės kontrolę ir dėl to neteisingai perkėlusi nuostatą, pagal kurią šios institucijos vykdo savo funkcijas „visiškai
         nepriklausomai“, Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 95/46 28 straipsnio 1 dalies antrą
         pastraipą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      57      Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
         šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Vokietijos Federacinė Respublika pralaimėjo
         bylą, pastaroji turi jas padengti.

      58      EDAPP padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      1.      Taikiusi priežiūros institucijų, kompetentingų prižiūrėti, kaip ne viešieji subjektai ir rinkoje konkuruojančios viešosios
            teisės įmonės (öffentlich-rechtliche Wettbewerbsunternehmen) tvarko asmens duomenis įvairiose žemėse (Länder), valstybės kontrolę ir dėl to neteisingai perkėlusi nuostatą, pagal kurią šios institucijos vykdo savo funkcijas „visiškai
            nepriklausomai“, Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir
            Tarybos direktyvos 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo 28 straipsnio
            1 dalies antrą pastraipą.
      2.      Vokietijos Federacinė Respublika padengia Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      3.      Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


title: 2006 m. lapkričio 16  d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Ispanijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 2003/55/EB - Gamtinių dujų vidaus rinka - Neperkėlimas per nustatytą terminą. # Byla C-357/05.

text:
      2006 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas Komisija prieš Ispaniją
      (Byla C‑357/05)
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Direktyva 2003/55/EB – Gamtinių dujų vidaus rinka – Neperkėlimas per nustatytą terminą“
      Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Teisingumo Teismo atliktas pagrįstumo tyrimas – Aplinkybės, į kurias būtina atsižvelgti – Padėtis pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje (EB 226 straipsnis) (žr. 6 punktą)
      Dalykas

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – 2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/55/EB dėl gamtinių
                  dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančią Direktyvą 98/30/EB (OL L 176, p. 57), įgyvendinančių nuostatų nepriėmimas
                  per nustatytą terminą.

            Rezoliucinė dalis
      1.      Per nustatytą terminą nepriėmusi visų 2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/55/EB dėl gamtinių
         dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančią Direktyvą 98/30/EB, įgyvendinančių įstatymų ir kitų teisės aktų Ispanijos
         Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

      2.      Priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.


1981 m. gegužės 26 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Baudžiamoji byla prieš Siegfried Ewald Rinkau. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Hoge Raad - Nyderlandai. # Byla 157/80.


1988 m. rugsėjo 27 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Priimtinumas. # Byla 114/86.


title: Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas 2004 m. liepos 13 d. # Samar SpA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRHT). # Nacionalinis figūrinis ženklas - Protesto procesas - Prašymas įregistruoti žodinį Bendrijos prekių ženklą GAS STATION - Ankstesnis nacionalinis figūrinis ženklas BLUE JEANS GAS - Atsisakymas įregistruoti. # Byla T-115/03.

text:
          PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (antroji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2004 m. liepos 13 d. (
            *1
         )
      Byloje T-l 15/03

         Samar SpA, įsteigta Mottalciata (Italija), atstovaujama advokatės A. Ruo,
      ieškovė,
      prieš

         Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą O. Montalto ir L. Capostagno,
      atsakovę,
      dalyvaujant kitai VRDT apeliacinėje taryboje vykusios procedūros šaliai, įstojusiai į bylą Pirmosios instancijos teisme - Grotto SpA, įsteigtai Vicence (Italija), atstovaujamai advokatų M. Bosshard ir S. Verea,
      dėl ieškinio, pareikšto dėl 2003 m. sausio 30 d. VRDT trečiosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 340/2002-3), susijusio su vaizdinio nacionalinio prekių ženklo BLUE JEANS GAS savininko protestu dėl žodinio Bendrijos prekių ženklo GAS STATION registravimo,
      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas J. Pirrung, teisėjai A. W. H. Meij ir N. J. Forwood,
      sekretorius J. Palacio González, vyriausiasis administratorius,
      atsižvelgęs į ieškinį, kurį Pirmosios instancijos teismo sekretoriatas gavo 2003 m. balandžio 7 d.,
      atsižvelgęs į įstojusios į bylą šalies paaiškinimus, kuriuos Pirmosios instancijos teismo sekretoriatas gavo 2003 m. liepos 21 d.,
      atsižvelgęs į VRDT atsiliepimą į ieškinį, kurį Pirmosios instancijos teismo sekretoriatas gavo 2003 m. liepos 25 d.,
      įvykus 2004 m. vasario 4 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
      Ginčo aplinkybės

               1

               1998 m. sausio 12 d. ieškovė, remdamasi 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1) su pakeitimais, pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) Bendrijos prekių ženklo paraišką.

               2

               Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra žodinis žymuo GAS STATION.

               3

               Prekės, dėl kurių pateikta paraiška dėl įregistravimo, pagal pakeistą ir papildytą 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti yra priskiriamos 25 klasei ir apibūdinamos taip: „drabužiai, avalynė, galvos apdangalai“.

               4

               1999 m. kovo 22 d. šis prašymas buvo paskelbtas Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 22/99.

               5

               1999 m. birželio 21 d., remdamasi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsniu, į bylą įstojusi šalis pateikė protestą dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo visų išvardytų prekių atžvilgiu, nurodydama toliau pateikiamą ankstesnį vaizdinį nacionalinį prekių ženklą Nr. 677288, įregistruotą, inter alia, 25 klasės prekėms, t. y. „kelnėms, švarkams, džinsams, marškiniams, sijonams, puspalčiams, triko, megztiniams, apsiaustams („capispalla“), puskojinėms, avalynei, auliniams batams, šliurėms“:

               6

               2002 m. vasario 28 d. Sprendimu VRDT protestų skyrius patenkino protestą, atsižvelgdamas į „didelį žymenų panašumą ir žymenų bei prekių tarpusavio ryšį vertinant supainiojimo galimybę“.

               7

               2002 m. balandžio 16 d. ieškovė, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 59 straipsniu, pateikė apeliaciją VRDT dėl protestų skyriaus sprendimo.

               8

               2003 m. sausio 30 d. Sprendimu (toliau - skundžiamas sprendimas), apie kurį ieškovei buvo pranešta 2003 m. vasario 10 d., Apeliacinė taryba atmetė apeliaciją motyvuodama tuo, kad atsižvelgiant į bylą įstojusios šalies ženklo esminį pobūdį, didelį prekių ženklų panašumą, taip pat nurodytų prekių tapatumą ar panašumą bei į momentą, kai visuomenė suvokia prekių ženklą, yra galimybė supainioti.

         Procesas ir šalių reikalavimai

               9

               Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        pripažinti, kad šiuo atveju nėra galimybės supainioti ir panaikinti skundžiamą sprendimą,

                        —

                        nepatenkinus pirmojo reikalavimo, pripažinti, kad šiuo atveju nėra galimybės supainioti visų nurodytų prekių, išskyrus džinsus, arba bent prekių, kurias nurodys Pirmosios instancijos teismas, atžvilgiu ir panaikinti tą skundžiamo sprendimo dalį,

                        —

                        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.

               10

               VRDT ir į bylą įstojusi šalis Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį,

                        —

                        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

         Teisiniai pagrindai

               11

               Ieškovė nurodo du ieškinio pagrindus, iš kurių vienas paremtas skundžiamo sprendimo motyvacijos stoka, o kitas - vertinimo klaida nagrinėjant supainiojimo galimybę. Posėdyje ji patikslino, kad žodžių junginys „pripažinti, kad nėra galimybės supainioti“ pirmame jos reikalavime ir nuoroda ieškinyje į tuos argumentus, kurie jau pateikti VRDT, yra paprastos stilistinės klauzulės ir Pirmosios instancijos teismas į tai atkreipė dėmesį.

