title: 2011 m. sausio 20 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # CLECE SA prieš María Socorro Martín Valor ir Ayuntamiento de Cobisa. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha - Ispanija. # Socialinė politika - Direktyva 2001/23/EB - Įmonių perdavimas - Darbuotojų teisių apsauga - "Perdavimo" sąvoka - Valymo veikla - Savivaldybės tiesiogiai užtikrinama veikla įdarbinant naujus darbuotojus. # Byla C-463/09.

text:
      Byla C‑463/09
      CLECE SA
      prieš
      María Socorro Martín Valor
      ir
      Ayuntamiento de Cobisa
      (Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Socialinė politika – Direktyva 2001/23/EB – Įmonių perdavimas – Darbuotojų teisių apsauga – „Perdavimo“ sąvoka – Valymo veikla – Savivaldybės tiesiogiai užtikrinama veikla įdarbinant naujus darbuotojus“
      Sprendimo santrauka
      Socialinė politika – Teisės aktų derinimas – Įmonių perdavimas – Darbuotojų teisių apsauga – Direktyva 2001/23 – Taikymo sritis
      (Tarybos direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktai)
      Direktyvos 2001/23 dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių
         perdavimo atveju, suderinimo 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktai turi būti aiškinami taip, kad ši direktyva netaikoma tokiu
         atveju, kai savivaldybė, kuri savo patalpų valymą buvo patikėjusi privačiai įmonei, nusprendžia nutraukti su ja sudarytą sutartį
         ir pati vykdyti šių patalpų valymo veiklą ir šiuo tikslu įdarbina naujus darbuotojus.

      Žinoma, valymo veikla gali būti traktuojama kaip iš esmės darbo jėga grindžiama veikla ir todėl darbuotojų grupė, kuri nuolat
         vykdo bendrą valymo veiklą, gali, nesant kitų gamybos faktorių, prilygti ūkio subjektui. Tačiau dar reikia, kad jo tapatybė
         būtų išlaikyta ir įvykdžius nagrinėjamą sandorį. Vien aplinkybė, kad privačios įmonės ir savivaldybės vykdoma veikla yra panaši
         ar net sutampa, neleidžia daryti išvados, jog yra išlaikoma ūkio subjekto tapatybė. Ūkio subjektas neturėtų būti siejamas
         tik su jo vykdoma veikla. Jo tapatybę lemia daugybė neatskiriamų elementų, kaip antai: jo darbuotojai, valdymo organai, darbo
         organizavimas, eksploatavimo metodai arba (tam tikrais atvejais) jo turimos eksploatavimo priemonės. Konkrečiai tariant, ūkio
         subjekto tapatybė negali būti išlaikyta, jei atitinkamas perėmėjas neperima didžiosios jo darbuotojų dalies.

      (žr. 39, 41, 43 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. sausio 20 d.(*)

      „Socialinė politika – Direktyva 2001/23/EB – Įmonių perdavimas – Darbuotojų teisių apsauga – „Perdavimo“ sąvoka – Valymo veikla – Savivaldybės tiesiogiai užtikrinama veikla įdarbinant naujus darbuotojus“
      Byloje C‑463/09
      dėl Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Ispanija) 2009 m. spalio 20 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2009 m. lapkričio 25 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      CLECE SA
      prieš
      María Socorro Martín Valor,
      Ayuntamiento de Cobisa,
      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai D. Šváby, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász ir J. Malenovský (pranešėjas),
      generalinė advokatė V. Trstenjak,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos F. Díez Moreno,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos J. Enegren ir R. Vidal Puig,
      susipažinęs su 2010 m. spalio 26 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvos 2001/23/EB dėl valstybių narių
         įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (OL L 82,
         p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 98) 1 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp CLECE SA (toliau − CLECE) ir M. S. Martín Valor bei Ayuntamiento de Cobisa (Cobisa savivaldybė) dėl M. S. Martín Valor atleidimo iš darbo.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisė
      3        Direktyva 2001/23 buvo kodifikuota 1977 m. vasario 14 d. Tarybos direktyva 77/187/EEB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų
         darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (OL L 61, p. 26), iš dalies
         pakeista 1998 m. birželio 29 d. Tarybos direktyva 98/50/EB (OL L 201, p. 88).

      4        Direktyvos 2001/23 trečioje konstatuojamojoje dalyje skelbiama, kad „būtina garantuoti darbuotojų apsaugą pasikeitus darbdaviui,
         pirmiausia užtikrinant, kad būtų apsaugotos jų teisės“.

      5        Pagal šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalį:

      „a)      Ši direktyva taikoma teisinio perdavimo arba susijungimo atveju perduodant įmonę, verslą arba įmonės ar verslo dalį kitam
         darbdaviui;

      b)      atsižvelgiant į a punktą ir kitas šio straipsnio nuostatas, šioje direktyvoje nustatytas perdavimas yra perdavimas išlaikant
         ūkio subjekto tapatybę, t. y. išlaikant organizuotą išteklių grupę, kurios tikslas yra ūkinė veikla, nepriklausomai nuo to,
         ar ta veikla yra pagrindinė ar pagalbinė;

      c)      ši direktyva taikoma valstybės ir privačioms įmonėms, kurios verčiasi ūkine veikla, nesvarbu, ar jos veikia siekdamos pelno,
         ar ne. Valstybinių valdymo institucijų administracinis pertvarkymas arba administracinių funkcijų perdavimas, atliekamas tarp
         valstybinės valdžios institucijų, nepriskiriamas šioje direktyvoje nustatytam perdavimui.“

      6        Šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta:

      „Perdavėjo teisės ir pareigos, kylančios iš darbo sutarties arba darbo santykių, galiojančių perdavimo dieną, yra perduodami
         perėmėjui.“

      7        Direktyvos 2001/23 4 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa suformuluota taip:

      „Įmonės, verslo arba įmonės ar verslo dalies perdavimas pats savaime nėra pagrindas, kuriuo remdamasis perdavėjas arba perėmėjas
         gali atleisti iš darbo. Ši nuostata netrukdo atleisti iš darbo dėl ekonominių, techninių arba organizacinių priežasčių, susijusių
         su darbo jėgos pasikeitimais.“

       Nacionalinė teisė
      8        Į Ispanijos teisę Direktyva 2001/23 buvo perkelta 1995 m. kovo 24 d. Karaliaus įstatyminio dekreto Nr. 1/1995 dėl Įstatymo
         dėl darbuotojų statuto naujos redakcijos patvirtinimo (Real Decreto Legislativo 1/1995, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores; BOE, Nr. 75, 1995 m. kovo 29 d., p. 9654, toliau – Darbuotojų statutas) 44 straipsniu.

      9        Darbuotojų statuto 44 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:

      „1.      Įmonės, darbo centro ar šios įmonės autonominio gamybos skyriaus perdavimas savaime nenutraukia darbo santykių. Naujasis darbdavys
         perima ankstesnio darbdavio darbo sutarties ir socialinio draudimo pagrindu turėtas teises ir pareigas, įskaitant pareigas,
         susijusias su pensijomis konkrečiuose taikytinuose teisės aktuose numatytomis sąlygomis, ir apskritai visas pareigas, kurias
         perdavėjas įgijo papildomos socialinės apsaugos srityje.

      2.      Šiame straipsnyje nustatytas perdavimas yra perdavimas išlaikant ūkio subjekto tapatybę, t. y. išlaikant organizuotą išteklių
         grupę, kurios tikslas yra ūkinė veikla, neatsižvelgiant į tai, ar ta veikla yra pagrindinė, ar pagalbinė.“

      10      Toledo provincijos pastatų ir patalpų valymo kolektyvinės sutarties 14 straipsnyje numatyta:

      „Kai įmonė, kurioje valymo paslaugas teikia rangovas, tiesiogiai pati perima teikti šias paslaugas, ji nėra įpareigota palikti
         dirbti darbuotojų, kurie teikė šias paslaugas rangovo vardu, jeigu valymo darbus atlieka jos pačios darbuotojai. Tačiau ji
         turi perimti ankstesnio rangovo darbuotojus, jeigu šioms valymo paslaugoms užtikrinti ji ketina įdarbinti naujus darbuotojus.“

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      11      Valymo paslaugas teikianti įmonė CLECE 2003 m. gegužės 27 d. sudarė sutartį su Ayuntamiento de Cobisa dėl mokyklų ir savivaldybės patalpų valymo. Sutartyje nenustatyta, kad šioms paslaugoms teikti reikia naudoti „specialią
         įrangą“.

