title: 2016 m. lapkričio 17 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Stadt Wiener Neustadt prieš Niederösterreichische Landesregierung.#Verwaltungsgerichtshof prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimas – Direktyva 85/337/EEB – Direktyva 2011/92/ES – Taikymo sritis – „Konkretaus nacionalinės teisės akto“ sąvoka – Neatliktas poveikio aplinkai vertinimas – Galutinis sutikimas – Poveikio aplinkai vertinimo neatlikimo legalizavimas a posteriori priimtu teisės aktu – Bendradarbiavimo principas – ESS 4 straipsnis.#Byla C-348/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. lapkričio 17 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimas — Direktyva 85/337/EEB — Direktyva 2011/92/ES — Taikymo sritis — „Konkretaus nacionalinio teisės akto“ sąvoka — Neatliktas poveikio aplinkai vertinimas — Galutinis sutikimas — Poveikio aplinkai vertinimo neatlikimo legalizavimas a posteriori priimtu teisės aktu — Bendradarbiavimo principas — ESS 4 straipsnis“
      Byloje C‑348/15
      dėl Verwaltungsgerichtshof (Vyriausiasis administracinis teismas, Austrija) 2015 m. birželio 25 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2015 m. liepos 10 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Stadt Wiener Neustadt

      prieš

         Niederösterreichische Landesregierung,

      dalyvaujant

         .A.S.A. Abfall Service AG,

      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas R. Silva de Lapuerta, teisėjai E. Regan, J.‑C. Bonichot (pranešėjas), A. Arabadjiev ir S. Rodin,
      generalinė advokatė J. Kokott,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Stadt Wiener Neustadt, atstovaujamos Rechtsanwalt E. Allinger,

               —

                  A.S.A. Abfall Service, atstovaujamos Rechtsanwalt H. Kraemmer,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos L. Pignataro-Nolin ir C. Hermes,

         susipažinęs su 2016 m. rugsėjo 8 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (OL L 175, 1985, p. 40; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 248), iš dalies pakeistos 1997 m. kovo 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/11/EB (OL L 73, 1997, p. 5; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 466, toliau – Direktyva 85/337), 5 straipsnio 1 dalies ir 2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/92/ES dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo (OL L 26, 2012, p. 26; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 157) 1 straipsnio 4 dalies bei teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas sprendžiant Stadt Wiener Neustadt (Vyner Noištato savivaldybė, Austrija) ir Niederösterreichische Landesregierung (Žemutinės Austrijos žemės vyriausybė) ginčą dėl sprendimo, kuriuo pastaroji nusprendė, kad turi būti laikoma, jog sutikimas leisti eksploatuoti A.S.A. Abfall Service pakaitinio kuro ruošimo įrenginį turi būti laikomas duotu, teisėtumo.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Direktyvos 85/337 1 straipsnio 1 dalyje, kurios turinys buvo pakartotas Direktyvos 2011/92 1 straipsnio 1 dalyje, numatyta:
               „Ši direktyva taikoma vertinti valstybės ir privatiems projektams, kurie gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai.“

               4

               Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalyje, kurios turinys buvo pakartotas Direktyvos 2011/92 1 straipsnio 2 dalyje, numatyta:
               „Šioje direktyvoje:
               <…>
               „sutikimas dėl planuojamos veiklos“ reiškia:
               kompetentingos institucijos sprendimą, kuris suteikia užsakovui teisę įgyvendinti projektą;
               <…>“

               5

               Direktyvos 85/337 1 straipsnio 5 dalyje, kurios turinys iš esmės buvo pakartotas Direktyvos 2011/92 1 straipsnio 4 dalyje, numatyta:
               „Ši direktyva netaikoma projektams, kurių detalės priimamos konkrečiais nacionalin[ės] teisės aktais, nes šios direktyvos tikslai, įskaitant dėl informacijos pateikimo, yra įgyvendinami per įstatymų leidybos procesą.“

               6

               Direktyvos 85/337 2 straipsnio 1 dalyje numatyta:
               „Valstybės narės imasi visų priemonių, reikalingų užtikrinti, jog prieš duodant sutikimą projektams, kurie gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai, be kita ko, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos, bus reikalaujama sutikimo planuojamai veiklai ir poveikio aplinkai vertinimo. Šie projektai yra nurodyti 4 straipsnyje.“

         Austrijos teisė

               7

               Nagrinėjamos bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz (UVP‑G 2000) (2000 m. Įstatymas dėl poveikio aplinkai vertinimo (UVP‑G 2000), BGBl. 697/1993) (toliau – UVP‑G 2000) 3 straipsnio 6 dalyje numatyta:
               „Kol neužbaigtas poveikio aplinkai arba atskiro atvejo vertinimas, projektams, kuriuos privaloma vertinti pagal 1, 2 arba 4 dalį, negali būti duodamas sutikimas, o pagal administracines normas priimti pranešimai iki poveikio aplinkai vertinimo užbaigimo teisiškai negalioja. Pažeidžiant šią nuostatą duotus sutikimus pagal 39 straipsnio 3 dalį kompetentinga institucija gali panaikinti per trejų metų laikotarpį.“

               8

               UVP‑G 2000 46 straipsnio 20 dalies 4 punktas suformuluotas taip:
               „Federaliniame įstatyme (BGBl I, 87/2009), nauja redakcija išdėstytų arba įtrauktų nuostatų įsigaliojimui ir perėjimui prie naujos teisinės situacijos taikoma:
               <…>

                        4.

                        Projektai, dėl kurių duotas sutikimas federalinio įstatymo BGBl I, 87/2009, įsigaliojimo dieną nebegali būti panaikintas pagal 3 straipsnio 6 dalį, laikomi patvirtintais pagal šį federalinį įstatymą.“

               9

               Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad UVP‑G 2000 46 straipsnio 20 dalies 4 punkto versija, kaip nurodyta šio sprendimo 8 punkte, išplaukia iš Bundesgesetz, kuriuo iš dalies buvo pakeistas Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz 2000 (UVP‑G-Novelle 2009) [Federalinis įstatymas, iš dalies keičiantis 2000 m. Įstatymą dėl poveikio aplinkai vertinimo (UVP‑G-Novelle 2009), BGBl. I, 87/2009], įsigaliojęs 2009 m. rugpjūčio 19 d.

         Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudicinis klausimas

               10

               .A.S.A. Abfall Service eksploatuoja Stadt Wiener Neustadt teritorijoje pakaitinio kuro ruošimo įrenginį, kuriuo iš esmės smulkinamos plastiko atliekos, kol gaunamas pramoniniu būdu pakeičiamas pakaitinis kuras, daugiausia naudojamas cemento pramonėje. Šiame įrenginyje fiziškai apdorojamos nepavojingos atliekos.

               11

               Laikotarpiu nuo 1986 m. iki 1993 m. šio miesto meras davė sutikimą eksploatuoti įrenginius, kuriais leista apdoroti 9990 tonų atliekų per metus.

               12

               2002 m. gruodžio 10 d. sprendimu Žemutinės Austrijos vyriausybės vadovas pagal atliekų tvarkymo teisę leido padidinti apdorojimo pajėgumus ne daugiau kaip iki 34000 tonų per metus. Šis pajėgumų padidinimas turėjo būti pasiektas išplėtus esamą perdirbimo liniją ir įrengus antrą perdirbimo liniją.

               13

               Šis sutikimas buvo duotas neatlikus pajėgumų padidinimo projekto poveikio aplinkai vertinimo, numatyto UVP‑G 2000.

               14

               2014 m. balandžio 30 d. raštu Umweltanwalt (Žemutinės Austrijos aplinkos ombudsmenas) tos pačios federalinės žemės vyriausybės papašė nustatyti, ar turi būti atliekamas šio įrenginio poveikio aplinkai vertinimas pagal UVP‑G 2000.

               15

               2014 m. birželio 27 d. sprendime šios federalinės žemės vyriausybė į šį klausimą atsakė neigiamai, nes manė, kad turi būti laikoma, jog dėl šio įrenginio buvo gautas sutikimas pagal 2000 m. UVP‑G 2000 46 straipsnio 20 dalies 4 punktą.

               16

                  Stadt Wiener Neustadt pateikė Bundesverwaltungsgericht (Federalinis administracinis teismas) skundą, prašydama panaikinti šį sprendimą.

               17

               2014 m. rugsėjo 12 d. sprendimu šis teismas skundą atmetė kaip nepagrįstą.

               18

                  Bundesverwaltungsgericht iš tiesų manė, kad nebuvo reikalo nagrinėti, ar apdorojimo pajėgumams padidinti, dėl ko buvo duotas sutikimas 2002 m. gruodžio 10 d. sprendimu, turėjo būti pirma atliktas poveikio aplinkai vertinimas pagal UVP‑G 2000, nes UVP‑G 2000 46 straipsnio 20 dalies 4 punktas leido daryti išvadą, kad toks sutikimas naudoti pagrindinėje byloje nagrinėjamą įrenginį buvo laikomas teisėtai duotu. Be to, ši nuostata neprieštaravo Sąjungos teisei.

               19

               Dėl tokio sprendimo Stadt Wiener Neustadt pateikė skundą Verwaltungsgerichtshof (Administracinis teismas, Austrija). Ji teigia, kad UVP‑G 2000 46 straipsnio 20 dalies 4 punkte įtvirtinta nuostata pažeidžia Sąjungos teisę. Ji mano, kad sąlygos, kuriomis remiantis pagal nacionalinę teisę projektui gali būti netaikoma Direktyva 85/337 arba Direktyva 2011/92, pagrindinėje byloje nėra tenkinamos.

               20

               Tokiomis aplinkybėmis Verwaltungsgerichtshof (Administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
               „Ar Sąjungos teisei, konkrečiai tariant, Direktyvai 2011/92, ypač jos 1 straipsnio 4 daliai, arba Direktyvai 85/337, ypač jos 1 straipsnio 5 daliai, prieštarauja nacionalinė nuostata, pagal kurią projektai, kurių poveikio aplinkai vertinimas privalomas, tačiau dėl kurių negautas sutikimas dėl planuojamos veiklos pagal UVP‑G 2000, bet turimi tik sutikimai dėl planuojamos veiklos, išduoti pagal atskiras sritis reglamentuojančius įstatymus, pavyzdžiui, Abfallwirtschaftsgesetz (Atliekų tvarkymo įstatymas), kurių 2009 m. rugpjūčio 19 d. <…> nebebuvo galima panaikinti, nes buvo pasibaigęs šiuo tikslu nacionalinėje teisėje (UVP‑G 2000 3 straipsnio 6 dalis) numatytas trejų metų terminas, turi būti laikomi gavusiais sutikimą pagal UVP‑G 2000, o gal tokia nuostata atitinka Sąjungos teisėje įtvirtintus teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               21

               Iš karto reikia pažymėti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamam apdorojimo pajėgumų padidinimo projektui, atsižvelgiant į datą, kurią dėl jo buvo duotas sutikimas pagal atliekų tvarkymo teisę, t. y. 2002 m. gruodžio 10 d., galėjo būti taikoma Sąjungos teisė, ir šiuo pagrindu turėjo būti atliktas jo poveikio aplinkai vertinimas. Tačiau taip nebuvo 1986 m. ir 1993 m., tai yra prieš Austrijos Respublikai įstojant į Sąjungą, duotų sutikimų atveju.

