title: 2010 m. gegužės 19 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas.#IMI plc, IMI Kynoch Ltd ir Yorkshire Copper Tube prieš Europos Komisiją.#Konkurencija - Karteliai - Varinių vandentiekio vamzdžių sektorius - Sprendimas, kuriuo pripažintas EB 81 straipsnio pažeidimas - Tęstinis ir įvairialypis pažeidimas - Dalyvavimo nutraukimas - Baudos - Ribotas dalyvavimas kartelyje.#Byla T-18/05.

text:
      Byla T‑18/05
      IMI plc ir kt.
      prieš
      Europos Komisiją
      „Konkurencija – Karteliai – Varinių vandentiekio vamzdžių sektorius – Sprendimas, kuriuo pripažintas EB 81 straipsnio pažeidimas – Tęstinis ir įvairialypis pažeidimas – Dalyvavimo nutraukimas – Baudos – Ribotas dalyvavimas kartelyje“
      Sprendimo santrauka
      1.      Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos pareiga įrodyti
            pažeidimą ir jo trukmę
      (EB 81 straipsnio 1 dalis)
      2.      Konkurencija – Administracinė procedūra – Pranešimas apie kaltinimus – Būtinas turinys
      3.      Konkurencija – Baudos – Baudų nustatymo metodo gairės – Apskaičiavimo metodas, kuriuo atsižvelgiama į įvairius lankstumo kriterijus
      (EB 229 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis;
            Komisijos pranešimas 98/C 9/03)
      4.      Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos neskyrimas ar sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo
      (Komisijos pranešimas 96/C 207/04)
      5.      Konkurencija – Baudos – Sprendimas, kuriuo skiriamos baudos – Pareiga motyvuoti – Apimtis
      (EB 253 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)
      6.      Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas
      (Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/0
            1 A punktas)
      7.      Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Atitinkamų produktų rinkos dydis – Atsižvelgimas
      (Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03
            1 A punktas)
      1.      EB 81 straipsnio 1 dalis netaikoma, jei nėra mažiausiai dviejų šalių valios suderinimo, kurio išraiškos forma, jeigu ji tiksliai
         perteikia šalių valią, nėra svarbi.

      Nesant įrodymų, tiesiogiai pagrindžiančių pažeidimo trukmę, Komisija turi pateikti įrodymus dėl faktinių aplinkybių, pakankamai
         artimų laiko atžvilgiu, kurie leistų pagrįstai manyti, kad pažeidimas nebuvo nurauktas tarp dviejų konkrečių datų.

      Jei du neteisėtus elgesius skiriantis laikotarpis yra reikšmingas kriterijus nustatant pažeidimo tęstinumą, klausimas, ar
         šis laikotarpis yra pakankamai ilgas, kad būtų konstatuotas laikinas pažeidimo nutraukimas, negali būti nagrinėjamas abstrakčiai.
         Atvirkščiai, jį reikia vertinti atsižvelgiant į nagrinėjamo kartelio veikimą.

      Komisija daro teisės klaidą, kai konstatuoja, kad įmonės dalyvavimas kartelyje nebuvo nutrūkęs, nors nebuvo nustatyta jokių
         šios įmonės kontaktų nei jokių kitokių susitarimo apraiškų per laikotarpį, daugiau nei vienais metais ilgesnį už intervalus,
         kuriais kartelio nariai paprastai suderina savo atitinkamus siekius apriboti konkurenciją.

      (žr. 88–90, 96 punktus)
      2.      Pranešimas apie kaltinimus turi leisti suinteresuotam asmeniui susipažinti su informacija apie veiksmus, kuriais Komisija
         juos kaltina. Šio reikalavimo laikomasi, kai sprendime suinteresuotiesiems asmenims nepriskiriami pranešime apie kaltinimus
         nenurodyti pažeidimai; jis turi būti grindžiamas tik pažeidimais, dėl kurių suinteresuotieji asmenys turėjo galimybę pateikti
         savo paaiškinimus. Vis dėlto galutinis sprendimas nebūtinai turi būti tiksli pranešimo apie kaltinimus kopija. Teisė į gynybą
         yra pažeidžiama dėl neatitikties tarp pranešimo apie kaltinimus ir galutinio sprendimo, tik jei sprendime pareikštas kaltinimas
         pranešime nebuvo nurodytas pakankamai aiškiai, kad jo adresatai galėtų gintis. Teisė būti išklausytam apima visas faktines
         arba teisines aplinkybes, kuriomis grindžiamas sprendimas, bet ne galutinę poziciją, kurios ketina laikytis institucija.

      (žr. 106, 108–109 punktus)
      3.      Nors Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairės
         negali būti laikomos teisės norma, jose įtvirtinta elgesio taisyklė, rodanti sektiną praktiką, nuo kurios Komisija konkrečiu
         atveju negali nukrypti nenurodžiusi priežasčių, kurios atitinka vienodo požiūrio principą. Taigi kontroliuodamas Komisijos
         sprendimu skirtų baudų teisėtumą Bendrasis Teismas turi patikrinti, ar ši institucija savo diskreciją vertinti įgyvendino
         laikydamasi gairėse nustatyto metodo, ir tuo atveju, jeigu jis konstatuotų, kad ji nuo jo nukrypo, įvertinti, ar toks nukrypimas
         pateisinamas ir tinkamai motyvuotas.

      Tai, kad priėmusi gaires Komisija apribojo savo vertinimo laisvę, nėra nesuderinama su esminiais Komisijos diskreciniais įgaliojimais.
         Gairėse yra įvairių lankstumo elementų, leidžiančių Komisijai įgyvendinti savo diskrecinius įgaliojimus laikantis Reglamento
         Nr. 17 ir Reglamento Nr. 1/2003 nuostatų, kaip jas išaiškino Teisingumo Teismas. Taigi tokiais klausimais, kur Komisija išsaugo
         diskreciją vertinti, tokių vertinimų teisėtumo kontrolė apsiriboja tik patikrinimu, ar nėra akivaizdžios vertinimo klaidos.
         Vis dėlto Komisijos diskrecija vertinti ir šiuo atžvilgiu jos nustatytos ribos iš esmės iš anksto nelemia, kaip Bendrijos
         teismas įgyvendins savo neribotą kompetenciją, kuri jam suteikia teisę panaikinti, sumažinti ar padidinti Komisijos skirtą
         baudą.

      (žr. 117–121 punktus)
      4.      Nors 1996 m. pranešimas dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais sukelia teisėtų lūkesčių, kuriais gali remtis
         įmonės, ketinančios pranešti Komisijai apie kartelį, šie lūkesčiai gali būti susiję tik su tuo, kaip Komisija atsižvelgs į
         jų elgesį joms išreiškus norą bendradarbiauti. Nei iš minėto pranešimo teksto, nei iš jame nustatyto mechanizmo logikos negalima
         daryti išvados, kad Komisija vykstant administracinei procedūrai privalo informuoti įmones, nepareiškusias noro bendradarbiauti,
         apie priemones, kurių ėmėsi per savo tyrimą, arba apie šio tyrimo eigą. Visi kartelio dalyviai turi teisę bet kuriuo momentu
         vykstant administracinei procedūrai prašyti jų atžvilgiu taikyti minėtą pranešimą, nepaisant tyrimo metu Komisijos nustatytų
         priemonių. Todėl kiekvienas kartelio dalyvis turi pats nuspręsti, ar jis nori remtis šiuo pranešimu ir kada.

      (žr. 129–130 punktus)
      5.      Nustatant baudas už konkurencijos teisės pažeidimą pareiga motyvuoti įvykdoma, kai Komisija savo sprendime nurodo vertinimo
         elementus, kurie jai leido nustatyti pažeidimo sunkumą ir trukmę. EB 253 straipsnis negali būti aiškinamas kaip nustatantis
         Komisijai pareigą savo sprendimuose paaiškinti priežastis, dėl kurių apskaičiuodama baudos sumą ji netaikė alternatyvaus metodo,
         palyginti su faktiškai taikytuoju galutiniame sprendime.

      (žr. 152–153 punktus)
      6.      Įmonė, kurios atsakomybė yra nustatyta dėl kelių kartelio dalių, labiau prisideda prie kartelio veiksmingumo ir sunkumo nei
         įmonė, dalyvavusi tik vienoje to paties kartelio dalyje. Todėl pirmoji įmonė padaro sunkesnį pažeidimą nei antroji.

      Pagal bausmių individualumo ir asmeninės atsakomybės principus Komisija, vertindama kiekvieno kartelio nario dalyvavimo sunkumą,
         privalo atsižvelgti į tai, kad tam tikri kartelio nariai tam tikrais atvejais nėra atsakingi už visas kartelio dalis.

      Taikant Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo
         gaires šis vertinimas būtinai turi būti atliktas specialaus pradinės baudos dydžio nustatymo etape, nes atsižvelgimas į lengvinančias
         aplinkybes leidžia tik keisti pagrindinę baudą remiantis kartelio nario elgesiu. Kartelio narys, kuris nebuvo pripažintas
         atsakingu už tam tikras kartelio dalis, negali būti pripažintas dalyvavusiu minėtose dalyse. Konkurencijos teisės normų pažeidimas
         dėl įmonės atžvilgiu nustatyto pažeidimo apimties ribotumo yra mažiau sunkus nei įmonės, dalyvavusios visose pažeidimo dalyse.

      Taigi Komisija, apskaičiuodama baudas ir neatsižvelgdama į tai, kad įmonė dalyvavo tik vienoje kartelio dalyje, ir todėl skirtingas
         situacijas vertindama vienodai be jokio objektyvaus pagrindo, pažeidžia vienodo požiūrio principą.

      (žr. 162–164, 166 punktus)
      7.      Vertindama Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimo sunkumą, kad galėtų nustatyti įmonei skirtiną pradinę baudą, Komisija
         gali, bet neprivalo, atsižvelgti į paveiktos rinkos dydį. Tam ji gali atsižvelgti į apyvartą atitinkamoje rinkoje. Nėra jokios
         pagrįstos priežasties apskaičiuoti šią apyvartą neatsižvelgiant į tam tikras gamybos išlaidas. Visuose pramonės sektoriuose
         egzistuoja neišvengiamos galutinio produkto išlaidos, kurių gamintojas negali valdyti, tačiau kurios vis tiek yra esminis
         visos jo veiklos elementas, todėl nustatant pradinį baudos dydį jos turi būti įtrauktos į apyvartą. Aplinkybė, kad tam tikros
         žaliavos kaina sudaro didelę gaminio galutinės kainos dalį ar kad vienos žaliavos kainų svyravimo rizika didesnė nei kitų
         žaliavų, tokios išvados nepaneigia.

      (žr. 180, 182–183 punktus)
BENDROJO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
      2010 m. gegužės 19 d.(*)

      „Konkurencija – Karteliai – Varinių vandentiekio vamzdžių sektorius – Sprendimas, kuriuo pripažintas EB 81 straipsnio pažeidimas – Tęstinis ir įvairialypis pažeidimas – Dalyvavimo nutraukimas – Baudos – Ribotas dalyvavimas kartelyje“
      Byloje T‑18/05
      IMI plc, įsteigta Birmingame, Vorvikšyre (Jungtinė Karalystė),

      IMI Kynoch Ltd, įsteigta Birmingame,

      Yorkshire Copper Tube, įsteigta Liverpulyje, Mersisaide (Jungtinė Karalystė),

      atstovaujamos advokatų M. Struys ir D. Arts,
      ieškovės,
      prieš
      Europos Komisiją, atstovaujamą É. Gippini Fournier ir S. Noë,

      atsakovę,
      dėl prašymo panaikinti 2004 m. rugsėjo 3 d. Komisijos sprendimo C (2004) 2826, susijusio su [EB] 81 straipsnio ir EEE susitarimo
         53 straipsnio taikymo procedūra (byla COMP/E‑1/38.069 – Variniai vandentiekio vamzdžiai), 1 straipsnio h–j punktus ir 2 straipsnio
         f punktą arba sumažinti ieškovėms šiuo sprendimu skirtas baudas,

      BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkė M. E. Martins Ribeiro, teisėjai S. Papasavvas ir N. Wahl (pranešėjas),
      posėdžio sekretorius N. Rosner, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. lapkričio 24 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Ginčo aplinkybės
      1        IMI plc, IMI Kynoch Ltd ir Yorkshire Copper Tube (toliau bendrai vadinamos IMI grupe arba ieškovėmis) priklauso tarptautinei inžinerijos įmonių grupei, kurios patronuojanti
         bendrovė IMI yra pagal Anglijos teisę įsteigta bendrovė, kotiruojama Londono biržoje (London Stock Exchange).

      1.     Administracinė procedūra
      2        2001 m. sausio mėn. gavusi Mueller Industries Inc. pateiktą informaciją, 2001 m. kovo mėnesį Komisija iš anksto neįspėjusi atliko patikrinimus kelių įmonių, veikiančių varinių
         vamzdžių sektoriuje, patalpose pagal 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties [81]
         ir [82] straipsnius (OL 13, 1962, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3), 14 straipsnį.

      3        2001 m. balandžio 9 d. ir 10 d. buvo atlikti papildomi patikrinimai KME Germany AG (buvusi KM Europa Metal AG) ir Outokumpu Oyj bei Luvata Oy (buvusios Outokumpu Copper Products Oy) (toliau bendrai vadinamos Outokumpu grupe) patalpose. 2001 m. balandžio 9 d. Outokumpu pateikė Komisijai pasiūlymą bendradarbiauti pagal Komisijos pranešimą dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių atvejais
         (OL C 207, p. 4, toliau – 1996 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo) tiek dėl pramoninių, tiek dėl vandentiekio vamzdžių. Atlikusi
         papildomus patikrinimus Komisija savo tyrimą, susijusį su variniais vamzdžiais, išskyrė į tris atskiras procedūras, t. y.
         bylą COMP/E‑1/38.069 (Variniai vandentiekio vamzdžiai), bylą COMP/E‑1/38.121 (Jungiamosios detalės) ir bylą COMP/E‑1/38.240
         (Pramoniniai vamzdžiai).

      4        2001 m. gegužės 30 d. laišku Outokumpu grupė pateikė Komisijai memorandumą su įvairiais priedais, apibūdinantį varinių vamzdžių sektorių ir su juo susijusius slaptus
         susitarimus.

      5        2002 m. birželio 5 d. byloje COMP/E‑1/38.240 (Pramoniniai vamzdžiai), Komisijos iniciatyva įvyko pokalbis su Outokumpu grupės atstovais dėl šios grupės pasiūlymo bendradarbiauti. Grupė taip pat nurodė sutinkanti, kad Komisija apklaustų jos personalą,
         susijusį su susitarimais, nagrinėjamais byloje COMP/E‑1/38.069 (Variniai vandentiekio vamzdžiai).

      6        2002 m. liepos mėn. byloje COMP/E‑1/38.240 (Pramoniniai vamzdžiai) Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 17 11 straipsniu, Wieland-Werke AG (toliau – Wieland) ir KME grupei [kurią sudaro KME Germany, KME France SAS (buvusi Tréfimétaux SA) ir KME Italy SpA (buvusi Europa Metalli SpA)] išsiuntė prašymus pateikti informaciją, o Outokumpu grupei pasiūlė, kad ši pateiktų papildomos informacijos. 2002 m. spalio 15 d. KME grupė patenkino minėtą prašymą pateikti
         informaciją. Jos atsakyme taip pat buvo prisipažinimas ir prašymas jos atžvilgiu taikyti 1996 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo
         byloje COMP/E‑1/38.069 (Variniai vandentiekio vamzdžiai). Be to, KME grupė leido Komisijai visą byloje COMP/E‑1/38.240 (Pramoniniai
         vamzdžiai) pateiktą informaciją naudoti byloje COMP/E‑1/38.069 (Variniai vandentiekio vamzdžiai).