      12      Pagal šią sutartį M. S. Martín Valor dirbo CLECE valytoja nuo 2004 m. kovo 25 d.

      13      2007 m. lapkričio 9 d. Ayuntamiento de Cobisa pranešė CLECE apie sprendimą nuo 2007 m. gruodžio 31 d. nutraukti su ja sudarytą sutartį.

      14      2008 m. sausio 2 d. CLECE informavo M. S. Martín Valor, kad nuo 2008 m. sausio 1 d. ji yra Ayuntamiento de Cobisa darbuotoja, nes ši įstaiga nuo šiol užtikrins aptariamų patalpų valymą. CLECE teigimu, pagal Toledo provincijos pastatų ir
         patalpų valymo kolektyvinės sutarties 14 straipsnį Ayuntamiento de Cobisa perėmė visas šios bendrovės teises ir pareigas, kylančias iš pagrindinėje byloje nagrinėjamų darbo santykių.

      15      Tą pačią dieną M. S. Martín Valor atvyko į savo darbo vietą Ayuntamiento de Cobisa, bet jai nebuvo leista dirbti. CLECE savo ruožtu nepaskyrė jos į jokią kitą darbo vietą.

      16      Ayuntamiento de Cobisa, tarpininkaujama darbo biržos, 2008 m. sausio 10 d. įdarbino penkias darbuotojas jos patalpoms valyti.

      17      Tuomet M. S. Martín Valor pateikė Juzgado de lo Social n° 2 de Toledo ieškinį CLECE ir Ayuntamiento de Cobisa, kad jos atleidimas iš darbo būtų pripažintas neteisėtu.

      18      2008 m. gegužės 13 d. sprendimu Juzgado de lo Social n° 2 de Toledo nusprendė, kad Toledo provincijos pastatų ir patalpų valymo kolektyvinės sutarties 14 straipsnis netaikytinas ir kad todėl
         negalėjo būti pareikštas ieškinys Ayuntamiento de Cobisa. Be to, šis teismas konstatavo, kad CLECE M. S. Martín Valor atleido neteisėtai, ir įpareigojo ją iš naujo įdarbinti ieškovę
         tokiomis pat sąlygomis kaip prieš atleidžiant iš darbo arba sumokėti jai 6 507,10 euro sumą. Abiem atvejais taip pat buvo
         nurodyta išmokėti M. S. Martín Valor negautą įprastą atlyginimą.

      19      2008 m. gruodžio 26 d. CLECE šį sprendimą apskundė Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha. Šiame apeliaciniame skunde CLECE iš esmės teigia, kad Ayuntamiento de Cobisa ją pakeitė, kiek tai susiję su darbo santykiais su M. S. Martín Valor pagal Toledo pastatų ir patalpų valymo kolektyvinės
         sutarties 14 straipsnį, skaitomą kartu su Darbuotojų statuto 44 straipsniu ir jame nurodyta teismų praktika.

      20      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nurodo, kad iš teismų praktikos, kurią apibendrino Tribunal Supremo 2008 m. gruodžio 10 d. sprendimu, matyti, jog Pastatų ir patalpų valymo kolektyvinės sutarties nuostatos netaikomos pagrindinei
         įmonei, kuri užsiima kitokia veikla ir kuri, nutraukusi su valymo įmone sudarytą sutartį, nusprendžia pati užtikrinti savo
         patalpų valymą, nes ši pagrindinė įmonė negali būti laikoma patenkančia į šios kolektyvinės sutarties taikymo sritį.

      21      Atsižvelgdamas į šias aplinkybes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar atvejis, kai
         savivaldybė nusprendžia, kad įvairių jos patalpų valymą užtikrins jos pačios darbuotojai, nors šią veiklą pagal sutartį anksčiau
         vykdė valymo įmonė, su kuria sudaryta sutartis buvo nutraukta, patenka į Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktus,
         jeigu minėta pagrindinė įmonė įdarbino naujus darbuotojus šiems valymo darbams atlikti ir Pastatų ir patalpų valymo kolektyvinė
         sutartis, kurioje tokiomis aplinkybėmis numatyta perėmimo pareiga, jai netaikoma.

      22      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konkrečiai klausia, ar pagrindinėje byloje taikomos iš Direktyvos 2001/23
         1 straipsnio 1 dalies a ir b punktų kylančios pasekmės, nors Toledo provincijos pastatų ir patalpų valymo kolektyvinė sutartis
         netaikoma Ayuntamiento de Cobisa ir šis subjektas yra viešasis darbdavys, o dėl to jo užtikrinamiems darbo santykiams būdingi tam tikri ypatumai pagal Ispanijos
         Konstitucijos 103 straipsnio 3 dalį.

      23      Šiomis aplinkybėmis Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:

      „Ar į direktyvos [2001/23] taikymo sritį, apibrėžtą jos 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose, patenka atvejis, kai savivaldybė
         susigrąžina ar perima įvairių savo patalpų valymo veiklą, kurią anksčiau užtikrino įmonė rangovė ir kuriai vykdyti savivaldybė
         įdarbina naujus darbuotojus?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      24      Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 2001/23 1 straipsnio
         1 dalies a ir b punktus reikia aiškinti taip, kad ši direktyva taikoma tokiu atveju, kai savivaldybė, kuri buvo patikėjusi
         savo patalpų valymą privačiai įmonei, nusprendžia nutraukti su ja sutartį ir pati vykdyti šią valymo veiklą ir šiuo tikslu
         įdarbina naujus darbuotojus.

      25      Visų pirma reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies c punktą ši direktyva taikoma valstybės įmonėms,
         kurios verčiasi ūkine veikla, nesvarbu, ar jos veikia siekdamos pelno.

      26      Todėl Teisingumo Teismas nusprendė, kad vien tai, jog perėmėjas yra viešosios teisės reglamentuojamas juridinis asmuo, nagrinėjamu
         atveju – savivaldybė, neleidžia atmesti galimybės, jog tai yra perdavimas, kuriam taikoma Direktyva 2001/23 (žr. 2000 m. rugsėjo
         26 d. Sprendimo Mayeur, C‑175/99, Rink. p. I‑7755, 29, 33 ir 34 punktus bei 2010 m. liepos 29 d. Sprendimo UGT-FSP, C‑151/09, Rink. p. I‑0000, 23 punktą).

      27      Todėl tai, kad, kaip yra pagrindinėje byloje, vienas iš suinteresuotųjų subjektų yra savivaldybė, savaime nedraudžia taikyti
         Direktyvos 2001/23.

      28      Be to, remiantis Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a punktu, ši direktyva taikoma teisinio perdavimo arba susijungimo
         atveju perduodant įmonę, verslą arba įmonės ar verslo dalį kitam darbdaviui.

      29      Šiuo aspektu iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad šios nuostatos taikymo apimtis negali būti vertinama remiantis
         tik teksto aiškinimu. Dėl šios direktyvos kalbinių versijų skirtumų bei nacionalinės teisės aktų skirtumų, susijusių su teisinio
         perdavimo sąvoka, Teisingumo Teismas šią sąvoką aiškino pakankamai lanksčiai, atsižvelgdamas į šios direktyvos tikslą, kuris,
         kaip matyti iš jos trečiosios konstatuojamosios dalies, yra apsaugoti darbuotojus jų darbdavio perdavimo atveju (šiuo klausimu
         žr. 2007 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Jouini ir kt., C‑458/05, Rink. p. I‑7301, 24 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      30      Todėl Teisingumo Teismas nusprendė, kad Direktyva 77/187, kodifikuota Direktyva 2001/23, taikoma kiekvienu atveju, kai sutartinių
         santykių pagrindu pasikeičia už įmonės veiklą atsakingas fizinis ar juridinis asmuo, įmonės darbuotojų atžvilgiu prisiimantis
         darbdavio įsipareigojimus (žr. 1996 m. kovo 7 d. Sprendimo Merckx ir Neuhuys, C‑171/94 ir C‑172/94, Rink. p. I‑1253, 28 punktą bei 1998 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Hernández Vidal ir kt., C‑127/96, C‑229/96 ir C‑74/97, Rink. p. I‑8179, 23 punktą).