               22

               Taip pat svarbu pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi ištirti, ar turėjo būti atliktas tokio projekto poveikio aplinkai vertinimas pagal Direktyvos 85/337 2 straipsnio 1 dalį ir atitinkamai – ar, kaip teigia eksploatuotojas, sektorinis sutikimas, kuris buvo duotas pagal atliekų tvarkymo teisę priėmus 2002 m. gruodžio 10 d. sprendimą, praktiškai sudarė sąlygas laikytis šioje direktyvoje nustatytų aplinkosaugos reikalavimų.

               23

               Galiausiai pažymėtina, kad, atsižvelgiant į pagrindinėje byloje nagrinėjamų sprendimų datą, negalima remtis Direktyva 2011/92.

               24

               Darytina išvada, kad savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, pirma, ar Direktyvos 85/337 5 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad į jos taikymo sritį nepatenka teisės akto nuostata, kaip antai UVP‑G 2000 46 straipsnio 20 dalies 4 punktas, pagal kurią sutikimas dėl projekto yra laikomas teisėtai duotu tuo atveju, kai sprendimas dėl šio projekto priimtas pažeidžiant poveikio aplinkai vertinimo pareigą, bet, pasibaigus terminui pareikšti ieškinį dėl jo panaikinimo.

               25

               Bendrai kalbant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, antra, taip pat siekia išsiaiškinti, ar tokia teisės akto nuostata Sąjungos teisėje gali būti pateisinama teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių principais.

               26

               Dėl pirmojo prejudicinio klausimo aspekto iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, kad Direktyvos 85/337 1 straipsnio 5 dalyje nustatytos dvi sąlygos, kurias įvykdžius projektui ši direktyva netaikoma. Pirma, reikalaujama, kad projekto detalės būtų patvirtintos konkrečiuose nacionalinės teisės aktuose. Antra, šios direktyvos tikslai, įskaitant informacijos teikimą, turi būti pasiekti per įstatymų leidybos procesą (1999 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo WWF ir kt., C‑435/97, EU:C:1999:418, 57 punktas ir 2011 m. spalio 18 d. Sprendimo Boxus ir kt., C‑128/09–C‑131/09, C‑134/09 ir C‑135/09, EU:C:2011:667, 37 punktas).

               27

               Pirmoji sąlyga reiškia, kad teisės aktas turi tokias pačias charakteristikas kaip ir sutikimas dėl planuojamos veiklos, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalį. Tai yra, jis turi suteikti užsakovui teisę įgyvendinti projektą ir, kaip ir sutikime dėl planuojamos veiklos, jame turi būti pateikti visi įstatymų leidėjo apsvarstyti projekto elementai, svarbūs vertinti poveikį aplinkai (šiuo klausimu žr. 1999 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo WWF ir kt., C‑435/97, EU:C:1999:418, 58 ir 59 punktus ir 2011 m. spalio 18 d. Sprendimo Boxus ir kt., C‑128/09 – C‑131/09, C‑134/09 ir C‑135/09, EU:C:2011:667, 38 ir 39 punktus). Teisės akte turi būti patvirtinta, kad, kiek tai susiję su atitinkamu projektu, buvo pasiekti Direktyvos 85/337 tikslai (šiuo klausimu žr. 2011 m. spalio 18 d. Sprendimo Boxus ir kt., C‑128/09–C‑131/09, C‑134/09 ir C‑135/09, EU:C:2011:667, 39 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               28

               Taip nėra, kai akte nepateikiama informacijos, kuri būtina siekiant atlikti šio projekto poveikio aplinkai vertinimą (šiuo klausimu žr. 1999 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo WWF ir kt., C‑435/97, EU:C:1999:418, 62 punktą ir 2011 m. spalio 18 d. Sprendimo Boxus ir kt., C‑128/09–C‑131/09, C‑134/09 ir C‑135/09, EU:C:2011:667, 40 punktą).

               29

               Antroji sąlyga reiškia, kad Direktyvos 85/337 tikslai pasiekiami per teisės aktų leidybos procesą. Iš tikrųjų pažymėtina, kad iš šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies matyti, jog jos pagrindinis tikslas yra užtikrinti, kad „prieš išduodant sutikimą dėl projektų“, kurie dėl savo pobūdžio, masto ar vietos gali turėti reikšmingą poveikį aplinkai, iš anksto būtų įvertintas jų poveikis (šiuo klausimu žr. 2011 m. spalio 18 d. Sprendimo Boxus ir kt., C‑128/09–C‑131/09, C‑134/09 ir C‑135/09, EU:C:2011:667, 41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               30

               Iš to matyti, kad tvirtindamas projektą teisės aktų leidėjas turi turėti pakankamai informacijos. Šiuo klausimu informaciją, kurią privalo pateikti užsakovas, turi sudaryti bent projekto aprašymas, jo vykdymo vieta, projektavimas ir dydis, numatytų priemonių, skirtų reikšmingo neigiamo poveikio pasekmėms išvengti, sušvelninti ar, jeigu įmanoma, atitaisyti, aprašymas ir duomenys, reikalingi galimam pagrindiniam projekto poveikiui aplinkai nustatyti ir įvertinti (šiuo klausimu žr. 2011 m. spalio 18 d. Sprendimo Boxus ir kt., C‑128/09–C‑131/09, C‑134/09 ir C‑135/09, EU:C:2011:667, 43 punktą).

               31

               Nors nacionalinis teismas turi patikrinti, ar buvo laikomasi šių dviejų sąlygų, atsižvelgdamas tiek į priimto teisės akto turinį, tiek į visą su jo priėmimu susijusį įstatymų leidybos procesą, ypač į parengiamuosius aktus ir parlamentarų debatus (2011 m. spalio 18 d. Sprendimo Boxus ir kt.,C‑128/09–C‑131/09, C‑134/09 ir C‑135/09, EU:C:2011:667, 47 punktas), vis dėlto atrodo, kad teisės akto nuostatoje, kokia yra nagrinėjamas UVP‑G 2000 46 straipsnio 20 dalies 4 punktas, šių reikalavimų nesilaikoma.

               32

               Iš tiesų iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad ši nuostata, kiek tai susiję su projektais, kuriems ji taikoma, neturi tų pačių charakteristikų kaip sutikimas dėl planuojamos veiklos, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalį.

               33

               Taip pat neatrodo, kad šios direktyvos tikslai galėtų būti pasiekti pagal UVP‑G 2000 46 straipsnio 20 dalies 4 punktą, nes priimdamas šią nuostatą nacionalinės teisės aktų leidėjas neturėjo informacijos dėl projektų, kuriems ji galėjo būti taikoma, poveikio aplinkai, bet kuriuo atveju ši nuostata skirta taikyti jau įgyvendintiems projektams.

               34

               Todėl tokia teisės akto nuostata, kokia yra UVP‑G 2000 46 straipsnio 20 dalies 4 punktas, neatitinka Direktyvos 85/337 1 straipsnio 5 dalyje nustatytų sąlygų, nes ši nuostata negalėjo iš minėtos direktyvos taikymo srities pašalinti operacijų, kurioms taikoma ši direktyva. Vis dėlto, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi tai patikrinti, atsižvelgdamas į visas nacionalinės teisės charakteristikas ir į nagrinėjamai nuostatai suteiktiną tikslią reikšmę.

               35

               Kalbant apie antrąjį prejudicinio klausimo, susijusio su galimybe įstatymų leidėjo priimto teisės akto nuostatą, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, pateisinti Sąjungos teisėje nustatytais teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių principais, aspektą, reikia nurodyti toliau pateikiamus paaiškinimus.

               36

               Sąjungos teisė nedraudžia, kad nacionalinėse nuostatose tam tikrais atvejais būtų leista įteisinti jai prieštaraujančias operacijas ar neteisėtus veiksmus. Tačiau turi būti taikoma sąlyga, kad ji nesuteiks suinteresuotiesiems asmenims galimybės apeiti Sąjungos nuostatų ar jų netaikyti; be to, ši galimybė turi likti išimtinė (žr. 2008 m. liepos 3 d. Sprendimą Komisija / Airija, C‑215/06, EU:C:2008:380, 57 punktas).

               37

               Teisingumo Teismas nusprendė, kad teisės akto, pagal kurį legalizavimo leidimo, kuris gali būti išduotas net ir nesant jokių išimtinių aplinkybių, sukeliamos pasekmės yra tokios pat kaip ir sutikimo dėl planuojamos veiklos sukeliamos pasekmės, pažeidžiami Direktyvos 85/337 reikalavimai. Iš tiesų projektai, dėl kurių reikalaujama atlikti poveikio aplinkai vertinimą, pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalį turi būti identifikuoti ir paskui, prieš duodant sutikimą, taigi būtinai prieš juos įgyvendinant, dėl jų turi būti pateiktas prašymas duoti sutikimą ir atlikti tokį vertinimą (2008 m. liepos 3 d. Sprendimas Komisija / Airija, C‑215/06, EU:C:2008:380, 61 punktas).

               38

               Tas pat pasakytina apie teisės aktą, kaip antai UVP‑G 2000 46 straipsnio 20 dalies 4 punktą, pagal kurį leidžiama laikyti, kad – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tai turi patikrinti – net nenustatant pareigos įvertinti a posteriori ir neatsižvelgiant į konkrečias išimtines aplinkybes, buvo atliktas projekto, dėl kurio turėjo būti atliktas poveikio aplinkai vertinimas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 85/337 2 straipsnio 1 dalį, vertinimas.

               39

               Iš tiesų pagrindinėje byloje nagrinėjama nuostata susijusi tik su „projektais, dėl kurių duotas sutikimas <…> nebegali būti panaikintas“, nes pasibaigė pagal UVP‑G 2000 3 straipsnio 6 dalyje nustatytas trejų metų terminas.