      7        2003 m. sausio 23 d. Wieland pateikė Komisijai prisipažinimą kartu su prašymu jos atžvilgiu byloje COMP/E‑1/38.069 (Variniai vandentiekio vamzdžiai) taikyti
         1996 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo.

      8        Byloje COMP/E‑1/38.069 (Variniai vandentiekio vamzdžiai) Komisija Boliden grupei [kurią sudaro Boliden AB, Outokumpu Copper Fabrication AB (buvusi Boliden Fabrication AB) ir Outokumpu Copper BCZ SA (buvusi Boliden Cuivre & Zinc SA)], HME Nederland BV (toliau – HME) ir Chalkor AE Epexergasias Metallon (toliau – Chalkor) 2003 m. kovo 3 d. išsiuntė prašymus pateikti informaciją, o 2003 m. kovo 20 d. tokį prašymą išsiuntė IMI grupei.

      9        2003 m. balandžio 9 d. Chalkor atstovai susitiko su Komisijos atstovais ir paprašė minėtos įmonės atžvilgiu byloje COMP/E‑1/38.069 (Variniai vandentiekio
         vamzdžiai) taikyti 1996 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo.

      10      2003 m. rugpjūčio 29 d. Komisija byloje COMP/E‑1/38.069 (Variniai vandentiekio vamzdžiai) atitinkamoms bendrovėms išsiuntė
         pranešimą apie kaltinimus. Po to, kai minėtos bendrovės susipažino su elektronine bylos medžiagos versija ir pateikė savo
         pastabas raštu, visos, išskyrus HME, dalyvavo 2003 m. lapkričio 28 d. apklausoje.

      11      2003 m. gruodžio 16 d. Komisija priėmė sprendimą C(2003) 4820 galutinis, susijusį su (EB) 81 straipsnio ir EEE susitarimo
         53 straipsnio taikymo procedūra (byla COMP/E‑1/38.240 – Pramoniniai vamzdžiai), kurio santrauka buvo paskelbta 2004 m. balandžio
         28 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL L 125, p. 50).

      2.     Ginčijamas sprendimas
      12      2004 m. rugsėjo 3 d. Komisija priėmė sprendimą C(2004) 2826, galutinis, susijusį su (EB) 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio
         taikymo procedūra (byla COMP/E‑1/38.069 – Variniai vandentiekio vamzdžiai) (toliau – ginčijamas sprendimas), kurio santrauka
         buvo paskelbta 2006 m. liepos 13 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL L 125, p. 50).

      13      Ginčijamame sprendime, be kita ko, nustatyta:

      „1 straipsnis
      Toliau nurodytos įmonės, nurodytais laikotarpiais dalyvaudamos susitarimuose ir suderintuose veiksmuose, kuriais varinių vandentiekio
         vamzdžių sektoriuje buvo nustatomos kainos ir dalijamasi rinkomis, pažeidė (EB) 81 straipsnio 1 dalį, o nuo 1994 m. sausio
         1 d. – EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį:

      a)      Boliden <...> solidariai su [Outokumpu Copper Fabrication] ir [Outokumpu Copper BCZ] nuo 1988 m. birželio 3 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;

      b)      [Outokumpu Copper Fabrication] solidariai su Boliden <...> ir [Outokumpu Copper BCZ] nuo 1988 m. birželio 3 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;

      c)      [Outokumpu Copper BCZ] solidariai su Boliden <...> ir [Outokumpu Copper Fabrication] nuo 1988 m. birželio 3 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;

      d)      Austria Buntmetall AG:

      i)      solidariai su Buntmetall Amstetten [GmbH] vėliausiai nuo 1998 m. rugpjūčio 29 d. iki 1999 m. liepos 8 d. ir

      ii)      solidariai su [Wieland] ir Buntmetall Amstetten <...> nuo 1999 m. liepos 9 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;

      e)      Buntmetall Amstetten <...>:

      i)      solidariai su Austria Buntmetall <...> vėliausiai nuo 1998 m. rugpjūčio 29 d. iki 1999 m. liepos 8 d. ir

      ii)      solidariai su [Wieland] ir Austria Buntmetall <...> nuo 1999 m. liepos 9 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;

      f)      [Chalkor] vėliausiai nuo 1998 m. rugpjūčio 29 d. ir bent iki 1999 m. rugsėjo pradžios;

      g)      [HME] vėliausiai nuo 1998 m. rugpjūčio 29 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;
      h)      IMI <...> solidariai su IMI Kynoch <...> ir Yorkshire Copper Tube <...> nuo 1989 m. rugsėjo 29 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;

      i)      IMI Kynoch <...> solidariai su IMI <...> ir Yorkshire Copper Tube <...> nuo 1989 m. rugsėjo 29 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;

      j)      Yorkshire Copper Tube <...> solidariai su IMI <...> ir IMI Kynoch <...> nuo 1989 m. rugsėjo 29 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;

      k)      [KME Germany]:

      i)      individualiai nuo 1988 m. birželio 3 d. iki 1995 m. birželio 19 d. ir
      ii)      solidariai su [KME France] ir [KME Italy] nuo 1995 m. birželio 20 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;

      l)      [KME Italy]:

      i)      solidariai su [KME France] nuo 1989 m. rugsėjo 29 iki 1995 m. birželio 19 d. ir

      ii)      solidariai su [KME Germany] ir [KME France] nuo 1995 m. birželio 20 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;

      m)      [KME France]:

      i)      solidariai su [KME Italy] 1989 m. rugsėjo 29 iki 1995 m. birželio 19 d. ir

      ii)      solidariai su [KME Germany] ir [KME Italy] nuo 1995 m. birželio 20 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;

      <...>
      s)      Outokumpu <...> solidariai su [Luvata] nuo 1989 m. rugsėjo 29 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;

      t)      [Luvata] solidariai su Outokumpu <...> nuo 1989 m. rugsėjo 29 d. iki 2001 m. kovo 22 d.;

      u)      [Wieland]:

      i)      individualiai nuo 1989 m. rugsėjo 29 d. iki 1999 m. liepos 8 d. ir
      ii)      solidariai su Austria Buntmetall <...> ir Buntmetall Amstetten <...> nuo 1999 m. liepos 9 d. iki 2001 m. kovo 22 d.

      2 straipsnis
      Už 1 straipsnyje nurodytus pažeidimus skiriamos tokios baudos:
      a)      Boliden <...>, [Outokumpu Copper Fabrication] ir [Outokumpu Copper BCZ] solidariai 32,6 mln. eurų;

      b)      Austria Buntmetall <...> ir Buntmetall Amstetten <...> solidariai 0,6695 mln. eurų;

      c)      Austria Buntmetall <...>, Buntmetall Amstetten <...> ir [Wieland] solidariai 2,43 mln. eurų;

      d)      [Chalkor] 9,16 mln. eurų;

      e)      [HME] 4,49 mln. eurų;
      f)      IMI <...>, IMI Kynoch <...> ir Yorkshire Copper Tube <...> solidariai 44,98 mln. eurų;

      g)      [KME Germany] 17,96 mln. eurų;

      h)      [KME Germany], [KME France] ir [KME Italy] solidariai 32,75 mln. eurų;

      i)      [KME Italy] ir [KME France] solidariai 16,37 mln. eurų;

      j)      Outokumpu <...> ir [Luvata] solidariai 36,14 mln. eurų;

      k)      [Wieland] atskirai 24,7416 mln. eurų.

      <...>“
      14      Komisija nusprendė, kad atitinkamos įmonės dalyvavo darant vieną tęstinį ir sudėtinį, o Boliden grupės, KME grupės ir Wieland atveju – ir įvairialypį pažeidimą (toliau – kartelis arba nagrinėjamas pažeidimas). Komisija nurodė, kad nacionaliniai susitarimai
         nebuvo aptariami ginčijamame sprendime (ginčijamo sprendimo 2 ir 106 konstatuojamosios dalys).

       Nagrinėjami produktai ir rinkos
      15      Atitinkamas sektorius, t. y. varinių vamzdžių gamybos sektorius, apima dvi produktų grupes: pramoninius vamzdžius, kurie skirstomi
         į atskirus pogrupius atsižvelgiant į jų galutinį naudojimą (orui kondicionuoti ir aušinti, sujungimams, vandens šildytuvams
         ir dujų katilams, filtrams džiovintuvams ir telekomunikacijoms), ir vandentiekio vamzdžius (taip pat vadinamus „santechnikos
         vamzdžiai“), kurie naudojami pastatuose vandentiekio sistemoms, dujų ir mazuto vamzdynams bei šildymo sistemoms (ginčijamo
         sprendimo 3 konstatuojamoji dalis).

      16      Komisija nusprendė, kad bylose COMP/E‑1/38.069 (Variniai vandentiekio vamzdžiai) ir COMP/E‑1/38.240 (Pramoniniai vamzdžiai)
         nagrinėjami du atskiri pažeidimai. Šiuo atžvilgiu ji iš esmės rėmėsi aplinkybe, kad „susitarimus, viena vertus, dėl vandentiekio
         vamzdžių ir, kita vertus, dėl pramoninių vamzdžių sudarė skirtingos įmonės (ir skirtingi šių įmonių darbuotojai), be to, minėti
         susitarimai buvo vykdomi taip pat skirtingai“. Be to, Komisija nusprendė, kad vandentiekio vamzdžių sektorius skyrėsi nuo
         pramoninių vamzdžių sektoriaus klientų, galutinio panaudojimo ir produktų techninių savybių požiūriu (ginčijamo sprendimo
         4 ir 5 konstatuojamosios dalys).

      17      Dėl varinių vandentiekio vamzdžių Komisija ginčijamame sprendime nurodė, kad ši produktų grupė apėmė du produktų „pogrupius“:
         neizoliuotus varinius vamzdžius ir izoliuotus varinius vamzdžius. Ji nurodė, kad „neizoliuoti variniai vamzdžiai ir izoliuoti
         variniai vamzdžiai ne visada gali pakeisti vieni kitus ir kad jie gali sudaryti atskiras produktų rinkas Komisijos pranešimo
         dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo Bendrijos konkurencijos teisės tikslams prasme“ (OL C 372, 1997, p. 5; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 155). Vis dėlto ginčijamo sprendimo priėmimo tikslu Komisija nusprendė, kad šie du produktų
         „pogrupiai“ turi būti vertinami kaip „viena ir ta pati produktų grupė <...>, nes iš esmės tos pačios įmonės (ir tie patys
         šių įmonių darbuotojai) dalyvavo sudarant susitarimus dėl šių dviejų produktų pogrupių, o susitarimai buvo vykdomi panašiai“
         (ginčijamo sprendimo 13 ir 459 konstatuojamosios dalys).

      18      Ginčijamame sprendime Komisija taip pat nurodė, kad atitinkama geografinė rinka apėmė Europos ekonominę erdvę (EEE). Ji nusprendė,
         kad 2000 m. EEE neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių rinkos vertė buvo apie 970,1 mln. eurų, o izoliuotų varinių vandentiekio
         vamzdžių rinkos vertė buvo 180,9 mln. eurų. Todėl bendra dviejų rinkų vertė 2000 m. EEE sudarė 1 151 mln. eurų (ginčijamo
         sprendimo 17 ir 23 konstatuojamosios dalys).

       Nagrinėjamo pažeidimo sudedamosios dalys
      19      Komisija nurodė, kad nagrinėjamas pažeidimas pasireiškė trimis skirtingomis, tačiau susijusiomis formomis (ginčijamo sprendimo
         458 ir 459 konstatuojamosios dalys). Pirmą kartelio dalį sudarė susitarimai, sudaryti tarp „SANCO gamintojų“. Antrą nagrinėjamo
         pažeidimo dalį sudarė susitarimai, sudaryti tarp „WICU ir „Cuprotherm“ gamintojų“. Galiausiai trečia kartelio dalis buvo susijusi
         su susitarimais, sudarytais didesnės neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių gamintojų grupės viduje ir pavadintais „išplėstiniai
         Europos susitarimai“.

       Susitarimai tarp „SANCO gamintojų“
      20      SANCO yra tiek prekių ženklas, tiek nuoroda į specialią techniką, naudojamą gaminant aukščiausios kokybės nesioksiduojančius
         varinius vandentiekio vamzdžius. Techniką 1980 m. užpatentavo įmonė Usines à cuivre et à zinc. Boliden grupė turėjo pirminį gamybos būdo patentą iki jo galiojimo pabaigos, t. y. iki 2000 m., tačiau prekių ženklas SANCO jai priklausė
         ne visose Europos valstybėse. Jos konkurentė, KME grupė, pateikė prašymą ir jai buvo leista užregistruoti prekių ženklą SANCO
         savo vardu keliose Europos valstybėse. Vėliau KME grupė užpatentavo keletą pirminio patento patobulinimų ir abi konkurentės
         viena kitai suteikė licencijas naudoti viena kitos patentus ir prekių ženklus. Nuo 1981 m. KME grupė ir Boliden grupė prekių ženklo ir patento naudojimo licenciją suteikė Wieland (ginčijamo sprendimo 115–118 konstatuojamosios dalys).

      21      Komisija ginčijamame sprendime nusprendė, kad nuo 1988 m. susitarimai tarp „SANCO gamintojų“ buvo daugiau nei paprasčiausi
         santykiai tarp licencijų „davėjo“ ir „gavėjo“. Ji mano, kad tarp šių gamintojų, t. y. KME grupės, Boliden grupės ir Wieland, nuo 1998 m. birželio mėn. iki 1994 m. pirmojo semestro egzistavo susitarimas dėl tikslinių kainų, nuolaidų dydžio ir pardavimo
         bei rinkos dalių pasidalijimo (toliau – SANCO susitarimai). Šių susitarimų vykdymo priežiūra iš esmės buvo pagrįsta duomenų
         apie gamybą ir pardavimą keitimusi tarp „SANCO gamintojų“ (ginčijamo sprendimo 125–146 ir 456 konstatuojamosios dalys).

       Susitarimai tarp „WICU ir „Cuprotherm“ gamintojų“
      22      WICU ir „Cuprotherm“ yra užpatentuotų izoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių prekių ženklai.

      23      Prekių ženklas WICU ir su juo susiję patentai priklauso KME grupei, kuri prekių ženklo ir patento naudojimo licenciją suteikė
         Wieland. O prekių ženklas „Cuprotherm“ ir su juo susiję patentai priklauso Wieland, kuri prekių ženklo ir patento naudojimo licenciją suteikė KME grupei (ginčijamo sprendimo 121 konstatuojamoji dalis).

      24      Komisija ginčijamame sprendime nusprendė, kad susitarimai, sudaryti tarp KME grupės ir Wieland, susiję su WICU ir „Cuprotherm“ vamzdžiais, nebuvo paprasčiausi licencijų „davėjo“ ir „gavėjo“ santykiai. KME grupė ir Wieland sukūrė antikonkurencinius santykius, pasireiškusius keitimusi svarbia informacija ir izoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių
         kiekio bei kainos koordinavimu (toliau –WICU ir „Cuprotherm“ susitarimai) (ginčijamo sprendimo 149 konstatuojamoji dalis).

