2000 m. spalio 3 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Pascual Juan Cubero Vermurie prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Pareigų paaukštinimas - Priimtinumas. # Byla T-187/98.


2001 m. gruodžio 6 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Emesa Sugar (Free Zone) NV prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Ieškinys dėl panaikinimo. # Byla T-44/98.


title: 2008 m. kovo 12 d. (date) Pirmosios instancijos teismo (apeliacinė kolegija) sprendimas.#Francisco Rossi Ferreras prieš Europos Bendrijų Komisiją.#Apeliacinis skundas - Viešoji tarnyba - Pareigūnai.#Byla T-107/07 P.

text:
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (apeliacinių skundų kolegija) SPRENDIMAS
      2008 m. kovo 12 d.
      Byla T‑107/07 P
      Francisco Rossi Ferreras
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Tarnybinės veiklos vertinimo ataskaita – Vertinimas už 2003 metus – Faktinių aplinkybių vertinimas – Įrodinėjimo našta ir įrodymų administravimas – Nepriimtinas apeliacinis skundas – Nepagrįstas apeliacinis skundas“
      Dalykas: Apeliacinis skundas dėl 2007 m. vasario 1 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimo Rossi Ferreras prieš Komisiją (F‑42/05, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000) panaikinimo.

      Sprendimas: Atmesti apeliacinį skundą. Francisco Rossi Ferreras padengia savo ir Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      Apeliacinis skundas – Pagrindai – Tarnautojų teismui pateiktų pagrindų ir argumentų paprasčiausias pakartojimas – Klaidingas
            faktinių aplinkybių vertinimas – Nepriimtinumas – Pirmosios instancijos teismo vykdoma įrodymų vertinimo kontrolė – Netaikymas,
            išskyrus iškraipymo atvejį – Įrodinėjimo našta ir įrodymų administravimas
      (EB 225 A straipsnis; Teisingumo Teismo statuto I priedo 11 straipsnio 1 dalis)
      Iš EB 225 A straipsnio ir Teisingumo Teismo statuto I priedo 11 straipsnio 1 dalies matyti, kad apeliaciniame skunde turi
         būti aiškiai nurodomi sprendimo, kurį prašoma panaikinti, ginčijami elementai, taip pat teisiniai argumentai, kuriais konkrečiai
         grindžiamas šis prašymas.

      Šio reikalavimo netenkina apeliacinis skundas, kuriame tik pakartojami arba pažodžiui nukopijuojami Tarnautojų teisme jau
         pateikti ieškinio pagrindai ir argumentai, įskaitant ir pagrįstus faktinėmis aplinkybėmis, kurias šis teismas aiškiai atmetė.

      Apeliacinis skundas gali būti pagrįstas tik pagrindais dėl teisės normų pažeidimo, o ne faktinių aplinkybių vertinimu. Tik
         pirmąja instancija bylą nagrinėjantis teismas gali nustatyti faktines aplinkybes, išskyrus atvejus, kai jo išvados iš esmės
         neatitinka jam pateiktų bylos dokumentų, ir įvertinti šias faktines aplinkybes. Faktinių aplinkybių vertinimas nėra Pirmosios
         instancijos teismo kontrolei pateiktinas teisės klausimas, išskyrus atvejus, kai Tarnautojų teismas iškraipė jam pateiktus
         įrodymus. Toks įrodymų iškraipymas turi būti akivaizdžiai matomas iš bylos medžiagos, neatliekant naujo faktinių aplinkybių
         ir įrodymų vertinimo.

      Vis dėlto klausimas, ar buvo laikomasi įrodinėjimo naštai bei įrodymų administravimui taikomų taisyklių, priklauso apeliacinio
         teismo kompetencijai – jis vykdo pirmosios instancijos teismo atlikto faktinių aplinkybių nustatymo kontrolę. Taigi apeliacinio
         skundo pagrindas, susijęs su tuo, kad pirmosios instancijos teismas atmetė kaltinimą, prieš tai nenurodęs kitai šaliai pateikti
         informacijos, kuria būtų galima įrodyti šio kaltinimo pagrįstumą, turi būti pripažintas priimtinu.

      Kalbant apie tokio apeliacinio skundo pagrindo nagrinėjimą iš esmės, reikia atsižvelgti į tai, kad tik pirmosios instancijos
         teismas turi nuspręsti dėl galimos būtinybės papildyti informaciją, kurią jis turi apie nagrinėjamas bylas. Be to, kad apeliacinis
         teismas būtų įtikintas dėl šalies teiginio ar bent jau dėl to, kad jis turi savo iniciatyva rinkti įrodymus, neužtenka šio
         teiginio pagrįsti tam tikromis faktinėmis aplinkybėmis – taip pat reikia pateikti pakankamai tikslių, objektyvių ir nuoseklių
         įrodymų, kuriais būtų galima pagrįsti šių aplinkybių tikrumą ar tikėtinumą. Šiomis aplinkybėmis teismo dalyvavimas renkant
         įrodymus ieškovų naudai turi būti apribotas tik išimtiniais atvejais, kai, be kita ko, ieškovams jų argumentams pagrįsti reikia
         tam tikrų įrodymų, kuriuos turi atsakovas, ir jiems sunku juos gauti arba atsakovas net atsisakė juos pateikti.

      (žr. 26–31 ir 36–39 punktus)
      Nuoroda: 1996 m. rugsėjo 17 d. Teisingumo Teismo nutarties San Marco prieš Komisiją, C‑19/95 P, Rink. p. I‑4435, 37 punktas; 1998 m. gegužės 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo New Holland Ford prieš Komisiją, C‑8/95 P, Rink. p. I‑3175, 23 ir 25 punktai; 1998 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Baustahlgewerbe prieš Komisiją, C‑185/95 P, Rink. p. I‑8417, 93 punktas; 2001 m. kovo 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo Connolly prieš Komisiją, C‑274/99 P, Rink. p. I‑1611, 113 punktas; 2001 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ismeri Europa prieš Audito rūmus, C‑315/99 P, Rink. p. I‑5281, 19 punktas; 2006 m. balandžio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo General Motors prieš Komisiją, C‑551/03 P, Rink. p. I‑3173, 54 punktas; 2006 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo JCB Service prieš Komisiją, C‑167/04 P, Rink. p. I‑8935, 108 punktas; 2007 m. sausio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sumitomo Metal Industries ir Nippon Steel prieš Komisiją, C‑403/04 P ir C‑405/04 P, Rink. p. I‑729, 39 punktas; 2002 m. rugsėjo 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Ajour ir kt. prieš Komisiją, T‑201/00 ir T‑384/00, Rink. VT p. I‑A‑167 ir II‑885, 75 punktas; 2007 m. liepos 12 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
         Beau prieš Komisiją, T‑252/06 P, Rink. VT p. I‑A‑0000 ir II‑0000, 45–47 punktai.


1992 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Heinz-Jörg Moritz prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas - Pareigūnai. # Byla C-68/91 P.


title: Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas 2004 m. liepos 15 d. # Ministre des Finances prieš Jean-Claude Weidert ir Élisabeth Paulus. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour administrative - Liuksemburgas. # Laisvas kapitalo judėjimas - Pajamų mokestis - Specialus lėšų dalies, skirtos akcijoms arba kapitalo dalims įgyti, neapmokestinimas - Teisės į mokestinę lengvatą ribojimas įsigyjant atitinkamoje valstybėje narėje įsteigtų bendrovių akcijų ar kapitalo dalių. # Byla C-242/03.

text:
      Byla C‑242/03
      Ministre des Finances
      prieš
      Jean-Claude Weidert ir Élisabeth Paulus
      (Cour administrative (Liuksemburgas) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Laisvas kapitalo judėjimas – Pajamų mokestis – Specialus lėšų dalies, skirtos akcijoms arba kapitalo dalims įgyti, neapmokestinimas – Teisės į lengvatą ribojimas įsigyjant atitinkamoje valstybėje narėje įsteigtų bendrovių akcijų ar kapitalo dalių“
      Sprendimo santrauka
      Laisvas kapitalo judėjimas – Apribojimai – Pajamų mokesčio lengvata fiziniams asmenims įsigyjant akcijų – Atitinkamoje valstybėje
            narėje įsteigtų bendrovių akcijų apribojimas – Nepriimtinumas – Pateisinimas – Nebuvimas
      (EB 56 straipsnio 1 dalis ir 58 straipsnio 1 dalies a punktas)
      EB 56 straipsnio 1 dalis ir 58 straipsnio 1 dalies a punktas draudžia valstybės narės teisės nuostatą, kuri fiziniams asmenims,
         įsigyjantiems kitose valstybėse narėse įsteigtų kapitalo bendrovių akcijų arba kapitalo dalių, nesuteikia teisės į pajamų
         mokesčio lengvatą.

      Tokie teisės aktai yra laisvo kapitalo judėjimo apribojimas, kadangi dėl jų atitinkamoje valstybėje narėje gyvenantys investuotojai
         atsisako savo kapitalą investuoti į bendroves, turinčias buveinę kitoje valstybėje narėje; jie turi ribojantį poveikį kitose
         valstybėse narėse įsisteigusių bendrovių atžvilgiu dėl to, kad sudaro joms kliūtis pritraukti kapitalą į atitinkamą valstybę
         narę.