      31      Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad į Direktyvos 77/187 taikymo sritį gali patekti situacija, kai įmonė, kuri kreipėsi
         į kitą įmonę dėl jos patalpų ar jų dalies valymo, nusprendžia nutraukti su pastarąja sutartį ir nuo šiol pati užtikrinti šių
         darbų atlikimą (žr. minėto Sprendimo Hernández Vidal ir kt. 25 punktą).

      32      Iš to darytina išvada, jog negalima iš karto atmesti, kad Direktyva 2001/23 taikoma tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė
         pagrindinėje byloje, kai savivaldybė nusprendžia vienašališkai nutraukti su privačia įmone sudarytą sutartį ir pati vykdyti
         valymo veiklą, kurią ji buvo patikėjusi šiai įmonei.

      33      Tačiau tam, kad būtų galima taikyti Direktyvą 2001/23, remiantis šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies b punktu, turi būti
         perduodamas ūkio subjektas, kuris, pasikeitus darbdaviui, išsaugo savo tapatybę.

      34      Siekiant nustatyti, ar toks subjektas išlaiko savo tapatybę, reikia atsižvelgti į visas faktines aplinkybes, kurios apibūdina
         nagrinėjamą perdavimą, pavyzdžiui: perduodamos įmonės arba verslo rūšį, materialaus turto, kaip antai pastatų ir kilnojamo
         turto, perdavimą ar neperdavimą, nematerialaus turto vertę perdavimo momentu, į tai, ar naujasis darbdavys perėmė daugumą
         darbuotojų, ar buvo perduoti klientai, į prieš ir po perdavimo atliekamos veiklos panašumo laipsnį bei į šios veiklos galimo
         sustabdymo trukmę. Tačiau visos šios aplinkybės yra tik atskiri atliktino visapusiško įvertinimo aspektai ir dėl to negali
         būti vertinamos individualiai (žr., be kita ko, 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo Spijkers, 24/85, Rink. p. 1119, 13 punktą; 1992 m. gegužės 19 d. Sprendimo Redmond Stichting, C‑29/91, Rink. p. I‑3189, 24 punktą; 1997 m. kovo 11 d. Sprendimo Süzen, C‑13/95, Rink. p. I‑1259, 14 punktą bei 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Abler ir kt., C‑340/01, Rink. p. I‑14023, 33 punktą).

      35      Teisingumo Teismas anksčiau yra pabrėžęs, kad tam tikruose sektoriuose ūkio subjektas gali veikti neturėdamas reikšmingo materialaus
         ar nematerialaus turto; dėl to logiška, kad tokio subjekto tapatybės išlaikymas įvykdžius jį paveikiantį sandorį negali priklausyti
         nuo tokio turto perdavimo (žr. minėtų sprendimų Süzen 18 punktą; Hernández Vidal ir kt. 31 punktą bei UGT-FSP 28 punktą).

      36      Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad jeigu tam tikruose sektoriuose, kuriuose veikla iš esmės grindžiama darbo jėga, darbuotojų
         grupė, kuri nuolat vykdo bendrą veiklą, gali prilygti ūkio subjektui, toks perduotas subjektas gali išlaikyti savo tapatybę,
         kai naujasis darbdavys apsiriboja tolesniu nagrinėjamos veiklos vykdymu, tačiau taip pat perima didžiąją dalį darbuotojų,
         kuriems jo pirmtakas buvo pavedęs būtent šią užduotį, turėdamas omenyje jų skaičių ir kompetenciją. Šiuo atveju naujasis darbdavys
         iš tiesų įgyja organizuotą elementų visumą, kuri jam leis toliau stabiliai vykdyti perduodančiosios įmonės veiklą arba tam
         tikrą jos dalį (žr. minėtų sprendimų Süzen 21 punktą; Hernández Vidal ir kt. 32 punktą; 1998 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Hidalgo ir kt., C‑173/96 ir C‑247/96, Rink. p. I‑8237, 32 punktą; 2002 m. sausio 24 d. Sprendimo Temco, C‑51/00, Rink. p. I‑969, 33 punktą ir minėto Sprendimo UGT-FSP 29 punktą).

      37      Šiuo atžvilgiu visiškai nesvarbu, kaip matyti iš šio sprendimo 31 punkto, kad didžioji darbuotojų dalis perimama atliekant
         teisinį perdavimą, dėl kurio susitarė perdavėjas ir perėmėjas, arba kad toks perdavimas išplaukia iš ankstesnio darbdavio
         vienašališko sprendimo nutraukti perduotų darbuotojų darbo sutartis, po kurio naujas darbdavys priima vienašališką sprendimą
         įdarbinti daugumą tų pačių darbuotojų toms pačioms užduotims vykdyti.

      38      Jei didžiosios darbuotojų dalies perėmimo atveju perdavimas, vadovaujantis Direktyva 2001/23, privalėtų būti atliktas sutarties
         pagrindu, darbuotojų apsauga, kurią siekiama užtikrinti šia direktyva, būtų paliekama darbdavių diskrecijai ir šie galėtų
         išvengti šios direktyvos taikymo nesudarydami sutarties, o taip būtų pakenkta perduotų darbuotojų teisių apsaugai, kurią siekiama
         užtikrinti Direktyvos 2001/23 3 straipsnio 1 dalimi.

      39      Žinoma, kaip matyti iš Teisingumo Teismo praktikos, pagrindinėje byloje nagrinėjama valymo veikla gali būti traktuojama kaip
         iš esmės darbo jėga grindžiama veikla (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų Hernández Vidal ir kt., 27 punktą; Hidalgo ir kt. 26 punktą bei Jouini ir kt. 32 punktą) ir todėl darbuotojų grupė, kuri nuolat vykdo bendrą valymo veiklą, gali, nesant kitų gamybos faktorių, prilygti
         ūkio subjektui (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Hernández Vidal ir kt. 27 punktą). Tačiau dar reikia, kad jo tapatybė būtų išlaikyta ir atlikus nagrinėjamą sandorį.

      40      Šiuo klausimu iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Ayuntamiento de Cobisa, siekdama pati vykdyti mokyklų ir patalpų valymo veiklą, kurią anksčiau buvo patikėjusi CLECE, įdarbino naujus darbuotojus
         ir neperėmė nei darbuotojų, kurie anksčiau dirbo šį darbą CLECE, nei jokio materialaus ar nematerialaus šios įmonės turto.
         Šiomis aplinkybėmis vienintelis dalykas, kuris sieja CLECE vykdytą veiklą ir veiklą, kurią perėmė Ayuntamiento de Cobisa, yra pats nagrinėjamos veiklos objektas − patalpų valymas.

      41      Tačiau vien aplinkybė, kad CLECE ir Ayuntamiento de Cobisa vykdoma veikla yra panaši ar net sutampa, neleidžia daryti išvados, jog yra išlaikoma ūkio subjekto tapatybė. Ūkio subjektas
         neturėtų būti siejamas tik su jo vykdoma veikla. Jo tapatybę lemia daugybė neatskiriamų elementų, kaip antai: jo darbuotojai,
         valdymo organai, darbo organizavimas, eksploatavimo metodai arba (tam tikrais atvejais) jo turimos eksploatavimo priemonės
         (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų Süzen 15 punktą; Hernández Vidal ir kt. 30 punktą bei Hidalgo ir kt. 30 punktą). Konkrečiai tariant, tokio ūkio subjekto, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, tapatybė, iš esmės grindžiama
         darbo jėga, negali būti išlaikyta, jei atitinkamas perėmėjas neperima didžiosios jo darbuotojų dalies.

      42      Iš to darytina išvada, kad, nepaisant galimo nacionalinės apsaugos taisyklių taikymo, vien paprastas pagrindinėje byloje nagrinėjamas
         Ayuntamiento de Cobisa valymo veiklos, kuri anksčiau buvo patikėta CLECE, susigrąžinimas neleidžia daryti išvados, kad įvyko perėmimas Direktyvos
         2001/23 prasme.