               12

               Remdamasi Pirmosios instancijos teismo darbo reglamento 48 straipsniu ir tuo, kad, Pirmosios instancijos teismui nesutikus priimti antrųjų paaiškinimų, ji buvo užtikrinta, jog galės remtis savo argumentais per posėdį, ieškovė posėdyje pateikė dokumentą, siekdama įrodyti, kad aprangos srityje egzistuoja daugybė itališkų prekių ženklų, kuriuos sudaro žodis „gas“. Šį dokumentą Pirmosios instancijos teismas priėmė su sąlyga, kad vėliau bus priimtas sprendimas dėl jo priimtinumo.

         Dėl posėdyje pateikto dokumento priimtinumo

               13

               Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, ieškiniu, pateiktu Pirmosios instancijos teismui, siekiama patikrinti Apeliacinės tarybos sprendimo teisėtumą Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnio prasme. Faktai, kurie buvo pateikti Pirmosios instancijos teismui, prieš tai apie juos nepranešus VRDT institucijoms, gali turėti įtakos tokio sprendimo teisėtumui tik tokiu atveju, jei VRDT ex officio butų privalėjusi į juos atsižvelgti. Remiantis 74 straipsnio 1 dalimi, procedūros dėl atsisakymo registruoti paraiškas santykinių pagrindų atveju Tarnyba nagrinėja tiktai šalių nurodytus faktus, įrodymus ir argumentus bei siekiamą reikalavimų patenkinimo būdą ir neprivalo ex officio atsižvelgti į tuos faktus, kurių šalys nepateikė. Todėl tokie faktai negali turėti įtakos Apeliacinės tarybos sprendimo teisėtumui.

               14

               Yra žinoma, kad posėdyje pateiktas dokumentas, kuriuo siekiama įrodyti, kad aprangos srityje egzistuoja daug itališkų ženklų, kuriuos sudaro žodis „gas“, nebuvo pateiktas VRDT. Iš to išplaukia, kad Pirmosios instancijos teisme į jį neturi būti atsižvelgta.

               15

               Be to, ieškovė, norėdama pateisinti šio dokumento pavėluotą pateikimą, negali remtis Darbo reglamento 48 straipsnio 1 ir 2 dalimis. Visų pirma ieškovė nenurodė jokių motyvų, dėl kurių atsikirtimo stadijos metu prireikus galima būtų pateikti naujų įrodymų. Antra, pavėluoto pateikimo nepateisina audi alteram partem principas, kadangi šis dokumentas nėra paprastas atsakymas į VRDT ir ¡stojančios į bylą šalies paaiškinimus. Galiausiai pastarieji stengėsi įrodyti žodžiui „gas“ būdingą skiriamąjį požymį, nenurodydami galimo ankstesnio prekių ženklo skiriamojo požymio Italijos aprangos rinkoje.

               16

               Taigi reikia atmesti per posėdį pateiktą dokumentą, nesant būtinybės analizuoti jo įrodomąją galią arba apie tai išsamiai apklausti kitas proceso šalis.

         Dėl nepakankamos motyvacijos

               17

               Ieškovė nurodo, kad Apeliacinė taryba pažeidė pareigą motyvuoti, skundžiamo sprendimo 20 punkte be paaiškinimų nurodydama, kad tarp ginčijamų ženklų egzistuoja tam tikras konceptualus ryšys. Ji pažymi, kad dėl šios priežasties negalėjo ginčyti minėto argumento.

               18

               Pirmosios instancijos teismas mano, kad ieškovės kritika kyla dėl neįsigilinimo į skundžiamą sprendimą. Iš tikrųjų Apeliacinė taryba skundžiamo sprendimo 20 punkte tiksliai pakartoja Protestų skyriaus suformuluotą vertinimą, pagal kurį tarp ginčijamų žymenų „gali egzistuoti tam tikras konceptualus ryšys“. Taigi ieškovei pakako remtis minėtu vertinimu Protestų skyriaus sprendime, apie kurį jai buvo pranešta, ir prireikus apskųsti jo pagrįstumą Pirmosios instancijos teismui.

               19

               Papildomai ir tiek, kiek Apeliacinės tarybos nurodytas konceptualus ryšys kyla dėl elemento „gas“, kaip galima manyti iš 20 punkto, kuriame jis apibūdinamas kaip dominuojantis, Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad, pirma, ieškovės kritika Protestų skyriaus sprendimo atžvilgiu - jog prieštaringa pripažinti, kad žodis „gas“ reiškia vidaus degimo variklių degalus, tačiau nėra benzinas — pateikiama skundžiamo sprendimo 6 punkto pirmoje įtraukoje. Antra, Apeliacinė taryba skundžiamo sprendimo 24 punkte manė, kad žodis „gas“ vartojamas tiesiogine reikšme, todėl nesvarbu, „kokią reikšmę jam suteiks vartotojas italas („dujos“,„degalai“)“. Ieškovė galėjo labai lengvai sugretinti paaiškinimus, esančius skundžiamo sprendimo 20 ir 24 punktuose, ir prireikus apskųsti Pirmosios instancijos teismui Apeliacinės tarybos nuomonę, pagal kurią, neatsižvelgiant į žodžio „gas“ reikšmę, egzistuoja konceptualus panašumas tarp nagrinėjamų žymenų.

               20

               Todėl šis pagrindas turi būti atmestas.

         Dėl klaidingo supainiojimo galimybės vertinimo
      Šalių argumentai

               21

               Ieškovė tvirtina, kad klaidinga nagrinėjamus žymenis ir jais ženklinamas prekes lyginti atskirai. Šiuo atveju ji nurodo, kad Apeliacinė taryba mano, jog žodžiai „blue jeans“ yra apibūdinantys, todėl ji nusprendė, kad žodis „gas“ yra dominuojantis įstojusios į bylą šalies prekių ženklo elementas. Pasak ieškovės, toks konstatavimas yra teisingas tik džinsų, t. y. iš džinsinio audinio gaminamų drabužių, atžvilgiu ir klaidingas, kai taikomas kitoms prekėms, pavyzdžiui, megztiniams, šliurėms ar auliniams batams. Be to, Apeliacinė taryba savo nagrinėjime neteisėtai neatsižvelgė į prašomame įregistruoti prekių ženkle esantį žodį „station“.

               22

               Dėl vizualinio nagrinėjamų prekių ženklų palyginimo visų prekių, išskyrus džinsus, atžvilgiu ieškovė tvirtina, kad įstojusios į bylą šalies prekių ženklo dominuojantis elementas yra „BLUE JEANS“, turintis ryškų skiriamąjį požymį. Dominuojantį prašomo įregistruoti prekių ženklo aspektą sudaro du žodžiai „gas“ ir „station“. Taigi prekių ženklai yra visiškai nepanašūs. Kai nagrinėjami prekių ženklai nurodo džinsus, žodžiai „blue-jeans“ yra apibūdinantys, ir todėl dominuojantis įstojusios į bylą šalies prekių ženklo elementas yra žodis „gas“. Prašomo įregistruoti prekių ženklo dominuojantis elementas yra „gas station“. Kadangi įstojusios į bylą šalies prekių ženklas turi stiprų skiriamąjį grafinį aspektą, bendro abiems nagrinėjamiems prekių ženklams žodžio, t. y. „gas“, nepakanka, kad būtų nustatyta supainiojimo galimybė. Pasak ieškovės, tokį tyrimą patvirtino Pirmosios instancijos teismas 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendime Vedial prieš VRDT - France Distribution (HUBERT) (T-l 10/01, Rink. p. II-5275, 54 punktas).

               23

               Dėl fonetinio panašumo, pasak ieškovės, abu nagrinėjami prekių ženklai yra visiškai skirtingi, ypač kalbant apie kitas nei džinsai prekes. Tai juo labiau teisinga, jeigu, kaip nurodo teismų praktika, daugiau dėmesio skiriama pirmajai prekių ženklų daliai.

               24

               Kalbant apie konceptualų palyginimą, nagrinėjami prekių ženklai yra visiškai skirtingi kitų nei džinsai prekių atžvilgiu, kadangi vieno dominuojantis elementas yra „blue-jeans“, o kito - „gas station“, o tai reiškia dujų saugyklą. Net pripažįstant, kad žodžiai „blue-jeans“ yra apibūdinantys, įstojusios į bylą šalies prekių ženklas primena dujas, o ieškovės prekių ženklas primena saugyklą, šiuo atveju - dujų saugyklą.