      Nesant tiesioginio ryšio tarp nagrinėjamos mokestinės lengvatos ir ją kompensuojančio apmokestinimo, pavyzdžiui, bendrovių,
         į kurias buvo investuota, išmokamų dividendų apmokestinimo, negalima remtis būtinybe užtikrinti mokesčių sistemos vientisumą,
         siekiant pateisinti tokį apribojimą.

      (žr. 13–15, 20–23, 28 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2004 m. liepos 15 d.(*)

      „Laisvas kapitalo judėjimas – Pajamų mokestis – Specialus lėšų dalies, skirtos akcijoms arba kapitalo dalims įgyti, neapmokestinimas – Teisės į mokestinę lengvatą ribojimas įsigyjant atitinkamoje valstybėje narėje įsteigtų bendrovių akcijų ar kapitalo dalių“
      Byloje C‑242/03
      dėl Cour administrative (Liuksemburgas) pagal EB 234 straipsnį Teisingumo Teismui pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą šio teismo nagrinėjamoje
         byloje tarp

      Ministre des Finances
      ir
      Jean-Claude Weidert,
      Élisabeth Paulus,
      dėl EB  56 straipsnio 1 dalies ir 58 straipsnio 1 dalies a punkto išaiškinimo
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann (pranešėjas), teisėjai  A. Rosas ir R. Silva de Lapuerta,
      generalinė advokatė J. Kokott,
      sekretorius  R. Grass,
      išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
      – J.‑C. Weidert ir É.  Paulus, atstovaujamų advokato P Kinsch,

      – Liuksemburgo vyriausybės, atstovaujamos S. Schreiner,
      – Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos R. Lyal ir C. Giolito,
      susipažinęs su teismo posėdžio pranešimu,
      susipažinęs su 2004 m. vasario 12 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        2003 m. birželio 3 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2003 m. birželio 6 d., Cour administrative pagal EB 234 straipsnį kreipėsi dėl prejudicinio sprendimo priėmimo, pateikdamas klausimą dėl EB 56 straipsnio 1 dalies ir
         58 straipsnio 1 dalies a punkto išaiškinimo.

      2        Šis klausimas kilo nagrinėjant bylą tarp Finansų ministro ir J.‑C. Weidert bei É. Paulus (toliau – sutuoktiniai Weidert‑Paulus)
         dėl atsisakymo pastaruosius atleisti nuo mokesčio įsigijus Belgijoje įsisteigusios bendrovės akcijų.

       Teisinis pagrindas
      3        Liuksemburgo Loi du 22 décembre 1993 ayant pour objet la relance de l'investissement dans l'intérêt du développent économique (1993 m. gruodžio 22 d. įstatymas dėl investicijų skatinimo siekiant vystyti ekonomiką) (Mémorial  A 1993, p. 2020) III straipsniu buvo įtvirtintas 1967 m. gruodžio 4 d. Loi concernant l'impôt sur les revenu (Pajamų mokesčio įstatymas) (Mémorial  A 1967, p. 1228, toliau – PMĮ)129 c straipsnis, kuriame nustatyta:

      „1 dalis. Toliau nurodytomis sąlygomis ir apribojimais, mokesčio mokėtojams – šalyje gyvenantiems fiziniams asmenims, – kurie
         įgyja akcijų ir kapitalo dalių, kaip grynųjų indėlių, visiškai apmokestinamose kapitalo bendrovėse, apibrėžtose (šio straipsnio)
         2 dalies 1 pastraipoje, suteikiamos 4 dalyje numatytos mokestinės lengvatos.

      <...>
      4 dalis. 1)     Mokesčių mokėtojų, nurodytų 1 ir 3 dalyse, prašymu, jų apmokestinamų pajamų dalis yra neapmokestinama gyventojų pajamų mokesčiu,
         ir tai kvalifikuojama kaip lengvata dėl investicijų į asmeninį turtą, kurios, nepaisant 153 straipsnio nuostatos, turi būti
         prašoma deklaruojant mokesčius;

      2)      neapmokestinamos yra pajamos iki 60 000 frankų per metus už visas iki mokestinių metų pabaigos įgytas akcijas ir kapitalo
         dalis. Ši ribinė suma gali būti padvigubinta kolektyvinio apmokestinimo atveju pagal 3 straipsnį.

      5 dalis. 4 dalyje numatytų mokestinių lengvatų taikymui būtinos šios sąlygos:
      a)      vertybinių popierių pagal 2 dalies 2 pastraipą įgyti galima arba įsteigiant, arba didinant kapitalo bendrovių, apmokestinamų
         pagal 2 dalies 1 pastraipą, kapitalą naujais indėliais.

      <…>“
      4        Belgijos Karalystės ir Liuksemburgo Hercogystės sudaryta konvencija dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, pasirašyta 1970 m.
         rugsėjo 17 d. Liuksemburge (Mémorial A 1971, p. 1763, toliau – Konvencija dėl dvigubo apmokestinimo) numato:

      „10 straipsnis.          Dividendai:
      1. Vienoje iš Susitariančiųjų Šalių veikiančios bendrovės dividendai, išmokėti kitos Susitariančiosios Šalies gyventojui,
         apmokestinami pastarojoje šalyje.

      2. Tačiau šie dividendai gali būti apmokestinti Susitariančiojoje Šalyje, kurioje bendrovė, mokanti dividendus, veikia pagal
         šios valstybės įstatymus, tačiau taip nustatytas mokestis negali būti didesnis kaip:

      <...>
      b)      visais kitais atvejais 15 % bendros dividendų sumos.“
       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      5        Remdamiesi kolektyvine savo 2000 metų pajamų deklaracija, sutuoktiniai Weidert‑Paulus norėjo pasinaudoti mokestine lengvata,
         numatyta PMĮ 129 c straipsnyje, neapmokestinant 120 000 LUF sumos, sumokėtos įsigyjant naujų Belgijos bendrovės Inerbrew SA 200  akcijų. Įsigyjant šias akcijas išleista 267 743 LUF.

      6        Mokesčių administratorius šio prašymo nepatenkino motyvuodamas tuo, kad investicija į bendrovės, kuri nėra įsteigta Liuksemburge,
         kapitalą nesuteikia teisės į nagrinėjamą mokestinę lengvatą.

      7        Sutuoktiniai Weidert‑Paulus pareiškė skundą dėl šio sprendimo atmesti jų prašymą ir, nesulaukę palankaus sprendimo, padavė
         ieškinį Tribunal administratif (Liuksemburgas).

      8        2002 m gruodžio 16 d. sprendimu pastarasis patenkino jų ieškinį konstatuodamas, kad PMĮ 129 c straipsnis tiek, kiek jis suteikia
         pranašumą bendrovėms, turinčioms buveinę Liuksemburge, kitose valstybėse narėse įsisteigusių bendrovių atžvilgiu, prieštarauja
         EB sutarties nuostatoms, susijusioms su laisvu kapitalo judėjimu, taip, kaip jas išaiškino Teisingumo Teismas 2000 m. birželio
         6 d. Sprendime Verkooijen (C‑35/98, Rink. p. I‑4071, 34–36 punktai).

      9        Mokesčių administratorius dėl šio sprendimo padavė apeliacinį skundą Cour administrative tvirtindamas, kad pirmąja instancija nagrinėjęs bylą teismas neteisingai pritaikė minėtą Verkooijen sprendimą. Mokesčių administratoriaus nuomone, pagrindinės bylos aplinkybės panašesnės į bylos, kurioje 1992 m. sausio 28 d.
         buvo priimtas sprendimas Bachmann (C‑204/90, Rink. p. I‑249); jame Teisingumo Teismas pripažino, kad mokesčių sistemos vientisumas pateisina skirtingose valstybėse
         narėse įsteigtų bendrovių skirtingą mokestinį traktavimą.

      10      Tokiomis aplinkybėms Cour administrative, manydamas, kad bylai, dėl kurios į jį buvo kreiptasi, išspręsti reikalingas kai kurių Sutarties nuostatų išaiškinimas, nusprendė
         sustabdyti jos nagrinėjimą ir kreipėsi į Teisingumo Teismą pateikdamas šį klausimą:

      „<...> ar pakeisto 1967 m. gruodžio 4 d. įstatymo dėl pajamų mokesčio 129 c straipsnio redakcija, taikoma 2000 m. mokestiniams
         metams, esant tam tikroms sąlygoms ir taikant tam tikrus apribojimus suteikianti apmokestinamiems fiziniams asmenims, įgyjantiems
         akcijų ar bendrovių kapitalo dalių, kurios visiškai atitinka grynuosius indėlius į neribotai apmokestinamas nacionalines kapitalo
         bendroves, teisę į neapmokestinamąją sumą, neprieštarauja EB 56 straipsnio pirmoje pastraipoje numatytam laisvo kapitalo judėjimo
         Europos Bendrijoje principui, atsižvelgiant į šio principo apribojimus, visų pirma, įtvirtintus EB 58 straipsnio pirmos pastraipos
         a punkte?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      11      Šiuo klausimu nacionalinis teismas iš esmės nori išsiaiškinti, ar valstybės narės teisės nuostata, kuria nėra suteikiama mokestinė
         lengvata fiziniams asmenims už akcijų ar kapitalo dalių įgijimą kitoje valstybėje narėje įsisteigusioje kapitalo bendrovėje,
         neprieštarauja EB 56 straipsnio 1 daliai ir 58 straipsnio 1 dalies a punktui.