      43      Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktai turi būti aiškinami taip,
         kad ši direktyva netaikoma tokiu atveju, kai savivaldybė, kuri savo patalpų valymą buvo patikėjusi privačiai įmonei, nusprendžia
         nutraukti su ja sudarytą sutartį ir pati vykdyti šių patalpų valymo veiklą ir šiuo tikslu įdarbina naujus darbuotojus.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      44      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvos 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo
            arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktai turi būti aiškinami taip, kad
            ši direktyva netaikoma tokiu atveju, kai savivaldybė, kuri savo patalpų valymą buvo patikėjusi privačiai įmonei, nusprendžia
            nutraukti su ja sudarytą sutartį ir pati vykdyti šių patalpų valymo veiklą ir šiuo tikslu įdarbina naujus darbuotojus.
      Parašai.
      * Proceso kalba: ispanų.


2003 m. gruodžio 3 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Nestlé Waters France prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Absoliutūs atmetimo pagrindai. # Byla T-305/02.


1994 m. lapkričio 30 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Helena Correia prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Atleidimas iš darbo. # Byla T-568/93.


title: 2009 m. spalio 28 d. Pirmosios instancijos teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas. # X-Technology R & D Swiss GmbH prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Žodinio Bendrijos prekių ženklo "First-On-Skin" paraiška - Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas FIRST - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybė supainioti - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas). # Byla T-273/08.

text:
      2009 m. spalio 28 d. Pirmosios instancijos teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas X-Technology R & D Swiss prieš VRDT – Ipko-Amcor (First-On-Skin)
      (Byla T‑273/08)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo „First-On-Skin“ paraiška – Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas FIRST – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas)“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 26 ir
         42–43 punktus)

      Dalykas

         Ieškinys dėl 2008 m. gegužės 15 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 281/2007‑4), susijusio su protesto
                  procedūra tarp

               X‑Technology R & D Swiss GmbH
                ir
               Ipko‑Amcor BV
               .
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               X‑Technology R & D Swiss GmbH

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               žodinis prekių ženklas „First-On-Skin“ 18, 23 ir 25 klasių prekėms – paraiška Nr. 4019981

               Prekių ženklo ar žymens, kuriuo grindžiamas protestas, savininkas:

               Ipko-Amcor BV

               Prekių ženklas ar žymuo, kuriuo grindžiamas protestas:

               žodinis prekių ženklas FIRST 25 klasės prekėms (Registracijos Nr. 401666 Beniliukso šalyse), nes protestas pateiktas dėl registracijos
                  25 klasės atžvilgiu

               Protestų skyriaus sprendimas:

               atmesti protestą

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               panaikinti Protestų skyriaus sprendimą

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš X‑Technology R & D Swiss GmbH bylinėjimosi išlaidas.


title: 2007 m. rugsėjo 13 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Yolanda Del Cerro Alonso prieš Osakidetza-Servicio Vasco de Salud.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Juzgado de lo Social nº 1 de San Sebastián - Ispanija.#Direktyva 1999/70/EB - Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas darbo sutartis 4 punktas - Nediskriminavimo principas - "Įdarbinimo sąlygų" sąvoka - Priedai už darbo stažą - Įtraukimas - Priežastys, pateisinančios nevienodą požiūrį - Nebuvimas.#Byla C-307/05.

text:
      Byla C‑307/05
      Yolanda Del Cerro Alonso
      prieš
      Osakidetza-Servicio Vasco de Salud
      (Juzgado de lo Social nº 1 de San Sebastián prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Direktyva 1999/70/EB – Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas darbo sutartis 4 punktas − Nediskriminavimo principas − „Darbo sąlygų“ sąvoka
         − Priedai už darbo stažą − Įtraukimas – Objektyvios priežastys, pagrindžiančios nevienodą požiūrį – Nebuvimas“

      Sprendimo santrauka
      1.        Socialinė politika – Bendrasis ETUC, UNICE ir CEEP susitarimas dėl darbo pagal terminuotas darbo sutartis – Direktyva 1999/70
      (EB 249 straipsnio trečioji pastraipa; Tarybos direktyvos 1999/70 17 konstatuojamoji dalis ir 2 straipsnio pirmoji pastraipa)
      2.        Socialinė politika – Bendrasis ETUC, UNICE ir CEEP susitarimas dėl darbo pagal terminuotas darbo sutartis – Direktyva 1999/70
      (EB 137 straipsnio 5 dalis; Tarybos direktyvos 1999/70 priedo 4 punkto 1 papunktis)
      3.        Socialinė politika – Bendrasis ETUC, UNICE ir CEEP susitarimas dėl darbo pagal terminuotas darbo sutartis –  Direktyva 1999/70
      (Tarybos direktyvos 1999/70 priedo 4 punkto 1 papunktis)
      1.        Tiek iš Direktyvos 1999/70 dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų
         sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas
         sutartis ir prie jos pridėto bendrojo susitarimo teksto, tiek iš jų tikslo ir bendros struktūros matyti, kad juose įtvirtintos
         nuostatos taikytinos terminuotoms darbo sutartims, sudarytoms su administracija ir kitais viešojo sektoriaus subjektais, bei
         su pastaraisiais nustatytiems terminuotiems darbo santykiams.

      Atsižvelgiant į vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principų, kurie yra bendrieji Bendrijos teisės principai, svarbą, šioje
         direktyvoje ir bendrajame susitarime numatytos nuostatos, skirtos užtikrinti, kad pagal terminuotą darbo sutartį dirbantys
         darbuotojai turėtų tokias pačias garantijas kaip atitinkami pagal neterminuotą darbo sutartį dirbantys darbuotojai, išskyrus
         kai skirtingas požiūris yra pagrindžiamas objektyviomis priežastimis, turi būti taikomos visuotinai, nes jos yra ypač svarbios
         Bendrijos socialinės teisės normos, naudojimasis kuriomis, kaip būtiniausiomis apsauginėmis nuostatomis, turi būti užtikrintas
         kiekvienam darbuotojui.

      Todėl Direktyva 1999/70 ir bendrasis susitarimas taikomi visiems darbuotojams, teikiantiems atlygintinas paslaugas pagal su
         darbdaviais nustatytus terminuotus darbo santykius.

      Vienintelė aplinkybė, kad šios pareigos pagal nacionalinę teisę yra kvalifikuojamos kaip „statutinės“ ir joms būdingi tam
         tikri atitinkamos valstybės narės viešosios tarnybos požymiai, šiuo atveju nėra svarbus, nes priešingu atveju paliekant galimybę
         valstybėms narėms savo iniciatyva netaikyti tam tikroms asmenų kategorijoms Bendrijos teisės aktais numatytos apsaugos, galėtų
         būti šiurkščiai pažeisti Direktyvos 1999/70 ir bendrojo susitarimo veiksmingas poveikis bei vienodas taikymas valstybėse narėse.
         Iš EB 249 straipsnio trečiosios pastraipos ir iš Direktyvos 1999/70 2 straipsnio pirmosios pastraipos, skaitomos atsižvelgiant
         į jos 17 konstatuojamąją dalį, išplaukia, kad valstybės narės privalo užtikrinti Bendrijos teisės nustatytą rezultatą.

      (žr. 25, 27–29 punktus)
      2.        Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas darbo sutartis, esančio Direktyvos 1999/70 dėl Europos profesinių sąjungų
         konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė,
         centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis priede, 4 punkto 1 papunktyje įtvirtinta sąvoka „darbo
         sąlygos“ turi būti aiškinama taip: ji gali pagrįsti reikalavimą skirti pagal terminuotą darbo sutartį dirbantiems darbuotojams
         priedą už darbo stažą, kuris pagal nacionalinę teisę gali būti skiriamas tik pagal neterminuotą darbo sutartį dirbantiems
         darbuotojams.

      Iš tikrųjų, pirma, bendrojo susitarimo tikslas – taikyti nediskriminavimo principą pagal terminuotą darbo sutartį dirbantiems
         darbuotojams siekiant, jog darbdavys nenustatytų tokių darbo santykių, kad šie darbuotojai negalėtų pasinaudoti teisėmis,
         kuriomis naudojasi pagal neterminuotą darbo sutartį dirbantys darbuotojai. Todėl šis Bendrijos socialinės teisės principas
         neturi būti aiškinamas siaurai.