               40

               Vis dėlto vien ši aplinkybė negali pakeisti prieš tai padarytos išvados. Iš tiesų pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, jei nėra atitinkamą sritį reglamentuojančių Sąjungos teisės nuostatų, kiekviena valstybė narė savo vidaus teisinėje sistemoje turi paskirti kompetentingus teismus ir nustatyti ieškinių, skirtų iš Sąjungos teisės kylančių asmens teisių apsaugai užtikrinti, procesines taisykles, su sąlyga, kad tokios taisyklės nėra mažiau palankios, nei taikomos panašiems nacionaline teise grindžiamiems ieškiniams (lygiavertiškumo principas) ir kad dėl jų naudojimasis Sąjungos teisėmis nustatytomis teisėmis netaps praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas (veiksmingumo principas).

               41

               Teisingumo Teismas taip pat mano, jog tai, kad teisinio saugumo sumetimais, apsaugant ir asmenis, ir institucijas, nustatomi protingi naikinamieji terminai ieškiniui pareikšti, atitinka Sąjungos teisę. Konkrečiai kalbant, jis daro išvadą, kad dėl jų Sąjungos teisės sistemoje nustatytų teisių įgyvendinimas netaps praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas (šiuo klausimu žr. 2010 m. balandžio 15 d. Sprendimo Barth, C‑542/08, EU:C:2010:193, 28 punktą ir 2014 m. sausio 16 d. Sprendimo Pohl, C‑429/12, EU:C:2014:12, 29 punktą).

               42

               Todėl Sąjungos teisė, kurioje nėra taisyklių, nustatančių terminus ieškiniui dėl sutikimų, duotų pažeidžiant Direktyvos 85/337 2 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą išankstinio poveikio aplinkai vertinimo pareigą, pareikšti, iš principo nedraudžia, kad valstybė narė nustatytų trejų metų terminą, koks yra nustatytas UVP‑G 2000 3 straipsnio 6 dalyje ir nurodytas UVP‑G 2000 46 straipsnio 20 dalies 4 punkte, su sąlyga, kad laikomasi lygiavertiškumo principo.

               43

               Vis dėlto nacionalinė nuostata, pagal kurią dėl projektų duoti sutikimai, kurių tiesiogiai negalima apskųsti, nes pasibaigė nacionalinėje teisėje nustatytas terminas ieškiniui pareikšti, paprastai laikomi duotais teisėtai, kiek tai susiję su poveikio aplinkai vertinimo pareiga, o tai dar turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, neatitinka šios direktyvos.

               44

               Kaip generalinė advokatė iš principo pažymėjo savo išvados 42–44 punktuose, Direktyva 85/337 draudžia tokio pobūdžio nuostatą, jeigu pagal ją kompetentingos institucijos teisiškai atleidžiamos nuo pareigos atsižvelgti į tai, ar projektas, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, vykdomas neatlikus jo poveikio aplinkai vertinimo, ir užtikrinti, kad toks vertinimas būtų įvykdytas, jeigu pagal šį projektą vykdomiems darbams ar fiziniam įsikišimui buvo reikalinga gauti sutikimą a posteriori (šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 17 d. Sprendimo Brussels Hoofdstedelijk Gewest ir kt., C‑275/09, EU:C:2011:154, 37 punktą).

               45

               Be to, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad valstybės narės privalo atlyginti bet kokią žalą, kuri kyla neatlikus poveikio aplinkai vertinimo (2004 m. sausio 7 d. Sprendimo Wells, C‑201/02, EU:C:2004:12, 66 punktas).

               46

               Šiuo tikslu kompetentingos nacionalinės institucijos turi imtis visų bendrų ar specialių priemonių, kurios reikalingos siekiant kompensuoti tokį neatliktą poveikio aplinkai vertinimą (2004 m. sausio 7 d. Sprendimo Wells, C‑201/02, EU:C:2004:12, 68 punktas).

               47

               Šiuo klausimu reikia patikslinti, kad nors tokio ieškinio dėl žalos atlyginimo sąlygos, ypač susijusios su klausimu, ar padarius bet kokį pažeidimą atsiranda kaltė, ir su priežastinio ryšio nustatymo sąlygomis, nesant atitinkamos Sąjungos teisės nuostatos, reglamentuojamos nacionalinėje teisėje, ir nors tokiam ieškiniui pareikšti, kaip matyti iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos, laikantis lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų gali būti nustatytas tam tikras terminas, vis dėlto pagal veiksmingumo principą tokį ieškinį turi būti galima pareikšti priimtinomis sąlygomis.

               48

               Iš to, kas pasakyta, aišku, kad jei nacionalinė nuostata draustų pasibaigus nustatytam terminui imtis bet kokių veiksmų, siekiant ištaisyti poveikio aplinkai vertinimo pareigos, nustatytos Direktyvos 85/337 2 straipsnio 1 dalyje, pažeidimą, o terminas ieškiniui pareikšti, per kurį pagal nacionalinę teisę gali būti pareikštas ieškinys dėl žalos atlyginimo, nebūtų pasibaigęs, dėl šio motyvo ji taip pat būtų nesuderinama su Sąjungos teise.

               49

               Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 85/337 5 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad į jos taikymo sritį patenka projektas, kuriam taikoma teisės akto nuostata, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, pagal kurią sutikimas dėl projekto yra laikomas teisėtai duotu tuo atveju, kai sprendimas dėl šio projekto priimtas pažeidžiant poveikio aplinkai vertinimo pareigą, bet pasibaigus terminui pareikšti ieškinį dėl jo panaikinimo. Sąjungos teisė draudžia tokią teisės akto nuostatą tiek, kiek joje numatyta, kad turi būti laikoma, jog buvo atliktas išankstinis tokio projekto poveikio aplinkai vertinimas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               50

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

                     1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo, iš dalies pakeistos 1997 m. kovo 3 d. Tarybos direktyva 97/11/EB, 5 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad į jos taikymo sritį patenka projektas, kuriam taikoma teisės akto nuostata, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, pagal kurią sutikimas dėl projekto yra laikomas teisėtai duotu tuo atveju, kai sprendimas dėl šio projekto priimtas pažeidžiant poveikio aplinkai vertinimo pareigą, bet pasibaigus terminui pareikšti ieškinį dėl jo panaikinimo. Sąjungos teisė draudžia tokią teisės akto nuostatą tiek, kiek joje numatyta, kad turi būti laikoma, jog buvo atliktas išankstinis tokio projekto poveikio aplinkai vertinimas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


2000 m. kovo 30 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Jämställdhetsombudsmannen prieš Örebro läns landsting. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Arbetsdomstolen - Švedija. # Socialinė politika. # Byla C-236/98.


1989 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Evagelos Adamou Exarchos prieš Europos Parlamentą. # Pareigūnai. # Byla C-331/87.


1985 m. sausio 30 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Prancūzijos Respubliką. # Byla 290/83.


title: 2008 m. spalio 15 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Ashley Neil Mote prieš Europos Parlamentą.#Privilegijos ir imunitetai - Europos Parlamento narys - Imuniteto atšaukimas.#Byla T-345/05.

text:
      Byla T‑345/05
      Ashley Neil Mote
      prieš
      Europos Parlamentą
      „Privilegijos ir imunitetai – Europos Parlamento narys – Imuniteto atšaukimas“
      Sprendimo santrauka
      1.      Ieškinys dėl panaikinimo – Aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį – Parlamento aktai, skirti sukurti teisnių padarinių
            tretiesiems asmenims
      (EB 230 straipsnio pirma pastraipa; Protokolas dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų)
      2.      Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai
      (EB 230 straipsnio ketvirta pastraipa; Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų 9 ir 10 straipsniai)
      3.      Parlamentas – Kompetencija – Parlamento narių privilegijos ir imunitetai
      (Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų 8 ir 10 straipsniai)
      4.      Procesas – Naujų pagrindų pateikimas vykstant procesui – Sąlygos
      (Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas ir 48 straipsnio 2 dalis)
      1.      Sprendimo, kuriuo Parlamentas atšaukia vieno iš savo narių imunitetą, teisėtumą galima patikrinti Bendrijos teisme pagal EB 230 straipsnio
         pirmąją pastraipą tiek, kiek tai yra aktas, sukeliantis ar skirtas sukelti teisinius padarinius trečiosioms šalims.

      Šis sprendimas sukelia Parlamento vidaus organizavimo ribas peržengiančius teisinius padarinius, nes juo sudaroma galimybė
         patraukti atsakomybėn Parlamento narį, kurio imunitetas atšauktas.

      Šiuo požiūriu, net jeigu Protokole dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų numatyti privilegijos ir imunitetai buvo
         suteikti vien Bendrijos interesais, vis dėlto jie buvo aiškiai suteikti Bendrijos institucijų pareigūnams ir kitiems tarnautojams
         bei Europos Parlamento nariams. Aplinkybė, jog privilegijos ir imunitetai yra numatyti Bendrijos viešo intereso sumetimais,
         pateisina institucijoms suteiktą galią prireikus atšaukti imunitetą, tačiau nereiškia, kad šie privilegijos ir imunitetai
         yra suteikti Bendrijai, o ne tiesiogiai jos pareigūnams, kitiems tarnautojams ir Parlamento nariams. Taigi Protokolas nurodytiems
         asmenims sukuria subjektinę teisę, kurios laikymasis užtikrinamas teise pareikšti EB 230 straipsnyje numatytą ieškinį.

      (žr. 28–29 ir 31 punktus)
      2.      Tiesioginės sąsajos sąlyga reikalauja, kad skundžiama Bendrijos priemonė darytų tiesioginį poveikį asmens teisinei padėčiai
         ir nepaliktų diskrecijos šios priemonės adresatams, atsakingiems už jos įgyvendinimą, kuris yra automatinis ir kyla tik iš
         Bendrijos teisės normų, netaikant kitų tarpinių taisyklių.

      Kadangi Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų 9 ir 10 straipsniuose numatytas imunitetas saugo Parlamento
         narius nuo tam tikrų priemonių, galinčių trukdyti jiems eiti pareigas, Parlamento sprendimas atšaukti vieno iš savo narių
         imunitetą vien dėl to, kad panaikina šią apsaugą, pakeičia šio nario teisinę padėtį, atkurdamas jo, kaip asmens, kuriam taikomos
         bendrosios valstybių narių teisės normos, statusą, ir dėl to, nepriimant jokių tarpinių taisyklių, jam yra taikomos šiomis
         bendromis teisės normomis nustatytos priemonės, tarp jų sulaikymo ir patraukimo atsakomybėn priemonės.