               25

               Pasak ieškovės, Apeliacinė taryba nepadarė išvadų iš jos vartojamo suinteresuotos visuomenės dalies, t. y. pakankamai informuotos ir protingai nuovokios visuomenės apskritai, apibrėžimo. Tačiau posėdyje ji patikslino, kad šio apibrėžimo ji neginčija.

               26

               Ieškovė daro išvadą, kad dėl prekių ženklų skirtumų supainiojimo galimybės nėra.

               27

               VRDT ir į bylą įstojusi šalis pirmiausia konstatuoja, kad ieškovė neginčija nagrinėjamų prekių tapatumo ar panašumo. Jos taip pat pažymi, kad abiejų prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, dominuojantis elementas, be abejo, yra žodis „gas“. Jos tvirtina, kad tiek Apeliacinės tarybos veiksmai, tiek pasiektas rezultatas yra teisingi.

         Pirmosios instancijos teismo vertinimas

               28

               Remiantis Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktu, ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas neregistruojamas, jei dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam ir dėl prekių ar paslaugų, kurioms šie prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo, yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas.

               29

               Pagal nusistovėjusią teismų praktiką supainiojimo galimybė dėl prekių ar paslaugų komercinės kilmės turi būti visapusiškai įvertinama atsižvelgiant į tai, kaip suinteresuotos visuomenės dalis suvokia nagrinėjamus žymenis arba prekes ar paslaugas, ir į visas konkrečiam atvejui būdingas aplinkybes, ypač į žymenų ir jais žymimų prekių ar paslaugų panašumo tarpusavio priklausomybę (žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Laboratorios RTBprieš VRDT- Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS),
                  T-162/01, Rink. p. II-2821, 29-33 punktus ir nurodytą teismų praktiką).

               30

               Pirmiausia reikia konstatuoti, kad Apeliacinė taryba teisingai manė, jog, pirma, suinteresuota visuomenės dalis šiuo atveju yra vartotojai italai, turint galvoje, kad ankstesnis ženklas, į kurį atsižvelgiama, yra nacionalinis Italijoje registruotas prekių ženklas (skundžiamo sprendimo 13 punktas), ir, antra, kad visuomenę sudaro vidutiniai, pakankamai informuoti ir protingai pastabūs bei nuovokūs vartotojai (skundžiamo sprendimo 30 punktas), kadangi prekės, kurioms skirti nagrinėjami prekių ženklai, yra kasdieninio vartojimo.

               31

               Reikėtų pastebėti, kad Apeliacinė taryba teisingai priminė, jog nagrinėjamais prekių ženklais ženklinamos prekės yra tapačios arba panašios (skundžiamo sprendimo 12 punktas).

               32

               Kalbant apie žymenų, dėl kurių kilo ginčas, palyginimą, iš nusistovėjusios teismų praktikos išplaukia, kad bendras galimybės suklaidinti įvertinimas, kiek tai susiję su vizualiniu, fonetiniu ar konceptualiu ginčijamų žymenų panašumu, turi būti paremtas bendru įspūdžiu, kurį jie sukuria, atsižvelgiant, inter alia, į jų skiriamuosius ir dominuojančius elementus (žr. 2003 m. spalio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Phillip-Van Heusen pries VRDT- Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS),
                  T-292/01, Rink. p. II-4335, 47 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

               33

               Ieškovės priekaištas, kad Apeliacinė taryba žymenis, dėl kurių kilo ginčas, lygino tik abstrakčiai, neatsižvelgdama į nagrinėjamais ženklais ženklinamas prekes, yra nepagrįstas. Iš tikrųjų Apeliacinė taryba, remdamasi 1998 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimu Canon (C-39/97, Rink. p. I-5507), aiškiai pripažino, kad „išvada dėl supainiojimo galimybės paremta dideliu žymenų panašumu ir žymenų bei prekių tarpusavio ryšiu vertinant supainiojimo galimybę“ (skundžiamo sprendimo 12 punktas). Be to, Apeliacinė taryba nurodė, kad „žymens sugebėjimo atlikti prekės ženklo funkciją vertinimas turi būti atliekamas atsižvelgiant į paraiškoje nurodytas prekes“ (skundžiamo sprendimo 21 punktas).

               34

               Nagrinėdama Apeliacinė taryba teisingai manė, kad ankstesnio prekių ženklo dominuojantis elementas yra žodis „gas“ (skundžiamo sprendimo 20 ir 28 punktai). Iš tikrųjų, viena vertus, žodžiai „blue-jeans“ tiktai apibūdina drabužius, pagamintus iš džinsinio ar panašaus į džinsinį audinio. Kitų drabužių atžvilgiu šie žodžiai neturi ryškaus skiriamojo požymio kaip ir žodis „gas“, kuris nesusijęs su drabužiais (skundžiamo sprendimo 24 punktas). Kita vertus, grafinis elementas „BLUE JEANS“ nagrinėjamame vaizdiniame žymenyje yra mažas, kadangi parašytas daug mažesnėmis raidėmis ir atrodo kaip paprasčiausias žodžio „gas“ priedas.

               35

               Be to, Apeliacinė taryba galėjo manyti, kad žodis „gas“ yra dominuojantis prašomo įregistruoti prekių ženklo elementas, nes žodis „station“, net ir turėdamas tam tikrą jam būdingą reikšmę, nekeičia žodžio „gas“ reikšmės (skundžiamo sprendimo 27 punktas). Iš tikrųjų žodis „station“ gali kelti daugybę įvairių asociacijų, tai gali būti sausumos transporto priemonės sustojimo vieta arba degalų pardavimo ar sandėliavimo vieta, ir konkrečią reikšmę įgyja tik prijungus pažyminį. Taigi žodis „station“ sustiprina žodžio „gas“ reikšmę, nesuteikdamas jam kitos reikšmės.

               36

               Todėl dominuojančių elementų atžvilgiu žymenys, dėl kurių kilo ginčas, vizualiai, fonetiškai ir konceptualiai yra tapatūs.

               37

               Kalbant apie ginčijamų ženklų visumą, Apeliacinė taryba galėjo, nepadarydama vertinimo klaidos, manyti, kad žymenų, sudalytų, viena vertus, iš antrinio grafinio elemento „BLUE JEANS“ ir, kita vertus, iš antrinio žodinio elemento „station“, skirtumų neišliks suinteresuotos visuomenės dalies, kurį įsimins elementą „gas“, atmintyje (skundžiamo sprendimo 27-29 punktai). Šiuo klausimu reikia pastebėti, kad vidutinis vartotojas tik retai turi galimybę tiesiogiai palyginti įvairius prekių ženklus ir remiasi nepilnu vaizdu iš atminties (1999 m. birželio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Lloyd Schuhfabrik Meyer,
                  C-342/97, Rink. p. I-3819, 26 punktas).

               38

               Šios išvados nepaneigia ieškovės nurodytas Pirmosios instancijos teismo sprendimas HUBERT, minimas 22 punkte. Šiame sprendime Pirmosios instancijos teismas esminę reikšmę suteikė grafiniam ir žodiniams elementams, kurie skyrėsi prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, bendro žodinio elemento, t. y. žodžio „Hubert“ atžvilgiu. Vis dėlto tuo atveju, priešingai nei šiame sprendime, grafinis elementas buvo ypač svarbus. Šiuo požiūriu, kaip jau buvo nurodyta, elementas „BLUE JEANS“ yra antrinio svarbumo ir vertinamas kaip paprasčiausias priedas prie elemento „gas“.

               39

               Todėl, atsižvelgiant į nagrinėjamais prekių ženklais ženklinamų prekių tapatumą ar panašumą ir į ginčijamų žymenų panašumą, reikia patvirtinti Apeliacinės tarybos išvadą, kad egzistuoja galimybė, jog suinteresuota visuomenės dalis supainios nagrinėjamus prekių ženklus.