       Išplėstiniai Europos susitarimai
      25      Ginčijamame sprendime Komisija nurodė, kad, be SANCO susitarimų ir WICU bei „Cuprotherm“ susitarimų, pažeidimą sudarė trečia
         dalis, apimanti susitarimus tarp didesnės neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių gamintojų grupės narių (ginčijamo sprendimo
         102, 104, 105, 108–111, 147, 148, 461 ir 462 konstatuojamosios dalys).

      26      Šios didesnės grupės narių iš pradžių buvo penki, t. y. KME grupė, Wieland, Outokumpu grupė, IMI grupė ir Mueller (toliau – Penkių grupė). Prisijungus Chalkor, HME, Boliden grupei ir Buntmetall grupei (sudarytai iš Austria Buntmetall ir Buntmetall Amstetten) šios grupės narių skaičius išaugo iki devynių (toliau – Devynių grupė) (ginčijamo sprendimo 216 konstatuojamoji dalis).

      27      Komisija mano, kad šie devyni nariai bandė stabilizuoti neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių rinką nustatydami, atsižvelgiant
         į referencinių metų rinkos dalis, kokios ateityje turi būti rinkos dalys. Be to, ji ginčijamame sprendime nusprendė, kad šie
         nariai susitarė dėl keitimosi svarbia informacija, rinkos dalių pasidalijimo, pardavimo apimties, „vadovavimo“ kiekvienai
         rinkai mechanizmo ir dėl kainų koordinavimo nustatant kainų ribas, taikant „kainų gaires“ ir nuolaidas (ginčijamo sprendimo
         192 konstatuojamoji dalis).

       Nagrinėjamo pažeidimo trukmė ir tęstinumas
      28      Komisija ginčijamame sprendime nurodė, kad nagrinėjamas pažeidimas KME grupės ir Boliden grupės atveju prasidėjo 1988 m. birželio 3 d., IMI grupės, Outokumpu grupės ir Wieland atveju – 1989 m. rugsėjo 29 d., Mueller atveju – 1997 m. spalio 21 d., o Chalkor, Buntmetall grupės ir HME atveju – vėliausiai 1998 m. rugpjūčio 29 dieną. Kaip pažeidimo pabaigą Komisija nurodė 2001 m. kovo 22 d., išskyrus
         Mueller ir Chalkor atvejus, kurios, Komisijos nuomone, pasitraukė iš kartelio atitinkamai 2001 m. sausio 8 d. ir 1999 m. rugsėjo mėn. (ginčijamo
         sprendimo 597 konstatuojamoji dalis).

      29      Dėl nagrinėjamo pažeidimo tęstinumo Boliden grupės, IMI grupės, KME grupės, Outokumpu grupės ir Wieland atžvilgiu Komisija ginčijamame sprendime nurodė, kad nors kartelis nuo 1990 m. iki 1992 m. gruodžio mėn. ir nuo 1994 m. liepos mėn.
         iki 1997 m. liepos mėn. buvo mažiau aktyvus, pažeidimas niekada nebuvo visiškai nutrauktas, todėl jis iš tikrųjų yra vienas
         pažeidimas, kuriam nesuėjęs senaties terminas (ginčijamo sprendimo 466, 471, 476, 477 ir 592 konstatuojamosios dalys).

      30      Dėl HME, Buntmetall grupės ir Chalkor iš ginčijamo sprendimo matyti, kad Komisija negalėjo įrodyti jų dalyvavimo kartelyje iki 1998 m. rugpjūčio 29 d. (ginčijamo
         sprendimo 592 ir 597 konstatuojamosios dalys).

       Baudų dydžio nustatymas
      31      Ginčijamu sprendimu Komisija, remdamasi 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos Reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių,
         nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk.,
         2 t., p. 205) 23 straipsnio 2 dalimi ir Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi, Boliden grupei, Buntmetall grupei, Chalkor, HME, IMI grupei, KME grupei, Outokumpu grupei ir Wieland skyrė baudas (ginčijamo sprendimo 842 konstatuojamoji dalis ir 2 straipsnis).

      32      Baudų dydžius Komisija nustatė atsižvelgdama į nagrinėjamo pažeidimo sunkumą ir trukmę, t. y. į du Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio
         3 dalyje ir Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje aiškiai nurodytus kriterijus, kurie pagal ginčijamą sprendimą buvo taikomi
         nagrinėjamo pažeidimo padarymo metu (ginčijamo sprendimo 601–603 konstatuojamosios dalys).

      33      Norėdama nustatyti kiekvienai įmonei skirtinos baudos dydį Komisija taikė metodą, įtvirtintą Baudų, skiriamų pagal Reglamento
         Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir [AP] sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse (OL C 9, 1998, p. 3, toliau –
         gairės), net jei ir ne visada juo rėmėsi. Ginčijamame sprendime Komisija taip pat įvertino, ar atitinkamos įmonės atitiko
         1996 m. pranešime dėl bendradarbiavimo nustatytus reikalavimus, ir kiek.

       Pradiniai baudų dydžiai
      –       Sunkumas
      34      Vertindama nagrinėjamo pažeidimo sunkumą Komisija atsižvelgė į paties pažeidimo pobūdį, jo įtaką rinkai, atitinkamos geografinės
         rinkos dydį ir jos apimtį (ginčijamo sprendimo 605 ir 678 konstatuojamosios dalys).

      35      Ji nurodė, kad rinkų pasidalijimas ir kainų nustatymas, aptariami šioje byloje, savo pobūdžiu yra labai sunkus pažeidimas,
         ir nusprendė, kad geografinė rinka, kurioje veikė šis kartelis, apėmė visą EEE teritoriją. Komisija taip pat atsižvelgė į
         tai, kad varinių vandentiekio vamzdžių rinka yra labai svarbus pramonės sektorius, kurio vertė EEE lygmeniu 2000 m., t. y.
         paskutiniais kartelio nepertraukiamo veikimo metais, buvo 1 151 mln. eurų (ginčijamo sprendimo 606 ir 674–678 konstatuojamosios
         dalys).

      36      Dėl įtakos rinkai Komisija nurodė, kad buvo pakankamai įrodymų, patvirtinančių, jog kartelis globaliai darė poveikį nagrinėjamai
         rinkai, ypač kainoms, net jei šio poveikio nebuvo įmanoma tiksliai įvertinti (ginčijamo sprendimo 670 ir 673 konstatuojamosios
         dalys). Šį tvirtinimą ji grindė tam tikra informacija. Pirmiausia ji atsižvelgė į kartelio įgyvendinimą, nurodydama, kad kartelio
         dalyvės keitėsi informacija apie pardavimo apimtį ir kainų lygį (ginčijamo sprendimo 629 ir 630 konstatuojamosios dalys).

      37      Antra, ji atsižvelgė į aplinkybę, kad kartelio nariai turėjo didelę dalį, t. y. 84,6 % rinkos EEE (ginčijamo sprendimo 635 konstatuojamoji
         dalis).

      38      Trečia, Komisija rėmėsi lentelėmis, memorandumais ir kartelio narių užrašais apie susitikimus. Šie dokumentai rodė, kad kainos
         augo tam tikrais kartelio veikimo laikotarpiais ir kad kartelio nariai gavo daugiau pajamų, palyginti su ankstesniais laikotarpiais.
         Tam tikruose minėtuose dokumentuose buvo nurodyta, kad su karteliu susiję asmenys manė, jog atitinkamoms įmonėms jis leido
         nustatyti tikslines kainas. Komisija taip pat remėsi buvusio vienos iš Boliden grupės bendrovių direktoriaus M. M., Wieland, Boliden grupės ir Mueller pareiškimais, pateiktais bendradarbiaujant (ginčijamo sprendimo 637–654 konstatuojamosios dalys).

      39      Galiausiai Komisija konstatavo, kad per visą pažeidimo laikotarpį kartelio dalyvių atitinkamos rinkos dalys santykinai nepakito,
         nors jų klientai kartais keitėsi (ginčijamo sprendimo 671 konstatuojamoji dalis).

      40      Iš viso to Komisija padarė išvadą, kad atitinkamos įmonės padarė labai sunkų pažeidimą (ginčijamo sprendimo 680 konstatuojamoji
         dalis).

      –       Diferencijuotas vertinimas
      41      Komisija ginčijamame sprendime nustatė keturias grupes, kurios, jos nuomone, atspindi įmonių svarbą darant nagrinėjamą pažeidimą.
         Komisija kartelio narius į atskiras kategorijas suskirstė remdamasi kartelio dalyvių atitinkamomis rinkos dalimis parduodant
         nagrinėjamus produktus EEE 2000 metais. Todėl KME grupė buvo pripažinta pagrindine veikėja atitinkamoje rinkoje ir priskirta
         pirmai kategorijai. Wieland grupė (sudaryta iš Wieland ir Buntmetall grupės; 1999 m. liepos mėnesį Wieland perėmė grupės kontrolę), IMI ir Outokumpu buvo pripažintos vidutinio dydžio ūkio subjektais rinkoje ir priskirtos antrai kategorijai. Boliden grupė buvo priskirta trečiai kategorijai. Ketvirtai kategorijai priskirtos HME ir Chalkor (ginčijamo sprendimo 681–692 konstatuojamosios dalys).

      42      Rinkos dalys buvo nustatytos atsižvelgiant į kiekvienos kartelio dalyvės varinių vandentiekio vamzdžių, tiek neizoliuotų,
         tiek izoliuotų, pardavimo apyvartas. Todėl įmonių, kurios nepardavinėjo WICU ir „Cuprotherm“ vamzdžių, rinkos dalys buvo apskaičiuotos
         padalijant jų neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių pardavimo apyvartas iš bendros izoliuotų ir neizoliuotų varinių vandentiekio
         vamzdžių rinkos vertės (ginčijamo sprendimo 683 ir 692 konstatuojamosios dalys).

      43      Vėliau Komisija nustatė 70 mln. eurų pradinę baudą KME grupei, 23,8 mln. eurų – Wieland grupei, IMI ir Outokumpu, 16,1 mln. eurų Boliden grupei ir 9,8 mln. eurų – Chalkor ir HME (ginčijamo sprendimo 693 konstatuojamoji dalis).

      44      Atsižvelgiant į tai, kad Wieland ir Buntmetall grupė nuo 1999 m. liepos tapo viena įmonė ir kad iki 1995 m. birželio KME France ir KME Italy bendrai sudarė atskirą nuo KME Germany įmonę, joms atitinkamai nustatytos pradinės baudos buvo perskaičiuotos taip: 35 mln. eurų KME grupei (KME Germany, KME France ir KME Italy solidariai); 17,5 mln. eurų – KME Germany; 17,5 mln. eurų – KME Italy ir KME France solidariai; 3,25 mln. eurų Wieland grupei; 19,52 mln. eurų – Wieland ir 1,03 mln. eurų Buntmetall grupei (ginčijamo sprendimo 694–696 konstatuojamosios dalys).

      45      Siekdama atsižvelgti į tai, kad turi būti nustatyta tokia bauda, kuri užtikrintų atgrasomąjį poveikį, Outokumpu nustatytą pradinę baudą Komisija padidino 50 % iki 35,7 milijono eurų, manydama, jog šios įmonės pasaulinė apyvarta, kuri
         viršija 5 milijardus eurų, rodo, kad jos dydis ir ekonominis pajėgumas leidžia jai tai daryti (ginčijamo sprendimo 703 konstatuojamoji
         dalis).

       Pagrindinės baudos
      46      Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad Komisija pradines baudas padidino 10 % už kiekvienus nepertraukiamus metus ir 5 % už kiekvieną
         šešių mėnesių ar ilgesnį, bet ne ilgesnį nei vieni metai laikotarpį. Taigi ji apskaičiavo, kad:

      –        IMI grupei, dalyvavusiai kartelyje 11 metų ir penkis mėnesius, pradinė 23,8 mln. eurų bauda turi būti padidinta 110 %,
      –        Outokumpu grupei, dalyvavusiai kartelyje 11 metų ir penkis mėnesius, pradinė 35,7 mln. eurų bauda, nustatyta jau padidinus ją atgrasymo
         tikslais, turi būt dar padidinta 110 %,

      –        Boliden grupei, dalyvavusiai kartelyje 12 metų ir devynis mėnesius, pradinė 16,1 mln. eurų bauda turi būti padidinta 125 %,

      –        Chalkor, dalyvavusiai kartelyje 12 mėnesių, pradinė 9,8 mln. eurų bauda turi būti padidinta 10 %,

      –        HME, dalyvavusiai kartelyje dvejus metus ir šešis mėnesius, pradinė 9,8 mln. eurų bauda turi būti padidinta 25 %,
      –        KME grupei, dalyvavusiai kartelyje penkerius metus ir septynis mėnesius, pradinė 35 mln. eurų bauda turi būti padidinta 55 %,
      –        KME Germany, dalyvavusiai kartelyje septynerius metus ir du mėnesius, pradinė 17,5 mln. eurų bauda turi būti padidinta 70 %,

      –        KME France ir KME Italy, dalyvavusioms kartelyje penkerius metus ir 10 mėnesių, pradinė 17,5 mln. eurų bauda turi būti padidinta 55 %,

      –        kadangi buvo pripažinta, jog Wieland individualiai atsakinga už devynerių metų ir devynių mėnesių laikotarpį ir solidariai su Buntmetall grupe atsakinga už papildomą vienų metų ir aštuonių mėnesių laikotarpį, pradinė 19,52 mln. eurų bauda, skirta tik Wieland, turi būti padidinta 95 %, o pradinė 3,25 mln. eurų bauda, skirta Wieland ir Buntmetall grupei solidariai, turi būti padidinta 15 % (ginčijamo sprendimo 706–714 konstatuojamosios dalys).

      47      Taigi atitinkamoms įmonėms skirtinos pagrindinės baudos yra tokios:

      –        KME grupei – 54,25 mln. eurų,
      –        KME Germany – 29,75 mln. eurų,

      –        KME France ir KME Italy (solidariai) – 27,13 mln. eurų,

      –        Buntmetall grupei – 1,03 mln. eurų,

      –        Wieland grupei – 3,74 mln. eurų,

      –        Wieland – 38,06 mln. eurų,

      –        IMI grupei – 49,98 mln. eurų,
      –        Outokumpu grupei – 74,97 mln. eurų,

      –        Chalkor – 10,78 mln. eurų,

      –        HME – 12,25 mln. eurų,
      –        Boliden grupei – 36,225 mln. eurų (ginčijamo sprendimo 719 konstatuojamoji dalis).

       Sunkinančios ir lengvinančios aplinkybės
      48      Outokumpu grupei nustatyta pagrindinė bauda buvo padidinta 50 % dėl šios grupės pakartotinio pažeidimo, nes jai buvo skirtas 1990 m.
         liepos 18 d. Komisijos sprendimas 90/417/EAPB, susijęs su [AP] 65 straipsnio taikymo procedūra dėl Europos šaltai valcuotų
         nerūdijančio plieno plokščių produktų gamintojų susitarimo ir suderintų veiksmų (OL L 220, p. 28) (ginčijamo sprendimo 720–726 konstatuojamosios
         dalys).