      Nacionalinės valdžios institucijoms palikta diskrecija tęsti arba nutraukti prieš Parlamento narį pradėtą persekiojimą atšaukus
         jo imunitetą neturi reikšmės kalbant apie tiesioginį poveikį jo teisinei padėčiai, nes sprendimo atšaukti imunitetą poveikis
         yra tik apsaugos, kuria jis naudojosi kaip Parlamento narys, panaikinimas, neapimantis jokios papildomos įgyvendinimo priemonės.

      (žr. 33–35 punktus)
      3.      Iš Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų 10 straipsnio paskutiniosios pastraipos, pagal kurią imunitetas
         negali sukliudyti Europos Parlamentui pasinaudoti teise atšaukti vieno iš narių imunitetą, matyti, kad Parlamentas yra kompetentingas
         priimti sprendimą dėl prašymo atšaukti Europos Parlamento nario imunitetą. Tačiau nei Protokole, nei Parlamento darbo tvarkos
         taisyklėse nėra taisyklės, nustatančios, jog Parlamentas yra kompetentinga valdžios institucija konstatuoti Protokolo 8 straipsnyje
         numatytos privilegijos egzistavimą.

      Beje, Protokolo 8 ir 10 straipsnių taikymo sritis nėra ta pati. Protokolo 10 straipsniu siekiama užtikrinti Parlamento narių
         nepriklausomumą neleidžiant, kad per Parlamento sesijas jiems būtų daromas spaudimas grasinant areštu ar patraukimu atsakomybėn,
         o 8 straipsnis yra skirtas saugoti Parlamento narius nuo jų judėjimo laisvės apribojimų, nesusijusių su teismo procesu.

      Kadangi Parlamentas neturi kompetencijos atšaukti 8 straipsniu numatytos privilegijos, jis nepadarė jokios teisės klaidos
         nuspręsdamas atšaukti Parlamento nario imunitetą, tačiau nepareikšdamas nuomonės dėl šiam asmeniui, kaip Parlamento nariui,
         suteiktos privilegijos.

      (žr. 45–47, 50–51 ir 69 punktus)
      4.      Iš kartu skaitomų Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkto ir 48 straipsnio 2 dalies
         nuostatų matyti, jog ieškinyje turi būti nurodytas bylos dalykas ir teisinių pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka, o vykstant
         procesui negalima pateikti naujų pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis,
         kurios tapo žinomos vykstant procesui.

      (žr. 85 punktą)
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
      2008 m. spalio 15 d.(*)

      „Privilegijos ir imunitetai – Europos Parlamento narys – Imuniteto atšaukimas“
      Byloje T‑345/05
      Ashley Neil Mote, Europos Parlamento narys, atstovaujamas baristerių J. Lofthouse ir C. Hayes bei solisitorės M. Monan,

      ieškovas,
      prieš
      Europos Parlamentą, atstovaujamą H. Krück, D. Moore ir M. Windisch

      atsakovą,
      dėl prašymo panaikinti 2005 m. liepos 5 d. Europos Parlamento sprendimą atšaukti ieškovo parlamentinį imunitetą
      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (septintoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas N. J. Forwood, teisėjai D. Šváby ir L. Truchot (pranešėjas),
      posėdžio sekretorė K. Pocheć, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. vasario 21 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Teisinis pagrindas
      1        Pagal 1965 m. balandžio 8 d. Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų, pridedamo prie jungtinės Tarybos ir
         jungtinės Komisijos steigimo sutarties, III skyrių (OL 152, 1967, p. 13) (toliau – Protokolas):

      „III skyrius
      Europos Parlamento nariai
      8 straipsnis
      Laisvam Europos Parlamento narių, vykstančių į Europos Parlamento susitikimus bei grįžtantiems iš jų, judėjimui negali būti
         taikomi jokie administraciniai ar kitokie apribojimai.

      <...>
      9 straipsnis
      Europos Parlamento nariai negali būti apklausiami, sulaikomi ar traukiami atsakomybėn dėl einant pareigas pareikštos nuomonės
         ar balsavimo.

      10 straipsnis
      Europos Parlamento nariai sesijų metu naudojasi:
      a) savo valstybės teritorijoje – imunitetais, kurie toje valstybėje yra suteikiami parlamento nariams;
      b) visų kitų valstybių narių teritorijose – imunitetu nuo bet kokios sulaikymo priemonės ir patraukimo atsakomybėn.
      Imunitetas taip pat galioja Europos Parlamento nariams vykstant į Europos Parlamento susitikimų vietą arba grįžtant iš jos.
      Imunitetu negali naudotis narys, užkluptas darantis nusikaltimą, taip pat joks imunitetas negali sukliudyti Europos Parlamentui
         pasinaudoti savo teise atšaukti vieno iš narių imunitetą.“

       Ginčo aplinkybės
      2        1996–2002 m. Jungtinės Karalystės piliečiui Ashley Neil Mote buvo suteikta įvairi valstybės pagalba. 2003 m. lapkričio mėn.
         jo atžvilgiu pradėtas baudžiamasis persekiojimas remiantis tuo, kad ši pagalba buvo gauta melagingų deklaracijų pagrindu.
         Po to, kai 2004 m. sausio mėn. jis buvo iškviestas į apklausą ir 2004 m. balandžio 27 d. apkaltintas, 2004 m. birželio 10 d.
         jam įteiktas kaltinamasis aktas su pareikštų kaltinimų santrauka.

      3        2004 m. birželio mėn. ieškovą išrinkus į Europos Parlamentą, jis, remdamasis privilegijomis ir imunitetais, kuriais naudojasi
         kaip Europos Parlamento narys, paprašė sustabdyti vykdomą baudžiamąjį procesą. 2004 m. lapkričio 25 d. Chichester Crown Court (Čičesterio Karalienės teismas) nusprendė sustabdyti bylą. Šis teismas nusprendė, kad A. Mote pritaikyta paleidimo už užstatą
         priemonė varžo Parlamento narių judėjimo laisvę ir todėl pažeidžia Protokolo 8 straipsnį.

      4        2005 m. vasario 3 d. prašymu Attorney General (Anglijos ir Velso generalinis prokuroras) Parlamento paprašė:

      –        patvirtinti, kad prieš ieškovą pradėtas baudžiamasis persekiojimas nepažeidžia Protokolo, visų pirma jo 8 straipsnio,
      –        tuo atveju, jeigu pagal Protokolą A. Mote turi privilegiją arba imunitetą, atšaukti šią privilegiją arba šį imunitetą.
      5        Šis prašymas buvo perduotas Parlamento teisės reikalų komitetui (toliau – Teisės reikalų komitetas) ir 2005 m. balandžio 21 d.,
         gegužės 24 d. ir birželio 20 d. šiame komitete dėl jo diskutuota. Teisės reikalų komiteto 2005 m. gegužės 24 d. surengtame
         klausyme A. Mote atstovavo kitas Parlamento narys. Šiam komitetui tą pačią dieną perduotame pareiškime jis prašė atmesti prašymą
         atšaukti imunitetą.

      6        2005 m. birželio 20 d. Teisės reikalų komitetas vienbalsiai priėmė pranešimą, kuriuo Parlamentui rekomenduota atšaukti A. Mote
         imunitetą (toliau – pranešimas). Šį pranešimą sudaro aiškinamoji dalis ir pasiūlymas dėl Europos Parlamento sprendimo.

      7        2005 m. liepos 5 d. plenariniame posėdyje priimtu sprendimu Parlamentas nusprendė atšaukti imunitetą ir nurodė perduoti sprendimą
         ir pranešimą kompetentingai Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Jungtinės Karalystės valdžios institucijai (toliau –
         ginčijamas sprendimas).

      8        Remdamasi Parlamento sprendimu atšaukti A. Mote imunitetą, Jungtinėje Karalystėje baudžiamąjį persekiojimą vykdanti institucija
         kreipėsi į High Court of Justice(England & Wales) (Anglijos ir Velso aukštąjį teisingumo teismą), kad būtų atšauktas baudžiamojo persekiojimo sustabdymas. 2006 m. spalio 17 d.
         Sprendimu šis teismas nurodė atnaujinti procesą prieš ieškovą.

      9        2007 m. gegužės 4 d. ieškovas pateikė prašymą ginti jo imunitetą ir privilegijas, kurį Parlamentas atmetė 2007 m. liepos 10 d.
         Sprendimu.

      10      2007 m. rugpjūčio 17 d. Sprendimu Portsmouth Crown Court (Portsmuto Karalienės teismas) pripažino A. Mote kaltu, o vėliau, 2007 m. rugsėjo 4 d. Sprendimu skyrė devynių mėnesių laisvės
         atėmimo bausmę. 2007 m. gruodžio 21 d. Sprendimu Court of Appeal (England & Wales) (Anglijos ir Velso apeliacinis teismas) atmetė visus, išskyrus vieną, apeliacijos dėl 2007 m. rugpjūčio 17 d. Sprendimo pagrindus.
         2008 m. sausio 18 d. ieškovas pateikė prašymą leisti jam apskųsti šį sprendimą.

       Procesas ir šalių reikalavimai
      11      Pareiškimu, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2005 m. rugsėjo 5 d., ieškovas pareiškė šį ieškinį.

      12      2005 m. lapkričio 3 d. ieškovas paprašė užtikrinti anonimiškumą pagrindinėje byloje ir šis prašymas buvo patenkintas 2005 m.
         lapkričio 14 dieną. 2008 m. vasario 21 d. posėdyje susipažinęs su šalių pastabomis septintosios kolegijos pirmininkas panaikino
         anonimiškumą.

      13      2006 m. gruodžio 28 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo ieškovo prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones,
         kuriuo ieškovas prašė sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą pagal EB 225 straipsnio 1 dalį ir EB 242 bei EB 243 straipsnius.
         2007 m. kovo 16 d. Nutartimi Pirmosios instancijos teismo pirmininkas atmetė šį prašymą.

      14      2007 m. gegužės 8 d. pateiktu prašymu taikyti laikinąsias apsaugos priemones ieškovas dar kartą paprašė sustabdyti ginčijamo
         sprendimo vykdymą. Šis prašymas buvo atmestas 2007 m. birželio 27 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartimi.

      15      2007 m. rugpjūčio 29 d. ieškovas pateikė trečią prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones tais pačiais pagrindais, kurį
         Pirmosios instancijos teismo pirmininkas atmetė 2007 m. lapkričio 22 d. Nutartimi.