               40

               Kadangi tokia supainiojimo galimybė egzistuoja visų nurodytų prekių atžvilgiu, nors ji atrodo daug būdingesnė drabužiams iš džinsinio audinio, nereikia panaikinti skundžiamo sprendimo dėl to, kad jis nurodo ne drabužius iš džinsinio audinio ar priskirtus kitoms 25 klasės subkategorijoms.

               41

               Remiantis tuo, kas išdėstyta, ieškinys turi būti atmestas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               42

               Pagal Darbo reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT ir įstojusios į bylą šalies pateiktus reikalavimus.

               Remdamasis šiais motyvais,
               PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija)
               nusprendžia:

                        1.

                        Atmesti ieškinį.

                        2.

                        Priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

                     Pirrung
                     Meij
                     Forwood
                     Paskelbta 2004 m. liepos 13 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

                           Sekretorius
                           H. Jung

                           Pirmininkas
                           J. Pirrung

            (
            *1
         )	Proceso kalba: italų.


1984 m. kovo 28 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Officine fratelli Bertoli SpA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Bauda. # Byla 8/83.


title: 2008 m. rugsėjo 4 d. Tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Paul Lafili prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Viešoji tarnyba - Pareigūnai. # Byla F-22/07.

text:
      TARNAUTOJŲ TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2008 m. rugsėjo 4 d.
      Byla F‑22/07
      Paul Lafili
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Reglamento (EEB, Euratomas) Nr. 723/2004 įsigaliojimas – Pareigūnų tarnybos nuostatų 44 ir 46 straipsniai – Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 7 straipsnis – Paaukštinimas – Priskyrimas – Daugiklis“
      Dalykas: Ieškinys, pareikštas pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius, kuriuo P. Lafili prašo: panaikinti 2006 m. gegužės 11 d. administracijos
         sprendimą priskirti jį prie AD 13 lygio 5 pakopos, kaip tai matyti iš 2006 m. birželio mėn. ir paskesnių mėnesių darbo užmokesčio
         lapelių, ir dėl to nuo 2006 m. gegužės 1 d. sugrąžinti jį į AD 13 lygio 2 pakopą, toliau taikant daugiklį 1,1172071, taip
         pat visiškai atkurti jo tarnybinę situaciją atgaline data nuo 2006 m. gegužės 1 d., iki jis bus priskirtas prie pataisytų
         lygio ir pakopos (įskaitant jo patirties įvertinimą priskiriant prie pataisytų lygio ir pakopos, jo teises į paaukštinimą
         ir teisę į pensiją), bei nurodyti mokėti palūkanas už vėlavimą sumokėti visą sumą, kurią sudaro skirtumas tarp darbo užmokesčio,
         atitinkančio jo priskyrimą, ir darbo užmokesčio, atitinkančio priskyrimą, į kurį jis būtų turėjęs teisę, apskaičiuotą pagal
         Europos centrinio banko nustatytą palūkanų normą, kuri taikoma atitinkamo laikotarpio pagrindinėms refinansavimo operacijoms,
         padidintą dviem procentais, iki sprendimo dėl jo tinkamo priskyrimo priėmimo dienos.

      Sprendimas: Panaikinti 2006 m. gegužės 11 d. Komisijos Personalo ir administracijos generalinio direktorato A 6 skyriaus „Karjeros sistema,
         vertinimas ir paaukštinimas“ vadovo sprendimą. Ieškovas padengia pusę savo bylinėjimosi išlaidų. Komisija padengia savo bylinėjimosi
         išlaidas ir pusę ieškovo patirtų bylinėjimosi išlaidų.

      Santrauka
      1.      Pareigūnai – Ieškinys – Asmens nenaudai priimtas aktas – Sąvoka
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
      2.      Pareigūnai – Darbo užmokestis – Pereinamojo laikotarpio taisyklių taikymas, įsigaliojus Reglamentui Nr. 723/2004
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 7 straipsnio 7 dalis)
      3.      Pareigūnai – Darbo užmokestis – Pereinamojo laikotarpio taisyklių taikymas, įsigaliojus Reglamentui Nr. 723/2004
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 66 straipsnis, XIII priedo 2 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 6 ir 7 dalys; Tarybos reglamentas
            Nr. 723/2004)
      1.      Tik aktai, sukeliantys privalomų teisinių pasekmių, galinčių tiesiogiai ir nedelsiant paveikti suinteresuotųjų asmenų teisinę
         padėtį, gali būti laikomi jų nenaudai priimtais aktais, dėl kurių pradedami skaičiuoti skundo arba ieškinio pareiškimo terminai
         pagal nuostatų 90 ir 91 straipsnius.

      Taip yra administracijos pranešimo, kuriuo pareigūnas informuojamas apie tai, kad jo priskyrimas prie pakopos bei jo darbo
         užmokesčiui taikytinas daugiklis buvo nustatyti neteisingai, todėl bus daromi pataisymai, atveju.

      (žr. 30–32 punktus)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 2007 m. kovo 8 d. Nutarties Strack prieš Komisiją, C‑237/06 P, neskelbiamos Rinkinyje, 62 punktas.

      Pirmosios instancijos teismo praktika: 1995 m. spalio 19 d. Sprendimo Obst prieš Komisiją, T‑562/93, Rink. VT p. I‑A‑247 ir II‑737, 23 punktas; 2006 m. kovo 22 d. Nutarties Strack prieš Komisiją, T‑4/05, Rink. VT p. I‑A‑2‑83 ir II‑A‑2‑361, 35 punktas.

      2.      Sprendimas, kuriuo nustatomas pareigūno priskyrimas prie pakopos ir jo darbo užmokesčiui taikytinas daugiklis, numatytas nuostatų
         XIII priedo 7 straipsnio 7 dalyje, pasirašytas tarnybos, kuri pagal nagrinėjamoje institucijoje galiojančias nuostatas, susijusias
         su Paskyrimų tarnybai pagal nuostatus suteiktų įgaliojimų įgyvendinimu, neturi tokių įgaliojimų, yra priimtas nekompetentingo
         asmens, jei nebuvo įgaliojimų delegavimo, kuriuo būtų galima pateisinti nukrypimą nuo minėtose nuostatose nustatytų galių
         paskirstymo kriterijų, kurių tikslas yra iš esmės užtikrinti, kad sprendimą, kurį reikia priimti, priims tarnyba, kuri, atsižvelgiant
         į gero administravimo principus, taikomus personalo valdymui, iš principo tam yra tinkamiausia.

      (žr. 34, 38 ir 39 punktus)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 1973 m. gegužės 30 d. Sprendimo De Greef prieš Komisiją, 46/72, Rink. p. 543, 18 punktas.

      Pirmosios instancijos teismo praktika: 2007 m. vasario 7 d. Sprendimo Caló prieš Komisiją, T‑118/04 ir T‑134/04, dar nepaskelbto Rinkinyje, 67 ir 68 punktai.

      3.      Jei po pareigūno, kuris buvo įdarbintas iki Reglamento Nr. 723/2004, iš dalies keičiančio Pareigūnų tarnybos nuostatus ir
         Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygas, įsigaliojimo, pirmojo paaukštinimo, įvykusio įsigaliojus minėtam reglamentui, darbo užmokesčiui
         taikytinas daugiklis yra didesnis už 1, jis turi būti perskaičiuojamas, kaip tai numatyta nuostatų XIII priedo 7 straipsnio
         7 dalyje, ir keičiamas į darbo stažą pakopoje. Šiuo atveju netinka aiškinimas, kad ši nuostata taikoma tik tuo atveju, jeigu
         daugiklis yra didesnis už 1 dėl pakopos paaukštinimo, įvykusio po pareigų paaukštinimo, bet ne tiesiogiai dėl paties pareigų
         paaukštinimo, nes pastaruoju atveju reikėtų taikyti išimtinai XIII priedo 7 straipsnio 6 dalį ir nustatyti naują daugiklį.