      12      Visų pirma primintina, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką, nors tiesioginiai mokesčiai priklauso valstybių narių kompetencijai,
         jos turi naudotis savo įgaliojimais atsižvelgdamos į Bendrijos teisę (žr. 1995 m. rugpjūčio 11 d. Sprendimo Wielockx, C‑80/94, Rink. p. I‑2493, 16 punktą, minėto sprendimo Verkooijen 32 punktą ir 2004 m. kovo 4 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C‑334/02, dar nepaskelbto Rinkinyje, 21 punktą).

      13      Iš tikrųjų pagrindinėje byloje nagrinėjama teisės nuostata siekiama, kad atitinkamoje valstybėje narėje gyvenantys investuotojai
         neinvestuotų savo kapitalo į bendroves, turinčias buveinę kitoje valstybėje narėje (žr. minėto sprendimo Verkooijen 34 punktą). Taigi iš paties 1993 m. gruodžio 22 d. įstatymo pavadinimo matyti, kad jo tikslas „skatinti investicijas ekonomikos
         vystymui“, o iš PMĮ 129 c straipsnio travaux préparatoires, kurie buvo nurodyti ir sutuoktinių Weidert‑Paulus, ir Europos Bendrijų Komisijos, neginčijant Liuksemburgo vyriausybei,
         aiškiai matyti, kad nagrinėjama nuostata yra tiesiogiai siekiama skatinti fizinių asmenų investicijas į bendroves, turinčias
         savo buveinę Liuksemburge.

      14      Tokia nuostata turi ribojantį poveikį kitose valstybėse narėse įsisteigusių bendrovių atžvilgiu dėl to, kad ji sudaro kliūtis
         pritraukti kapitalą iš Liuksemburgo, nes šių bendrovių akcijų ar kapitalo dalių įgijimas yra mažau patrauklus už investavimą
         į bendroves, turinčias buveinę Liuksemburge (žr. minėto sprendimo Verkooijen 35 punktą ir sprendimo Komisija prieš Prancūziją 24 punktą).

      15      Tokiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad tai, jog valstybė narė neapmokestina fizinių asmenų dalies lėšų, skirtų kapitalo
         bendrovių akcijoms ar kapitalo dalims, kaip gryniesiems indėliams, įgyti, su sąlyga, kad šių bendrovių buveinė įkurta priimančioje
         valstybėje, yra laisvo kapitalo judėjimo apribojimas, draudžiamas pagal EB 56 straipsnį.

      16      Iš dokumentų, pridėtų prie Teisingumo Teismui sutuoktinių Weidert‑Paulus pateiktų pastabų, matyti, kad PMĮ buvo pakeistas
         2001 m. gruodžio 21 d. įstatymu dėl kai kurių nuostatų tiesioginių ir netiesioginių mokesčių srityje pakeitimo (Mémorial A 2001, p. 3312), kuris nuo 2002 iki 2005 m. laipsniškai panaikina (nagrinėjamą) mokestinę lengvatą. Nepaisant šių teisės
         nuostatų Liuksemburgo vyriausybė teigia, kad PMĮ 129 c straipsnio redakcija, taikoma pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms,
         vis dėlto yra pateisinama. Jos nuomone, EB 58 straipsnio 1 dalies a punktas valstybėms narėms leidžia taikyti atitinkamas
         mokesčių įstatymų nuostatas, kuriomis nustatomas skirtingas režimas mokesčių mokėtojams, kurių situacija skiriasi dėl gyvenamosios
         vietos ar jų kapitalo investicijos vietos, jeigu šie skirtumai objektyviai pateisinami arba gali būti pateisinami svarbiomis
         aplinkybėmis dėl visuomenės intereso, visų pirma susijusiomis su mokesčių sistemos vientisumu.

      17      PMĮ 129 c straipsniu būtent ir siekiama šio vientisumo. Iš tikrųjų mokestinė lengvata neapmokestinant gyventojų pajamų mokesčiu
         lėšų dalies, skirtos Liuksemburge įsisteigusių bendrovių akcijoms ir kapitalo dalims įsigyti, yra kompensuojama apmokestinant
         bendrovių vėliau išmokamus dividendus. Tuo tarpu investuojant į bendrovę, kurios buveinė Belgijoje, kaip tai yra pagrindinėje
         byloje, dividendų apmokestinimas būtų sumažintas 15 % dėl Belgijos mokesčių administratoriaus jau išskaičiuoto mokesčio iš
         šios sumos pagal Konvenciją dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo. Šiuo atveju Liuksemburgo Hercogystė atsisakytų teisės į dalį
         mokesčio, o to nebūtų šios valstybės narės bendrovių išmokamų dividendų atžvilgiu. Taigi vieno ir to paties mokesčio mokėtojo
         atžvilgiu yra tiesioginis ryšys tarp mokestinės lengvatos ir jos kompensavimo vėlesniu mokestiniu išskaitymu to paties apmokestinimo
         srityje, kaip ir byloje, kurioje buvo priimtas sprendimas Bachmann.

      18      Sutuoktiniai ir Komisija mano, kad šis argumentas neturi pagrindo. EB 58 straipsnio 1 dalis turi būti skaitoma kartu su 3 dalimi,
         kuri reikalauja, kad ginčijamos priemonės nebūtų naudojamos savavališkai diskriminacijai ar paslėptam laisvo kapitalo judėjimo
         apribojimui. Šioje byloje mokesčių mokėtojų diskriminacija dėl to, kur yra susijusios bendrovės buveinė, yra akivaizdi.

      19      PMĮ 129 c straipsnyje numatyta mokestinė lengvata yra susijusi tik su akcijų ar kapitalo dalių įgijimu ir visiškai nepriklauso
         nuo vėliau išmokėtų dividendų. Iš tikrųjų daugeliu atvejų dividendai niekada nebus išmokami. Be to, Liuksemburge nagrinėjamuoju
         mokestiniu laikotarpiu kapitalo prieaugis iki 120 000 LUF buvo neapmokestinamas; o 50 % apmokestinimo tarifas taikomas tik
         tada, kai viršijama nurodyta suma, todėl tik didelės investicijos atveju  mokėtinas mokestis. Išmokėti dividendai, palyginti
         su investicija, yra gerokai mažesni. Iš tikrųjų sutuoktiniai Weidert-Paulus 2002 m. gavo 28 eurus dividendų, o investavo 267 743 LUF.
         Liuksemburgo Hercogystės 28 eurų atleidimas nuo 15 % mokesčio tarifo yra nedidelis, palyginti su neapmokestinama suma.

      20      Nors būtinybe užtikrinti mokesčių sistemos vientisumą iš tiesų galima pateisinti EB sutartimi garantuojamų pagrindinių laisvių
         apribojimą (minėto sprendimo Bachmann 28 punktas ir 1992 m. sausio 28 d. sprendimo Komisija prieš Belgiją, C‑300/90, Rink. p. I‑305, 21 punktas), vis dėlto šią pagrindinio principo dėl laisvo kapitalo judėjimo išimtį reikia aiškinti
         griežtai ir paisant proporcingumo. Bylose, kuriose buvo priimti minėti sprendimai, egzistavo tiesioginis ryšys tarp draudimo
         įmokų pagal senatvės ir gyvybės draudimo sutartį atskaitymo bei vykdant draudimo sutartį draudiko išmokamų sumų apmokestinimo.
         Šį ryšį reikėjo išlaikyti siekiant užtikrinti mokesčių sistemos vientisumą (žr. 1999 m. spalio 28 d. Sprendimo Vestergaard, C‑55/98, Rink. p. I‑7641, 24 punktą ir 2002 m. lapkričio 21 d. Sprendimo X ir Y, C‑436/00, Rink. p. I‑10829, 52 punktą).

      21      Jeigu tokio tiesioginio ryšio nėra, argumentu dėl mokesčių sistemos vientisumo remtis negalima (žr. 2000 m. balandžio 13 d.
         Sprendimo Baars, C‑251/98, Rink. p. I‑2787, 40 punktą ir 2003 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo Bosal, C‑168/01, dar nepaskelbto Rinkinyje, 30 punktą).

      22      Pagrindinėje byloje nėra tiesioginio ryšio tarp nagrinėjamos mokestinės lengvatos – t. y. Liuksemburge gyvenančio mokesčių
         mokėtojo atleidimo nuo pajamų mokesčio dalies už lėšas, skirtas šios valstybės narės bendrovių akcijoms ar kapitalo dalims
         įsigyti, bei kompensuojamos apmokestinamos sumos.