      16      Ieškovas Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –        bet kuriuo atveju pripažinti, kad sprendimas negalioja norint atšaukti tokią privilegiją, kokia numatyta Protokolo 8 straipsnyje,
         nes jame minimas tik imunitetas,

      –        priteisti iš atsakovo bylinėjimosi išlaidas
      17      Europos Parlamentas Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        pirmiausia atmesti ieškinį kaip nepriimtiną,
      –        tuo atveju, jei pirmasis reikalavimas nebūtų patenkintas, atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
      –        priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
       Dėl priimtinumo
      18      Parlamentas prašo ieškinį pripažinti nepriimtinu, nes sprendimas atšaukti imunitetą nėra tiesiogiai susijęs su ieškovu EB 230 straipsnio
         ketvirtosios pastraipos prasme, visų pirma todėl, kad toks sprendimas palieka diskreciją adresatui.

      19      Pagrįsdamas savo ieškinio priimtinumą A. Mote tvirtina, kad nors privilegijos ir imunitetai yra Bendrijų, jais pagal Parlamento
         darbo tvarkos taisyklių (OL L 44, 2005, p. 1) 5 straipsnį naudojasi Parlamento nariai ir todėl bet koks sprendimas dėl šių
         privilegijų ir imunitetų yra tiesiogiai susijęs su atitinkamu Parlamento nariu.

      20      Pirmiausia reikia išnagrinėti, ar 2005 m. liepos 5 d. Sprendimas atšaukti parlamentinį imunitetą yra sprendimas, kurį galima
         užginčyti.

      21      Iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad Europos bendrija yra teisinė bendrija, nes nei jos valstybės narės, nei institucijos
         neišvengia jų aktų atitikties konstitucinei chartijai, tai yra Sutarčiai, kontrolės ir todėl, kad Sutartis nustatė išsamią
         ieškinių ir procedūrų sistemą, skirtą Teisingumo Teismui patikėti institucijų aktų teisėtumo kontrolę (1986 m. balandžio 23 d.
         Teisingumo Teismo sprendimo Les Verts prieš Parlamentą, 294/83, Rink. p. 1339, 23 punktas ir 1993 m. kovo 23 d. Sprendimo Weber prieš Parlamentą, C‑314/91, Rink. p. I‑1093, 8 punktas; 2001 m. spalio 2 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Martinez ir kt. prieš Parlamentą, T‑222/99, T‑327/99 ir T‑329/99, Rink. p. II‑2823, 48 punktas). Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, jog dėl Parlamento
         aktų iš esmės taip pat galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo (minėto sprendimo Les Verts prieš Parlamentą 24 punktas).

      22      Pagal EB 230 straipsnio pirmąją pastraipą Teisingumo Teismas prižiūri Europos Parlamento aktų, galinčių turėti teisinių padarinių
         trečiosioms šalims, teisėtumą ir šiuo tikslu skiria dvi aktų kategorijas.

      23      Parlamento aktai, susiję tik su vidiniu jo darbo organizavimu, negali būti ieškinio dėl panaikinimo dalykas (1986 m. birželio
         4 d. Teisingumo Teismo nutarties Groupe des droites européennes prieš Parlamentą, 78/85, Rink. p. 1753, 11 punktas ir 1990 m. gegužės 22 d. Nutarties Blot ir Front national prieš Parlamentą, C‑68/90, Rink. p. I‑2101, 11 punktas; minėto sprendimo Weber prieš Parlamentą 9 punktas).

      24      Ši kategorija apima Parlamento aktus, kurie arba nesukelia teisinių padarinių, arba jų sukelia tik Parlamento viduje organizuojant
         jo darbą ir kuriems taikomos jo Darbo tvarkos taisyklėse nustatytos patikrinimo procedūros (minėtų sprendimų Weber prieš Parlamentą 10 punktas ir Martinez ir kt. prieš Parlamentą 52 punktas).

      25      Tačiau Bendrijos teisme galima užginčyti Parlamento aktus, sukeliančius ar skirtus sukelti teisinius padarinius trečiosioms
         šalims, ar, kitaip tariant, aktus, kurių teisinis poveikis peržengia vidinio institucijos darbo organizavimo ribas (minėtų
         sprendimų Weber prieš Parlamentą 11 punktas ir Martinez ir kt. prieš Parlamentą 53 punktas).

      26      Pirmosios instancijos teismas priminė, kad Parlamento nariai, turintys į Bendriją susibūrusių valstybių tautų atstovų mandatą,
         Parlamente priimto akto, sukeliančio su šio mandato įgyvendinimo sąlygomis susijusių teisinių padarinių, atžvilgiu turi būti
         laikomi trečiaisiais asmenimis EB 230 straipsnio pirmosios pastraipos prasme (minėto sprendimo Martinez ir kt. prieš Parlamentą 61 punktas).

      27      Konkrečiai kalbant apie Protokolą, Europos Bendrijoms šiuo dokumentu pripažįstami privilegijos ir imunitetai yra tik funkcinio
         pobūdžio, nes jais siekiama, kad nebūtų trukdoma Bendrijų funkcionavimui ir jų nepriklausomumui (1989 m. balandžio 11 d. Teisingumo
         Teismo nutarties Générale de Banque prieš Komisiją, 1/88 SA, Rink. p. 857, 9 punktas ir 1990 m. liepos 13 d. Nutarties Zwartveld ir kt., C‑2/88 IMM, Rink. p. I‑3365, 19 punktas).

      28      Tačiau net jeigu privilegijos ir imunitetai buvo suteikti vien Bendrijos interesais, vis dėlto jie buvo aiškiai suteikti Bendrijos
         institucijų pareigūnams ir kitiems tarnautojams bei Europos Parlamento nariams. Aplinkybė, jog privilegijos ir imunitetai
         yra numatyti Bendrijos viešo intereso sumetimais, pateisina institucijoms suteiktą galią prireikus atšaukti imunitetą, tačiau
         nereiškia, kad šie privilegijos ir imunitetai yra suteikti Bendrijai, o ne tiesiogiai jos pareigūnams, kitiems tarnautojams
         ir Parlamento nariams. Taigi Protokolas nurodytiems asmenims sukuria subjektinę teisę, kurios laikymasis užtikrinamas teise
         pareikšti EB 230 straipsnyje numatytą ieškinį (pagal analogiją žr. 1960 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimą Humblet prieš Belgiją, 6/60, Rink. p. 1125).

      29      Reikia konstatuoti, kad sprendimas, kuriuo Parlamentas atšaukia vieno iš savo narių imunitetą, sukelia jo vidaus organizavimo
         ribas peržengiančius teisinius padarinius, nes juo sudaroma galimybė atitinkamą Parlamento narį patraukti atsakomybėn už nurodytus
         veiksmus.

      30      Toks sprendimas, kuriuo sudaroma galimybė pradėti ar tęsti baudžiamąjį procesą prieš atitinkamą Parlamento narį ir kurį prireikus
         lydi laisvę ribojančios priemonės, galinčios sutrukdyti jam įgyvendinti Parlamento nario mandatą, turi įtakos šio Parlamento
         nario mandato įgyvendinimo sąlygoms. Šioje byloje ginčijamu sprendimu buvo leista už persekiojimą atsakingai Jungtinės Karalystės
         valdžios institucijai reikalauti, kad būtų atšauktas baudžiamosios bylos nagrinėjimo sustabdymas, kaip ir buvo padaryta A. Mote
         atžvilgiu 2006 m. spalio 17 d. High Court of Justice (England & Wales) nutartimi.

      31      Taigi ginčijamas sprendimas turi būti laikomas aktu, sukeliančiu ar skirtu sukelti teisinius padarinius trečiosioms šalims.
         Iš to išplaukia, kad, remiantis pirmiau minėtame Teisingumo Teismo sprendime Weber prieš Parlamentą nustatytais kriterijais, jo teisėtumą turi būti galima patikrinti Bendrijos teisme pagal EB 230 straipsnio pirmąją pastraipą.

      32      Kalbant apie ieškinio nepriimtinumą, kurį remdamasis EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos nuostatomis nurodo Parlamentas,
         reikia konstatuoti, kad Parlamentas pripažįsta, jog ieškovas yra konkrečiai susijęs, tačiau neigia, kad jis susijęs tiesiogiai.

      33      Pagal nusistovėjusią teismų praktiką tiesioginės sąsajos sąlyga reikalauja, kad skundžiama Bendrijos priemonė darytų tiesioginį
         poveikį asmens teisinei padėčiai ir nepaliktų diskrecijos šios priemonės adresatams, atsakingiems už jos įgyvendinimą, kuris
         yra automatinis ir kyla tik iš Bendrijos teisės normų, netaikant kitų tarpinių taisyklių (žr. 1998 m. gegužės 5 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo Glencore Grain prieš Komisiją, C‑404/96 P, Rink. p. I‑2435, 41 punktą ir nurodytą teismų praktiką; 2004 m. birželio 29 d. Sprendimo Front national prieš Parlamentą, C‑486/01 P, Rink. p. I‑6289, 34 punktą ir 2006 m. gegužės 2 d. Sprendimo Sicilijos regionas prieš Komisiją, C‑417/04 P, Rink. p. I‑3881, 28 punktą).

      34      Šioje byloje Protokolo 9 ir 10 straipsniuose numatytas imunitetas saugo Parlamento narius nuo tam tikrų priemonių, galinčių
         trukdyti jiems eiti pareigas, todėl sprendimas atšaukti imunitetą vien dėl to, kad panaikina šią apsaugą, pakeičia Parlamento
         nario teisinę padėtį, atkurdamas jo, kaip asmens, kuriam taikomos bendrosios valstybių narių teisės normos, statusą, ir dėl
         to šiomis bendromis teisės normomis nustatytos priemonės, tarp jų sulaikymo ir patraukimo atsakomybėn priemonės, jam yra taikomos
         tiesiogiai nepriimant jokių tarpinių taisyklių. Iš to darytina išvada, kad ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su
         ieškovu.

      35      Nacionalinės valdžios institucijoms palikta diskrecija tęsti arba nutraukti prieš Parlamento narį pradėtą persekiojimą atšaukus
         jo imunitetą neturi reikšmės kalbant apie tiesioginį poveikį jo teisinei padėčiai, nes sprendimo atšaukti imunitetą poveikis
         yra tik apsaugos, kuria jis naudojosi kaip Parlamento narys, panaikinimas, neapimantis jokios papildomos įgyvendinimo priemonės.

      36      Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad ieškinys dėl panaikinimo turi būti pripažintas priimtinu.