      Iš tikrųjų nuostatų XIII priedo 7 straipsnio 6 ir 7 dalių formuluotės yra gana prieštaringos, kad pateisintų bandymą pateikti
         ne tik pažodinį aiškinimą, atitinkantį nagrinėjamų pereinamojo laikotarpio nuostatų struktūrą ir tikslą. Šiuo atžvilgiu, aiškinant
         plačiai, daugikliai galėtų būti taikomi neribotai, t. y. per visą suinteresuotojo asmens tarnybos laikotarpį ir net vėliau,
         jam išėjus į pensiją, kai taikant daugiklius, kurie yra pereinamojo laikotarpio priemonė, siekiama užtikrinti iki 2004 m.
         gegužės 1 d. įdarbintų pareigūnų bazinį mėnesinį darbo užmokestį, kuris, remiantis nuostatų XIII priedo 7 straipsnio 1 dalimi,
         pervadinus lygius, kaip nustatyta minėto priedo 2 straipsnio 1 dalyje, nepasikeičia. Kai daugiklis pasiekia 1, minėto priedo
         7 straipsnio 7 dalies ketvirtas sakinys, atsižvelgiant į jo formuluotę, netrukdo taikyti nuostatų naujo 66 straipsnio, kuriame,
         remiantis nauja karjeros sistema, nustatytas kiekvieno lygio ir pakopos pareigūnų bazinis mėnesinis darbo užmokestis. Negalima
         neatsižvelgti į minėtame 66 straipsnyje pateiktą darbo užmokesčių lentelę, taip pažeidžiant naujo reglamentavimo taikymo neatidėliojant
         principą, jei nėra atitinkamo aiškaus ir nedviprasmiško teisės aktų leidėjo nurodymo.

      Be to, platesnis aiškinimas lemtų tai, kad iki 2004 m. gegužės 1 d. įdarbinti pareigūnai ir po šios datos įdarbinti pareigūnai
         darbo užmokesčio atžvilgiu ateityje būtų vertinami nevienodai, nors pereinamojo laikotarpio priemonėmis iš esmės turėtų būti
         siekiama palengvinti perėjimą nuo senojo reglamentavimo prie naujojo, išsaugant įgytas teises, tačiau vienos konkrečios pareigūnų
         kategorijos naudai neišlaikant ankstesnio reglamentavimo pasekmių ateityje susidarysiančioms situacijoms, kaip antai pakopos
         paaukštinimui pagal naująją karjeros sistemą.

      (žr. 73, 75, 78, 80, 81, 83, 86 ir 88 punktus)


1992 m. kovo 26 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Mario Reichert, Hans-Heinz Reichert ir Ingeborg Kockler prieš Dresdner Bank AG. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour d'appel d'Aix-en-Provence - Prancūzija. # Byla C-261/90.


2013 m. spalio 16 d. Bendrojo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Daniela Singer prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Byla T-388/12.