      Antra, kadangi EB 137 straipsnio 5 dalyje įtvirtinta su „darbo užmokesčiu“ susijusi išimtis turi būti aiškinama siaurai, ji
         negali būti taikoma visais tam tikrą ryšį su darbo užmokesčiu turinčiais atvejais, nes kitaip dauguma EB 137 straipsnio 1 dalyje
         numatytų sričių prarastų savo reikšmę.

      (žr. 37–41, 48 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
      3.        Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, esančio Direktyvos 1999/70 dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos
         (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro
         (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis priede, 4 punkto 1 papunktis turi būti aiškinamas kaip prieštaraujantis
         tam, jog skirtingo požiūrio į pagal terminuotą ir neterminuotą darbo sutartį dirbančius darbuotojus taikymas būtų grindžiamas
         tik tuo, kad jis numatytas valstybės narės įstatymo ar kito teisės akto nuostatoje arba profesinių sąjungų bei darbdavio sudarytoje
         kolektyvinėje sutartyje.

      Iš tiesų šiame punkte įtvirtinta „objektyvios priežasties“ sąvoka reikalauja, kad nagrinėjamas nevienodas požiūris būtų pagrįstas
         tiksliais ir konkrečiais veiksniais, kurie apibūdina atitinkamą darbo sąlygą, atsižvelgiant į konkrečias jo taikymo aplinkybes
         ir remiantis objektyviais ir skaidriais kriterijais tam, kad būtų įvertinta, ar šis nevienodas požiūris atitinka tikras reikmes,
         leidžia pasiekti numatytą tikslą bei yra būtinas jam įgyvendinti.

      (žr. 58–59 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2007 m. rugsėjo 13 d.(*)

      „Direktyva 1999/70/EB − Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas darbo sutartis 4 punktas − Nediskriminavimo principas
         − „Darbo sąlygų“ sąvoka − Priedai už darbo stažą − Įtraukimas – Priežastys, pateisinančios nevienodą požiūrį – Nebuvimas“

      Byloje C‑307/05
      dėl Juzgado de lo Social nº1 de San Sebastián (Ispanija) 2005 m. liepos 6 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2005 m. rugpjūčio 4 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Yolanda Del Cerro Alonso
      prieš
      Osakidetza-Servicio Vasco de Salud,
      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai R. Schintgen (pranešėjas), J. Klučka, J. Makarczyk ir G. Arestis,
      generalinis advokatas M. Poiares Maduro,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. rugsėjo 21 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Y. Del Cerro Alonso, atstovaujamos advokatės A. Angoitia López,
      –        Osakidetza-Servicio Vasco de Salud, atstovaujamos advokatės R. Navajas Cardenal,

      –        Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos J. Rodríguez Cárcamo,
      –        Airijos, atstovaujamos D. J. O’Hagan, padedamo SC A. Collins, BL A. Kerr, BL F. O’Dubhghaill, valstybės solisitoriaus M. Heneghan ir advisory counsel J. Gormley,

      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos I. M. Braguglia, padedamo avvocato dello Stato M. Massella Ducci Teri,

      –        Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos T. Harris, padedamos baristerių T. Ward ir K. Smith,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos M. van Beek ir R. Vidal Puig,
      susipažinęs su 2007 m. sausio 10 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1999 m. kovo 18 d. Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis
         (toliau – bendrasis susitarimas), esančio 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų
         konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė,
         centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (OL L 175, 1999, p. 43) priede, 4 punkto 1 papunkčio
         išaiškinimo.

      2        Šis prašymas pateiktas byloje Y. Del Cerro Alonso prieš savo darbdavį Osakidetza-Servicio Vasco de Salud (toliau – Osakidetza) dėl priedų už darbo stažą suteikimo.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        Pagal bendrojo susitarimo 1 punktą jo „tikslas yra:

      a)      pagerinti darbo pagal terminuotas sutartis kokybę, užtikrinant nediskriminavimo principo taikymą;
      b)      sukurti bendruosius pagrindus, kurie neleistų piktnaudžiauti paeiliui sudarinėjant terminuotas darbo sutartis ar nustatant
         terminuotus darbo santykius“.

      4        Bendrojo susitarimo 2 punkto 1 papunktyje numatyta:

      „Šis susitarimas taikomas pagal terminuotas darbo sutartis dirbantiems darbuotojams, kurių darbo sutartį arba darbo santykius
         apibrėžia kiekvienos valstybės narės teisė, kolektyvinės sutartys ar praktika.“

      5        Pagal bendrojo susitarimo 3 punktą „šiame susitarime:

      1)      „pagal terminuotą sutartį dirbantis darbuotojas“ – tai asmuo, dirbantis pagal darbo sutartį, tiesiogiai sudarytą darbdavio
         ir darbuotojo, arba palaikantis tiesioginius darbo santykius su darbdaviu, kai darbo sutarties ar santykių pabaiga nustatoma
         pagal tokias objektyvias sąlygas, kaip antai konkreti diena, konkrečios užduoties įvykdymas ar konkretus įvykis;

      2)      „panašus nuolatinis darbuotojas“ – tai toje pačioje įmonėje dirbantis darbuotojas, kuris sudarė neterminuotą darbo sutartį
         arba palaiko neterminuotus darbo santykius ir atlieka tą patį ar panašų darbą (profesines pareigas), tinkamai atsižvelgiant
         į jo kvalifikaciją ar įgūdžius. <…>“

      6        Pagal bendrojo susitarimo 4 punkto 1 papunktį:

      „Pagal terminuotas sutartis dirbantiems darbuotojams negali būti taikomos mažiau palankios įdarbinimo sąlygos negu panašiems
         nuolatiniams darbuotojams vien dėl to, kad jie sudarė terminuotas darbo sutartis ar palaiko terminuotus darbo santykius, nebent
         ši nevienoda traktuotė yra objektyviai pagrįsta.“

       Nacionalinės teisės aktai
      7        Ispanijos sveikatos sistemos statutiniams darbuotojams taikomos pagrindinės nuostatos yra numatytos 2003 m. gruodžio 16 d.
         Įstatyme 55/2003 dėl bendrojo sveikatos tarnybų statutinių darbuotojų statuto (Ley 55/2003 del Estatuto Marco del personal
         estatutario de los servicios de salud) (BOE, Nr. 301, 2003 m. gruodžio 17 d., p. 44742).

      8        Iš Įstatymo 55/2003 1 straipsnio matyti, kad jo tikslas yra nustatyti pagrindines specialios viešosios tarnybos tvarkos, taikomos
         nacionalinėje sveikatos sistemoje dirbantiems statutiniams darbuotojams, taisykles.

      9        Įstatymo 55/2003 2 straipsnio 1 dalyje nurodyta:

      „Šis įstatymas taikomas autonominių bendruomenių sveikatos tarnybų sveikatos institucijose ar centruose arba bendrosios valstybės
         administracijos sveikatos tarnybose ar centruose dirbantiems statutiniams darbuotojams.“

      10      Įstatymo 55/2003 8 ir 9 straipsniuose daromas skirtumas tarp „nuolatinių statutinių darbuotojų“ ir „laikinų statutinių darbuotojų“.

      11      Įstatymo 55/2003 41 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „statutinių darbuotojų darbo užmokesčio sistemą sudaro baziniai ir papildomi
         darbo užmokesčiai“. Pagal to paties įstatymo 42 straipsnio 1 dalį bazinį darbo užmokestį sudaro atlyginimas, premijos ir priedai,
         skiriami kas treji metai už kiekvienus trejus tarnybos metus.