      23      Iš tikrųjų, priešingai nei teigia Liuksemburgo vyriausybė, mokestinė lengvata nėra kompensuojama apmokestinant vėliau bendrovių
         išmokamus dividendus. Visų pirma, nors investicija į bendroves suteikia teisę gauti nagrinėjamą mokestinę lengvatą, nėra jokių
         garantijų, kad jos išmokės dividendus, kurių apmokestinimas galėtų kompensuoti suteiktą lengvatą. Antra, kaip teigia sutuoktiniai
         Weidert-Paulus ir Komisija, net jei susijusios bendrovės išmokėtų dividendus asmenims, pasinaudojusiems mokestine lengvata,
         pastarosios suma būtų gerokai didesnė už gautą vėliau apmokestinus dividendus.

      24      Taip pat negalėjimas pasinaudoti Konvencija dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo negali būti laikomas fizinių asmenų, investuojančių
         į Liuksemburge įsisteigusias bendroves, nenauda. Šiuo klausimu Liuksemburgo Hercogystės dalies mokesčio už dividendus atsisakymas
         pagal šią Konvenciją – aplinkybė, kurią Liuksemburgo vyriausybė nurodo siekdama pateisinti nagrinėjamą neapmokestinimą, –
         jokios naudos susijusiam mokesčio mokėtojui nesuteikia. Iš tikrųjų pastarasis Belgijos mokesčių administratoriui turi mokėti
         mokestį, išskaičiuojamą iš mokesčio šaltinio. Ši Konvencija užkerta kelią mokesčių mokėtojo gautos dividendų sumos apmokestinimui
         du kartus, tačiau nenumato, kad ši suma nebūtų apmokestinta.

      25      Bet kuriuo atveju, net jei Liuksemburgo teisėje būtų tiesioginis ryšys tarp mokestinės lengvatos ir dividendų apmokestinimo,
         konstatuotina, kad pagal Konvenciją dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, kurią Liuksemburgo Hercogystė sudarė su Belgijos
         Karalyste, mokesčių sistemos vientisumas grindžiamas Susitariančiosiose Šalyse taikomų taisyklių abipusiu principu (žr. minėto
         sprendimo Wielockx 24 punktą, taip pat minėto sprendimo X ir Y 53 punktą). Taigi nagrinėjama konvencija nustato mokesčių abipusį principą, pagal kurį atsisakoma apmokestinti 15 % mokesčio
         tarifu gryną dividendų sumą, Belgijoje įsisteigusių bendrovių išmokėtą asmenims, mokantiems pajamų mokestį Liuksemburge, o
         Liuksemburgo Hercogystė gali rinkti 15 % mokesčio tarifą už dividendus, išmokėtus šios valstybės narės bendrovių asmenims,
         mokantiems pajamų mokestį Belgijoje.

      26      Konvencijos dėl dvigubo apmokestinimo panaikinimo tikslas yra užtikrinti mokesčių sistemos vientisumą, ir ši konvencija negali
         būti nurodoma nevientisumui mokesčių mokėtojo atžvilgiu pagrįsti, kuris turi būti pašalintas nustatant mokestinę lengvatą,
         nagrinėjamą pagrindinėje byloje (žr. analogišką sprendimo Wielockx 25 punktą).

      27      Todėl Liuksemburgo vyriausybės aiškinimas, grindžiamas būtinybe apsaugoti mokesčių sistemos vientisumą, yra nepagrįstas.

      28      Tokiomis aplinkybėmis atsakymas į pateiktą klausimą yra toks: EB 56 straipsnio 1 dalis ir 58 straipsnio 1 dalies a punktas
         draudžia valstybės narės teisės nuostatą, kuri fiziniams asmenims, įsigyjantiems kitose valstybėse narėse įsteigtų kapitalo
         bendrovių akcijų arba kapitalo dalių, nesuteikia teisės į pajamų mokesčio lengvatą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      29      Liuksemburgo vyriausybės ir Komisijos, kurios pateikė Teisingumo Teismui savo pastabas, išlaidos nėra atlygintinos. Kadangi
         šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi
         spręsti nacionalinis teismas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      atsakydamas į klausimą, kurį jam 2003 m. birželio 3 d. nutartimi pateikė Cour administrative, nutaria:

      EB 56 straipsnio 1 dalis ir 58 straipsnio 1 dalies a punktas draudžia valstybės narės teisės nuostatą, kuri fiziniams asmenims,
            įsigyjantiems kitose valstybėse narėse įsteigtų kapitalo bendrovių akcijų arba kapitalo dalių, nesuteikia teisės į pajamų
            mokesčio lengvatą.

               Jann

                Rosas

                Silva de Lapuerta

         Paskelbta 2004 m. liepos 15 d.  viešame posėdyje Liuksemburge.

               Sekretorius

                      Pirmosios kolegijos pirmininkas

               R. Grass

                      P. Jann

         * Proceso kalba: prancūzų.


title: 2007 m. kovo 29 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Rewe Zentralfinanz eG prieš Finanzamt Köln-Mitte. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Finanzgericht Köln - Vokietija. # Įsisteigimo laisvė - Pelno mokestis - Patronuojančių bendrovių patirtų nuostolių kompensavimas iš karto - Nuostoliai, patirti dėl kitose valstybėse narėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse turimų kapitalo dalių nuvertėjimo. # Byla C-347/04.

text:
      Byla C‑347/04
      Rewe Zentralfinanz eG, veikianti kaip visų ITS Reisen GmbH teisių perėmėja,
      prieš
      Finanzamt Köln‑Mitte
      (Finanzgericht Köln prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Įsisteigimo laisvė – Pelno mokestis – Patronuojančių bendrovių patirtų nuostolių kompensavimas iš karto – Nuostoliai, patirti dėl kitose valstybėse narėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse turimų kapitalo dalių nuvertėjimo“
      Sprendimo santrauka
      Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Mokesčių teisės aktai
      (EB sutarties 52 straipsnis (po pakeitimo – EB 43 straipsnis) ir 58 straipsnis (dabar – EB 48 straipsnis))
      Sutarties 52 straipsnis (po pakeitimo – EB 43 straipsnis) ir 58 straipsnis (dabar – EB 48 straipsnis) draudžia valstybės narės
         teisės aktus, kurie riboja šioje valstybėje narėje reziduojančios patronuojančios bendrovės galimybę atskaityti šios bendrovės
         nuostolius, patirtus dėl kitose valstybėse narėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse, kurių kapitale ji dalyvauja, ir toks
         dalyvavimas jai leidžia daryti aiškią įtaką šių užsienio dukterinių bendrovių sprendimams bei nulemti jų veiklą, turimų kapitalo
         dalių nuvertėjimo, nors tokio apribojimo nėra dalyvavimo reziduojančių dukterinių bendrovių kapitale atveju.

      Toks skirtingas patronuojančių bendrovių rezidenčių mokestinis vertinimas, atsižvelgiant į tai, ar jos turi užsienyje dukterinių
         bendrovių, negali būti pateisinamas paprasčiausiu faktu, kad jos nusprendė vykdyti ekonominę veiklą kitoje valstybėje narėje,
         kurioje atitinkama valstybė negali naudotis savo kompetencija mokesčių srityje. Pats argumentas, pagrįstas apmokestinimo galios
         pusiausvyra tarp valstybių narių, negali pateisinti valstybės narės nuolat nesuteikiamos mokestinės lengvatos patronuojančiai
         bendrovei rezidentei, motyvuojant tuo, kad pastaroji vykdo tarptautinę ekonominę veiklą, iš kurios ši valstybė iš karto pajamų
         negauna.

      Be to, kadangi tokia nuostata neturi specialaus tikslo išimtinai dirbtiniams dariniams, kurių tikslas yra apeiti nacionalinę
         mokesčių teisę, netaikyti mokesčių lengvatos, o bendrai numato bet kokią situaciją, kai dukterinės bendrovės, nesvarbu, dėl
         kokių priežasčių, yra įsteigtos kitoje valstybėje narėje, ši nuostata negali, neviršijant to, kas būtina pasiekti jos tikslą,
         būti laikoma pateisinama mokesčių vengimo rizika. Iš tiesų bendrovės įsteigimas ne šioje valstybėje narėje pats savaime nereiškia,
         kad vengiama mokesčių, nes nagrinėjamai bendrovei bet kuriuo atveju taikomi įsisteigimo valstybės mokesčių teisės aktai.