title: 2012 m. birželio 21 d. Teisingumo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas.#Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton prieš Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon ir kt.#Symvoulio tis Epikrateias prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Direktyva 2001/42/EB – Tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimas – 3 straipsnio 2 dalies b punktas – Valstybių narių diskrecija.#Byla C‑177/11.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C-177/11
            dėl Symvoulio tis Epikrateias  (Graikija) 2010 m. lapkričio 5 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2011 m. balandžio 15 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
            Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton
            prieš
            Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon ,
            Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon ,
            Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis
            TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkė A. Prechal, teisėjai K. Schiemann (pranešėjas) ir E. Jarašiūnas,
            generalinė advokatė J. Kokott,
            posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2012 m. kovo 29 d. posėdžiui,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton , atstovaujamos G. P. Giannakourou,
            – Ypourgos Perivallontos , Chorotaxias & Dimosion Ergon , Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon  ir Ypourgos Esoterikon , Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis , atstovaujamų F. Iatrelis,
            – Graikijos vyriausybės, atstovaujamos K. Paraskevopoulou, C. Divani, G. Karipsiadis ir I. Bakopoulos,
            – Belgijos vyriausybės, atstovaujamos T. Materne,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos P. Oliver, M. Patakia ir S. Petrova,
            atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2001 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/42/EB dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo (OL L 197, p. 30; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 157, toliau – Direktyva 2001/42) 3 straipsnio 2 dalies b punkto išaiškinimu.
            2. Šis prašymas pateiktas Symvoulio tis Epikrateias (Valstybės taryba) nagrinėjant bylą pagal asociacijos Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton (toliau – asociacija pareiškėja), kurios buveinė Atėnuose, pateiktą skundą dėl 2006 m. rugpjūčio 28 d. Tarpžinybinio dekreto Nr. 107017 (toliau – 2006 m. rugpjūčio 28 d. tarpžinybinis dekretas), priimto ekonomikos ir finansų ( Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon ), aplinkos, regionų planavimo ir viešųjų darbų ( Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon ) ir vidaus reikalų, viešojo administravimo ir decentralizacijos ( Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis ) ministrų, kuriuo į Graikijos teisę perkeliama Direktyva 2001/42 (YPEXODE/EYPE/oik. 107017/28-8-2006), panaikinimo.
            Teisinis pagrindas
            Sąjungos teisės aktai
            3. Su nagrinėjamu atveju susijusios šios direktyvos:
            – Direktyva 2001/42,
            – 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyva 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (OL L 206, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 102), iš dalies pakeista 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos direktyva 2006/105/EB (OL L 363, p. 368, toliau – Buveinių direktyva),
            – 1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyva dėl laukinių paukščių apsaugos (OL L 103, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 98), iš dalies pakeista 2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/147/EB (OL L 20, 2010, p. 7, toliau – Paukščių direktyva).
            Direktyva 2001/42
            4. Pagal Direktyvos 2001/42 10 konstatuojamąją dalį visų planų ir programų, kuriuos pagal Buveinių direktyvą buvo nustatyta kaip būtinus įvertinti, pasekmės gali būti reikšmingos aplinkai, todėl paprastai jie turėtų būti rengiami atsižvelgiant į sistemingą aplinkosauginį vertinimą.
            5. Direktyvos 2001/42 3 straipsnyje „Taikymo sritis“ nustatyta:
            „1. 2–4 dalyse nurodytų planų ir programų, kurių pasekmės gali būti reikšmingos aplinkai, aplinkos [aplinkosauginis] vertinimas atliekamas pagal šios direktyvos 4–9 straipsnius.
            2. Laikantis 3 dalies nuostatų, atliekamas toliau išvardytų planų ir programų aplinkos [aplinkosauginis] vertinimas:
            a) kurie rengiami žemės ūkiui, miškininkystei, žuvininkystei, energetikai, pramonei, transportui, atliekų tvarkymui, vandentvarkai, telekomunikacijoms, turizmui, miestų ir kaimų planavimui ar žemės naudojimui ir kurie nustato tolesnio projektų, išvardytų Direktyvos 85/337/EEB I ir II prieduose, vystymo pagrindus, arba
            b) kurių atžvilgiu nustatoma, atsižvelgiant į galimas jų pasekmes teritorijai, kad būtina atlikti vertinimą pagal [Buveinių] direktyvos 6 ir 7 straipsnius.
            3. 2 dalyje nurodytų planų ir programų, taikomų nedideliuose plotuose vietiniu lygiu, ir nedidelių 2 dalyje nurodytų planų ir programų pakeitimų aplinkos [aplinkosauginis] vertinimas atliekamas tik tada, kai valstybės narės nustato, kad jų pasekmės gali būti reikšmingos aplinkai.
            4. Valstybės narės nustato, ar kitų, nenurodytų 2 dalyje, planų ir programų, kurie nustato tolesnio projektų vystymo pagrindus, pasekmės gali būti reikšmingos aplinkai.
            5. Valstybės narės 3 ir 4 dalyse nurodytų planų ar programų galimą pasekmių reikšmingumą aplinkai nustato išnagrinėdamos kiekvieną konkretų atvejį arba patikslindamos planų ir programų rūšis, arba derindamos abu šiuos metodus. Tuo tikslu valstybės narės visais atvejais atsižvelgia į atitinkamus II priede nurodytus kriterijus, užtikrindamos, kad ši direktyva būtų taikoma planams ir programoms, kurių pasekmės gali būti reikšmingos aplinkai.
            < ... > “
            Buveinių direktyva
            6. Buveinių direktyvos 4 straipsnyje nustatyta:
            „1. Remdamasi III priede (1 etapas) išdėstytais kriterijais ir atitinkama moksline informacija, kiekviena valstybė narė siūlo teritorijų sąrašą, nurodydama, kurie jos teritorijoje vietiniai I priedo natūralių buveinių tipai ir kurios II priedo rūšys aptinkamos tose teritorijose. < ... >
            < ... >
            2. Remdamasi III priede (2 etapas) nustatytais kriterijais, kiekvienam iš penkių 1 straipsnio c punkto iii papunktyje nurodytų biogeografinių regionų ir visai 2 straipsnio 1 dalyje nurodytai teritorijai Komisija, susitarusi su kiekviena valstybe nare, pagal jų pateiktus sąrašus sudaro Bendrijos svarbos teritorijų sąrašo projektą, paremtą valstybių narių sąrašais, nurodančiais tas teritorijas, kuriose yra vienas ar daugiau natūralių buveinių tipų ar prioritetinių rūšių.
            < ... >
            Atrinktų Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą, nurodant teritorijas, kuriose yra vienas ar daugiau prioritetinių natūralių buveinių tipų ar prioritetinių rūšių, Komisija tvirtina 21 straipsnyje nustatyta tvarka.
            3. Šio straipsnio 2 dalyje nurodytas sąrašas sudaromas per šešerius metus nuo šios direktyvos paskelbimo.
            4. Jei, laikantis 2 dalyje nustatytos tvarkos, yra patvirtinama Bendrijos svarbos teritorija, atitinkama valstybė narė turi kaip galima greičiau, bet ne vėliau kaip per šešerius metus, toje teritorijoje įsteigia specialią saugomą teritoriją, nustatydama prioritetus, atsižvelgdama į teritorijos svarbą palaikant ar atstatant I priede išvardytų natūralių buveinių tipų arba II priede išvardytų rūšių gerą apsaugos būklę bei užtikrinant Natura 2000 tinklo vientisumą, taip pat atsižvelgdama į toms vietovėms gresiantį degradavimą ar sunaikinimą.
            5. Teritoriją įtraukus į 2 dalies trečiojoje pastraipoje minimą sąrašą, jai pradedamos taikyti 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalys.“
            7. Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
            „Bet kokiems planams ir projektams, tiesiogiai nesusijusiems arba nebūtiniems teritorijos tvarkymui, bet galintiems ją reikšmingai paveikti individualiai arba kartu su kitais planais arba projektais, turi būti atliekamas jų galimo poveikio teritorijai įvertinimas. Atsižvelgiant į poveikio teritorijai įvertinimo išvadas ir remiantis 4 dalies nuostatomis, kompetentingos nacionalinės institucijos pritaria planui ar projektui tik įsitikinusios, kad jis neigiamai nepaveiks nagrinėjamos teritorijos vientisumui ir, jei reikia, išsiaiškinusios plačiosios visuomenės nuomonę.“
            8. Buveinių direktyvos 7 straipsnyje numatyta:
            „Šios direktyvos 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse nustatyti įpareigojimai pakeičia bet kuriuos Direktyvos 79/409/EEB 4 straipsnio 4 dalies pirmajame sakinyje nustatytus įpareigojimus teritorijoms, atrinktoms pagal 4 straipsnio 1 dalį arba panašiai pripažintoms pagal jos 4 straipsnio 2 dalį, nuo šios direktyvos įgyvendinimo datos arba nuo valstybės narės atlikto atrinkimo arba pripažinimo datos pagal Direktyvą 79/409/EEB, jei pastaroji data yra vėlesnė.“
            Paukščių direktyva
            9. Paukščių direktyvos 4 straipsnyje, identiškai pakeičiančiame Direktyvos 79/409 4 straipsnį, nustatyta:
            „1. Siekiant užtikrinti, kad I priede minimos rūšys savo paplitimo areale išliktų ir veistųsi, jų buveinėms taikomos specialios apsaugos priemonės.
            Todėl būtina atsižvelgti į:
            a) rūšis, kurioms gresia pavojus išnykti;
            b) rūšis, kurioms gali pakenkti tam tikri jų buveinių pokyčiai;
            c) rūšis, kurios laikomos retomis dėl jų mažų populiacijų ar riboto paplitimo arealo;
            d) kitas rūšis, kurioms dėl specifinio jų buveinių pobūdžio reikia išskirtinio dėmesio.
            Vertinant visada remiamasi populiacijų gausumo tendencijomis ir pokyčiais.
            Atsižvelgdamos į šių rūšių apsaugos reikalavimus geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, šių rūšių apsaugai valstybės narės įsteigia kiekiu ir dydžiu tinkamiausias specialias apsaugos teritorijas.