      12      Įstatymo 55/2003 44 straipsnis įtvirtina, kad:

      „Laikini statutiniai darbuotojai gauna visą bazinį ir papildomą darbo užmokesčius, atsižvelgiant į jų darbo vietą atitinkamoje
         sveikatos tarnyboje, išskyrus priedus, skiriamus kas trejus metus.“

      13      Baskų autonominėje bendruomenėje statutiniams darbuotojams taikomas pagrindų įstatymas buvo įgyvendintas 2000 m. lapkričio
         21 d. Dekretu 231/2000 dėl Osakidetza-Servicio Vasco de Salud personalo darbo sąlygas reglamentuojančio susitarimo patvirtinimo (Decreto 231/2000, de 21 de noviembre, por el que se aprueba
         el Acuerdo regulador de las condiciones de trabajo del personal de Osakidetza-Servicio Vasco de Salud) (BOPV, Nr. 234, 2000 m.
         gruodžio 7 d.,  p. 21912). Prie dekreto pridedamo susitarimo dėl Osakidetza personalo darbo sąlygų 74 straipsnis numato, kad siekiant gauti kas trejus metus skiriamus priedus, reikia priklausyti „nuolatinių
         statutinių darbuotojų“ kategorijai.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      14      Iš Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo perduotos bylos medžiagos matyti, kad nuo 1990 m.
         vasario 1 d. iki 2004 m. birželio 30 d. Y. Del Cerro Alonso daugiau nei dvylika metų dirbo administracijos pagalbine darbuotoja
         įvairiose Baskų krašto valstybinės sveikatos sistemos ligoninėse ir per visą tą laikotarpį buvo „laikina statutine darbuotoja“.

      15      Išlaikiusi atitinkamus atrankos testus, Y. Del Cerro Alonso nuo 2004 m. liepos 1 d. administracijos pagalbine darbuotoja Baskų
         krašto valstybinės sveikatos sistemos ligoninėje dirbo kaip „nuolatinė statutinė darbuotoja“.

      16      2004 m. liepos 7 d. suinteresuotoji paprašė, kad būtų pripažinti ankstesni dvylika tarnybos metų, dėl ko galėtų būti suteikti
         keturi priedai, skiriami kas trejus metus. Jos darbdavys, Osakidetza, patenkino prašymą ir nustatė jos stažą nuo 1992 m. balandžio 17 dienos. Todėl nuo 2004 m. liepos 1 d., jos paskyrimo dienos,
         Y. Del Cerro Alonso darbo užmokestis pakilo keturiais priedais, skiriamais kas trejus metus.

      17      2004 m. lapkričio 12 d. Y. Del Cerro Alonso pateikė naują prašymą, kuriuo siekė, kad būtų sumokėtas 1167,94 euro priedas,
         skiriamas kas trejus metus, pasibaigusius metais prieš tai, kai ji buvo paskirta į nuolatines pareigas. Šiuo atveju ji remiasi
         1989 m. rugsėjo 29 d. Karaliaus dekreto 1181/1989, patvirtinančio 1978 m. gruodžio 26 d. Įstatymo 70/1978 dėl Nacionalinio
         sveikatos instituto darbuotojų ankstesnės tarnybos valstybės administracijoje pripažinimo (Real Dekreto 1181/1989 por el que
         se dictan normas de aplicación de la Ley 70/1978, de 26 de diciembre, de Reconocimiento de servicios previos en la Administración
         Pública al personal estatutario del Instituto Nacional de la Salud, BOE, Nr. 237, 1989 m. spalio 3 d., p. 30952) taikymo taisykles,
         papildoma trečiąja nuostata, numatančia, kad ekonominės darbo stažo pripažinimo pasekmės gali būti taikomos atgaline data
         vienerių metų laikotarpiui iki prašymo pripažinti ankstesnį darbą pateikimo.

      18      Kadangi į šį prašymą atsakyta nebuvo, suinteresuotoji kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, iš
         esmės tvirtindama, kad atsisakymas atgaline data taikyti ekonomines darbo stažo pripažinimo pasekmes yra „laikinų statutinių
         darbuotojų“ diskriminavimas „nuolatinių statutinių darbuotojų“ atžvilgiu.

      19      Osakidetza prieštarauja šiam reikalavimui, remdamasi Dekretu 231/2000, kuriame numatoma, kad tam, jog atitinkamas asmuo gautų kas trejus
         metus skiriamus priedus, jis turi būti „nuolatinis statutinis darbuotojas“. Y. Del Cerro Alonso neturėjo šio statuso iki 2004 m.
         liepos 1 d., todėl ji gali gauti šiuos priedus tik nuo šios datos.

      20      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iškėlė klausimą, ar atsakovei pagrindinėje byloje, remiantis bendrojo
         susitarimo 4 punkto 1 papunktyje nustatytu nediskriminavimo principu, galėtų būti taikomas palankesnis sprendimas nei kylantis
         iš nacionalinės teisės nuostatos.

      21      Tačiau šiuo atžvilgiu svarbu apibrėžti, ar sąvoka „įdarbinimo sąlygos“ minėto punkto prasme apima ir darbuotojo gaunamą užmokestį.

      22      Kita vertus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar skirtingas požiūris į „laikinus statutinius
         darbuotojus“ ir „nuolatinius statutinius darbuotojus“, numatytas teisės aktuose arba darbuotojų ir administracijos susitarime,
         yra „objektyvi priežastis“ bendrojo susitarimo to paties straipsnio prasme.

      23      Tokiomis aplinkybėmis Juzgado de lo Social nº1 de San Sebastián nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar Direktyvos 1999/70/EB nuostata, kad pagal terminuotas sutartis dirbantiems darbuotojams negali būti taikomos mažiau palankios
         darbo sąlygos negu nuolatiniams darbuotojams, taikoma taip pat ir ekonominėms sąlygoms?

      Jei atsakymas būtų teigiamas:
      2.      Ar Įstatymo 55/2003 <...> 44 straipsnyje numatyta nuostata, pagal kurią neįmanoma gauti piniginio priedo už darbo stažą, skiriamo
         nuolatiniams statutiniams darbuotojams, yra pakankama objektyvi priežastis?

      3.      Ar susitarimai, sudaryti darbuotojų profesinių sąjungų ir administracijos, yra pakankama objektyvi priežastis neskirti priedo
         už darbo stažą laikiniems statutiniams darbuotojams?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Preliminarios pastabos
      24      Siekiant naudingai atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus, pirmiausia reikia patikrinti,
         ar darbuotojas, pavyzdžiui, ieškovė pagrindinėje byloje, patenka į Direktyvos 1999/70 ir bendrojo susitarimo taikymo asmenų
         atžvilgiu sritį.

      25      Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad tiek iš Direktyvos 1999/70, tiek iš bendrojo susitarimo teksto, tiek iš
         jų tikslo ir bendros struktūros matyti, kad juose numatytos nuostatos taikytinos terminuotoms darbo sutartims, sudarytoms
         su administracija ir kitais viešojo sektoriaus subjektais, bei su pastaraisiais nustatytiems terminuotiems darbo santykiams
         (2006 m. liepos 4 d. Sprendimo Adeneler ir kt., C‑212/04, Rink. p. I‑6057, 54–57 punktai; 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Marrosu ir Sardino, C‑53/04, Rink. p. I‑7213, 40–43 punktai ir 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Vassallo, C‑180/04, Rink. p. I‑7251, 32–35 punktai).

      26      Reikia pridurti, jog iš bendrojo susitarimo 1 punkto matyti, kad jo tikslas yra ne tik sukurti bendruosius pagrindus, kurie
         neleistų piktnaudžiauti paeiliui sudarinėjant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius, bet taip
         pat užtikrinti nediskriminavimo principo laikymąsi darbo pagal terminuotą sutartį atžvilgiu.

      27      Atsižvelgiant į vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principų, kurie yra bendrieji Bendrijos teisės principai, svarbą, Direktyvoje 1999/70
         ir bendrajame susitarime numatytos nuostatos, skirtos užtikrinti, kad pagal terminuotą darbo sutartį dirbantys darbuotojai
         turėtų tokias pačias garantijas kaip atitinkami pagal neterminuotą darbo sutartį dirbantys darbuotojai, išskyrus kai skirtingas
         požiūris yra pagrindžiamas objektyviomis priežastimis, turi būti taikomos visuotinai, nes jos yra ypač svarbios Bendrijos
         socialinės teisės normos, naudojimasis kuriomis, kaip būtiniausiomis apsauginėmis nuostatomis, galėtų būti užtikrintas kiekvienam
         darbuotojui.

      28      Todėl Direktyva 1999/70 ir bendrasis susitarimas taikomi visiems darbuotojams, teikiantiems atlygintinas paslaugas pagal su
         darbdaviais nustatytus terminuotus darbo santykius.