      (žr. 43, 52, 70 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2007 m. kovo 29 d.(*)

      „Įsisteigimo laisvė – Pelno mokestis – Patronuojančių bendrovių patirtų nuostolių kompensavimas iš karto – Nuostoliai, patirti dėl kitose valstybėse narėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse turimų kapitalo dalių nuvertėjimo“
      Byloje C‑347/04
      dėl Finanzgericht Köln (Vokietija) 2004 m. liepos 15 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2004 m. rugpjūčio 13 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Rewe Zentralfinanz eG, veikianti kaip visų ITS Reisen GmbH teisių perėmėja,

      prieš
      Finanzamt Köln‑Mitte,

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai J. Klučka, R. Silva de Lapuerta, J. Makarczyk ir L. Bay Larsen
         (pranešėjas),

      generalinis advokatas M. Poiares Maduro,
      posėdžio sekretorius B. Fülöp, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. kovo 16 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Rewe Zentralfinanz eG, atstovaujamos Rechtsanwalt M. Lausterer,

      –        Finanzamt Köln‑Mitte, atstovaujamos B. Redmann,

      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir U. Forsthoff,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos R. Lyal ir D. Triantafyllou,
      susipažinęs su 2006 m. gegužės 31 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB sutarties 52 straipsnio (po pakeitimo – EB 43 straipsnis), EB sutarties
         58 straipsnio (dabar – EB 48 straipsnis), EB sutarties 67–73 straipsnių (panaikintų Amsterdamo sutartimi), EB sutarties 73b–73d straipsnių
         (dabar − EB 56–58 straipsniai), EB sutarties 73e straipsnio (panaikinto Amsterdamo sutartimi) bei EB sutarties 73f ir 73g
         (dabar – EB 59 ir EB 60 straipsniai) išaiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp bendrovės Rewe Zentralfinanz eG (toliau – Rewe), įsteigtos Vokietijoje ir veikiančios kaip visų bendrovės ITS Reisen GmbH (toliau – ITS) teisių perėmėja, ir Finanzamt Köln‑Mitte dėl neatsižvelgimo į nuostolius, susijusius su kitose valstybėse narėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse turimų kapitalo
         dalių daliniu nuvertėjimu, kaip į atskaitytinas veiklos išlaidas, nustatant apmokestinamąjį pelną 1993 ir 1994  mokestiniais
         metais.

       Nacionalinės teisės aktai
      3        Pagal pagrindinėje byloje taikomo 1991 m. Pelno mokesčio įstatymo (Körperschaftsteuergesetz 1991, toliau – KStG 1991) 1 straipsnį bendrovių rezidenčių pasaulinis pelnas Vokietijoje yra apmokestinamas pelno mokesčiu. Pasaulinis pelnas apima
         atstovybių ar padalinių, per kuriuos šios bendrovės vykdo savo veiklą už tos valstybės ribų, pelną. Tačiau bendrovė rezidentė
         nėra apmokestinama jos dukterinių bendrovių pelno mokesčiu jo gavimo momentu.

      4        Pagal KStG 1991 8 straipsnio 1 dalį 1990 m. Įstatymo dėl pajamų mokesčio (Einkommensteuergesetz 1990, toliau − EStG 1990) nuostatos bei KStG 1991 nustato, kas laikytina pajamomis ir kaip jos turi būti apskaičiuojamos.

      5        Pagal EStG 1990 6 straipsnio 1 dalies 2 punkto antrą sakinį dalinis kapitalo dalių nuvertėjimas laikomas nustatant pelną atskaitytinomis
         veiklos išlaidomis. Pagal tą patį 6 straipsnį daline verte laikoma suma, kurią bendroje pirkimo kainoje visos įmonės įgijėjas
         sumokėtų už nagrinėjamą turtą. Jei turtas, galintis nuvertėti, yra ilgalaikis turtas ir nustatant pelną iš principo įtraukiamas
         į bendrą balansą, nurodant jo įgijimo ar pagaminimo kainą bei atskaičius naudojimo nuostolius, apmokestinamasis asmuo taip
         pat turi galimybę nurodyti mažesnę dalinę turto vertę (dalinis nuvertėjimas) kai, pavyzdžiui, faktinė turto vertė pasidarė
         mažesnė nei įgijimo ar pagaminimo kaina, sumažinta dėl naudojimo nuostolių.

      6        Pagal EStG 1990 2 straipsnio 3 dalį metines mokesčių mokėtojo pajamas sudaro teigiamų ir neigiamų pajamų balansas. Jeigu atlikus šį skaičiavimą
         nuostoliai nepadengiami, pagal EStG 1990 10 straipsnį jie gali būti atskaitomi kitais metais, nustatant apmokestinamas pajamas, kai prognozuojami ar perkeliami nuostoliai.

      7        Pagal EStG 1990, iš dalies pakeisto 1992 m. vasario 25 d. Įstatymu dėl mokesčių reformos (Steueränderungsgesetz 1992, BGBl. 1992 I, p. 297),
         nuostolių kompensavimas dėl kapitalo bendrovės kapitalo dalių dalinio nuvertėjimo pagrindinių bylos aplinkybių metu buvo vertinamas
         skirtingai, atsižvelgiant į tai, ar kapitalo bendrovė įsteigta Vokietijoje, ar kitoje valstybėje.

      8        Pagal EStG 1990 2 straipsnio 3 dalį, jeigu dalyvaujama Vokietijoje įsteigtoje kapitalo bendrovėje, neigiamos pajamos – įskaitant nuostolius
         dėl dalinio nuvertėjimo – apmokestinimo laikotarpiu gali būti kompensuojamos visomis mokesčių mokėtojo teigiamomis pajamomis.

      9        Pagal EStG 1990 2 straipsnio 1 ir 2 dalis, pavadintas „Neigiamos iš užsienio gautos pajamos“, į tam tikras iš užsienio gautas neigiamas pajamas
         mokestiniais tikslais galima atsižvelgti tik ribotai:

      „1)      Neigiamos pajamos
      <…>
      2.      Gautos iš užsienio valstybėje esančios pramonės ar prekybos įmonės.
      3.      a)     Gautos, atsižvelgiant į mažesnę juridinio asmens, valstybėje neturinčio nei valdymo organo, nei buveinės (užsienio juridinis
         asmuo), kapitalo dalių, sudarančių dalį gamybos priemonių, dalinę vertę <...>

      <…>
      gali būti kompensuojamos tik kartu su to paties pobūdžio teigiamomis pajamomis iš tos pačios valstybės <…>; taip pat jos negali
         būti atskaitomos pagal 10d straipsnį. Pelno sumažėjimas turi būti vertinamas kaip ir negatyvios pajamos. Jeigu neigiamos pajamos
         negali būti kompensuojamos pagal pirmą sakinį, jos atskaitomos iš to paties pobūdžio teigiamų pajamų, kurias apmokestinamasis
         asmuo gauna vėlesniais mokestiniais metais toje pačioje valstybėje <…>

      2)      1 dalies pirmo sakinio 2 punktas netaikomas, jei apmokestinamasis asmuo įrodo, kad neigiamos pajamos gautos iš užsienio pramonės
         ar prekybos įmonės, kurios išimtinis arba beveik išimtinis tikslas <...> teikti komercines paslaugas tiek, kiek jos nesusijusios
         su turizmui ar nuomai skirtų įrenginių statyba ar eksploatacija <...>; tiesioginis bent ketvirtadalio kapitalo bendrovės,
         kurios išimtinis ar beveik išimtinis tikslas yra minėtos veiklos vykdymas, nominalaus kapitalo dalių valdymas bei su tokiu
         kapitalo dalių valdymu susijęs finansavimas laikomas komercinių paslaugų teikimu, kai kapitalo bendrovė valstybėje neturi
         nei savo valdymo organo, nei savo buveinės. 1 dalies pirmo sakinio 3 ir 4 punktai netaikomi, jei apmokestinamasis asmuo įrodo,
         kad juridinis asmuo tenkina pirmame sakinyje numatytas sąlygas nuo jo įsteigimo momento arba per pastaruosius penkerius metus
         iki apmokestinimo laikotarpio, per kuriuos buvo gauta neigiamų pajamų, ir per apmokestinimo laikotarpį.

      <…>“
      10      Pagal EStG 1990 2 straipsnį kompensuoti neigiamas pajamas dėl dalinio nuvertėjimo galima, tik jei bendrovė užsienyje gauna pajamas šio 2a straipsnio
         2 dalies prasme (aktyvios pajamos) arba jeigu pati valdo ne mažiau nei 25 % kapitalo kitoje užsienio kapitalo bendrovėje,
         kuri pati gauna aktyvių pajamų šio 2a straipsnio 2 dalies prasme. Su turizmu užsienyje susijusios veiklos vykdymas savaime
         atmeta galimybę kompensuoti nuostolius.

      11      Pagal KStG 1991, iš dalies pakeisto 1993 m. rugsėjo 13 d. Įstatymu dėl įsisteigimo vietos užtikrinimo (Standortsicherungsgesetz, BGBl. 1993 I,
         p. 1569, toliau – StandOG), 8b straipsnio 2 dalį perleidus kapitalą gautas kapitalo prieaugis pirmą kartą buvo atleistas nuo mokesčio 1994 mokestiniais
         metais.

      12      Galiausiai 2000 m. spalio 23 d. Įstatymas dėl mokesčių sumažinimo (Steuersenkungsgesetz, BGBl. 2000 I, p. 1433) iš dalies
         pakeitė KStG 1991 8b straipsnio 3 dalį. Ši pakeista nuostata nurodo, kad neatsižvelgiama į pajamų sumažėjimą dėl mažesnės dalinės kapitalo
         dalių vertės, nepaisant to, ar šį kapitalą valdo Vokietijoje, ar ne šioje valstybėje įsteigta kapitalo bendrovė.