      49      Kaip į lengvinančią aplinkybę Komisija atsižvelgė į tai, kad KME ir Outokumpu grupės bendradarbiaudamos jai pateikė informacijos, nenumatytos 1996 m. pranešime dėl bendradarbiavimo.

      50      Todėl Komisija Outokumpu grupei skirtiną pagrindinę baudą sumažino 40,17 mln. eurų, t. y. suma, kuri būtų jai nustatytą už pažeidimą nuo 1989 m. rugsėjo mėn.
         iki 1997 m. liepos mėn., nes šį laikotarpį buvo įmanoma nustatyti tik remiantis grupės Komisijai pateikta informacija (ginčijamo
         sprendimo 758 ir 759 konstatuojamosios dalys).

      51      Kalbant apie KME grupę, jai nustatyta pagrindinė bauda buvo sumažinta 7,93 mln. eurų dėl jos bendradarbiavimo, kuris leido
         Komisija nustatyti, kad nagrinėjamas pažeidimas apėmė ir izoliuotus varinius vandentiekio vamzdžius (ginčijamo sprendimo 760
         ir 761 konstatuojamosios dalys).

       1996 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymas
      52      Komisija, remdamasi 1996 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo D punktu, Outokumpu grupei sumažino baudą 50 %, Wieland grupei – 35 %, Chalkor – 15 %, Boliden grupei ir IMI grupei – 10 %, o KME grupei – 35 %. HME bauda remiantis šiuo pranešimu nebuvo sumažinta (ginčijamo sprendimo
         815 konstatuojamoji dalis).

       Galutinės baudos
      53      Remdamasi Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalimi, Komisija ginčijamo sprendimo
         adresatėms nustatė tokias baudas:

      –        Boliden grupei – 32,6 mln. eurų,

      –        Buntmetall grupei – 0,6695 mln. eurų,

      –        Chalkor – 9,16 mln. eurų,

      –        HME – 4,49 mln. eurų,
      –        IMI grupei – 44,98 mln. eurų,
      –        KME grupei – 32,75 mln. eurų,
      –        KME Germany – 17,96 mln. eurų,

      –        KME France ir KME Italy (solidariai) – 16,37 mln. eurų,

      –        Outokumpu grupei – 36,14 mln. eurų,

      –        Wieland grupei – 2,43 mln. eurų,

      –        Wieland – 24,7416 mln. eurų (ginčijamo sprendimo 842 konstatuojamoji dalis).

       Procesas ir šalių reikalavimai
      54      Šį ieškinį Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kanceliarija gavo 2005 m. sausio 19 dieną.

      55      Pakeitus Teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į aštuntąją kolegiją, todėl ši byla paskirta šiai kolegijai.

      56      Ieškovės Teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį, kiek jis susijęs su h–j punktuose nurodytomis įmonėmis, ir panaikinti ginčijamo
         sprendimo 2 straipsnio f punktą,

      –        nepatenkinus pirmojo reikalavimo, sumažinti skirtų baudų dydį,
      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      57      Komisija Teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
      58      Savo ieškiniu ieškovės prašo iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą arba sumažinti joms skirtas baudas.

      1.     Dėl prašymo iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą
      59      Grįsdamos šį prašymą ieškovės nurodo du ieškinio pagrindus, susijusius atitinkamai su vienodo požiūrio principo pažeidimu
         bei akivaizdžia vertinimo klaida ir su teisės į gynybą pažeidimu.

       Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su vienodo požiūrio principo pažeidimu ir akivaizdžia vertinimo klaida
       Šalių argumentai
      60      Ieškovės nurodo, kad neginčija jokių faktinių aplinkybių, kuriomis remėsi Komisija konstatuodama jų padaryto pažeidimo tęstinumą.
         Tačiau jos tvirtina, kad Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą ir padarė akivaizdžią vertinimo klaidą nuspręsdama, kad
         jos kartelyje dalyvavo nuo 1994 m. birželio 16 d. iki 1996 m. balandžio 11 d. (toliau – ginčijamas laikotarpis). Šiuo klausimu
         jos tvirtina, kad jų situacija buvo panaši į HME, Buntmetall grupės, Chalkor Mueller situaciją, tačiau minėtų įmonių atžvilgiu Komisija nusprendė, kad jų dalyvavimui kartelyje iki 1994 m. yra suėjusi senatis.

      61      Ieškovių nuomone, iš ginčijamo sprendimo (476 ir 490 konstatuojamosios dalys) matyti, jog Komisija manė, kad tinkamas kriterijus
         nustatyti, ar įmonė tęsė dalyvavimą kartelyje, yra aplinkybė, kad įmonė išlaikė kontaktus ar tęsė dalyvavimą susitikimuose
         tuo laikotarpiu, per kurį ji nurodė nutraukusi dalyvavimą minėtame kartelyje. Komisija taikė šį kriterijų nuspręsdama, kad
         ji negali įrodyti HME, Buntmetall grupės, Chalkor ir Mueller dalyvavimo darant nagrinėjamą pažeidimą tęstinumo.

      62      Ieškovės nurodo, jog yra akivaizdu, kad jos ginčijamu laikotarpiu nedalyvavo jokiame kartelio susitikime ir nepalaikė jokių
         ryšių, kalbant apie išplėstinius Europos susitarimus. Todėl Komisija taip pat turėjo konstatuoti negalinti įrodyti jų dalyvavimo
         kartelyje tęstinumo.

      63      Ieškovės nurodo, jog aplinkybės, kad HME, Buntmetall grupė, Chalkor ir Mueller nedalyvavo kartelio veikloje trejus metus, o IMI grupė – beveik dvejus metus, Komisija nevertino kaip reikšmingos nustatant
         minėtų subjektų dalyvavimo kartelyje tęstinumą ar pasitraukimą iš jo.

      64      Bet kuriuo atveju ieškovės pažymi, kad net jei Komisija, darydama išvadą dėl neteisėto elgesio tęstinumo, atsižvelgė į ginčijamų
         ryšių laikino nutraukimo laiką, ji turėjo paaiškinti, kodėl jokių antikonkurencinių ryšių nebuvimas beveik dvejus metus yra
         nepakankamas įrodyti pažeidimo nutraukimą, o antikonkurencinių ryšių nutraukimas trejiems metams buvo pakankamas įrodyti pažeidimo
         nutraukimą.

      65      Galiausiai ieškovės tvirtina, kad Komisijos sprendimas vertinti jas skirtingai nei HME, Buntmetall grupę, Chalkor ir Mueller, yra pagrįstas elementais, kurie nėra reikšmingi nustatant pažeidimo tęstinumą.

      66      Per posėdį ieškovės nurodė neginčijančios Komisijos išvados, kad jos 1994 m. lapkričio mėn. padidino kainas Jungtinėje Karalystėje,
         tačiau ginčija, kad minėtas padidinimas buvo dalyvavimo slaptuose susitikimuose 1994 m. pasekmė.

      67      Pirma, Komisija tvirtina, kad buvo įrodyta, jog ieškovės padarė tęstinį pažeidimą nuo 1989 m. rugsėjo 29 d. iki 2001 m. kovo
         22 dienos. Šiuo klausimu ji nurodo, kad iš ginčijamo sprendimo (479–481, 483, 489, 639 ir 664 konstatuojamosios dalys) ir
         administracinės bylos medžiagos matyti, jog ieškovių noras toliau koordinuoti kainas ir dalytis rinkas nebuvo išnykęs per
         visą 1994 m. birželio mėn.–1996 m. balandžio mėn. laikotarpį.

      68      Visų pirma ieškovės nepranešė kitiems kartelio dalyviams apie pasitraukimą. Antra, kartelio dalyviai koordinavo ir didino
         kainas Jungtinėje Karalystėje iki 1994 m. lapkričio mėnesio. Be to, panašu, kad šio kainų koordinavimo pasekmės veikė ir po
         minėtos datos. Akivaizdu, kad įmonė negali tvirtinti pasitraukusi iš kartelio, jeigu ji taiko anksčiau su konkurentais sutartas
         didesnes kainas. Galiausiai ieškovės nuo 1994 m. birželio mėn. iki 1996 m. balandžio mėn. dalyvavo susitikimuose dėl specialių
         nacionalinių rinkų.

      69      Antra, Komisija tvirtina nepažeidusi vienodo požiūrio principo, nes ieškovių situacija nebuvo panaši į Chalkor, HME, Buntmetall grupės ir Mueller situaciją.

      70      Šiuo klausimu Komisija nurodo, kad laikotarpis, kurio atžvilgiu ji negalėjo įrodyti IMI grupės dalyvavimo susitikimuose, kalbant
         apie išplėstinius Europos susitarimus, labai skiriasi nuo kalbant apie HME, Buntmetall grupę, Chalkor ir Mueller aptariamu laikotarpiu. Iš tikrųjų ginčijamame sprendime buvo konstatuota, kad minėtos keturios įmonės nedalyvavo šiuose susitikimuose
         daugiau nei trejus metus. Konkrečiai Mueller ir HME nedalyvavimo laikotarpis truko trejus metus ir keturis mėnesius, t. y. nuo 1994 m. birželio 16 d. iki 1997 m. spalio
         mėn., o Buntmetall grupės ir Chalkor atveju šis laikotarpis truko ketverius metus ir du mėnesius, t. y. nuo 1994 m. birželio 16 d. iki 1998 m. rugpjūčio 29 d.
         (ginčijamo sprendimo 282, 305, 306 ir 325 konstatuojamosios dalys). O ieškovių nedalyvavimas susitikimuose dėl išplėstinių
         Europos susitarimų buvo įrodytas tik nuo 1994 m. birželio 16 d. iki 1996 m. balandžio 11 d., t. y. tik vienus metus ir 10 mėnesių.

      71      Komisija atmeta ieškovių tvirtinimą, kad ji ginčijamame sprendime laikotarpį, kurio atžvilgiu negalėjo įrodyti dalyvių dalyvavimo
         slaptuose susitikimuose, pripažino reikšmingu. Iš tikrųjų Komisija nurodo, kad iš ginčijamo sprendimo 490 konstatuojamosios
         dalies matyti, jog ji šį elementą laikė ypač reikšmingu vertinant dalyvavimo pažeidime tęstinumą. Ginčijamame sprendime ji
         neprivalėjo nurodyti konkretaus termino ar „galutinės datos“, po kurios negalėjo būti patvirtintas dalyvavimo kartelyje tęstinumas.
         Esminis klausimas, į kurį reikia atsakyti, ar šis neteisėto elgesio tęstinumas gali būti įrodytas konkretaus dalyvio atžvilgiu,
         o ne kokios yra teorinės ribos.

      72      Grįsdama savo tvirtinimą, jog Chalkor, HME, Buntmetall grupės ir Mueller situacija nebuvo panaši į ieškovių situaciją, Komisija taip pat tvirtina, kad iš ginčijamo sprendimo (277, 282, 305, 306,
         325, 497, 589 ir 592 konstatuojamosios dalys) matyti, jog ieškovės 1994–1997 m. vaidino lemiamą vaidmenį darant pažeidimą
         ir atnaujinant kartelį. Ieškovių vaidmuo minėtu laikotarpiu neturi nieko bendra su „naujųjų“ kur kas mažesnių narių, kaip
         antai HME, Buntmetall grupė, Chalkor ir Mueller, vaidmeniu. Iš tikrųjų aplinkybė, kad šios keturios įmonės pradėjo dalyvauti kartelyje 1997 m. spalio mėn. ir 1998 m. rugpjūčio mėn.,
         rodo, jog jų dalyvavimo kartelyje nuo 1994 m. liepos mėn. iki 1997 m. liepos mėn. tęstinumo klausimas neturi kilti.

      73      Be to, ieškovių tvirtinimas, kad Komisija nusprendė, jog keturios įmonės nutraukė savo dalyvavimą darant nagrinėjamą pažeidimą,
         yra klaidingas, nes Komisija ginčijamame sprendime paprasčiausia nustatė, jog keturios įmonės prisijungė prie kartelio vėliau
         nei ieškovės.

      74      Trečia, Komisija nurodo, kad net jei ieškovės būtų buvusios panašioje situacijoje kaip ir HME, Buntmetall grupė, Chalkor ir Mueller, jos negalėtų remtis vienodo požiūrio principu, kad įrodytų, jog nedalyvavo tęstiniame pažeidime nuo 1989 m. rugsėjo 29 d.
         iki 2001 m. kovo 22 dienos. Iš tikrųjų, kadangi niekas negali remtis neteisėtu veiksmu, atliktu kito asmens naudai, kad palaikytų
         savo reikalavimus, nustatant, ar ieškovės dalyvavo darant tęstinį pažeidimą, nėra svarbu, ar išvados dėl kitų dalyvių padaryto
         pažeidimo tęstinumo yra klaidingos, ar ne.

      75      Komisija mano, kad iš teismų praktikos matyti, jog kaltinimų vienai ar kelioms įmonėms nepateikimas netrukdo kaltinti ir nubausti
         kitų įmonių, net jeigu jos visos dalyvavo darant tą patį pažeidimą.

      76      Be to, Komisija tvirtina, jog ieškovių ieškinio pagrindas yra lygiavertis prašymui, kad Bendrasis Teismas konstatuotų, jog
         HME, Buntmetall grupė, Chalkor ir Mueller taip pat dalyvavo darant tęstinį pažeidimą nuo 1994 m. liepos mėn. iki 1997 m. liepos mėnesio. Tačiau toks konstatavimas nepriklauso
         Bendrojo Teismo kompetencijai.

      77      Todėl kadangi ginčijamame sprendime tinkamai įrodyta, jog ieškovės dalyvavo darant tęstinį pažeidimą, jos negali remtis tariamai
         per daug palankiu ar neteisėtu požiūriu į kitas įmones, kad paneigtų šį tvirtinimą.

      78      Ketvirta, Komisija nurodo, kad savo ieškinyje ieškovės prašo Teismo panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį, „kiek jis
         susijęs su h–j punktuose nurodytomis įmonėmis“. Tai reiškia, jog ieškovės nepritaria ginčijamame sprendime padarytai išvadai,
         kad jos pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir nuo 1994 m. sausio 1 d. EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį dalyvaudamos nuo 1989 m.
         rugsėjo 29 d. iki 2001 m. kovo 22 d. susitarimuose ir suderintuose veiksmuose dėl kainų ir rinkų pasidalijimo varinių vandentiekio
         vamzdžių sektoriuje. Komisija mano, kad ieškinyje ieškovių prieštaravimas dėl ginčijamo sprendimo 1 straipsnio, kalbant apie
         laikotarpį nuo 1989 m. rugsėjo 29 d. iki 1994 m. liepos mėn. ir nuo 1996 m. liepos mėn. iki 2001 m. kovo mėn., yra niekuo
         nepagrįstas. Ji tvirtina, kad visas prašymas panaikinti 1 straipsnį turi būti atmestas.

       Bendrojo Teismo vertinimas
      79      Pirmiausia reikia pažymėti, kad nors ieškovės pateikė savo argumentus dėl tariamai pažeisto vienodo požiūrio principo ir akivaizdžios
         vertinimo klaidos, iš tikrųjų jos ginčija aplinkybę, kad ginčijamame sprendime pripažįstamas jų nenutrūkstamas dalyvavimas
         kartelyje nuo 1989 m. rugsėjo mėn. iki 2001 m. kovo mėnesio. Taip pat reikia konstatuoti, kad grįsdamos savo ieškinio pagrindą
         ieškovės nurodo tik su ginčijamu laikotarpiu susijusius argumentus.