            2. Valstybės narės panašias priemones taiko nuolatos aptinkamoms I priede nenurodytoms migruojančioms rūšims, atsižvelgiant į jų apsaugos poreikį geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, jų veisimosi, šėrimosi ir žiemojimo bei poilsio teritorijų, esančių jų migracijos kelyje, atžvilgiu. Dėl šios priežasties valstybės narės kreipia išskirtinį dėmesį šlapžemių, ypač tarptautinės svarbos šlapžemių, apsaugai.
            < ... >
            4. 1 ir 2 dalyse nurodytose apsaugos teritorijose valstybės narės imasi atitinkamų priemonių, kad būtų išvengta buveinių taršos ar pažeidimo, arba bet kokio paukščių trikdymo, jei tai galėtų būti reikšminga atsižvelgiant į šio straipsnio tikslus. < ... > “
            Graikijos teisės aktai
            10. 2006 m. rugpjūčio 28 d. tarpžinybinio dekreto 1 straipsnyje numatyta:
            „Šiuo dekretu siekiama įgyvendinti Direktyvos [2001/42] nuostatas, kad, siekiant subalansuotos plėtros, į priimamus planus ir programas būtų galima integruoti aplinkos klausimus, numatant bet kokias reikiamas priemones, sąlygas ir procedūras jų galimoms pasekmėms aplinkai įvertinti, ir taip skatinti tvarią plėtrą bei aukštą aplinkos apsaugos lygį.“
            11. 2006 m. rugpjūčio 28 d. tarpžinybinio dekreto 3 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta:
            „1. Prieš patvirtinant planą ar programą ar pradedant atitinkamą teisėkūros procedūrą, laikantis šio straipsnio 2 dalies nuostatų, atliekamas šių nacionalinių, regioninių, provincijos ir vietos planų ar programų, kurie gali turėti reikšmingų pasekmių aplinkai, strateginis aplinkosauginis vertinimas, visų pirma:
            < ... >
            b) visų planų ir programų, kurie visapusiškai ar iš dalies taikomi Europos ekologinio tinklo Natura 2000  nacionalinių teritorijų zonose (Bendrijos svarbos teritorijose (BST) ir specialios apsaugos teritorijose (SAT)) ir kurie gali joms daryti didelę įtaką. Išimtis taikoma valdymo planams ir veiksmų programoms, kurie tiesiogiai susiję su tokių teritorijų valdymu ir apsauga arba yra tam būtini.
            Norint nustatyti, ar pirmesniame punkte minėti planai ir programos, kurie nesusiję su a punkte nurodytais planais ir programomis, gali turėti didelę įtaką Europos ekologinio tinklo Natura 2000  nacionalinių teritorijų zonoms (BST ir SAT) ir ar dėl to reikia atlikti jų strateginio aplinkosauginio vertinimo procedūrą, būtina laikytis 5 straipsnyje numatytos išankstinės aplinkosaugos audito procedūros.“
            12. Tarpžinybinio dekreto 5 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
            „Atliekama kiekvieno 3 straipsnio 1 dalies b punkte ir 3 straipsnio 2 dalyje nurodyto plano ar programos išankstinė aplinkosaugos audito procedūra, kad 3 dalyje nurodyta kompetentinga valdžios institucija, remdamasi konkrečiais tame straipsnyje išvardytais kriterijais, galėtų nustatyti, ar atitinkamas planas ar programa gali turėti reikšmingų pasekmių aplinkai ir dėl to turėtų būti atliktas jo strateginis aplinkosauginis vertinimas < ... > “
            13. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad šio tarpžinybinio dekreto 3 straipsnio 1 dalies b punkte ir 5 straipsnyje numatyta, kad prieš atliekant Buveinių direktyvoje numatytą strateginį aplinkosauginį vertinimą atliekama išankstinė aplinkosaugos audito procedūra, kuria siekiama nustatyti, ar tam tikras planas ar programa gali turėti reikšmingų pasekmių aplinkai, kiek tai susiję su specialiomis saugomomis teritorijomis, patenkančiomis į Europos ekologinį tinklą Natura 2000 .
            Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
            14. Grįsdama skundą asociacija pareiškėja nurodė įvairius panaikinimo pagrindus, susijusius tiek su vidaus, tiek su Sąjungos teise.
            15. Kalbant apie Sąjungos teisę, pažymėtina, kad asociacija pareiškėja teigia, jog 2006 m. rugpjūčio 28 d. tarpžinybiniu dekretu Direktyva 2001/42 buvo neteisingai perkelta. Anot jos, iš šios direktyvos 3 straipsnio 4 dalies matyti, kad valstybės narės neturi teisės nustatyti, ar planų ir programų, susijusių su minėto 3 straipsnio 2 dalimi, pasekmės gali būti reikšmingos aplinkai.
            16. Šiomis aplinkybėmis Symvoulio tis Epikrateias  nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
            „Ar direktyvos [2001/42] 3 straipsnio 2 dalies b punktas, kuriame nustatyta, kad atliekamas visų planų ir programų, „kuriuos, atsižvelgiant į galimas pasekmes teritorijai, būtina įvertinti pagal [Buveinių] direktyvos 6 ir 7 straipsnius“, aplinkosauginis vertinimas, reiškia, kad pareiga atlikti konkretaus plano aplinkosauginį vertinimą priklauso nuo to, ar toks planas atitinka aplinkosauginio vertinimo atlikimo sąlygas pagal [Buveinių] direktyvą, ir kad dėl to šioje direktyvos [2001/42] nuostatoje, kaip ir minėtose [Buveinių] direktyvos nuostatose, daroma prielaida, jog planas gali turėti didelę įtaką konkrečiai specialiai saugomai teritorijai, suteikiant valstybėms narėms teisę atlikti atitinkamą vertinimą iš esmės? Ar vis dėlto šią direktyvos [2001/42] 3 straipsnio 2 dalies b punkto nuostatą reikia aiškinti taip, kad pareiga atlikti jame numatytą aplinkosauginį vertinimą nepriklauso nuo to, ar įvykdytos aplinkosauginio vertinimo atlikimo sąlygos pagal [Buveinių] direktyvą, t. y. nuo konstatavimo, kad specialiai saugomai teritorijai gali būti daroma didelė įtaka, ir tam, kad atsirastų pareiga atlikti tokį vertinimą, pakanka konstatuoti, jog atitinkamas planas kaip nors susijęs su viena iš [Buveinių] direktyvoje numatytų teritorijų, bet nebūtinai su specialia saugoma teritorija?“
            Dėl prejudicinio klausimo
            17. Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį privaloma atlikti konkretaus plano aplinkosauginį vertinimą, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, tik jei toks planas atitinka sąlygas, dėl kurių būtina atlikti jo vertinimą pagal Buveinių direktyvą.
            18. Pirmiausia reikia pažymėti, kad Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 4 dalis, kurią prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat cituoja savo sprendime pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kaip tvirtinama jo formuluotėje, netaikoma šios direktyvos 3 straipsnio 2 dalyje numatytiems planams ir programoms.
            19. Kalbant apie Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 2 dalies b punktą pažymėtina, kad pagal šią nuostatą aplinkosauginį vertinimą būtina atlikti visada, kai tokio vertinimo reikalaujama pagal Buveinių direktyvos 6 ir 7 straipsnius. Tad siekiant nustatyti Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 2 dalies b punkto taikymo sritį, reikia išnagrinėti Buveinių direktyvos 6 ir 7 straipsnių taikymo sritį.
            20. Buveinių direktyvos 4 straipsnio 5 dalyje nustatyta, kad Bendrijos svarbos teritorijoms, taip pat ir toms, kurias valstybės narės apibrėžė kaip specialias saugomas teritorijas, taikomos šios direktyvos 6 straipsnio 2–4 dalių nuostatos.
            21. Iš Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies, aiškinamos kartu su tos pačios direktyvos 4 straipsnio 5 dalimi, formuluotės matyti, kad reikalaujama atlikti bet kokio plano ar projekto, tiesiogiai nesusijusio su Bendrijos svarbos teritorijos tvarkymu arba jam nebūtino, bet galinčio ją reikšmingai paveikti individualiai arba kartu su kitais planais arba projektais, įvertinimą.
            22. Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies pirmame sakinyje numatyta, jog reikalavimą atlikti tinkamą plano ar projekto įvertinimą lemia tikimybė arba pavojus, kad šis planas ar projektas reikšmingai paveiks nagrinėjamą teritoriją (2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Waddenvereniging ir Vogelbeschermingsvereniging , C-127/02, Rink. p. I-7405, 43 punktas). Ši sąlyga laikoma įvykdyta, jeigu, remiantis objektyviomis aplinkybėmis, negalima atmesti galimybės, kad minėtas planas ar projektas atitinkamai teritorijai daro reikšmingą poveikį (šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Komisija prieš Airiją , C-418/04, Rink. p. I-10947, 227 punktą).
            23. Darytina išvada, kad nagrinėjant, ar planas arba programa gali reikšmingai paveikti teritoriją, kaip tai suprantama pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį, neišvengiamai keliamas tik klausimas, ar, remiantis objektyviomis aplinkybėmis, galima atmesti galimybę, kad minėtas planas ar projektas atitinkamai teritorijai daro reikšmingą poveikį. Toks aiškinimas taikytinas taip pat kalbant apie Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytas teritorijas, atsižvelgiant į Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies taikymo srities išplėtimą šios direktyvos 7 straipsniu ir šioms teritorijoms.
            24. Tad į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad tai, ar pagal jį privaloma atlikti konkretaus plano aplinkosauginį vertinimą, priklauso nuo to, ar toks planas atitinka sąlygas, dėl kurių būtina atlikti jo vertinimą pagal Buveinių direktyvą, taip pat ir sąlygą, kad planas gali daryti reikšmingą poveikį atitinkamai teritorijai. Nagrinėjant, ar ši sąlyga įgyvendinta, neišvengiamai keliamas tik klausimas, ar, remiantis objektyviomis aplinkybėmis, galima atmesti galimybę, kad minėtas planas ar projektas atitinkamai teritorijai daro reikšmingą poveikį.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            25. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
            2001 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/42/EB dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo 3 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad tai, ar pagal jį privaloma atlikti konkretaus plano aplinkosauginį vertinimą, priklauso nuo to, ar toks planas atitinka sąlygas, dėl kurių būtina atlikti jo vertinimą pagal 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvą 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos, iš dalies pakeistos 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos direktyva 2006/105/EB, taip pat ir sąlygą, kad planas gali daryti reikšmingą poveikį atitinkamai teritorijai. Nagrinėjant, ar ši sąlyga yra įgyvendinta, neišvengiamai keliamas tik klausimas, ar, remiantis objektyviomis aplinkybėmis, galima atmesti galimybę, kad minėtas planas ar projektas atitinkamai teritorijai daro reikšmingą poveikį.