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      13      1995 m. kovo 6 d. sudaryta sutartimi bendrovė ITS, priklausanti grupei Kaufhof Holding AG, užsiimančiai su turizmu susijusia veikla, buvo perleista grupei Rewe. 1995 m. lapkričio 3 d. susijungimo sutartimi Rewe tapo visų ITS teisių perėmėja.

      14      1989 m. ITS Nyderlanduose įsteigė dukterinę bendrovę Kaufhof‑Tourism Holdings BV (toliau – KTH), kurios visos akcijos priklausė jai. Toje pačioje valstybėje narėje KTH įsteigė kapitalo bendrovę International Tourism Investment Holdings BV (toliau – ITIH), kurios 100 % akcijų priklausė jai. Be to, pastaroji bendrovė įsigijo 100 % GermanTourist Facilities Ltd, įsteigtos Jungtinėje Karalystėje, akcijų bei 36 % bendrovės Travelplan SA, įsteigtos Ispanijoje, akcijų.

      15      1993 ir 1994 m. metinėse ataskaitose ITS iš dalies nurašė Nyderlandų dukterinėje bendrovėje KTH savo turimas kapitalo dalis ir patikslino reikalavimų dviem savo subdukterinės bendrovės dukterinėms bendrovėms, įsteigtoms
         Jungtinėje Karalystėje ir Ispanijoje, vertę. Bendrai šios išimtinės išlaidos 1993 ir 1994 mokestiniais metais siekė daugiau
         nei 46 milijonus DEM.

      16      Vis dėlto Finanzamt Köln‑Mitte nusprendus, kad EStG 1990 2 straipsnis draudžia atsižvelgti į šias su KTH kapitalo dalimis susijusias išlaidas, buvo nesutikta mokestiniais tikslais šias išlaidas laikyti veiklos išlaidomis ir jas
         vertinti kaip neigiamas pajamas nustatant apmokestinamą Rewe pelną 1993 ir 1994 mokestiniais metais. Todėl ji padarė pranešimų pakeitimus, būtent atsižvelgdama į pelno mokestį, kurį Rewe turėjo mokėti šiais mokestiniais metais.

      17      Manydama, kad mokestiniais tikslais ji galėjo atsižvelgti į visus mokesčius susijusius su Nyderlanduose, Jungtinėje Karalystėje
         ir Ispanijoje įsteigtomis kapitalo bendrovėmis, Rewe pareiškė ieškinį Finanzgericht Köln, nurodydama, jog EStG 1990 2a straipsnio taikymas yra Bendrijos teisei prieštaraujanti diskriminacija.

      18      Šio teismo manymu, iš bylos aplinkybių metu taikytinos teisės matyti, kad nors į Vokietijoje įsteigtoje dukterinėje bendrovėje
         turimų kapitalo dalių nuvertėjimą iš principo mokestiniais tikslais galima atsižvelgti be apribojimų kaip į patronuojančios
         bendrovės veiklos išlaidas nustatant jos apmokestinamą pelną, į kitoje valstybėje narėje įsteigtoje dukterinėje bendrovėje
         turimų kapitalo dalių nuvertėjimą mokestiniais tikslais galima atsižvelgti tik ribotais atvejais, tai yra, kai neigiamos dėl
         šių nuvertėjimų gautos pajamos yra kompensuojamos iš šios kitos valstybės narės gautomis teigiamomis pajamomis arba kai įvykdytos
         EStG 1990 2 straipsnio 2 dalyje numatyto nukrypstančio režimo sąlygos. Jis mano, kad toks skirtingas vertinimas, kylantis iš EStG 1990 2a straipsnio 1 dalies 3 punkto a įtraukos ir 2 dalies prieštarauja Bendrijos teisei ir priduria, kad negali konstatuoti
         šį skirtumą pateisinančių pagrindų egzistavimo.

      19      Šiomis aplinkybėmis Finanzgericht Köln nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:

      „Ar kartu taikomos (Sutarties) 52 <…> ir 58 <…>, 67–73 bei 73b ir kitų straipsnių nuostatos turi būti aiškinamos taip kad
         jos draudžia tokius teisės aktus, kokie yra pagrindinėje byloje nagrinėjami EStG 2a straipsnio 1 dalies 3 punkto a papunktis ir 2 dalis <…>, kurie apriboja nuostolių, patirtų dėl kitose Bendrijos valstybėse
         esančiose dukterinėse bendrovėse turimų kapitalo dalių, kai šios dukterinės bendrovės vykdo pasyvią veiklą nacionalinės nuostatos
         prasme ir (arba) kai jos vykdo aktyvią veiklą nacionalinės nuostatos prasme tik per savo pačių subdukterines bendroves, nuvertėjimo
         atskaitymą iš karto, nors valstybėje esančiose dukterinėse bendrovėse turimų kapitalo dalių nuvertėjimui jokie apribojimai
         netaikomi?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      20      Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar pagrindinės bylos aplinkybėmis EB sutarties
         nuostatos, susijusios su įsisteigimo laisve ir laisvu kapitalo judėjimu, draudžia valstybės narės teisės aktus, kurie apriboja
         šioje šalyje reziduojančios patronuojančios bendrovės galimybę atskaityti šios bendrovės nuostolius, patirtus dėl kitose valstybėse
         narėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse turimų kapitalo dalių nuvertėjimo.

       Dėl Sutarties nuostatų, susijusių su įsisteigimo laisve
      21      Visų pirma reikėtų priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką, nors tiesioginiai mokesčiai priklauso valstybių narių
         kompetencijai, pastarosios turi ją įgyvendinti laikydamosi Bendrijos teisės (būtent žr. 2001 m. kovo 8 d. Sprendimo Metallgesellschaft ir kt., C‑397/98 ir C‑410/98, Rink. p. I‑1727, 37 punktą; 2005 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Marks & Spencer, C‑446/03, Rink. p. I‑10837, 29 punktą; 2006 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Cadbury Schweppes ir Cadbury Schweppes Overseas, C‑196/04, Rink. p. I‑0000, 40 punktą ir 2007 m. kovo 13 d. Sprendimo Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, C‑524/04, Rink. p. I‑0000, 25 punktą).

      22      Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką į Sutarties nuostatų, susijusių su įsisteigimo laisve, materialinio taikymo
         sritį patenka nacionalinės nuostatos, kurios turi būti taikomos tuomet, kai atitinkamos valstybės narės pilietis dalyvauja
         kitoje valstybėje narėje įsteigtos bendrovės kapitale ir toks dalyvavimas jam leidžia daryti aiškią įtaką šios bendrovės sprendimams
         bei nulemti jos veiklą (šiuo klausimu žr. 2000 m. balandžio 13 d. Sprendimo Baars, C‑251/98, Rink. p. I‑2787, 22 punktą ir 2002 m. lapkričio 21 d. Sprendimo X ir Y , C‑436/00, Rink. p. I‑10829, 37 punktą; minėtų sprendimų Cadbury Schweppes ir Cadbury Schweppes Overseas 31 punktą ir Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation 27 punktą).

      23      Taip yra tuo atveju, kai tokia bendrovė rezidentė, šiuo atveju ITS, valdo 100 % kapitalo bendrovės, įsisteigusios kitoje valstybėje narėje. Iš tiesų tai, kad mokesčių mokėtojas valdo 100 %
         kitoje valstybėje narėje įsteigtos bendrovės kapitalo, neabejotinai lemia, jog šiam mokesčių mokėtojui taikomos Sutarties
         nuostatos dėl įsisteigimo laisvės (minėto sprendimo Baars 21 punktas).

      24      Taigi reikia išnagrinėti, ar Sutarties 52 ir 58 straipsniai draudžia taikyti pagrindinėje byloje nagrinėjamus teisės aktus.

      25      Įsisteigimo laisvė, kurią Sutarties 52 straipsnis pripažįsta Bendrijos piliečiams ir kuri apima jų teisę imtis savarankiškai
         dirbančių asmenų veiklos bei ja verstis, taip pat steigti ir valdyti įmones tomis pačiomis sąlygomis, kurios įsisteigimo šalies
         teisės aktuose yra nustatytos jos pačios piliečiams, pagal Sutarties 58 straipsnį apima pagal valstybės narės teisę įkurtų
         ir Bendrijoje turinčių savo registruotas būstines, centrinę administraciją ar pagrindinę verslo vietą bendrovių teisę vykdyti
         veiklą atitinkamoje valstybėje narėje per dukterines bendroves, filialus ir atstovybes (būtent žr. 1999 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo
         Saint‑Gobain ZN, C‑307/97, Rink. p. I‑6161, 35 punktą; minėto sprendimo Marks & Spencer 30 punktą ir 2006 m. vasario 23 d. Sprendimo Keller Holding, C‑471/04, Rink. p. I‑2107, 29 punktą).