      80      Todėl Teismas turi nagrinėti, ar Komisija ginčijamame sprendime tinkamai įrodė, kad ieškovės nepertraukiamai ginčijamu laikotarpiu
         dalyvavo kartelyje.

      81      Atsižvelgiant į tai reikia priminti, kad iš ginčijamo sprendimo išplaukia, jog ieškovės buvo pripažintos kaltos tik už dalyvavimą
         trečioje kartelio dalyje, t. y. išplėstiniuose Europos susitarimuose (ginčijamo sprendimo 458 ir 461 konstatuojamosios dalys).
         Iš minėto sprendimo taip pat matyti, kad „nuo 1994 m. gegužės mėn. iki 1997 m. liepos mėn. praktiškai nebuvo sudarytas ir
         (arba) vykdomas joks susitarimas dėl apimčių ar kainų“ ir kad, kalbant apie išplėstinius Europos susitarimus, nebuvo įrodyta,
         kad būtų buvę kokie nors slapti ryšiai 1995 m. (285 ir 485 konstatuojamosios dalys). Be to, abi šalys pripažįsta, kad nebuvo
         įrodyta, jog ieškovė būtų turėjusi slaptų ryšių, kalbant apie išplėstinius Europos susitarimus ginčijamu laikotarpiu.

      82      Vis dėlto Komisija nusprendė, kad nagrinėjamas pažeidimas net ieškovių atžvilgiu nuo 1989 m. rugsėjo mėn. iki 2001 m. kovo mėn.
         buvo nepertraukiamas (ginčijamo sprendimo 463 konstatuojamoji dalis). Darydama šią išvadą ji iš esmės rėmėsi toliau nurodytais
         veiksniais.

      83      Pirma, buvo akivaizdus kartelio metodų ir veiksmų tęstinumas per visą 1989 m. rugsėjo mėn.–2001 m. kovo mėn. laikotarpį (ginčijamo
         sprendimo 486 konstatuojamoji dalis). Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ši išvada nėra pakankama norint tinkamai įrodyti
         ieškovių dalyvavimo darant nagrinėjamą pažeidimą tęstinumą ginčijamu laikotarpiu. Iš tikrųjų tai, kad tas kartelis nebuvo
         laikinai nutrauktas, neleidžia atmesti galimybės, jog vienas ar daugiau jo dalyvių buvo laikinai tam tikram laikotarpiui nutraukę
         savo dalyvavimą jame.

      84      Antra, nors ieškovės ginčijamu laikotarpiu nedalyvavo jokiame susitikime ir nepalaikė jokių ryšių, kalbant apie išplėstinius
         Europos susitarimus, jų dalyvavimas kartelyje nenutrūko visam minėtam laikotarpiui, nes jos kėlė kainas Jungtinėje Karalystėje
         iki 1994 m. lapkričio mėn., aktyviai dalyvavo derybose dėl kartelio atnaujinimo 1996 m., vaidino aktyvų vaidmenį didinant
         kartelio narių skaičių 1997 m. ir 1998 m. ir vaidino lemiamą vaidmenį prisiimdamos vadovavimą Jungtinės Karalystės rinkoje
         (ginčijamo sprendimo 490 konstatuojamoji dalis).

      85      Nė vienas iš minėtų veiksnių, išskyrus kainų didinimo 1994 m. lapkričio mėn. konstatavimą (šiuo klausimu žr. šio sprendimo
         90–92 konstatuojamąją dalį), nėra reikšmingas vertinant nenutrūkstamą ieškovių dalyvavimą darant nagrinėjamą pažeidimą, nes
         jie susiję tik su jų elgesiu pasibaigus ginčijamam laikotarpiui, nenurodant faktinių aplinkybių minėtu laikotarpiu.

      86      Trečia, ieškovės neįrodė, kad jos ginčijamu laikotarpiu atvirai demonstravo savo ketinimą pasitraukti iš kartelio (ginčijamo
         sprendimo 479–481 ir 490 konstatuojamosios dalys). Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ši išvada gali tapti reikšminga tik
         po to, kai Komisija įvykdo jai priklausančią įrodinėjimo pareigą (šiuo klausimu žr. 2004 m. sausio 6 d. Teisingumo Teismo
         sprendimo BAI ir Komisija prieš Bayer, C‑2/01 P ir C‑3/01 P, Rink. p. I‑23, 62 ir 63 punktus), t. y. pateikia įrodymų, susijusių su laiko atžvilgiu pakankamai
         artimomis faktinėmis aplinkybėmis, leidžiančių pagrįstai manyti, kad pažeidimas nebuvo nurauktas tarp dviejų konkrečių datų
         (žr. 2003 m. gruodžio 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Adriatica di Navigazione prieš Komisiją, T‑61/99, Rink. p. II‑5349, 125 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      87      Ketvirta, iš ginčijamo sprendimo 490 konstatuojamosios dalies netiesiogiai išplaukia, kad ginčijamo slaptų ryšių nebuvimo
         laikotarpio, t. y. apie 22 mėn., Komisija nelaikė pakankamai ilgu, kad jį būtų galima vertinti kaip ieškovių laikiną pasitraukimą
         iš kartelio.

      88      Atsižvelgiant į tai reikia priminti, kad EB 81 straipsnio 1 dalis netaikoma, jei nėra mažiausiai dviejų šalių valios suderinimo,
         kurio išraiškos forma, jeigu ji tiksliai perteikia šalių valią, nėra svarbi (2000 m. spalio 26 d. Pirmosios instancijos teismo
         sprendimo Bayer prieš Komisiją, T‑41/96, Rink. p. II‑3383, 66–69 punktai). Todėl nesant įrodymų, tiesiogiai pagrindžiančių pažeidimo trukmę, Komisija turi
         pateikti, kaip tai nurodyta 86 šio sprendimo punkte, bent įrodymus dėl faktinių aplinkybių, pakankamai artimų laiko atžvilgiu,
         kurie leistų pagrįstai manyti, kad pažeidimas nebuvo nurauktas tarp dviejų konkrečių datų.

      89      Todėl jei du neteisėtus elgesius skiriantis laikotarpis yra reikšmingas kriterijus nustatant pažeidimo tęstinumą, klausimas,
         ar šis laikotarpis yra pakankamai ilgas, kad būtų konstatuotas laikinas pažeidimo nutraukimas, negali būti nagrinėjamas abstrakčiai.
         Atvirkščiai, reikia jį vertinti atsižvelgiant į nagrinėjamo kartelio veikimą.

      90      Nagrinėjamu atveju iš ginčijamo sprendimo matyti, kad trečios kartelio dalies įmonės narės nuo 1989 m. iki 1994 m. paprastai
         susisiekdavo keletą kartų per metus, konkrečiai kalbant, keisdavosi svarbia informacija apie pardavimą, rinkos dalis ir sutartas
         kainas (ginčijamo sprendimo 199–202 ir 236–284 konstatuojamosios dalys). Vis dėlto ginčijamu laikotarpiu vienintelis ieškovių
         slaptas ryšys su karteliu, kurį Komisija galėjo įrodyti, buvo kainų padidinimas Jungtinėje Karalystėje 1994 m. lapkritį.

      91      Šiuo klausimu reikia atmesti ieškovių argumentą, kad Komisija neįrodė, jog šis padidinimas susijęs su karteliu. Iš tikrųjų
         iš ginčijamo sprendimo 277 konstatuojamosios dalies matyti, kad 1994 m. pavasarį kainų padidinimas Jungtinėje Karalystėje
         buvo aptariamas viename susitikime, kuriame ieškovės dalyvavo, ir to jos neginčija. Kadangi po šio susitikimo ieškovės greitai
         padidino kainas Jungtinėje karalystėje, jos turi įrodyti, kad šis padidinimas nėra jų dalyvavimo kartelyje patvirtinimas.

      92      Reikia konstatuoti, kad jos to neįrodė. Iš tikrųjų prie jų ieškinio pridėtoje ataskaitoje tik nurodoma, kad šis padidinimas
         „iš esmės“ buvo nulemtas paralelinio vario kainos padidėjimo. Be to, iš minėtos ataskaitos matyti, kad atmetus vario kainos
         padidėjimą ieškovių produktų kainos Jungtinėje Karalystėje nuo 1994 m. balandžio mėn. iki lapkričio mėn. išaugo 5–6 %.

      93      Komisijos tvirtinimas, kad ieškovės nuo 1994 m. birželio mėn. iki 1996 m. balandžio mėn. tęsė dalyvavimą slaptuose susitikimuose
         dėl specialių nacionalinių rinkų, turi būti atmestas. Pirmiausia toks tvirtinimas neišplaukia iš ginčijamo sprendimo. Antra,
         elementai, kuriuos Komisija grįsdama savo tvirtinimą nurodo atsiliepime į ieškinį, nėra lemiami.

      94      Iš tikrųjų, kalbant apie Jungtinės Karalystės rinką, Teismas konstatuoja, kad Komisija pasinaudojo netiesioginio citavimo
         metodu, dėl to Komisijos pateiktas dokumentų aprašymas neatitiko cituojamo teksto esmės. Citata, kurią pateikė Komisija atsiliepime
         į ieškinį, buvo parinkta taip, kad tekstas apie dalyvavimo susitikimuose Jungtinėje Karalystėje sustabdymą nuo 1994 m. liepos mėn.
         iki 1996 m. birželio mėn. buvo ištrintas. Per posėdį Komisija, iš pradžių rėmusis citata, vėliau Teismui pateikus klausimą
         atsiprašė ir pripažino šios citatos netinkamumą.

      95      Dėl Nyderlandų rinkos reikia konstatuoti, kad dokumentas, kuriuo remiasi Komisija, tik patvirtina slaptus susitikimus, organizuotus
         maždaug kas trys mėnesiai nuo 1989 m. iki 2001 metų. Vis dėlto joks Komisijos pateiktas įrodymas nepatvirtina, kad ieškovės
         iš tikrųjų ginčijamu laikotarpiu dalyvavo slaptuose susitikimuose dėl Nyderlandų rinkos.

      96      Iš to, kad išdėstyta, matyti, kad ieškovių slaptų ryšių ar veiksmų nebuvimo laikotarpis tęsėsi truputį ilgiau nei 16 mėnesių,
         t. y. nuo 1994 m. gruodžio 1 d. iki 1996 m. balandžio 11 dienos. Kadangi šis laikotarpis yra daugiau nei vienais metais ilgesnis
         už intervalus, kuriais įmonės, trečios kartelio dalies narės, paprastai suderindavo savo atitinkamus siekius apriboti konkurenciją
         (žr. šio sprendimo 90 punktą), reikia konstatuoti, kad Komisija padarė teisės klaidą, ir panaikinti ginčijamą sprendimą tiek,
         kiek juo nustatoma ieškovių atsakomybė už dalyvavimą kartelyje nuo 1994 m. gruodžio 1 d. iki 1996 m. balandžio 11 dienos.

      97      Vis dėlto, atsižvelgiant į tai, kad ieškovės po truputėlį ilgesnio nei 16 mėnesių laikotarpio atnaujino savo dalyvavimą darant
         tą patį pažeidimą, kurį jos darė iki laikino nutraukimo, ir jos to neginčija, senatis Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio
         ir 1974 m. lapkričio 26 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2988/74 dėl teisinių procedūrų ir sankcijų, taikomų pagal Europos
         ekonominės bendrijos taisykles dėl transporto ir konkurencijos, taikymo terminų (OL L 319, 1974, p. 1; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 61) 1 straipsnio prasme netaikoma šioje byloje. Tačiau reikia pakeisti ieškovėms skirtą
         baudą, atsižvelgiant į jų dalyvavimo kartelyje pertrauką. Konkrečios šio pakeitimo pasekmės bus išdėstytos šio sprendimo 187–190 punktuose.

       Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su teisės į gynybą pažeidimu
       Šalių argumentai
      98      Ieškovės tvirtina, kad Komisija pažeidė jų teisę į gynybą, ginčijamame sprendime nurodydama, kad įrodymai, kurie, nors ir
         buvo nurodyti pranešime apie kaltinimus, nebuvo jame nurodyti grindžiant skirtingą požiūrį jų ir Chalkor, HME, Buntmetall grupės ir Mueller atžvilgiu dėl nagrinėjamo pažeidimo tęstinumo. Ieškovės mano, kad nė vienas iš ginčijamo sprendimo 490 konstatuojamojoje dalyje
         nurodytų įrodymų nebuvo paminėtas pranešime apie kaltinimus siekiant atskirti jų situaciją nuo Chalkor, Buntmetall grupės, HME ir Mueller situacijos.

      99      Ieškovės tvirtina, kad nors Komisija ir toliau rėmėsi įrodymais, kuriuos ji pranešimo apie kaltinimus parengimo etape laikė
         reikšmingais, ji ginčijamame sprendime negalėjo padaryti išvados, kad jų situacija skyrėsi nuo Chalkor, HME, Buntmetall grupės ir Mueller situacijos.

      100    Atsakydamos į Komisijos argumentą, pagal kurį ginčijamas sprendimas nepažeidžia jų teisės į gynybą, nes jame nėra naujų kaltinimų
         ir ji remiasi tik pranešime apie kaltinimus nurodytomis faktinėmis aplinkybėmis, ieškovės nurodo, kad faktinių aplinkybių,
         kuriomis Komisija nesirėmė anksčiau, kad pateisintų skirtingą požiūrį į jas, palyginti su požiūriu į kitas atitinkamas įmones,
         panaudojimas ginčijamame sprendime pažeidžia jų teisę į gynybą.

      101    Jos mano, kad ginčijamas sprendimas papildo ir keičia Komisijos argumentus, išdėstytus pranešime apie kaltinimus atsakant
         į ieškovių atsakyme į šį pranešimą nurodytus elementus. Komisija iš esmės pakeitė argumentus ir nurodė elementus, dėl kurių
         ieškovės neturėjo galimybės pateikti savo pastabų ar apsiginti. Toks elgesys visiškai neatitinka teismų praktikos.

      102    Komisija prašo atmesti šį ieškinio pagrindą.

       Bendrojo Teismo vertinimas
      103    Reikia išnagrinėti, ar Komisija pažeidė ieškovių teisę į gynybą, kalbant apie faktines aplinkybes, į kurias ji atsižvelgė
         ginčijamo sprendimo 490 konstatuojamojoje dalyje, nuspręsdama, kad dalyvavimas kartelyje nebuvo laikinai nutrauktas.

      104    Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad iš šio sprendimo 84 ir 85 punktų matyti, jog, išskyrus kainų padidinimą Jungtinėje Karalystėje
         1994 m. lapkričio mėn., nė vienas kitas ginčijamo sprendimo 490 konstatuojamojoje dalyje nurodytas elementas nebuvo pripažintas
         reikšmingu pripažįstant ieškovių tęstinį dalyvavimą kartelyje. Be to, iš šio sprendimo 96 punkto matyti, kad ginčijamas sprendimas
         turi būti panaikintas tiek, kiek jame nustatoma ieškovių atsakomybė už dalyvavimą kartelyje nuo 1994 m. gruodžio 1 d. iki
         1996 m. kovo 11 dienos.

      105    Todėl šis ieškinio pagrindas yra reikšmingas tik tiek, kiek jis susijęs su ieškovių teisės į gynybą pažeidimu konstatuojant
         kainų padidinimą Jungtinėje Karalystėje 1994 m. lapkričio mėnesį.