      29      Vienintelė aplinkybė, kad šios pareigos pagal nacionalinę teisę yra kvalifikuojamos kaip „statutinės“ ir joms būdingi tam
         tikri atitinkamos valstybės narės viešosios tarnybos požymiai, šiuo atveju nėra svarbus, nes priešingu atveju paliekant galimybę
         valstybėms narėms savo iniciatyva netaikyti tam tikroms asmenų kategorijoms Bendrijos teisės aktais numatytos apsaugos, galėtų
         būti šiurkščiai pažeistas Direktyvos 1999/70 ir bendrojo susitarimo veiksmingas poveikis bei vienodas taikymas valstybėse
         narėse (pagal analogiją žr. 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Jaeger, C‑151/02, Rink. p. I‑8389, 58 ir 59 punktus ir 2004 m spalio 5 d. Sprendimo Pfeiffer ir kt., C‑397/01–C‑403/01, Rink. p. I‑8835, 99 punktą). Ne tik iš EB 249 straipsnio trečiosios pastraipos, bet ir iš Direktyvos 1999/70
         2 straipsnio pirmosios pastraipos, skaitomos atsižvelgiant į jos 17 konstatuojamąją dalį, išplaukia, kad valstybės narės privalo
         užtikrinti Bendrijos teisės nustatytą rezultatą (žr. minėto sprendimo Adeneler ir kt. 68 punktą).

      30      Kadangi neginčijama, kad Y. Del Cerro Alonso daugiau nei dvylika metų dirbo administracijos padėjėja įvairiose Baskų krašto
         valstybinės sveikatos sistemos ligoninėse kaip „laikinoji darbuotoja“ ir kad pagrindinėje byloje lyginami laikinas statutinis
         darbuotojas ir nuolatinis statutinis darbuotojas, ieškovė pagrindinėje byloje patenka į Direktyvos 1999/70 ir bendrojo susitarimo
         taikymo sritį.

       Dėl pirmojo klausimo
      31      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar bendrojo susitarimo 4 punkto
         1 papunkčio sąvoka „įdarbinimo sąlygos“ turi būti aiškinama taip, kad ji gali pagrįsti pagrindinėje byloje nagrinėjamą reikalavimą
         skirti pagal terminuotą darbo sutartį dirbantiems darbuotojams priedą už darbo stažą, kuris pagal nacionalinę teisę gali būti
         skiriamas tik pagal neterminuotą darbo sutartį dirbantiems darbuotojams.

      32      Ispanijos, Jungtinės Karalystės vyriausybės ir Airija tvirtina, kad į šį klausimą turėtų būti atsakyta neigiamai remiantis
         EB 137 straipsnio 5 dalies, išaiškintos 2005 m. gruodžio 1 d. Sprendime Dellas ir kt. (C‑14/04, Rink. p. I‑10253, 39 punktas), formuluote.

      33      Iš karto reikia konstatuoti, kad Europos Sąjungos Taryba, priimdama Direktyvą 1999/70, kuria siekiama įgyvendinti bendrąjį
         susitarimą, rėmėsi EB 139 straipsnio 2 dalimi, numatančia, kad Bendrijos lygmeniu sudaryti susitarimai yra įgyvendinami EB 137 straipsnyje
         numatytose srityse.

      34      Tarp sričių, kuriose EB 137 straipsnio 2 dalis įpareigoja Tarybą nustatyti būtiniausius reikalavimus pasitelkiant direktyvas
         tam, kad būtų pasiekti EB 136 straipsnyje nustatyti tikslai, įskaitant darbuotojų gyvenimo ir darbo sąlygų gerinimą ir jų
         deramą socialinę apsaugą, EB 137 straipsnio 1 dalies b punktas įvardija „darbo sąlygas“.

      35      Be to, pagal jo 5 dalį EB 137 straipsnio nuostatos „netaikomos darbo užmokesčiui, teisei jungtis į asociacijas, teisei streikuoti
         arba teisei imtis lokautų.“

      36      Šiuo atveju reikia priminti, kad pirmiausia pagal bendrojo susitarimo 1 punkto a papunktį jo tikslas yra „pagerinti darbo
         pagal terminuotas sutartis kokybę, užtikrinant nediskriminavimo principo taikymą“. To paties bendrojo susitarimo preambulėje
         nurodyta, kad šis susitarimas „rodo socialinių partnerių siekį sukurti bendruosius pagrindus, kurie užtikrintų vienodų sąlygų
         taikymą pagal terminuotas sutartis dirbantiems darbuotojams, apsaugant juos nuo diskriminavimo“. Direktyvos 1999/70 14 konstatuojamoji
         dalis patikslina, kad bendrojo susitarimo tikslas yra būtent pagerinti darbo pagal terminuotas sutartis kokybę, nustatant
         būtiniausius reikalavimus ir užtikrinant nediskriminavimo principo taikymą.

      37      Iš to išplaukia, kad bendruoju susitarimu siekiama taikyti nediskriminavimo principą pagal terminuotą darbo sutartį dirbantiems
         darbuotojams tam, jog darbdavys nenustatytų tokių darbo santykių, kad šie darbuotojai negalėtų pasinaudoti teisėmis, kuriomis
         naudojasi pagal neterminuotą darbo sutartį dirbantys darbuotojai.

      38      Bendrijos socialinės teisės principas neturėtų būti aiškinamas siaurai.

      39      Antra, kadangi EB 137 straipsnio 5 dalis yra nuo to paties straipsnio 1‑4 dalių nukrypti leidžianti nuostata, šioje dalyje
         reglamentuojamos sritys turi būti aiškinamos siaurai, kad nebūtų pažeistos 1–4 dalių taikymo sritys ar užginčyti EB 136 straipsniu
         siekiami tikslai.

      40      Nagrinėjant išimtį, susijusią su EB 137 straipsnio 5 dalyje numatytu „darbo užmokesčiu“, ji grindžiama tuo, kad nacionaliniu
         lygmeniu atlyginimų lygis nustatomas darbuotojų ir administracijos sutartimi ir yra valstybių narių kompetencija šioje srityje.
         Šiomis sąlygomis buvo nuspręsta, kad tikslinga dabartinėje Bendrijos teisėje nederinti atlyginimų lygio taikant EB 136 ir
         paskesnius straipsnius.

      41      Todėl minėta išimtis negali būti taikoma visais tam tikrą ryšį su atlyginimu turinčiais atvejais, nes kitaip kad kai kurios
         iš EB 137 straipsnyje numatytų sričių prarastų savo reikšmę.

      42      Iš to išplaukia, kad EB 137 straipsnio 5 dalies išlyga netrukdo laikinajam darbuotojui, remiantis nediskriminavimo principu,
         reikalauti įdarbinimo sąlygų, taikomų tik nuolatiniams darbuotojams, net jeigu šio principo taikymas numato diferencinio atlyginimo
         mokėjimą.

      43      Priešingai nei teigia Ispanijos, Jungtinės Karalystės vyriausybės ir Airija, Teisingumo Teismo praktikoje neabejojama ankstesniu
         aiškinimu, pagal kurį būtiniausi reikalavimai, kuriuos Europos Sąjungos Taryba gali nustatyti priimdama direktyvas, remiantis
         EB 137 straipsniu (žr. minėto sprendimo Dellas ir kt. 39 punktą), negali būti taikomi užmokesčiui, taigi1993 m. lapkričio 23 d. Tarybos direktyva 93/104/EB dėl tam tikrų darbo
         laiko organizavimo aspektų (OL L 307, p. 18) nėra taikoma darbuotojų užmokesčiui (žr. minėto sprendimo Dellas ir kt 38 punktą ir 2007 m. sausio 11 d. Nutarties Vorel, C‑437/05, Rink. p. I‑0000, 32 punktą).

      44      Iš minėtame sprendime Dellas ir kt. bei nutartyje Vorel motyvų konteksto visiškai aišku, kad bylose, kuriose priimti šie sprendimai, buvo keliamas klausimas, kokį poveikį sąvokų
         „darbo laikas“ ir „poilsio laikas“ Direktyvos 93/104 prasme aiškinimas gali turėti darbuotojų, kurie budi, gaunamo užmokesčio
         „dydžiui“ (žr. minėto sprendimo Dellas ir kt. 38 punktą ir minėtos nutarties Vorel 32 punktą).