      26      Nors Sutarties nuostatos dėl įsisteigimo laisvės yra skirtos užtikrinti naudojimąsi priimančiojoje valstybėje narėje tomis
         pačiomis teisėmis kaip ir nacionalinių subjektų, jos taip pat draudžia, kad kilmės valstybė savo piliečiams ar pagal jos teisės
         aktus įsteigtoms bendrovėms ribotų įsisteigimo laisvę kitoje valstybėje narėje (1998 m. liepos 16 d. Sprendimo ICI, C‑264/96, Rink. p. I‑4695, 21 punktas ir minėto sprendimo Marks & Spencer 31 punktas).

      27      Pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamus teisės aktus nuostoliai dėl Vokietijoje esančių dukterinių bendrovių kapitalo dalių
         nuvertėjimo iš karto ir be jokių apribojimų įskaičiuojami nustatant neribotai Vokietijoje apmokestinamų patronuojančių bendrovių
         pelną.

      28      Tačiau, kaip matyti iš EStG 1990 2a straipsnio 1 ir 2 dalių, tokie patys nuostoliai, atsirandantys dėl kitoje valstybėje narėje įsteigtos dukterinės bendrovės
         kapitalo dalių nuvertėjimo, yra atskaitomi neribotai Vokietijoje apmokestinamos bendrovės atžvilgiu tik taikant tam tikras
         su šios bendrovės pajamomis ar jos dukterinės bendrovės „aktyvios“ veiklos vykdymu susijusias sąlygas.

      29      Iš tiesų į Vokietijoje esančios patronuojančios bendrovės nuostolius dėl kitose valstybėse narėse įsteigtų dukterinių bendrovių
         akcijų gali būti atsižvelgiama Vokietijoje tuo atveju, kai šios dukterinės bendrovės vėliau gauna teigiamų pajamų. Vis dėlto,
         netgi tuo atveju, kai gaunama pakankamai teigiamų pajamų, tokia patronuojanti bendrovė, priešingai nei patronuojanti bendrovė,
         turinti Vokietijoje įsteigtų dukterinių bendrovių, negali iš karto atsižvelgti į savo nuostolius ir pasinaudoti pinigų srautais
         (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Marks & Spencer 32 punktą).

      30      Darytina išvada, kad Vokietijoje esančios patronuojančios bendrovės, turinčios, kaip ir Rewe, dukterinę ir subdukterinę bendroves kitoje valstybėje narėje, mokestinė situacija yra mažiau palanki nei ji būtų, jeigu
         ši dukterinė ir subdukterinė bendrovės būtų įsteigtos Vokietijoje.

      31      Atsižvelgiant į šį nevienodą vertinimą, galėtų būti daroma įtaka patronuojančios bendrovės sprendimui vykdyti savo veiklą
         per savo dukterines bendroves arba netiesiogines dukterines bendroves kitose valstybėse narėse (šiuo klausimu žr. 2003 m.
         rugsėjo 18 d. Sprendimo Bosal, C‑168/01, Rink. p. I‑9409, 27 punktą).

      32      Vis dėlto Vokietijos vyriausybė tvirtina, kad nevienodas požiūris nėra įsisteigimo laisvės ribojimas tiek, kiek Vokietijoje
         įsteigtos dukterinės bendrovės situacijos negalima palyginti su kitoje valstybėje narėje įsteigtos dukterinės bendrovės situacija.
         Ši vyriausybė mano, kad dukterinės bendrovės yra savarankiški juridiniai asmenys jų patronuojančios bendrovės atžvilgiu, kurios
         apmokestinamos jų įsteigimo valstybėje. Todėl tikėtina, kad dukterinė bendrovė KTH, pateikdama savo apmokestinamo pelno Nyderlanduose deklaraciją, nurodo nuostolius. Ši vyriausybė mano, kad Vokietijos Federacinė
         Respublika, kaip patronuojančios bendrovės įsteigimo valstybė, savarankiškoms užsienio dukterinėms bendrovėms neturėtų suteikti
         teisinio statuso, kurį būtų galima palyginti su patronuojančios bendrovės rezidentės statusu.

      33      Šiuo klausimu, kaip generalinis advokatas nurodo savo išvados 21 punkte, reikia pastebėti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas
         nevienodas mokestinis vertinimas yra susijęs ne su dukterinių bendrovių situacija (atsižvelgiant į tai, ar jos yra įsteigtos
         Vokietijoje), o su Vokietijoje reziduojančių patronuojančių bendrovių situacija, atsižvelgiant į tai, ar jos turi kitose valstybėse
         narėse įsteigtų dukterinių bendrovių.

      34      Dėl tokių patronuojančių bendrovių rezidenčių nuostolių, patirtų dėl dukterinėse bendrovėse jų turimų kapitalo dalių nuvertėjimo,
         šios bendrovės yra panašioje situacijoje, nesvarbu, ar kalbama apie dalyvavimą Vokietijoje, ar kitose valstybėse narėse įsteigtų
         dukterinių bendrovių kapitale. Iš tiesų abiem atvejais, pirma, nuostolius, kuriuos prašoma atskaityti, patiria patronuojančios
         bendrovės ir, antra, šių dukterinių bendrovių pelnas, nesvarbu, ar jis gaunamas iš Vokietijoje apmokestinamų dukterinių bendrovių,
         ar iš apmokestinamų kitose valstybėse narėse, nėra apmokestinamas kaip patronuojančių bendrovių pelnas.

      35      Todėl tokių patronuojančios bendrovės rezidentės nuostolių atskaitomumo ribojimas, kuris susijęs tik su nuostoliais, patirtais
         dėl užsienyje turimo kapitalo dalių nuvertėjimo, neatspindi objektyvios skirtingos patronuojančių bendrovių situacijos, atsižvelgiant
         į tai, ar jų dukterinių bendrovių buveinė yra Vokietijoje, ar kitose valstybėse narėse.

      36      Iš to, kas pasakyta, matyti, kad skirtingas mokestinis vertinimas pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamus teisės aktus ir dėl
         to susidariusi Vokietijoje reziduojančių patronuojančių bendrovių, turinčių dukterinę bendrovę, įsteigtą kitoje valstybėje
         narėje, nepalanki situacija mokesčių atžvilgiu gali sudaryti kliūtis tokių bendrovių įsisteigimo laisvei, jas atgrasant steigti,
         įsigyti ar turėti dukterinę bendrovę kitoje valstybėje narėje. Tai taip pat yra įsisteigimo laivės ribojimas Sutarties 52
         ir 58 straipsnių prasme.

      37      Toks įsisteigimo laivės ribojimas neleistinas, išskyrus, jeigu juo siekiama Sutartį atitinkančio teisėto tikslo ir jis grindžiamas
         viršesniu bendruoju interesu. Tačiau net ir tokiu atveju reikia, kad ši priemonė būtų tinkama nagrinėjamam tikslui įgyvendinti
         ir neviršytų to, kas yra būtina jį pasiekti ( būtent žr. minėto sprendimo Marks & Spencer 35 punktą ir nurodytą teismų praktiką bei minėto sprendimo Cadbury Schweppes ir Cadbury Schweppes Overseas 47 punktą).

      38      Vokietijos vyriausybė mano, kad bet kuriuo atveju Vokietijoje reziduojančios patronuojančios bendrovės galimybės atskaityti
         šios bendrovės nuostolius, patirtus dėl kitose valstybėse narėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse jos turimo kapitalo dalių
         nuvertėjimo, kai atsižvelgimas mokestiniais tikslais į užsienyje gautus nuostolius siejamas tik su iš tos pačios valstybės
         gautomis tokiomis pačiomis teigiamomis pajamomis, ribojimas yra pateisinamas. Šiuo klausimu Vokietijos vyriausybė pateikia
         argumentus, kurie, kaip nurodyta generalinio advokato išvados 24 punkte, iš esmės apibendrina šiuos pateisinimus.

      39      Pirma, nurodydama minėtą sprendimą Marks & Spencer, kuriame Teisingumo Teismas atsižvelgė į apmokestinimo galios pusiausvyros tarp valstybių narių principą, Vokietijos vyriausybė
         nurodo pirmą pateisinimo pagrindą, grindžiamą simetrijos tarp teisės apmokestinti bendrovės pelną ir pareigos atsižvelgti
         į šios bendrovės patirtus nuostolius taisykle. Ji tvirtina, kad Vokietijos mokesčių institucijos, atlikdamos Vokietijoje reziduojančios
         patronuojančios bendrovės mokestinį vertinimą, neturėjo atsižvelgti į nuostolius, susijusius su kitoje valstybėje narėje įsteigtos
         dukterinės bendrovės veikla, nes jos neturi teisės apmokestinti šios dukterinės bendrovės pelno.

      40      Į šiuos argumentus neturėtų būti atsižvelgiama.