      106    Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad pranešimas apie kaltinimus turi leisti suinteresuotam asmeniui susipažinti su informacija
         apie veiksmus, kuriais Komisija juos kaltina. Šio reikalavimo laikomasi, kai sprendime suinteresuotiesiems asmenims nepriskiriami
         pranešime apie kaltinimus nenurodyti pažeidimai; jis turi būti grindžiamas tik pažeidimais, dėl kurių suinteresuotieji asmenys
         turėjo galimybę pateikti savo paaiškinimus (2003 m. kovo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo CMA CGM ir kt. prieš Komisiją, T‑213/00, Rink. p. II‑913, 109 punktas).

      107    Taigi Komisija savo galutiniame sprendime gali nurodyti tik tuos kaltinimus, dėl kurių atitinkamos įmonės turėjo galimybę
         išreikšti savo nuomonę (2002 m. spalio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, Rink. p. I‑8375, 86 punktas).

      108    Vis dėlto iš teismų praktikos matyti, kad galutinis sprendimas nebūtinai turi būti tiksli pranešimo apie kaltinimus kopija
         ir kad teisė į gynybą yra pažeidžiama dėl neatitikties tarp pranešimo apie kaltinimus ir galutinio sprendimo, tik jei sprendime
         pareikštas kaltinimas pranešime nebuvo nurodytas pakankamai aiškiai, kad jo adresatai galėtų gintis (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios
         instancijos teismo sprendimo Corus UK prieš Komisiją, T‑48/00, Rink. p. II‑2325, 100 punktas ir 2005 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo DaimlerChrysler prieš Komisiją, T‑325/01, Rink. p. II‑3319, 189 punktas).

      109    Iš tikrųjų teisė būti išklausytam apima visas faktines arba teisines aplinkybes, kuriomis grindžiamas sprendimas, bet ne galutinę
         poziciją, kurios ketina laikytis institucija (žr. 2006 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo BASF prieš Komisiją, T‑15/02, Rink. p. II‑497, 94 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      110    Nagrinėjamu atveju ieškovės netvirtina, kad ginčijamame sprendime Komisija nurodė naujus kaltinimus ar rėmėsi naujomis aplinkybėmis,
         kurios nėra nurodytos pranešime apie kaltinimus. Jos tik pabrėžia, kad Komisija, atsiliepdama į jų atsakymą dėl pranešimo
         apie kaltinimus, nurodė naujus argumentus, grindžiančius tvirtinimą dėl jų dalyvavimo kartelyje 1994–1996 metais.

      111    Ieškovės, pasitelkdamos savo argumentus, nurodo, kad Komisija prieš priimdama ginčijamą sprendimą turėjo jas išklausyti dėl
         vertinimo, kuriuo remdamasi ketino atmesti argumentus, esančius atsakyme į pranešimą apie kaltinimus. Tačiau toks reikalavimas
         nėra pagrįstas jokia teismų praktika ir jis negali būti nustatytas Komisijai.

      112    Atvirkščiai, iš teismų praktikos matyti, kad galutinis sprendimas nebūtinai turi būti tiksli pranešimo apie kaltinimus kopija
         (žr. šio sprendimo 108 punktą). Pranešime apie kaltinimus pateiktas teisinis aplinkybių kvalifikavimas gali būti tik negalutinis
         ir po jo priimtas Komisijos sprendimas negali būti panaikintas vien dėl to, kad iš tų aplinkybių padarytos galutinės išvados
         nevisiškai atitinka tarpinį įvertinimą (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mannesmannröhren-Werke prieš Komisiją T‑44/00, Rink. p. II‑2223, 100 punktas).

      113    Jei Komisija iš tikrųjų privalo išklausyti įmones, kurioms skirtas pranešimas apie kaltinimus, ir, jei reikia, atsižvelgti
         į jų pateiktą nuomonę dėl to pranešimo bei pakoreguoti savo vertinimą, kad užtikrintų jų teisę į gynybą (minėto Sprendimo
         Mannesmannröhren-Werke prieš Komisiją 100 punktas), reikia konstatuoti, kad šiuo atveju ji būtent taip ir pasielgė.

      114    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, šis pagrindas yra nepagrįstas.

      2.     Dėl prašymo sumažinti baudą
      115    Grįsdamos šį prašymą ieškovės nurodo du pagrindus, susijusius  atitinkamai su vienodo požiūrio principo pažeidimu ir su proporcingumo
         principo pažeidimu.

      116    Prieš pradedant nagrinėti ieškovių nurodytus pagrindus reikia priminti, kad iš ginčijamo sprendimo 601 ir 842 konstatuojamųjų
         dalių matyti, jog Komisija už pažeidimą skyrė baudas remdamasi Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir Reglamento Nr. 1/2003
         23 straipsnio 2 dalimi. Be to, Komisija baudų dydžius nustatė taikydama gairėse įtvirtintą metodą ir 1996 m. pranešimą dėl
         bendradarbiavimo (žr. šio sprendimo 33 punktą).

      117    Nors gairės negali būti laikomos teisės norma, jos nustato elgesio taisyklę, rodančią sektiną praktiką, nuo kurios Komisija
         konkrečiu atveju negali nukrypti nenurodžiusi priežasčių, kurios atitinka vienodo požiūrio principą (žr. 2006 m. gegužės 18 d.
         Teisingumo Teismo sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją, C‑397/03 P, Rink. p. I‑4429, 91 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

      118    Taigi kontroliuodamas ginčijamu sprendimu skirtų baudų teisėtumą Bendrasis Teismas turi patikrinti, ar Komisija savo diskreciją
         įgyvendino laikydamasi gairėse nustatyto metodo, ir tuo atveju, jeigu jis konstatuotų, kad ji nuo jo nukrypo, įvertinti, ar
         toks nukrypimas pateisinamas ir tinkamai motyvuotas. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad Teisingumo Teismas yra patvirtinęs paties
         gairių principo ir jose įtvirtinto metodo galiojimą (2005 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 252–255, 266–267, 312 ir 313 punktai).

      119    Tai, kad priėmusi gaires Komisija apribojo savo vertinimo laisvę, nėra nesuderinama su esminiais jos diskreciniais įgaliojimais.
         Gairėse yra įvairių lankstumo elementų, leidžiančių Komisijai įgyvendinti savo diskrecinius įgaliojimus laikantis Reglamento
         Nr. 17 ir Reglamento Nr. 1/2003 nuostatų, kaip jas išaiškino Teisingumo Teismas (minėto Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 267 punktas).

      120    Taigi tokiais klausimais, kur Komisija išsaugo diskreciją, tokių vertinimų teisėtumo kontrolė apsiriboja tik patikrinimu,
         ar nėra akivaizdžios vertinimo klaidos (šiuo klausimu žr. 2005 m. liepos 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Scandinavian Airlines System prieš Komisiją, T‑241/01, Rink. p. II‑2917, 64 ir 79 punktus).

      121    Komisijos diskrecija ir šiuo atžvilgiu jos nustatytos ribos iš esmės neužkerta kelio Bendrijos teismams neribotai naudotis
         jiems priklausančia kompetencija (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ir T‑78/00, Rink. p. II‑2501, 538 punktas), kuri jiems suteikia teisę panaikinti, sumažinti ar
         padidinti Komisijos skirtą baudą (šiuo klausimu žr. 2007 m. vasario 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją, C‑3/06 P, Rink. p. I‑1331, 60–62 punktus ir 2003 m. spalio 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo General Motors Nederland ir Opel Nederland prieš Komisiją, T‑368/00, Rink. p. II‑4491, 181 punktą).

       Dėl pagrindo, susijusio su vienodo požiūrio principo pažeidimu
      122    Grįsdamos šį pagrindą ieškovės nurodo du kaltinimus, susijusius atitinkamai su tuo, kaip buvo atliktas Komisijos tyrimas,
         ir su tariamai diskriminuojančiu jo pobūdžiu, palyginti su SANCO susitarimų ir WICU bei „Cuprotherm“ susitarimų dalyviais.

       Dėl diskriminuojančio Komisijos tyrimo atlikimo būdo
      –       Šalių argumentai
      123    Ieškovės tvirtina, kad tai, kaip Komisija atliko tyrimą, Outokumpu ir KME grupėms, Wieland, Boliden grupei, HME ir Chalkor leido geriau įvertinti jo apimtį ir suteikė galimybę pirmoms pateikti pasiūlymus bendradarbiauti pagal 1996 m. pranešimą dėl
         bendradarbiavimo. Todėl visoms šioms įmonėms, išskyrus Boliden grupę, buvo taikomas didesnis baudos sumažinimas nei ieškovėms, kurios nurodo, kad joms paskutinėms buvo atsiųstas prašymas
         pateikti informaciją ir todėl jos paskutinės paprašė taikyti jų atžvilgiu 1996 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo.

      124    Todėl ieškovių baudos buvo sumažintos tik 10 %, nes jos pradėjo bendradarbiauti jau nustačius nagrinėjamą pažeidimą. Taigi
         Komisija, nesulyginusi visų kartelyje dalyvavusių įmonių galimybių, pažeidė vienodo požiūrio principą.

      125    Kalbėdamos apie tai ieškovės primena, kad Komisija pirmiausia 2001 m. balandžio mėn. atliko papildomus patikrinimus Outokumpu ir KME grupių patalpose apie tai viešai nepranešusi, antra, 2002 m. liepos mėn. ji išsiuntė KME grupei ir Wieland, kurios dalyvavo tiek pramoninių vamzdžių kartelyje, tiek varinių vandentiekio vamzdžių kartelyje, prašymus raštu pateikti
         informaciją byloje COMP/E‑1/38.240 (Pramoniniai vamzdžiai) ir, trečia, byloje COMP/E‑1/38.069 (Variniai vandentiekio vamzdžiai)
         Boliden grupei, HME ir Chalkor prašymus pateikti informaciją išsiuntė 2003 m. kovo 3 d., o IMI grupei – 2003 m. kovo 20 dieną.

      126    Komisija prašo atmesti šį ieškinio pagrindą.

      –       Bendrojo Teismo vertinimas
      127    Grįsdamos šį kaltinimą ieškovės laikosi prielaidos, kad 1996 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo įpareigoja Komisiją visada
         informuoti įmones, kurių atžvilgiu vyksta pažeidimo nustatymo procedūra, apie tyrimo eigą, kad šios galėtų įvertinti, ar yra
         palanku bendradarbiauti su Komisija ir kiek.

      128    Tačiau iš minėto pranešimo teksto ir struktūros matyti, jog, pirma, įmonė, norinti kad jos atžvilgiu būtų taikomas šis pranešimas,
         turi susisiekti su Komisija, ir, antra, vėlyvo ar minimalaus bendradarbiavimo strategija gali lemti nedidelį baudos sumažinimą
         ar net sumažinimo netaikymą (1996 m. pranešimo B ir D skyriai ir E skyriaus 1 punktas).

      129    Nors 1996 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo sukelia teisėtų lūkesčių, kuriais gali remtis įmonės, ketinančios pranešti Komisijai
         apie kartelį (žr. minėto Sprendimo BASF prieš Komisiją 487 ir 488 punktus bei juose nurodytą teismo praktiką), šie lūkesčiai gali būti susiję tik su tuo, kaip Komisija atsižvelgs
         į jų elgesį joms išreiškus norą bendradarbiauti. Nei iš 1996 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo teksto, nei iš jame nustatyto
         mechanizmo logikos negalima daryti išvados, kad Komisija vykstant administracinei procedūrai privalo informuoti įmones, nepareiškusias
         noro bendradarbiauti, apie priemones, kurių ėmėsi per savo tyrimą, arba apie šio tyrimo eigą.

      130    Visi kartelio dalyviai turi teisę bet kuriuo momentu vykstant administracinei procedūrai prašyti jų atžvilgiu taikyti 1996 m.
         pranešimą dėl bendradarbiavimo, nepaisant tyrimo metu Komisijos nustatytų priemonių. Todėl kiekvienas kartelio dalyvis turi
         pats nuspręsti, ar jis nori remtis 1996 m. pranešimu dėl bendradarbiavimo ir kada.

      131    Nagrinėjamu atveju ieškovės galėjo išreikšti savo valią bendradarbiauti su Komisija  bet kuriuo metu po 1996 m. pranešimo
         dėl bendradarbiavimo paskelbimo, konkrečiai kalbant, po 2001 m. kovo 22 d. jų patalpose atlikto patikrinimo.

      132    Todėl negalima kaltinti Komisijos atlikus papildomus patikrinimus kitose įmonėse ar byloje COMP/E‑1/38.240 (Pramoniniai vamzdžiai)
         išsiuntus prašymus pateikti informaciją ir apie tai neinformavus ieškovių.

      133    Dėl argumento, susijusio su prašymų pateikti informaciją išsiuntimu byloje COMP/E‑1/38.069 (Variniai vandentiekio vamzdžiai),
         reikia priminti, kad nors įmonių bendradarbiavimo apimties vertinimas negali priklausyti nuo visiškai atsitiktinių veiksnių,
         kaip antai Komisijos vykdomos jų apklausos eiliškumas (2001 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Acerinox prieš Komisiją, T‑48/98, Rink. p. II‑3859, 140 punktas), atskirų įmonių bendradarbiavimo apimtis gali būti laikoma panašia, tik jei toje
         pačioje administracinės procedūros stadijoje ir tokiomis pačiomis aplinkybėmis įmonės Komisijai pateikia panašią informaciją
         (šiuo klausimu žr. 2001 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Krupp Thyssen Stainless ir Acciai speciali Terni prieš Komisiją, T‑45/98 ir T‑47/98, Rink. p. II‑3757, 245 punktą).

      134    Akivaizdu, kad nagrinėjamu atveju Komisija byloje COMP/E‑1/38.069 (Variniai vandentiekio vamzdžiai) prašymus pateikti informaciją
         Boliden grupei, HME ir Chalkor išsiuntė 2003 m. kovo 3 d, o ieškovėms – tų pačių metų kovo 20 dieną. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad iš šių keturių įmonių
         tik Chalkor su Komisija pradėjo bendradarbiauti dar prieš šiai išsiunčiant pranešimą apie kaltinimus. Iš tikrųjų, nors Chalkor pradėjo bendradarbiauti su Komisija 2003 m. balandžio mėn., ieškovės savo pasiūlymą bendradarbiauti pateikė tik gerokai vėlesniame
         procedūros etape, t. y. 2003 m. lapkričio mėn., gavusios 2003 m. rugpjūčio 29 d. pranešimą apie kaltinimus. Kadangi ieškovės
         neįrodė, kad jų vėlyvas bendradarbiavimas yra susijęs su tuo, kad jos prašymus pateikti informaciją gavo 17 d. vėliau nei
         Boliden grupė, HME ir Chalkor, reikia atmesti jų argumentą, susijusį su vėlyvu minėtų prašymų pateikti informaciją išsiuntimu.

      135    Atsižvelgiant į tai, kad išdėstyta, kaltinimą, susijusį su tariamai diskriminuojančiu Komisijos tyrimo vykdymu, reikia atmesti.