      45      Todėl Teisingumo Teismo sprendimas, kad užmokesčio už budėjimą tvarka negali būti suderinta šiuo Bendrijos teisės raidos etapu,
         visiškai atitinka EB 137 straipsnio 5 dalies išlygos aiškinimą, pateiktą šio sprendimo 41 ir 42 punktuose. Nacionalinės institucijos
         iš tiesų yra vienintelės kompetentingos nustatyti atlyginimo, mokamo kiekvienam darbuotojui, dydį, nes Direktyva 93/104 iš
         esmės nekliudo valstybei narei taikyti teisės aktų, kuriuose, atsižvelgiant į budėjimą darbo vietoje, numatomas skirtingas
         darbo užmokestis už laikotarpį, per kurį darbas yra realiai atliekamas, ir laikotarpį, per kurį darbas realiai neatliekamas
         (žr. minėtos nutarties Vorel 35 ir 36 punktus).

      46      Dėl tų pačių priežasčių skirtingose valstybėse narėse darbuotojo, pavyzdžiui, ieškovės pagrindinėje byloje, atlyginimo įvairių
         sudėtinių dalių dydžių nustatymas neginčijamai lieka valstybių narių nacionalinių institucijų kompetencijoje. Tačiau tai nėra
         prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamos bylos dalykas.

      47      Priešingai nei buvo nurodyta šio sprendimo 44 ir 45 punktuose, klausimas, ar taikant bendrojo susitarimo 4 punkto 1 papunktyje
         nurodytą nediskriminavimo principą viena iš atlyginimo sudedamųjų dalių kaip įdarbinimo sąlyga turi būti suteikta pagal terminuotą
         darbo sutartį dirbančiam darbuotojui tomis pačiomis sąlygomis kaip pagal neterminuotą darbo sutartį dirbančiam darbuotojui,
         patenka į EB 137 straipsnio 1 dalies b punkto, Direktyvos 1999/70 ir šiuo pagrindu priimto bendrojo susitarimo taikymo sritis.

      48      Šiomis sąlygomis į pirmąjį pateiktą klausimą reikia atsakyti, jog bendrojo susitarimo 4 punkto 1 papunktyje įtvirtinta „įdarbinimo
         sąlygų“ sąvoka turi būti aiškinama taip: ji gali pagrįsti pagrindinėje byloje nagrinėjamą reikalavimą skirti pagal terminuotą
         darbo sutartį dirbantiems darbuotojams priedą už darbo stažą, kuris pagal nacionalinę teisę suteikiamas tik pagal neterminuotą
         darbo sutartį dirbantiems darbuotojams.

       Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
      49      Šiais klausimais iš esmės prašoma sąvokos „objektyvi priežastis“, remiantis kuria pagal bendrojo susitarimo 4 punkto 1 papunktį
         galima pagrįsti skirtingą požiūrį į pagal terminuotą ir neterminuotą darbo sutartį dirbančius darbuotojus, išaiškinimo.

      50      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas būtent klausia, ar vien ta aplinkybė, kad šioje byloje egzistuoja skirtingas
         požiūris į pagal terminuotą ir neterminuotą darbo sutartį dirbančius darbuotojus, kalbant apie priedus už darbo stažą, numatyta
         įstatyme arba profesinių sąjungų bei administracijos susitarime, gali būti laikoma objektyvia priežastimi.

      51      Šiomis sąlygomis antrąjį ir trečiąjį klausimus reikia nagrinėti kartu.

      52      Šiuo atžvilgiu svarbu prisiminti, kad Teisingumo Teismas jau buvo nusprendęs dėl panašaus klausimo, susijusio su ta pačia
         sąvoka „objektyvi priežastis“, kuri pagal bendrojo susitarimo 5 punkto 1 papunkčio a dalį pagrindžia paeiliui sudarinėjamas
         terminuotas darbo sutartis ar nustatomus terminuotus darbo santykius.

      53      Teisingumo Teismas teigė, kad sąvoka „objektyvios priežastys“ turi būti suprantama kaip taikoma apibrėžtoms ir konkrečioms
         aplinkybėms, apibūdinančioms konkrečią veiklą ir todėl šiame konkrečiame kontekste galinčioms pateisinti terminuotų darbo
         sutarčių sudarymą paeiliui. Šias aplinkybes gali lemti, pavyzdžiui, ypatingas užduočių, kurioms atlikti šios sutartys buvo
         sudarytos, pobūdis ir savybės arba prireikus teisėto valstybės narės socialinės politikos tikslo siekimas (žr. minėto sprendimo
         Adeneler ir kt. 69 ir 70 punktus).

      54      Kita vertus, nacionalinės teisės nuostata, pavyzdžiui, įstatymo ar kito teisės akto norma, kuri tik bendrai ir abstrakčiai
         leidžia pasiremti galimybe paeiliui sudaryti terminuotas darbo sutartis, negali būti suderinama su ankstesniame punkte nurodytais
         reikalavimais (žr. minėto sprendimo Adeneler ir kt. 71 punktą).

      55      Konkrečiai tariant, terminuotų darbo sutarčių sudarymas remiantis tik bendro pobūdžio nuostata, neatsižvelgiant į konkretų
         atitinkamos veiklos turinį, neleidžia nustatyti objektyvių ir skaidrių kriterijų siekiant patikrinti, ar tokių sutarčių atnaujinimas
         iš tiesų atitinka tikras reikmes, leidžia pasiekti tam numatytą tikslą ir yra būtinas jį įgyvendinti (žr. minėto sprendimo
         Adeneler ir kt.  74 punktą).

      56      Toks pats išaiškinimas taikomas identiškai „objektyvios priežasties“ sąvokai bendrojo susitarimo 4 punkto 1 papunkčio prasme.

      57      Šiomis aplinkybėmis minėta sąvoka neturi būti suprantama kaip pateisinanti skirtingą požiūrį į pagal terminuotą ir neterminuotą
         darbo sutartį dirbančius darbuotojus, remiantis tuo, kad toks požiūris yra numatytas bendroje ir abstrakčioje nacionalinėje
         normoje, pavyzdžiui, įstatyme ar kolektyvinėje sutartyje.

      58      Atvirkščiai, minėta sąvoka reikalauja, kad nagrinėjamas nevienodas požiūris būtų pagrįstas tiksliais ir konkrečiais veiksniais,
         kurie apibūdina atitinkamą įdarbinimo sąlygą, atsižvelgiant į konkrečias jo taikymo aplinkybes ir remiantis objektyviais ir
         skaidriais kriterijais tam, kad būtų įvertinta, ar šis nevienodas požiūris atitinka tikras reikmes, leidžia pasiekti numatytą
         tikslą bei yra būtinas jam įgyvendinti.

      59      Todėl į antrąjį ir trečiąjį pateiktus klausimus reikia atsakyti, jog bendrojo susitarimo 4 punkto 1 papunktis turi būti aiškinamas
         kaip prieštaraujantis, jog skirtingo požiūrio į pagal terminuotą ir neterminuotą darbo sutartį dirbančius darbuotojus taikymas
         būtų grindžiamas tik tuo, kad jis numatytas valstybės narės įstatymo ar kito teisės akto nuostatoje arba profesinių sąjungų
         bei darbdavio sudarytoje kolektyvinėje sutartyje.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      60      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
         byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimų Teisingumo Teismui,
         išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      1.      1999 m. kovo 18 d. Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, esančio 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos
            1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE)
            ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis priede,
            4 punkto 1 papunktyje įtvirtinta sąvoka „įdarbinimo sąlygos“ turi būti aiškinama taip: ji gali pagrįsti pagrindinėje byloje
            nagrinėjamą reikalavimą skirti pagal terminuotą darbo sutartį dirbantiems darbuotojams priedą už darbo stažą, kuris pagal
            nacionalinę teisę gali būti skiriamas tik pagal neterminuotą darbo sutartį dirbantiems darbuotojams.
      2.      Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 papunktis turi būti aiškinamas kaip prieštaraujantis tam, jog skirtingo požiūrio į pagal terminuotą
            ir neterminuotą darbo sutartį dirbančius darbuotojus taikymas būtų grindžiamas tik tuo, kad jis numatytas valstybės narės
            įstatymo ar kito teisės akto nuostatoje arba profesinių sąjungų bei darbdavio sudarytoje kolektyvinėje sutartyje.
      Parašai.
      * Proceso kalba: ispanų.