       Dėl esmės
      37      Pagrįsdamas ieškinį dėl panaikinimo A. Mote remiasi keturiais pagrindais. Pirmuoju pagrindu, susijusiu su teisės klaida, ieškovas
         tvirtina, kad Parlamentas turėjo konstatuoti, jog Protokolo 8 straipsniu suteikta privilegija buvo pažeista. Antrąjį pagrindą
         sudaro dvi dalys. Pirmoji susijusi su Parlamento darbo tvarkos taisyklių pažeidimu, nes ši institucija pareiškė nuomonę dėl
         A. Mote atžvilgiu pradėto persekiojimo tikslingumo. Pagal antrąją dalį ieškovas tvirtina, kad Parlamentas neteisingai ir nevisapusiškai
         atsižvelgė į jo Teisės reikalų komitete pateiktus faktus bei argumentus. Trečiasis pagrindas susijęs su neišsamiu ir netinkamu
         ginčijamo sprendimo motyvavimu. Paskutinysis – su sprendimo neprotingumu ir neproporcingumu. Ieškovo nuomone, jo nurodyti
         argumentai turėjo įtikinti neatšaukti jo imuniteto.

       Dėl teisės klaidos
       Šalių argumentai
      38      Ieškovas tvirtina, kad ginčijamas sprendimas yra teisiškai klaidingas, nes Parlamentas turėjo konstatuoti privilegijos, kuria
         jis naudojosi pagal Protokolo 8 straipsnį, pažeidimą. Iš tiesų reikia skirti 8 straipsniu pripažįstamą privilegiją, susijusią
         su Parlamento narių judėjimo laisve, ir 10 straipsnyje įtvirtintą imunitetą, kuris yra susijęs su Parlamento narių neliečiamybe
         patraukimo atsakomybėn atveju. Šioje byloje paleidimo už užstatą pagal Jungtinės Karalystės teisę pobūdis pažeidžia Protokolo
         8 straipsnio privilegiją, nes kaltinamasis turi būti nacionalinio teismo dispozicijoje. Todėl dalyvavimas Parlamento sesijose,
         taip pat jo komiteto darbe, priklausys nuo teisėjo diskrecijos, o tai yra Parlamento narių judėjimo laisvės suvaržymas ir
         Parlamento nepriklausomumo pažeidimas, nesvarbu, ar Jungtinės Karalystės teisminės institucijos parodytų ketinimą bendradarbiauti.
         Toks Protokolo 8 straipsnio aiškinimas paskatino Chischester Crown Court sustabdyti baudžiamąjį procesą, kol bus gautas Parlamento atsakymas į prašymą atšaukti imunitetą. Pranešimo aiškinamojoje
         dalyje vadovaudamasis kitokiu Protokolo 8 straipsnio aiškinimu ir nepareikšdamas nuomonės dėl privilegijos atšaukimo Parlamentas
         padarė teisės klaidą.

      39      Parlamentas mano, kad šis ieškinio pagrindas nepagrįstas. Paaiškina, jog jis tik atsakė į prašymą atšaukti imunitetą. Parlamentas
         pažymi, kad pranešimo aiškinamoji dalis nebūtinai atspindi jo, kaip institucijos, poziciją, ir pateikia savąjį Protokolo 8
         ir 10 straipsnių aiškinimą, pabrėždamas šių nuostatų funkcinį pobūdį.

      40      Parlamento nuomone, Protokolo, kuris buvo priimtas tada, kai judėti Bendrijoje nebuvo taip lengva kaip šiandien, 8 straipsniu
         iš esmės siekiama užkirsti kelią bet kokiam administraciniam arba su policijos ar muitinės veikla susijusiam Parlamento nario
         judėjimo trukdymui. Savaime jis nesuteikia imuniteto nuo patraukimo atsakomybėn. Protokolo 10 straipsnyje numatyta Parlamento
         narių neliečiamybė dėl jų valstybės ar bet kurios kitos valstybės narės teritorijoje padarytų veiksmų, kurie nėra 9 straipsnyje
         numatyti einant pareigas pareikštos nuomonės ar balsavimai. Be to, 10 straipsnis Parlamento nariams suteikia teisę naudotis
         imunitetu, kai jie vyksta į Parlamento susitikimų vietą arba grįžta iš jos. Šios nuostatos būtų neveiksmingos, jeigu 8 straipsniu
         suteikta privilegija galėtų sukliudyti patraukti juos atsakomybėn. Parlamentas priduria, kad jokia 8 straipsniu pripažįstama
         privilegija negali būti atšaukta remiantis 10 straipsniu.

      41      Kalbant apie galimybę trukdyti Europos Parlamento veiklai, kurią įgytų nacionalinis teismas, jeigu galėtų vykdyti ieškovo
         judėjimo kontrolę, pažymėtina, jog Parlamentas primena, kad valstybių narių ir Bendrijos institucijų santykius reguliuoja
         EB 10 straipsnyje įtvirtintas lojalaus bendradarbiavimo principas. Nacionalinės teisminės institucijos privalo kiek įmanoma
         skatinti gerą Bendrijos institucijų funkcionavimą ir gerbti jų prerogatyvas, kaip pasielgė Jungtinės Karalystės teismas, nes,
         priešingu atveju, valstybei narei gali reikėti už tai atsakyti Bendrijos teisme.

      42      Ieškovas pripažįsta, kad Bendrijų privilegijos ir imunitetai yra visų pirma funkcinio pobūdžio, ir neigia kada nors prilyginęs
         8 straipsnio nuostatas absoliučiam imunitetui nuo baudžiamojo persekiojimo. Vis dėlto jis paaiškina manantis, kad 8 straipsniu
         suteikiama privilegija turi būti aiškinama labai bendrai ir kad ypatingomis aplinkybėmis ji gali neleisti vykdyti persekiojimo,
         dėl kurio pobūdžio galima taikyti laisvę ribojančias priemones. Ši privilegija draudžia kištis į Parlamento nario funkcijų
         vykdymą visiškai kitu būdu nei 10 straipsnio nuostatos.

      43      Parlamentas mano, jog reikia atmesti A. Mote siūlomą 8 straipsnio aiškinimą, nes Parlamento nario judėjimo apribojimų draudimas
         negali suteikti didesnės apsaugos už 10 straipsniu suteikiamą imunitetą. Tokiu atveju Parlamento nariui suteiktas imunitetas
         būtų absoliutus, nes privilegija, skirtingai nei imunitetas, negali būti atšaukta.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      44      Ieškovas kaltina Parlamentą nekonstatavus, kad jis yra saugomas Protokolo 8 straipsniu įtvirtintos privilegijos ir kad ši
         privilegija buvo pažeista prieš jį pradėtu persekiojimu, nors pareikšti nuomonę šiuo klausimu ir nuspręsti, kokį pavojų sukliudyti
         Parlamento nariui vykdyti savo parlamentines funkcijas kelia teisminis procesas, privalo Parlamentas, o ne nacionalinis teismas.

      45      Iš Protokolo 10 straipsnio paskutiniosios pastraipos, pagal kurią imunitetas negali sukliudyti Europos Parlamentui pasinaudoti
         teise atšaukti vieno iš narių imunitetą, matyti, kad Parlamentas yra kompetentingas priimti sprendimą dėl prašymo atšaukti
         Europos Parlamento nario imunitetą. Parlamento darbo tvarkos taisyklių 6 ir 7 straipsniai papildo šį dokumentą nustatydami
         imuniteto atšaukimą reglamentuojančias taisykles.

      46      Tačiau nei Protokole, nei Parlamento darbo tvarkos taisyklėse nėra taisyklės, nustatančios, jog Parlamentas yra kompetentinga
         valdžios institucija konstatuoti Protokolo 8 straipsnyje numatytos privilegijos egzistavimą.

      47      Be to, reikia pažymėti, kad Protokolo 8 ir 10 straipsnių taikymo sritis nėra ta pati.

      48      Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad Protokolo 8 straipsnio pirmoji pastraipa draudžia valstybėms narėms, visų pirma apmokestinimo
         priemonėmis, sukurti administracinius Parlamento narių judėjimo laisvės apribojimus (1981 m. rugsėjo 15 d. Teisingumo Teismo
         sprendimo Bruce of Donington, 208/80, Rink. p. 2205, 14 punktas). Kaip teigiama šioje nuostatoje, privilegija siekiama užtikrinti Parlamento narių laisvės
         vykti į Parlamento susitikimų vietą bei grįžti iš jos įgyvendinimą.

      49      Vis dėlto reikia pabrėžti, kad nors Protokolo 8 straipsnio pirmoji pastraipa, kurioje minimi administraciniai „ar kitokie“
         apribojimai, nepateikia išsamaus jų sąrašo, šie apribojimai neapima su patraukimu atsakomybėn susijusių priemonių, nes jos
         patenka į 10 straipsnį, kuriame apibrėžiamas imunitetų teisinis režimas, neapimantis specialios 9 straipsnyje numatytos srities,
         susijusios su Parlamento narių einant pareigas pareikštomis nuomonėmis ir balsavimu. Iš tiesų patraukimas atsakomybėn yra
         aiškiai minimas Protokolo 10 straipsnio pirmosios pastraipos b punkte kaip priemonė, nuo kurios Parlamento narys yra apsaugotas
         bet kurios kitos nei jo paties valstybės narės teritorijoje Parlamento sesijų metu. Pagal Protokolo 10 straipsnio pirmosios
         pastraipos a punktą savo valstybės teritorijoje sesijų metu Parlamento narys taip pat naudojasi imunitetais, kurie toje valstybėje
         suteikiami Parlamento nariams, o kai kurios valstybės saugo savo Parlamento narius nuo galimo jų patraukimo atsakomybėn. Galiausiai
         10 straipsnio antrojoje pastraipoje numatyta, kad imunitetas taip pat galioja Parlamento nariams vykstant į Parlamento susitikimų
         vietą arba grįžtant iš jos. Šios nuostatos, kuri, kaip ir Protokolo 8 straipsnio pirmoji pastraipa, saugo Parlamento narius
         nuo pasikėsinimo į jų judėjimo laisvę, buvimas patvirtina, kad joje minimi apribojimai neapima visų įmanomų Parlamento narių
         laisvo judėjimo apribojimų ir kad, kaip matyti iš pirmiau nagrinėtų 10 straipsnio nuostatų, patraukimo atsakomybėn priemonės
         turi būti laikomos priklausančiomis 10 straipsnyje įtvirtintam teisiniam režimui.

      50      Taigi Protokolo 10 straipsniu siekiama užtikrinti Parlamento narių nepriklausomumą neleidžiant, kad Parlamento sesijų metu
         jiems būtų daromas spaudimas (grasinant areštu ar patraukimu atsakomybėn) (2000 m. gegužės 2 d. Pirmosios instancijos teismo
         pirmininko nutarties Rothley ir kt. prieš Parlamentą, T‑17/00 R, Rink. p. II‑2085, 90 punktas).

      51      Protokolo 8 straipsnis yra skirtas saugoti Parlamento narius nuo jų judėjimo laisvės apribojimų, nesusijusių su teismo procesu.