       Dėl tariamos ieškovių diskriminacijos, palyginti su SANCO susitarimų bei WICU ir „Cuprotherm“ susitarimų dalyviais
      –       Šalių argumentai
      136    Ieškovės iš esmės tvirtina, kad Komisija, nustatydama baudų dydžius, turėjo jas, dalyvavusias tik vienoje kartelio dalyje,
         atskirti nuo įmonių, dalyvavusių dviejose ar trijose kartelio dalyse.

      137    Šiuo klausimu ieškovės ginčija Komisijos išvadą, esančią ginčijamo sprendimo 689 konstatuojamojoje dalyje, pagal kurią nebuvo
         įmanoma įrodyti, kad SANCO susitarimų dalyvių veiksmai nuo 1988 m. iki 1995 m. buvo labiau suderinti nei išplėstinių Europos
         susitarimų dalyvių veiksmai. Ieškovės mano, kad, priešingai nei ginčijamame sprendime nusprendė Komisija, pagal SANCO susitarimus
         vyko kur kas artimesnis ir labiau antikonkurencinis bendradarbiavimas nei pagal išplėstinius Europos susitarimus.

      138    Dėl Komisijos atsiliepime į ieškinį pasiūlyto sprendimo, t. y. padidinti „SANCO gamintojams“ skirtinas baudas, kad būtų įvertintas
         galimas nevienodas požiūris, ieškovės tvirtina, kad tai yra netiesioginis, tačiau aiškus atitinkamoms įmonėms skirtų baudų
         skirtumo pateisinimo nebuvimo pripažinimas.

      139    Dėl WICU ir „Cuprotherm“ susitarimų ieškovės pabrėžia, kad tai, jog norėdama nustatyti rinkos dalis Komisija, suskirsčiusi
         įmones, sudėjo neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių apyvartą su izoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių apyvarta, negali
         būti vertinama kaip griežtesnė nuobauda „WICU ir „Cuprotherm“ gamintojams“. Ieškovės mano, kad jas sudėti buvo būtina, nes
         Komisija ginčijamo sprendimo 459 konstatuojamojoje dalyje nustatė, jog su neizoliuotais variniais vandentiekio vamzdžiai susiję
         susitarimai neišvengiamai turėjo poveikį izoliuotiems variniams vandentiekio vamzdžiams.

      140    Be to, ieškovės mano, kad KME grupei suteiktas imunitetas dėl jos dalyvavimo WICU ir „Cuprotherm“ susitarimuose (ginčijamo
         sprendimo 760 ir 761 konstatuojamosios dalys) galėtų būti pateisinamas, tik jei „WICU ir „Cuprotherm“ gamintojai“ nuo pat
         pradžių būtų buvę priskirti kitai kategorijai nustatant pradines baudas.

      141    Galiausiai ieškovės tvirtina, kad Komisija nepateikia savo sprendimo motyvų nustatant baudas nedaryti skirtumo tarp įmonių,
         kurios, kaip ir jos, dalyvavo tik išplėstiniuose Europos susitarimuose, ir KME grupės bei Wieland, kurios dalyvavo ne tik išplėstiniuose Europos susitarimuose, bet ir WICU bei „Cuprotherm“ susitarimuose. Toks motyvų nenurodymas
         yra EB 253 straipsnio pažeidimas.

      142    Komisija prašo atmesti šį ieškinio pagrindą. Savo gynybai ji, darydama nuorodą į ginčijamo sprendimo 459, 461 ir 462 konstatuojamąsias
         dalis, tvirtina konstatavusi, kad įmonės, dalyvavusios dviejose (Boliden grupė) ar trijose (KME grupė ir Wieland) kartelio dalyse, padarė įvairialypį pažeidimą, pasireiškusį atskirais, tačiau susijusiais veiksmais. Vis dėlto Komisja pabrėžia,
         kad įmonės, dalyvavusios tik trečioje kartelio dalyje, t. y. IMI ir Outokumpu grupės, Mueller, Buntmetall grupė, HME ir Chalkor, nebuvo laikomos dalyvavusiomis SANCO susitarimuose ir WICU bei „Cuprotherm“ susitarimuose.

      143    Todėl Komisija mano, kad pripažindama ieškoves atsakingas už šių padarytą pažeidimą ji nepažeidė bausmių ir nuobaudų individualumo
         principo.

      144    Dėl SANCO susitarimų Komisija teigia, kad „SANCO gamintojų“ padaryto pažeidimo sunkumas yra panašus į ieškovių padaryto pažeidimo
         sunkumą. Darydama nuorodą į ginčijamo sprendimo 130, 131, 137, 138, 199–213, 236, 265, 277 ir 310 konstatuojamąsias dalis
         Komisija tvirtina, kad išplėstiniai Europos susitarimai apėmė klientų pasidalijimą, reguliarios ir pastovios priežiūros sistemą
         ir susitarimus dėl kainų.

      145    Dėl SANCO susitarimų ir išplėstinių Europos susitarimų veikimo vienu metu Komisija primena, kad „SANCO gamintojai“ buvo laikomi
         atskira grupe išplėstinių Europos susitarimų viduje ir kad jie tardavosi prieš išplėstinės grupės susitikimus. Iš tikrųjų
         išplėstinių Europos susitarimų nariai pasinaudojo „SANCO gamintojų“ vykdomu konkurencijos ribojimu, įtraukdami tai į savo
         neteisėtus susitarimus. Vis dėlto koordinavimas tarp „SANCO gamintojų“ ir koordinavimas išplėstinių Europos susitarimų viduje
         iš esmės apėmė tuos pačius klausimus.

      146    Komisija tvirtina, kad net jei Bendrasis Teismas pagrįstais pripažintų ieškovių argumentus, jog SANCO susitarimai buvo labiau
         antikonkurenciniai nei išplėstiniai Europos susitarimai, nebūtų jokios priežasties sumažinti joms skirtas baudas. Komisija
         mano, kad ieškovėms skirtų baudų dydis tiksliai atspindi jų akivaizdžiai padaryto pažeidimo sunkumą. Pabrėždama tai, kad ieškovės
         vaidino svarbų vaidmenį kartelyje, ji daro nuorodą į ginčijamo sprendimo 490 konstatuojamąją dalį.

      147    Todėl Komisija mano, kad tinkamas būdas ištaisyti šioje byloje nurodytus trūkumus būtų SANCO gamintojams, t. y. KME grupei,
         Wieland ir Boliden grupei, skirtų baudų padidinimas, o ne ieškovėms skirtų baudų sumažinimas.

      148    Dėl WICU ir „Cuprotherm“ susitarimų Komisija tvirtina, kad ji iš tikrųjų skirtingai vertino ieškoves ir KME grupę bei Wieland.

      149    Šiuo klausimu Komisija tvirtina, kad jei ginčijamame sprendime būtų buvę konstatuoti atskiri pažeidimai, susiję su neizoliuotais
         variniais vandentiekio vamzdžiais ir izoliuotais variniais vandentiekio vamzdžiais, įmonių skirstymas į kategorijas siekiant
         skirtingai vertinti pažeidimą, susijusį su neizoliuotais variniais vandentiekio vamzdžiais, būtų pagrįstas tik šio produkto
         pardavimu. Tokiu atveju ieškovių rinkos dalis būtų buvusi didesnė, todėl ir joms skirtinos baudos būtų didesnės. Iš tikrųjų
         šiuo atveju reikšminga ieškovių apyvarta, t. y. neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių apyvarta, būtų identiška Komisijos
         panaudotai ginčijamame sprendime, tačiau bendros rinkos, t. y. neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių pardavimo dydis būtų
         mažesnis už tą, kuriuo Komisija rėmėsi ginčijamame sprendime, t. y. visu izoliuotų ir neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių
         pardavimu.

      150    Komisija taip pat atmeta ieškovių tvirtinimą, kad neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių ir izoliuotų varinių vandentiekio
         vamzdžių apyvartų sudėjimas būtų būtinas net ir WICU bei „Cuprotherm“ susitarimų nebuvimo atveju. Komisija mano, kad šis tvirtinimas
         „iš esmės nelogiškas“. Iš tikrųjų tai reikštų, kad nesant neteisėtų susitarimų dėl izoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių
         įmonėms, gaminančioms tiek izoliuotus, tiek neizoliuotus varinius vandentiekio vamzdžius, būtų skirtos didesnės baudos nei
         toms, kurios gamina tik neizoliuotus varinius vandentiekio vamzdžius. Tokios pačios santykinės svarbos kartelyje įmonėms būtų
         skiriamos baudos, kurios skirtųsi atsižvelgiant į tai, ar jos gamina vamzdžius, kurių neapima kartelis.

      151    Komisija tvirtina, kad jei Teismas pagrįstu pripažintų ieškovių argumentą, ji jam siūlytų įgyvendinant savo neribotą kompetenciją
         padidinti ieškovėms skirtas baudas, kad būtų įvertintos jų didesnės turimos rinkos dalys ir padidėjusi santykinė svarba kartelyje
         dėl neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių.

      –       Bendrojo Teismo vertinimas
      152    Pirmiausia dėl tvirtinimo, kad nebuvo laikytasi pareigos motyvuoti, reikia pažymėti, jog iš teismų praktikos matyti, kad nustatant
         baudas už konkurencijos teisės pažeidimą minėta pareiga įvykdoma, kai Komisija savo sprendime nurodo vertinimo elementus,
         kurie jai leido nustatyti pažeidimo sunkumą ir trukmę (žr. minėto Sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, 463 punktą bei jame nurodytą teismo praktiką).

      153    Šioje byloje ieškovės netvirtina, kad ginčijamame sprendime nenurodyti elementai, kuriais remdamasi Komisija įvertino jų padaryto
         pažeidimo sunkumą ir trukmę. Todėl jų paprasčiausias kaltinimas, kad Komisija nepaaiškino, kodėl jos nebuvo vertinamos kitaip
         nei „WICU ir „Cuprotherm“ gamintojai, turi būti atmestas. Iš tikrųjų, atsižvelgiant į šio sprendimo 152 punkte nurodytą teismo
         praktiką, EB 253 straipsnis negali būti aiškinamas kaip nustatantis Komisijai pareigą savo sprendimuose paaiškinti priežastis,
         dėl kurių apskaičiuodama baudos sumą ji netaikė alternatyvaus metodo, palyginti su faktiškai taikytuoju ginčijamame sprendime
         (šiuo klausimu pagal analogiją žr.1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Fiskeby Board prieš Komisiją, T‑319/94, Rink. p. II‑1331, 127 punktą).

      154    Antra, dėl šio kaltinimo pagrįstumo pirmiausia reikia priminti teismų praktikoje susiformavusius principus dėl individualios
         atsakomybės, kylančios padarius EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimą, t. y. sudarius kartelį.

      155    Kalbant apie atsakomybę už patį pažeidimą, pažymėtina, kad iš teismų praktikos matyti, jog tai, kad įmonė tiesiogiai nedalyvavo
         visuose bendro kartelio sudėties elementuose, negali panaikinti jos atsakomybės už EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimą, jei
         yra įrodyta, kad ji neišvengiamai turėjo žinoti, kad jos slaptas elgesys buvo bendro plano dalis ir kad šis bendras planas
         apėmė visus kartelį sudarančius elementus (šiuo klausimu žr. 1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Rink. p. I‑4125, 87 punktą; 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Buchmann prieš Komisiją, T‑295/94, Rink. p. II‑813, 121 punktą ir 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo AC‑Treuhand prieš Komisiją, T‑99/04, Rink. p. II‑1501, 130 ir 131 punktus).

      156    Nustačiusi kartelio egzistavimą ir jo dalyvius Komisija, norėdama skirti baudas, turi išnagrinėti kiekvieno jų dalyvavimo
         sunkumą. Tai matyti tiek iš teismų praktikos (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni 90 ir 150 punktus; minėto Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 145 punktą; minėto Sprendimo AC‑Treuhand prieš Komisiją 133 punktą), tiek iš gairių, kuriose numatytas skirtingas vertinimas, lemiantis specialų baudų dydžių apskaičiavimą, ir atsižvelgimas
         į reikšmingas sunkinančias bei lengvinančias aplinkybes, leidžiančias keisti baudos dydį, nelygu ar aktyvų, ar pasyvų vaidmenį
         įmonės vaidino darydamos pažeidimą.

      157    Vis dėlto įmonei niekada negali būti skirta bauda, kurios dydis apskaičiuojamas remiantis jos dalyvavimu slaptuose veiksmuose,
         už kuriuos ji negali būti patraukta atsakomybėn (2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Sigma Tecnologie prieš Komisiją, T‑28/99, Rink. p. II‑1845, 79–82 punktai).

      158    Atsižvelgiant į minėtus principus reikia išnagrinėti ieškovių kaltinimą, kad Komisija neatsižvelgė į jų ribotą dalyvavimą
         kartelyje.

      159    Neginčijama, kad ieškovės dalyvavo tik išplėstiniuose Europos susitarimuose ir kad jos atsakingos tik už dalyvavimą šioje
         kartelio dalyje (ginčijamo sprendimo 461 konstatuojamoji dalis). Vis dėlto Komisija nenagrinėjo klausimo, ar vienoje kartelio
         dalyje dalyvavęs ūkio subjektas Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalies prasme padaro ne tokį sunkų pažeidimą nei ūkio
         subjektas, kuris dalyvauja visose to paties kartelio dalyse. Šis klausimas ypač svarbus nagrinėjamu atveju, nes ieškovės nebuvo
         patrauktos atsakomybėn už dvi kitas kartelio dalis, t. y. už SANCO susitarimus ir WICU bei „Cuprotherm“ susitarimus.

      160    Iš tikrųjų Komisija ginčijamo sprendimo 689 konstatuojamojoje dalyje nusprendė, kad nereikėjo taikyti skirtingo požiūrio tik
         išplėstiniuose Europos susitarimuose dalyvavusiems ūkio subjektams ir subjektams, dalyvavusiems taip pat ir SANCO susitarimuose,
         nes bendradarbiavimas SANCO susitarimų viduje nebuvo glaudesnis nei bendradarbiavimas išplėstiniuose Europos susitarimuose.

      161    Reikia konstatuoti, kad Komisijos argumentai yra klaidingi, nes atskirų kartelio dalių intensyvumo palyginimas galėjo būti
         reikšmingas, jei ieškovės būtų dalyvavusios keliose kartelio dalyse, tačiau nagrinėjamu atveju taip nebuvo.

      162    Iš tikrųjų įmonė, kurios atsakomybė dėl kelių kartelio dalių yra nustatyta, daro didesnį poveikį šio kartelio veiksmingumui
         ir pažeidimo sunkumui nei ūkio subjektas, kuris dalyvauja tik vienoje to paties kartelio dalyje. Taigi pirmoji įmonė padaro
         sunkesnį pažeidimą nei antroji.

      163    Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, remiantis nuobaudų individualizavimo ir atsakomybės personalizavimo principu, Komisija,
         vertindama kiekvieno ūkio subjekto dalyvavimo kartelyje sunkumą, privalo atsižvelgti į tai, kad tam tikrais atvejais kai kurie
         ūkio subjektai nėra atsakingi minėto Sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni (87 punktas) prasme už visas šio kartelio dalis.