1990 m. kovo 20 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Du Pont de Nemours Italiana SPA prieš Unità Sanitaria locale no 2 di Carrara. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale amministrativo regionale della Toscana - Italija. # Viešasis prekių tiekimo pirkimas. # Byla C-21/88.


1986 m. kovo 11 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Alexandre Deghillage prieš Caisse primaire d'assurance maladie de Maubeuge. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour d'appel de Douai - Prancūzija. # Socialinė apsauga. # Byla 28/85.


title: 2012 m. birželio 13 d. Bendrojo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Conseil scientifique international pour le développement des îles (Insula) prieš Europos Komisiją.#Arbitražinė išlyga – Tyrimų ir plėtros projektų finansavimo sutartys – Ecres, El Hierro, Islands 2010, Opet I, Opet II, Opet Ola, Respire, Sustainable Communities ir Virtual Campus sutartys – Pagrindžiamųjų dokumentų nebuvimas ir dalies deklaruotų išlaidų neatitiktis sutarties sąlygoms – Avansu suteiktų ar jau išmokėtų sumų grąžinimas – Dalinis ieškinio nepriimtinumas – Priešpriešinis Komisijos prašymas.#Byla T‑366/09.

text:
      2012 m. birželio 13 d. Bendrojo Teismo (trečioji kolegija) sprendimasInsula prieš Komisiją
      (Byla T-366/09)
      „Arbitražinė išlyga – Tyrimų ir plėtros projektų finansavimo sutartys – Ecres, El Hierro, Islands 2010, Opet I, Opet II, Opet Ola, Respire, Sustainable Communities ir Virtual Campus sutartys – Pagrindžiamųjų dokumentų nebuvimas ir dalies deklaruotų išlaidų neatitiktis sutarties sąlygoms – Avansu suteiktų ar jau išmokėtų sumų grąžinimas – Dalinis ieškinio nepriimtinumas – Priešpriešinis Komisijos prašymas“
      1.                     Teismo procesas – Kreipimasis į Bendrąjį Teismą remiantis arbitražine išlyga – Sutartis, kurioje numatyta Bendrijos finansinė
            parama tyrimams ir plėtrai – Prašymas grąžinti tam tikras išlaidas – Prašymas atlyginti žalą – Priešpriešinis prašymas nurodant
            sumokėti delspinigius – Nacionalinės teisės taikymas – Sutartyje numatytų pareigų nesilaikymo konstatavimas – Komisijos teisė,
            kad būtų grąžintas avansas su Europos Centrinio Banko taikomo dydžio palūkanomis (EB 238 straipsnis; Komisijos reglamento
            Nr. 2342/2002 86 straipsnio 2 dalis) (žr. 81, 105, 203–206, 262 punktus)
      2.                     Teismo procesas – Kreipimasis į Bendrąjį Teismą remiantis arbitražine išlyga – Sutartis, kuriai taikoma nacionalinė teisė –
            Nacionalinės teisės nuostatų kompetencijos srityje taikymas – Neįtraukimas (EB 238 straipsnis) (žr. 82 punktą)
      3.                     Teismo procesas – Ginčo dalykas – Pakeitimas vykstant procesui – Draudimas (Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio
            1 dalis ir 48 straipsnio 2 dalis) (žr. 88 ir 89 punktus)
      4.                     Teismo procesas – Naujų pagrindų pateikimas vykstant procesui – Sąlygos – Esamo ieškinio pagrindo dubliavimas ir glaudus ryšys
            su juo (Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas ir 48 straipsnio 2 dalis) (žr. 224 punktą)
      5.                     Teismo procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Bylos dalyko nustatymas – Pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka – Ieškinys,
            kuriuo siekiama, kad būtų atlyginta Bendrijos institucijos padaryta žala – Ieškinys, kuriuo siekiama, kad būtų atlyginta tiksliai
            nenurodyta žala – Nepriimtinumas (Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas) (žr. 229, 241, 247 punktus)
      Dalykas

               Ieškinys, kuriame Bendrojo Teismo prašoma remiantis EB 238 straipsniu pripažinti, pirma, Komisijos reikalavimą grąžinti 114 996,82 euro
                  nepagrįstu ir, antra, Komisijos reikalavimą grąžinti 253 617,08 euro iš dalies pagrįstu ir priteisti iš Komisijos 146 261,06 euro
                  žalos atlyginimą, o nepatenkinus šio reikalavimo priteisti iš jos 573 273,42 euro žalos atlyginimą.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti Conseil scientifique international pour le développement des îles (Insula) pareikštą ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Insula sumokėti Europos Komisijai 114 996,82 euro pagrindinę sumą kartu su 2,5 % delspinigiais už metus, skaičiuojant
                     nuo 2009 m. rugpjūčio 16 d. iki visiško šios pagrindinės sumos išmokėjimo.

                  3.

                  	Priteisti iš Insula sumokėti Komisijai 253 617,08 euro pagrindinę sumą kartu su 2,5 % delspinigiais už metus, skaičiuojant
                     nuo 2009 m. rugsėjo 8 d. iki visiško šios pagrindinės sumos išmokėjimo.

                  4.

                  	Atmesti likusią Komisijos priešpriešinio ieškinio dalį.

                  5.

                  	Insula padengia savo ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas.


1975 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Jacob Adlerblum prieš Caisse nationale d'assurance vieillesse des travailleurs salariés. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Commission de première instance du contentieux de la sécurité sociale et de la mutualité sociale agricole de Paris - Prancūzija. # Byla 93-75.


1980 m. gruodžio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # NV L'Oréal ir SA L'Oréal prieš PVBA "De Nieuwe AMCK". # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Rechtbank van Koophandel Antwerpen - Belgija. # Konkurencija. # Byla 31/80.


title: 2010 m. spalio 28 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas. # Farmeco AE Dermokallyntika prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Žodinio Bendrijos prekių ženklo BOTUMAX paraiška - Ankstesni žodiniai ir vaizdiniai prekių ženklai BOTOX - Santykiniai atmetimo pagrindai - Galimybė supainioti- Pakenkimas geram vardui - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 5 dalis (dabar - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 5 dalis). # Byla T-131/09.

text:
      2010 m. spalio 28 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas Farmeco prieš VRDT – Allergan (BOTUMAX)
      (Byla T‑131/09)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo BOTUMAX paraiška – Ankstesni žodinis ir vaizdinis Bendrijos prekių ženklai BOTOX – Santykiniai atmetimo pagrindai – Galimybė supainioti – Pakenkimas geram vardui – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 5 dalis (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 5 dalis)“
      1.                     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti
            su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 46, 65–67 punktus)
      2.                     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus gerą vardą turinčio prekių ženklo savininko protestas – Ankstesnio gerą vardą turinčio prekių ženklo apsauga,
            kurios taikymas išplėstas nepanašioms prekėms arba paslaugoms (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis) (žr. 82–86,
            92–101 punktus)
      Dalykas

         Ieškinys dėl 2009 m. vasario 2 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 60/2008‑4), susijusio su protesto
                  procedūra tarp

               Allergan Inc.
                ir
               Farmeco AE Dermokallyntika
               .
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               Farmeco AE Dermokallyntika

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               žodinis prekių ženklas BOTUMAX 3, 5 ir 16 klasių prekėms – paraiška Nr. 3218237

               Prekių ženklo ar žymens, kuriuo grindžiamas protestas, savininkas:

               Allergan Inc.

               Prekių ženklas ar žymuo, kuriuo grindžiamas protestas:

               kelios žodinio prekių ženklo arba žymens BOTOX registracijos kaip Bendrijos ir nacionalinio prekių ženklo atitinkamai 5, 16
                  ir 42 klasių prekėms ir paslaugoms

               Protestų skyriaus sprendimas:

               atmesti protestą

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               panaikinti ginčijamą sprendimą ir iš dalies atmesti nagrinėjamo Bendrijos prekių ženklo paraišką

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Farmeco AE Dermokallyntika bylinėjimosi išlaidas.


1992 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Sonia Jackson ir Patricia Cresswell prieš Chief Adjudication Officer. # Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Court of Appeal (England) - Jungtinė Karalystė. # Socialinė apsauga. # Sujungtos bylos C-63/91 ir C-64/91.


2000 m. kovo 9 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 93/104/EB - Neperkėlimas. # Byla C-386/98.


2000 m. gruodžio 7 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Julia Schnorbus prieš Land Hessen. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Vokietija. # Byla C-79/99.