      52      Kadangi nebuvo įrodyta, jog pavojų pasikėsinti į A. Mote parlamentinių pareigų įgyvendinimą sukėlė kitokie apribojimai nei
         kylantys iš jo kilmės valstybės teisminių institucijų pradėto persekiojimo, reikia konstatuoti, kad Parlamentas nepadarė jokios
         teisės klaidos, nuspręsdamas atšaukti A. Mote imunitetą, tačiau nepareikšdamas nuomonės dėl jam, kaip Parlamento nariui, suteiktos
         privilegijos ir nenuspręsdamas, jog šiuo atveju buvo pažeistas 8 straipsnis.

      53      Iš to, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad šis ieškinio pagrindas turi būti atmestas.

       Dėl Teisės reikalų komiteto nuomonės, susijusios su proceso tikslingumu, pareikštos pažeidžiant Parlamento darbo tvarkos taisykles,
            ir dėl neteisingo bei nevisapusiško atsižvelgimo į faktus ir argumentus
       Šalių argumentai
      54      Ieškovo nurodomą ieškinio pagrindą sudaro dvi dalys.

      –       Dėl pirmosios dalies, susijusios su Parlamento darbo tvarkos taisyklių pažeidimu ir nuomonės dėl proceso tikslingumo pareiškimu
      55      Ieškovas tvirtina, kad pagal Parlamento darbo tvarkos taisyklių 7 straipsnio 7 dalį Teisės reikalų komitetas savo pranešime
         negali išsakyti nuomonės dėl prieš jį vykdomo persekiojimo tikslingumo. Šios nuostatos pažeidimas turi įtakos ginčijamo sprendimo
         teisėtumui. Jis priduria, kad Parlamento šiame pranešime pareikštoje nuomonėje nenurodomos jo šiuo klausimu pateiktos pastabos.

      56      Parlamentas, atvirkščiai, teigia, kad pagrindas yra akivaizdžiai nepagrįstas Jis pabrėžia, kad už pranešimo aiškinamosios
         dalies surašymą atsakingas vien pranešėjas ir kad jo pareikšta nuomone negalima remtis norint užginčyti Parlamento priimtą
         rezoliuciją. Bet kuriuo atveju pranešėjo pateikti apibūdinimai susiję ne su persekiojimo pagrįstumu, o su jo patikimumu.

      –       Dėl antrosios dalies, susijusios su neteisingu ir nevisapusišku atsižvelgimu į faktus ir argumentus
      57      Ieškovas tvirtina, kad Teisės reikalų komiteto nuomonėje nėra jokios nuorodos, kad jis, taigi ir Parlamentas, iš tiesų ir
         tinkamai išnagrinėjo jo pateiktus argumentus dėl esmės. Šis trūkumas neleidžia ieškovui įgyvendinti teisės žinoti, kokias
         išvadas padarė Teisės reikalų komitetas, ir dėl to daro šį sprendimą negaliojantį.

      58      Parlamento nuomone, šis ieškinio pagrindas yra nepagrįstas. Jis primena, kad pagal jo Darbo tvarkos taisyklių 7 straipsnio
         3 dalį A. Mote turėjo galimybę Teisės reikalų komitetui duoti paaiškinimus per 2005 m. gegužės 24 d. posėdį, savo atstovu
         paskirdamas kitą Parlamento narį. Jis pažymi, kad ginčijamo sprendimo preambulėje aiškiai nurodomas šis klausymas.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      –       Dėl pirmosios ieškinio pagrindo dalies
      59      Pirmiausia reikia konstatuoti, kad, vadovaudamasis Teisės reikalų komiteto jam pateiktu pasiūlymu atšaukti A. Mote imunitetą
         ir ginčijamame sprendime nurodydamas šio komiteto pranešimą be jokių išlygų dėl šio dokumento aiškinamosios dalies turinio,
         Parlamentas patvirtino pranešimo motyvus. Iš to darytina išvada, kad pirmojoje šio pagrindo dalyje pateikti kaltinimai turi
         būti laikomi nukreiptais prieš ginčijamo sprendimo motyvus.

      60      Parlamento darbo tvarkos taisyklių 7 straipsnio 7 dalyje numatyta, kad „(Teisės reikalų) komitetas <...> jokiais atvejais
         neišsako nuomonės dėl (Parlamento nario) kaltumo ar nekaltumo ir dėl to, ar nuomonės ir veiksmai, kuriais jis kaltinamas,
         užtraukia baudžiamąją atsakomybę, net jei nagrinėdamas prašymą komitetas galėjo išsamiai susipažinti su šia byla“.

      61      Reikia išnagrinėti, ar Teisės reikalų komitetas savo pranešime pareiškė poziciją, palaikančią pradėtą persekiojimą, ir nuomonę
         dėl A. Mote kaltumo. Pranešimo II. 2 punkte pranešėjas pirmiausia konstatavo prokuroro prašymo „pagrįstumą faktais“. Šis įvertinimas,
         kuriuo išreiškiama pranešėjo nuomonė, jog prieš A. Mote pradėtas persekiojimas yra pakankamai motyvuotas, negali būti prilygintas
         nuomonei dėl jo kaltumo ar dėl persekiojimo tikslingumo. Tas pats pasakytina ir apie visiškai objektyvų pranešėjo konstatavimą
         II.3 punkte, kaip rimtai aptariamas pažeidimas yra vertinamas Jungtinėje Karalystėje ir daugumoje valstybių narių. Galiausiai
         tame pačiame punkte teigdamas, kad „persekiojimas, atrodo, buvo tinkamai pradėtas“, pranešėjas paprasčiausiai pažymėjo, kad
         jis buvo pažengęs ir turėtų pasiekti teisminio nagrinėjimo stadiją, tačiau iš anksto nenurodė, kokia turėtų būti proceso baigtis.

      62      Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Parlamento darbo tvarkos taisyklių 7 straipsnis nebuvo pažeistas, todėl pirmoji
         šio ieškinio pagrindo dalis turi būti atmesta.

      –       Dėl antrosios ieškinio pagrindo dalies
      63      Argumentai dėl esmės, kurių, ieškovo tvirtinimu, Parlamentas realiai arba tinkamai neišnagrinėjo, yra šie: jo atžvilgiu pradėto
         persekiojimo uždelsimas, dėl kurio, pažeidžiant EB 10 straipsnį, pakenkta geram Parlamento funkcionavimui; būdas, kuriuo Jungtinės
         Karalystės valdžios institucijos pateikė prašymą atšaukti jo imunitetą; prašymo atšaukti imunitetą aiškumo trūkumas kaltinimų
         rimtumo ir persekiojimo tikslingumo klausimais; Parlamento galimybė atšaukti privilegiją.

      64      Pirma, kalbant apie neatsižvelgimą į argumentą dėl nacionalinių teisminių institucijų A. Mote atžvilgiu pradėto persekiojimo
         uždelsimo, pažymėtina, kad šis uždelsimas, pasak jo, sutrukdė jam įgyvendinti savo mandatą, taigi ir Parlamentui funkcionuoti,
         ir dėl to Jungtinė Karalystė pažeidė EB 10 straipsnyje numatytą lojalaus bendradarbiavimo principą.

      65      Reikia pasakyti, kad nurodydamas, jog jokia aplinkybė neleidžia abejoti Generalinio prokuroro teiginiais, kad „A. Mote politinės
         pažiūros ar užimamos politinės pareigos jokiu būdu neturėjo įtakos persekiojimui ir <...> tyrimas buvo atliekamas kiek įmanoma
         sparčiai“ ir kad Chichester Crown Court būtų galėjęs pateikti prašymą atšaukti imunitetą tuo atveju, jeigu jam būtų kilę „abejonių dėl prokuroro ar bet kurio kito
         asmens ketinimų (tačiau akivaizdu, kad taip nebuvo)“, Parlamentas netiesiogiai tačiau neabejotinai atmetė su uždelsimu susijusį
         pagrindą. Jis nusprendė, kad persekiojimas pradėtas nesant jokio ketinimo sutrukdyti A. Mote įgyvendinti parlamentinį mandatą,
         remdamasis ne vien Generalinio prokuroro pateikta informacija, bet ir Chichester Crown Court analize.
      66      Reikia pridurti, jog iš ieškovo Teisės reikalų komitetui pateiktų argumentų nematyti, kad tyrimo trukmė ir atitinkamai uždelstas
         šaukimas jam atvykti į baudžiamąjį teismą rodytų ketinimą pakenkti jo, kaip Parlamento nario, veiklai. Iš tiesų pateikdamas
         pastabas A. Mote atsakė į Generalinio prokuroro tvirtinimus, jog tyrimas užtruko dėl to, kad jis slėpė informaciją, visų pirma
         susijusią su banko sąskaita Meno saloje, ir nepakankamai bendradarbiavo. A. Mote nurodė, kad jis neigia atsisakęs bendradarbiauti
         su tyrėjais ir kad pageidavo tylėti, kaip leidžia jo teisė į gynybą. Be to, jis teigė, kad tyrėjai nepateisinamai vėlai apklausė
         Barclays banką Meno saloje. Nė viena iš šių aplinkybių negalėjo įrodyti, kad buvo koks nors ketinimas pakenkti jo parlamentinei veiklai.

      67      Antra, kalbant apie tai, kaip Jungtinės Karalystės valdžios institucijos pateikė prašymą atšaukti imunitetą, reikia pažymėti
         Parlamento pastabą, jog nėra jokių abejonių, kad prašymas pateiktas tinkamai. Pareikšdamas šią pastabą Parlamentas atsižvelgė
         į ieškovo argumentus, susijusius su prašymo atšaukti imunitetą pateikimo forma, ir padarė išvadą, jog nė vienas iš jų netrukdo
         nagrinėti šio prašymo.

      68      Trečia, reikia konstatuoti, kad Parlamentas nepareiškė nuomonės dėl argumentų, susijusių su prašymo atšaukti imunitetą aiškumo
         trūkumu (taip pat proceso tikslingumo klausimu) ir su pažeidimų, kuriais kaltinama, sunkumu. Taigi Parlamentas nepateikė jokio
         vertinimo dėl proceso tikslingumo – o tai būtų reikėję atlikti nagrinėjant šį argumentą, – ir taip elgėsi pagal savo Darbo
         tvarkos taisyklių 7 straipsnio 7 dalį.