      164    Taikant gaires vertinama turi būti specialių pradinių baudų dydžių nustatymo etape, nes atsižvelgimas į lengvinančias aplinkybes
         leidžia koreguoti tik pagrindinę baudą, atsižvelgiant į ūkio subjekto kartelio vykdymo būdus. Tačiau ūkio subjektas, kuris
         nėra atsakingas už tam tikras kartelio dalis, negali vaidinti kokio nors vaidmens vykdant tas dalis. Konkurencijos teisės
         normų pažeidimas dėl jo padaryto pažeidimo apimties ribotumo yra mažiau sunkus nei pažeidimas, priskirtinas ūkio subjektui,
         dalyvavusiam visose kartelio dalyse.

      165    Komisijos argumentas, pagal kurį visi išplėstinių Europos susitarimų dalyviai naudojosi konkurencijos apribojimu, atsiradusiu
         dėl „SANCO gamintojų“ veiksmų, negali būti pripažintas tinkamu, nes ši institucija nepripažino ieškovių atsakingų už kartelio
         dalį, susijusią su SANCO susitarimais. Šiuo klausimu taip pat reikia pažymėti, kad kartelio dėl kainų antikonkurencinis poveikis
         gali būti naudingas ne tik minėto kartelio dalyviams, bet ir visiems atitinkamoje rinkoje veikiantiems tiekėjams.

      166    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad apskaičiuojant baudas Komisija, neatsižvelgusi į tai, kad, priešingai
         nei KME grupė, Wieland ir Boliden grupė, ieškovės dalyvavo tik vienoje kartelio dalyje, ir dėl to skirtingas situacijas vertindama vienodai, nors toks vertinimas
         nėra objektyviai pagrįstas, pažeidė vienodo požiūrio principą.

      167    Kalbėdama apie tokios išvados pasekmes, Komisija SANCO susitarimų atveju Bendrajam Teismui siūlo padidinti „SANCO gamintojams“
         skirtas baudas, o ne mažinti ieškovių baudas. Teismas, įgyvendindamas savo neribotą kompetenciją, vis dėlto mano, kad Komisijos
         nustatyta pradinė bauda, atsižvelgiant į pažeidimo dalyvaujant visose kartelio šakose sunkumą, yra tinkama ir kad reikia sumažinti
         ieškovėms nustatytą pradinę baudą, kad būtų įvertinta aplinkybė, jog Komisija jas kaltina dėl dalyvavimo tik trečioje kartelio
         dalyje.

      168    Komisijos tvirtinimas, kad ieškovės vaidino reikšmingą vaidmenį kartelyje, nepaneigia šios išvados. Iš tikrųjų pirmiausia
         reikia konstatuoti, kad Komisija ginčijamame sprendime nenurodė, kad IMI grupės vaidmuo išplėstiniuose Europos susitarimuose
         yra sunkinanti aplinkybė gairių prasme. Antra, Komisija vykstant šiam procesui nenurodė priežasčių, dėl kurių jos vertinimas
         šiuo klausimu būtų klaidingas. Todėl nustatant baudos dydį Teismas savu vertinimu neturi pakeisti Komisijos vertinimo dėl
         ieškovių vaidmens vykdant išplėstinius Europos susitarimus.

      169    Be to, jei galima teigti, kad ieškovių nedalyvavimas SANCO susitarimuose pakankamai atsispindėjo specialioje pradinėje baudoje,
         nes ieškovių, kurios nepardavinėjo „SANCO vamzdžių“, rinkos dalis buvo apskaičiuota atsižvelgiant į visų neizoliuotų varinių
         vandentiekio vamzdžių gamintojų apyvartą, įskaitant ir „SANCO vamzdžių“ pardavimą, reikia daryti toliau nurodytas išvadas.

      170    SANCO susitarimai ir išplėstiniai Europos susitarimai buvo susiję su ta pačia atitinkama rinka, t. y. su neizoliuotų varinių
         vandentiekio vamzdžių rinka. Todėl net nesant SANCO susitarimų Komisija būtų turėjusi atsižvelgti į SANCO vamzdžių apyvartą,
         kad apskaičiuotų ieškovių turimą atitinkamos rinkos dalį.

      171    Tačiau WICU ir „Cuprotherm“ susitarimų atveju situacija yra kitokia. Šie susitarimai buvo susiję su produktais, kurių negalima
         pakeisti neizoliuotais variniais vandentiekio vamzdžiais. Iš ginčijamo sprendimo 459 konstatuojamosios dalies matyti, kad
         neizoliuoti variniai vandentiekio vamzdžiai ir izoliuoti variniai vandentiekio vamzdžiai sudaro atskiras atitinkamas rinkas.

      172    Todėl ieškovių, kurios veikė neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių rinkoje, rinkos dalį apskaičiuojant remiantis tiek
         izoliuotų, tiek neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių apyvartomis, joms iš tikrųjų buvo priskirta mažesnė rinkos dalis,
         todėl joms nustatyta speciali pradinė bauda buvo mažesnė nei būtų buvusi nustatyta, jeigu jų rinkos dalis būtų apskaičiuojama
         remiantis tik apyvarta rinkoje, kurioje jos iš tikrųjų dalyvavo.

      173    Ieškovių tvirtinimas, kad neizoliuotų varinių vandentiekio vamzdžių apyvartos sudėjimas su izoliuotų varinių vandentiekio
         vamzdžių apyvarta būtų buvęs būtinas, net jei WICU ir „Cuprotherm“ susitarimai nebūtų egzistavę, yra akivaizdžiai nepagrįstas.
         Nei iš teismų praktikos, nei iš gairių negalima daryti išvados, kad Komisija, skirtingo vertinimo tikslu nustatydama kartelio
         narių rinkos dalis, privalo atsižvelgti į kitų nei tie, dėl kurių padarytas nagrinėjamas pažeidimas, produktų apyvartas.

      174    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia tik pakeisti ieškovėms skirtą baudą, kad būtų įvertintas jų nedalyvavimas SANCO
         susitarimuose. Šio pakeitimo konkrečios pasekmes bus nurodytos šio sprendimo 187–190 punktuose.

       Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su proporcingumo principo pažeidimu
       Šalių argumentai
      175    Ieškovės nurodo, kad tarp joms skirtos baudos dydžio ir jų veiklos varinių vandentiekio vamzdžių srityje ekonominės vertės
         egzistuoja disproporcija. Ši disproporcija atsirado dėl to, kad rinkos dydis ir ieškovių apyvarta, kuriomis Komisija rėmėsi
         nustatydama baudas, buvo dirbtinai padidinta ir suteikė klaidingą realios rinkos vertės ir apyvartos vaizdą.

      176    Šiuo klausimu ieškovės nurodo, kad jos, kaip vamzdžių gamintojos, neturi jokios įtakos pagrindinės jų naudojamos žaliavos,
         t. y. vario, kainai, kuri sudaro nuo 50 iki 65 % galutinės klientų mokamos kainos. Ieškovės primena, kad kartelis neapėmė
         apsirūpinimo variu ir visiškai negalėjo daryti poveikio vario kainai, nes metalo kaina nustatoma pagal dienos kvotas London Metal Exchange (Londono metalų birža). Ieškovių mokamą metalo kainos skirtumą paprasčiausia reikėjo perkelti klientams.

      177    Ieškovės pažymi, kad jų argumentai susiję ne su pažeidimo sunkumo ir jo santykio su rinkos dydžiu vertinimu, o su proporcingumo
         principu, nurodytu gairių 5 punkto b papunktyje. Grįsdamos šį argumentą ieškovės taip pat nurodo Komisijos sprendimuose suformuotą
         praktiką.

      178    Ieškovės priduria, kad jos savo veiklą varinių vandentiekio vamzdžių srityje, kurios apytikrė gryna vertė buvo 34 mln. EUR,
         pardavė už maždaug 18,1 mln. EUR. Ši kaina rodo, kad skirta bauda, t. y. 44,98 mln. EUR, yra neproporcinga.

      179    Komisija prašo atmesti šį ieškinio pagrindą.

       Bendrojo Teismo vertinimas
      180    Pirmiausia reikia pažymėti, kad nustatydama bendrą pradinę baudos sumą Komisija gali, bet neprivalo, atsižvelgti į paveiktos
         rinkos dydį (minėto Sprendimo BASF prieš Komisiją 134 punktas ir 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Roquette Frères prieš Komisiją, T‑322/01, Rink. p. II‑3137, 149 ir 150 punktai), o tai ji ir padarė nagrinėjamu atveju.

      181    Ieškovių nurodytas pagrindas pagrįstas prielaida, kad Komisija, vertindama atitinkamo sektoriaus vertę, nepagrįstai atsižvelgė
         į vario kainą.

      182    Vis dėlto ši prielaida yra klaidinga. Iš tikrųjų nėra jokios pagrįstos priežasties apskaičiuoti apyvartos atitinkamoje rinkoje
         neatsižvelgiant į tam tikras gamybos išlaidas. Kaip teisingai pažymėjo Komisija, visuose pramonės sektoriuose egzistuoja neišvengiamos
         galutinio produkto išlaidos, kurių gamintojas negali valdyti, tačiau kurios vis tiek yra esminis visos jo veiklos elementas,
         todėl nustatant pradinį baudos dydį jos turi būti įtrauktos į apyvartą (šiuo klausimu žr. 2000 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos
         teismo sprendimo Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95,
         T‑88/95, T‑103/95 ir T‑104/95, Rink. p. II‑491, 5030 ir 5031 punktus).

      183    Aplinkybė, kad vario kaina sudaro didelę varinių vandentiekio vamzdžių galutinės kainos dalį ar kad vario kainų svyravimo
         rizika didesnė nei kitų pirminių žaliavų, tokios išvados nepaneigia ir neįpareigoja taikyti gairių 5 punkto b papunkčio.

      184    Be to, reikia pažymėti, kad ieškovių nurodyti Komisijos sprendimai yra nereikšmingi, nes ankstesnė Komisijos sprendimų praktika
         nėra baudų konkurencijos srityje teisinis pagrindas.

      185    Be to, reikia konstatuoti, jog ieškovių pateikti duomenys, tvirtinant, kad joms skirta bauda yra didesnė už veiklos varinių
         vandentiekio vamzdžių srityje vertę, yra nepakankami nuspręsti, kad joms skirta bauda yra neproporcinga. Iš tikrųjų ieškovės
         nenurodė elementų, kuriais grindžiami minėti duomenys.

      186    Taigi reikia atmesti visą šį ieškinio pagrindą kaip nepagrįstą.

      3.     Dėl galutinės baudos nustatymo
      187    Kaip matyti iš šio sprendimo 79–97 ir 154–174 punktų, reikia pakeisti ginčijamą sprendimą, nes Komisija, nustatydama baudos
         dydį, neatsižvelgė į tai, kad ieškovių dalyvavimas kartelyje buvo laikinai nutrūkęs nuo 1994 m. gruodžio 1 d. iki 1996 m.
         balandžio 11 d., ir į tai, kad jos nedalyvavo SANCO susitarimuose.

      188    Visi likę ginčijamame sprendime Komisijos išdėstyti argumentai ir šioje byloje taikytas baudų apskaičiavimo metodas išlieka
         nepakitę. Taigi galutinė bauda apskaičiuojama kaip toliau nurodoma.

      189    Pradinė ieškovėms skirtina bauda sumažinama 10 %, kad būtų atsižvelgta į jų dalyvavimo kartelyje mažesnį sunkumą nei „SANCO
         gamintojų“. Taigi nauja ieškovėms skirtina pradinė bauda yra 21,42 mln. eurų.

      190    Kadangi ieškovės per du kartus kartelyje dalyvavo dešimt metų ir vieną mėnesį, dėl dalyvavimo trukmės joms turi būti taikomas
         100 % padidinimas, todėl pagrindinė bauda yra 42,84 mln. eurų. Atsižvelgiant į Komisijos remiantis 1996 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo
         D skyriumi ieškovėms pritaikytą 10 % sumažinimą, galutinė ieškovėms skirtina bauda yra 38,556 mln. eurų.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      191    Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jeigu laimėjusi
         šalis to reikalavo. Vis dėlto pagal minėto procedūros reglamento 87 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą, jeigu kiekvienos
         šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, Bendrasis Teismas gali paskirstyti bylinėjimosi išlaidas šalims arba
         nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas.

      192    Atsižvelgdamas į tai, kad kiekvienos šalies dalis reikalavimų buvo atmesti, ir į šio sprendimo 94 punkte padarytą išvadą,
         Bendrasis Teismas nurodo, kad šios bylos aplinkybės tinkamai bus  įvertintos nurodant Komisijai padengti visas savo ir 40 %
         ieškovių bylinėjimosi išlaidų.

      Remdamasis šiais motyvais,
      BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2004 m. rugsėjo 3 d. Komisijos sprendimo C (2004) 2826, susijusio su [EB] 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio
            taikymo procedūra (byla COMP/E‑1/38.069 – Variniai vandentiekio vamzdžiai), 1 straipsnio h–j punktus, kiek jie susiję su 1994 m.
            gruodžio 1 d.–1996 m. balandžio 11 d. laikotarpiu.
      2.      Sprendimo C (2004) 2826 2 straipsnio f punkte IMI plc, IMI Kynoch Ltd ir Yorkshire Copper Tube solidariai nustatytą baudą sumažinti iki 38,556 mln. eurų.
      3.      Atmesti likusią ieškinio dalį.
      4.      Nurodyti Europos Komisijai padengti savo ir 40 % IMI, IMI Kynoch ir Yorkshire Copper Tube bylinėjimosi išlaidų.
      5.      Nurodyti IMI, IMI Kynoch ir Yorkshire Copper Tube padengti 60 % savo bylinėjimosi išlaidų.

               Martins Ribeiro

                Papasavvas

                Wahl

         Parašai.
      Turinys
      Ginčo aplinkybės
      1.  Administracinė procedūra
      2.  Ginčijamas sprendimas
      Nagrinėjami produktai ir rinkos
      Nagrinėjamo pažeidimo sudedamosios dalys
      Susitarimai tarp „SANCO gamintojų“
      Susitarimai tarp „WICU ir „Cuprotherm“ gamintojų“
      Išplėstiniai Europos susitarimai
      Nagrinėjamo pažeidimo trukmė ir tęstinumas
      Baudų dydžio nustatymas
      Pradiniai baudų dydžiai
      –  Sunkumas
      –  Diferencijuotas vertinimas
      Pagrindinės baudos
      Sunkinančios ir lengvinančios aplinkybės
      1996 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymas
      Galutinės baudos
      Procesas ir šalių reikalavimai
      Dėl teisės
      1.  Dėl prašymo iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą
      Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su vienodo požiūrio principo pažeidimu ir akivaizdžia vertinimo klaida
      Šalių argumentai
      Bendrojo Teismo vertinimas
      Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su teisės į gynybą pažeidimu
      Šalių argumentai
      Bendrojo Teismo vertinimas
      2.  Dėl prašymo sumažinti baudą
      Dėl pagrindo, susijusio su vienodo požiūrio principo pažeidimu
      Dėl diskriminuojančio Komisijos tyrimo atlikimo būdo
      –  Šalių argumentai
      –  Bendrojo Teismo vertinimas
      Dėl tariamos ieškovių diskriminacijos, palyginti su SANCO susitarimų bei WICU ir „Cuprotherm“ susitarimų dalyviais
      –  Šalių argumentai
      –  Bendrojo Teismo vertinimas
      Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su proporcingumo principo pažeidimu
      Šalių argumentai
      Bendrojo Teismo vertinimas
      3.  Dėl galutinės baudos nustatymo
      Dėl bylinėjimosi išlaidų
      * Proceso kalba: anglų.