      69      Galiausiai, kalbant apie argumentą, susijusį su Parlamento galimybe atšaukti Protokolo 8 straipsnyje įtvirtintą privilegiją,
         pažymėtina, kad Parlamentas, kaip nustatyta šio sprendimo 44–52 punktuose, nepadarė jokios teisės klaidos nuspręsdamas dėl
         A. Mote imuniteto, tačiau nepareikšdamas nuomonės dėl jam, kaip Parlamento nariui, suteiktos privilegijos ir nenuspręsdamas,
         kad šiuo atveju buvo pažeistas Protokolo 8 straipsnis. Kadangi Parlamentas neturi kompetencijos atšaukti 8 straipsniu numatytos
         privilegijos, jam neturėtų būti priekaištaujama, jog neatsižvelgė į šiuo tikslu pateiktus argumentus.

      70      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad neįrodyta, jog ginčijamu sprendimu nebuvo realiai ar tinkamai atsižvelgta į ieškovo nurodytus
         argumentus.

      71      Iš to darytina išvada, kad antroji ieškinio pagrindo dalis turi būti atmesta.

       Dėl neišsamaus ir netinkamo ginčijamo sprendimo motyvavimo
       Šalių argumentai
      72      Ieškovas teigia, kad Parlamentas privalo motyvuoti sprendimą atšaukti imunitetą. Motyvų nenurodymas pažeidžia Europos Parlamentui
         keliamus demokratinius reikalavimus pagal ES 6 straipsnį ir Darbo tvarkos taisyklėse numatytą jo veiklos skaidrumo principą.

      73      Šioje byloje ieškovas mano, kad ginčijamo sprendimo motyvai yra pateikti Teisės reikalų komiteto pranešime, tačiau ginčija
         jų išsamumą ir tinkamumą, nes nebuvo išnagrinėti visi argumentai dėl jo imuniteto išsaugojimo. Pasak ieškovo, vadovaujantis
         ankstesne Parlamento praktika imunitetų srityje turėjo būti pateikta tinkama motyvacija, tačiau nurodyti motyvai neleido nei
         sprendimo skaitytojams suprasti, kokios priežastys lėmė jo priėmimą, nei šalims įvertinti jo galiojimo ir prireikus jį užginčyti.

      74      Parlamentas prašo atmesti šį ieškinio pagrindą.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      75      Reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnį ir Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio
         1 dalies c punktą ieškinyje turi būti nurodytas bylos dalykas ir teisinių pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Pagal nusistovėjusią
         teismų praktiką tam, kad ieškinys būtų priimtinas, reikia, kad svarbiausios faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis jis
         paremtas, būtų nurodytos bent jau glaustai, tačiau nuosekliai ir suprantamai, pačiame ieškinio tekste. Nors ieškinio turinys
         konkrečiais klausimais gali būti paremtas ir papildytas nukreipiant į konkrečias jo priede pateiktų dokumentų vietas, bendra
         nuoroda į kitus raštus, net pridėtus prie ieškinio, negali kompensuoti pagrindinių teisinių argumentų elementų nebuvimo, kurie
         pagal pirmiau nurodytas nuostatas turi būti pateikti ieškinyje (1992 m. kovo 31 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Daniją, C‑52/90, Rink. p. I‑2187, 17 punktas; 1993 m. lapkričio 29 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Kelman prieš Komisiją, T‑56/92, Rink. p. II‑1267, 21 punktas; 1999 m. gegužės 21 d. Nutarties Asia Motor France ir kt. prieš Komisiją, T‑154/98, Rink. p. II‑1703, 49 punktas ir 2007 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Microsoft prieš Komisiją, T‑201/04, Rink. p. II‑3601, 94 punktas). Todėl Pirmosios instancijos teismas neprivalo ieškinio prieduose ieškoti ir nustatyti
         pagrindų bei argumentų, kuriuos jis galėtų laikyti pagrindžiančiais ieškinį, nes priedai atlieka tik įrodomąją ir pagalbinę
         funkciją (1997 m. lapkričio 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cipeke prieš Komisiją, T‑84/96, Rink. p. II‑2081, 34 punktas ir minėto sprendimo Microsoft prieš Komisiją 94 punktas).

      76      Šioje byloje ieškovas tvirtina, kad ginčijamo sprendimo motyvai nėra išsamūs ir tinkami, tačiau nenurodo, dėl kokių aspektų
         jie nepateikti. Ieškinyje tik užsimenama apie būtinybę, kad moderni demokratinė institucija išsamiai ir tinkamai motyvuotų
         savo sprendimus ir išnagrinėtų visus nurodytus aspektus, ir apie tokio motyvavimo svarbą. A. Mote nenurodo teisinių ir faktinių
         aplinkybių, dėl kurių, anot jo, Parlamentas turėtų pateikti išsamesnių paaiškinimų. Vienintelis konkretus kaltinimas yra susijęs
         su nuomonės reiškimu pažeidžiant Parlamento darbo tvarkos taisyklių 7 straipsnio 7 dalį ir yra antrojo ieškinio pagrindo pirmosios
         dalies dalykas, tačiau ši ieškinio pagrindo dalis šiame sprendime buvo atmesta.

      77      Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad šis ieškinio pagrindas turi būti pripažintas nepriimtinu.

       Dėl sprendimo neprotingumo ir neproporcingumo
       Šalių argumentai
      78      Ieškovas tvirtina, kad jo pateikti argumentai prieš imuniteto atšaukimą turėjo paskatinti Parlamentą priimti protingą ir proporcingą
         sprendimą, taigi – neatšaukti imuniteto. Jis remiasi ieškinio priede pateiktame pareiškime išdėstytais argumentais, nurodydamas,
         kad jie nebus išsamiai pristatyti.

      79      Ieškovas nurodo, kad, nesant priežasties, pateisinančios su delsimu susijusio argumento atmetimą, joks sprendžiamasis organas
         negalėjo pagrįstai atšaukti imuniteto ir kad Parlamentas turėjo atsisakyti atšaukti privilegiją ar imunitetą.

      80      Jis iškelia klausimą dėl Parlamento galios atšaukti veikiau privilegiją, o ne imunitetą, nes jo Darbo tvarkos taisyklėse šis
         klausimas nereglamentuojamas.

      81      Ieškovas pabrėžia, kad jeigu jo argumentai būtų išnagrinėti išsamiai ir tinkamai, Parlamentas nebūtų atšaukęs jo imuniteto,
         ir, remdamasis Teisės reikalų komiteto pranešimu byloje Sichrowsky, tvirtina, jog Parlamentas tokią prezumpciją taiko fumus persecutionis atveju.

      82      Ieškovas pabrėžia, kad procesas prieš jį pradėtas pernelyg vėlai, o tai trukdo Parlamento veiklai ir pažeidžia Bendrijų institucijų
         ir valstybių narių lojalaus bendradarbiavimo principą. Jis paaiškina, jog būtų norėjęs susipažinti su Parlamento analize šiuo
         klausimu.

      83      Galiausiai dublike ieškovas nurodo, kad Teisės reikalų komitetas neišnagrinėjo jo pareiškime suformuluotų prašymų pateikti
         papildomos informacijos.

      84      Parlamentas mano, kad šis ieškinio pagrindas yra nepagrįstas.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      85      Kalbant apie pateikus dubliką nurodytą pagrindą, susijusį su tuo, kad pareiškime suformuluoti prašymai pateikti papildomos
         informacijos nebuvo išnagrinėti, reikia priminti, kad iš kartu skaitomų Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkto
         ir 48 straipsnio 2 dalies nuostatų matyti, jog ieškinyje turi būti nurodytas bylos dalykas ir teisinių pagrindų, kuriais remiamasi,
         santrauka, o vykstant procesui negalima pateikti naujų pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba
         faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Tačiau pagrindas, kuris išplečia anksčiau tiesiogiai ar netiesiogiai
         nurodytą pagrindą ir kuris yra glaudžiai su juo susijęs, turi būti pripažintas priimtinu (1990 m. rugsėjo 20 d. Pirmosios
         instancijos teismo sprendimo Hanning prieš Parlamentą, T‑37/89, Rink. p. II‑463, 38 punktas). Analogiškai turi būti vertinamas ir kaltinimas, pateiktas ieškinio pagrindui paremti
         (2002 m. kovo 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Joynson prieš Komisiją, T‑231/99, Rink. p. II‑2085, 156 punktas).

      86      Šioje byloje ieškovas pirmą kartą dublike pateikia kaltinimą, kad Teisės reikalų komitetas neišnagrinėjo jo prašymų arba klausimų,
         kuriais siekta gauti išsamesnės informacijos. Šio kaltinimo, susijusio būtent su Teisės reikalų komiteto atliktu prašymo atšaukti
         imunitetą tyrimu, o ne su aplinkybių, į kurias Parlamentas turėjo atsižvelgti priimdamas ginčijamą sprendimą, išnagrinėjimu,
         negalima laikyti ieškinyje pateiktų pagrindų plėtote.

      87      Taigi šis kaltinimas turi būti pripažintas nepriimtinu.

      88      Kalbant apie kaltinimą, kad dėl pareiškime pateiktų argumentų Parlamentas turėjo priimti protingą ir proporcingą sprendimą
         ir atsisakyti atšaukti imunitetą, reikia konstatuoti, jog šių argumentų nėra ieškinyje ir jog ieškovas siūlo žiūrėti į priede
         pateiktą minėtą pareiškimą. Pagal 75 punkte nurodytą nusistovėjusią teismų praktiką Pirmosios instancijos teismas neprivalo
         ieškinio prieduose ieškoti ir nustatyti pagrindų bei argumentų, kuriuos jis galėtų laikyti pagrindžiančiais ieškinį.

      89      Taigi šis kaltinimas turi būti pripažintas nepriimtinu, išskyrus tiek, kiek jis susijęs su nacionalinių valdžios institucijų
         delsimu. Tačiau kadangi Pirmosios instancijos teismas dėl pastarojo argumento jau nusprendė 64–66 punktuose, jį reikia atmesti
         kaip nepagrįstą.

      90      Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad šis ieškinio pagrindas turi būti pripažintas iš dalies nepriimtinu ir iš dalies
         nepagrįstu ir kad ieškinys turi būti atmestas.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      91      Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
         šalis to prašė. Kadangi ieškovas pralaimėjo bylą, jis turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal Parlamento reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (septintoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Ashley Neil Mote padengia savo ir Europos Parlamento patirtas bylinėjimosi išlaidas.

               Forwood

                Šváby

                Truchot

         Paskelbta 2008 m. spalio 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                      Pirmininkas

               E. Coulon

                      N. J. Forwood

         * Proceso kalba: anglų.


1984 m. gruodžio 11 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Baudžiamoji byla prieš J. G. Abbink. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Arrondissementsrechtbank Arnhem - Nyderlandai. # Byla 134/83.