      41      Be to, kaip generalinis advokatas nurodė savo išvados 32 punkte, reikia apibrėžti teisėto reikalavimo dėl apmokestinimo galios
         pusiausvyros tarp valstybių narių taikymo sritį. Ypač reikia pabrėžti, kad Teisingumo Teismas tokiam pateisinimui minėtame
         sprendime Marks & Spencer pritarė tik kartu taikant kitus du pateisinimus, pagrįstus nuostolių dvigubo panaudojimo rizika ir mokesčių vengimu (šiuo
         klausimu žr. minėto sprendimo Marks & Spencer 43 ir 51 punktus).

      42      Šiuo atžvilgiu reikia pripažinti, kad iš tikrųjų yra tam tikrų veiksnių, kurie gali pažeisti valstybių narių teisę pasinaudoti
         savo kompetencija mokesčių srityje jų teritorijoje vykdomos veiklos atžvilgiu ir apmokestinimo galios pusiausvyrą tarp valstybių
         narių (žr. minėto sprendimo Marks & Spencer 46 punktą), galinčių pateisinti įsisteigimo laisvės ribojimą (žr. minėto sprendimo Cadbury Schweppes ir Cadbury SchweppesOverseas 55 ir 56 punktus). Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad bendrovėms suteikta galimybė pasirinkti, kur turėtų būti atsižvelgta
         į jų nuostolius – ar valstybėje narėje, kurioje jos yra įsteigtos, ar kitoje valstybėje narėje, – sukeltų didelį pavojų apmokestinimo
         galios pusiausvyrai tarp valstybių narių, nes apmokestinimo bazė perkeltų nuostolių dydžiu padidėtų pirmoje valstybėje ir
         sumažėtų antrojoje.

      43      Vis dėlto skirtingas patronuojančių bendrovių rezidenčių vertinimas, atsižvelgiant į tai, ar jos turi užsienyje dukterinių
         bendrovių, neturi būti pateisinamas paprasčiausiu faktu, kad jos nusprendė vykdyti ekonominę veiklą kitoje valstybėje narėje,
         kurioje atitinkama valstybė negali naudotis savo kompetencija mokesčių srityje. Pats argumentas, pagrįstas apmokestinimo galios
         pusiausvyra tarp valstybių narių, negali pateisinti valstybės narės nuolat nesuteikiamos mokestinės lengvatos patronuojančiai
         bendrovei rezidentei, remiantis tuo, kad pastaroji vykdo tarptautinę ekonominę veiklą, iš kurios ši valstybė iš karto pajamų
         negauna.

      44      Taip pat reikia nurodyti, kad patronuojančios bendrovės patirti nuostoliai dėl Vokietijoje įsteigtose dukterinėse bendrovėse
         jos turimo kapitalo dalių nuvertėjimo gali būti kompensuojami teigiamomis pajamomis, nors jos dukterinės bendrovės per atitinkamus
         mokestinius metus negavo apmokestinamo pelno.

      45      Antra, Vokietijos vyriausybė tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai yra būtini siekiant išvengti, kad
         bendrovės nepasinaudotų skirtingais mokesčiais du kartus, atsižvelgiant į užsienyje patirtus nuostolius.

      46      Šis argumentas neturi reikšmės pagrindinėje byloje.

      47      Iš tiesų, nors reikia pripažinti, jog valstybės narės turi galėti užkirsti kelią nuostolių dvigubo panaudojimo rizikai (žr.
         minėto sprendimo Marks & Spencer 47 punktą), reikia pabrėžti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami nuostoliai, kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados
         37 ir 38 punktuose, negali būti palyginti su dukterinės bendrovės užsienyje patirtais nuostoliais, kuriuos toji bendrovė rezidentė
         prašė perleisti, siekdama sumažinti savo apmokestinamą pelną, kaip yra byloje, kurioje priimtas minėtas sprendimas Marks & Spencer, nagrinėjamu atveju.

      48      Pagrindinėje byloje aptariamus nuostolius patronuojanti bendrovė patyrė dėl užsienio dukterinėse bendrovėse jos turimo kapitalo
         dalių nuvertėjimo. Į šiuos su kapitalo dalių daliniu nuvertėjimu susijusius nuostolius atsižvelgiama tik tiek, kiek tai susiję
         su patronuojančia bendrove, ir jie mokestiniais tikslais vertinami skirtingai nei pačių dukterinių bendrovių patirti nuostoliai.
         Toks, pirma, pačių dukterinių bendrovių patirtų nuostolių ir, antra, patronuojančios bendrovės patirtų nuostolių skirtingas
         vertinimas bet kuriuo atveju neturi būti laikomas tų pačių nuostolių dvigubu panaudojimu.

      49      Taip pat reikia pabrėžti, kaip tai per posėdį padarė Europos Bendrijų Komisija, kad Vokietijoje įsteigta patronuojanti bendrovė,
         turinti toje pačioje valstybėje dukterinių bendrovių, gali iš savo apmokestinamų pajamų atskaityti jos dukterinėse bendrovėse
         turimų kapitalo dalių dalinį nuvertėjimą, netrukdydama pastarosioms pasinaudoti savo pačių nuostoliais jas apmokestinant Vokietijoje.

      50      Trečia, Vokietijos vyriausybė mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamais teisės aktais siekiama kovoti prieš ypatingą mokesčių
         vengimo formą, pasireiškiančią tuo, kad Vokietijoje reziduojančioms patronuojančios bendrovės, ypač vykdančios veiklą turizmo
         srityje, perkelia paprastai nuostolingą veiklą į kitas valstybes nares, jose įsteigdamos dukterines bendroves dėl vienintelio
         tikslo – sumažinti jų apmokestinamą pelną Vokietijoje. Per posėdį ši vyriausybė pridūrė, kad, jos manymu, reikia sušvelninti
         Teisingumo Teismo praktiką šioje srityje, nes reikalavimas, susijęs su specifiniu tikslu – kovoti su išimtinai dirbtiniais
         dariniais, yra per griežtas. Ji mano, kad svarbu leisti valstybėms narėms nustatyti pagrindines bendrąsias priemones, siekiant
         kovoti su mokesčių vengimu, bei priimti abstrakčius ir bendrus teisės aktus, skirtus konkretiems atvejams.

      51      Šiuo klausimu pakanka nurodyti, kad vien aplinkybės, jog tokiame ekonomikos sektoriuje, koks yra turizmas, valstybės narės
         mokesčių institucijos gali nustatyti atvejus, kai šioje valstybėje narėje reziduojančių patronuojančių bendrovių užsienyje
         esančios dukterinės bendrovės nuolat patiria didelių nuostolių, nepakanka įrodyti išimtinai dirbtinių darinių, skirtų sukurti
         nuostolius dėl kitose valstybėse narėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse turimų kapitalo dalių nuvertėjimo, egzistavimo (dėl
         reikalavimo, susijusio su specifiniu tikslu – kovoti su grynai dirbtiniais dariniais, žr. minėtų sprendimų ICI 26 punktą; Marks & Spencer 57 punktą bei Cadbury Schweppes ir Cadbury Schweppes Overseas 51 punktą).

      52      Šiuo atveju tokia nuostata, kokia yra EStG 1990 2a straipsnio 1 dalies 3 punkto a papunktis, bendrai numatanti bet kokį atsižvelgimą į mažesnę kapitalo dalių vertę, kai
         Vokietijoje įsteigtos patronuojančios bendrovės dukterinės bendrovės, nesvarbu, dėl kokių priežasčių, yra įsteigtos  kitose
         valstybėse narėse, negali neviršijant to, kas būtina pasiekti jos tikslą, būti laikoma pateisinama mokesčių vengimo rizika.
         Iš tiesų tokia nuostata neturi specialaus tikslo išimtinai dirbtiniams dariniams, kurių tikslas yra apeiti Vokietijos mokesčių
         teisę, netaikyti mokesčių lengvatos, o bendrai numato bet kokią situaciją, kai nesvarbu, dėl kokių priežasčių, dukterinės
         bendrovės yra įsteigtos ne Vokietijoje. Be to, bendrovės įsteigimas ne šioje valstybėje narėje pats savaime nereiškia, kad
         vengiama mokesčių, nes nagrinėjamai bendrovei bet kuriuo atveju taikomi įsisteigimo valstybės mokesčių įstatymai.

      53      Panašiai EStG 1990 2a straipsnio 2 dalis, atmesdama vadinamąją joje išvardytą „aktyvią“ veiklą, būtent apimančią su turizmu susijusių įrenginių
         statybą ir eksploataciją, viršija tai, kas būtina kovoti su siekiant sukčiavimo tikslų sukurtais dariniais. Kovos su mokesčių
         vengimu negali pateisinti situacijos, kai neigiamos pajamos, gaunamos iš užsienyje įsteigtų pramonės ir prekybos įmonių, siekiant
         teikti komercines paslaugas, paprastai gali būti be ribojimų kompensuojamos teigiamomis pajamomis, nors, kalbant apie įmones,
         vykdančias veiklą turizmo srityje, reikėtų pažymėti, kad kompensavimui teigiamomis pajamomis taikomos įvairios sąlygos.

      54      Ketvirta, Vokietijos vyriausybė taip pat neturi pagrindo remtis būtinybe pagerinti užsienyje vykdomų operacijų mokesčių kontrolės
         efektyvumą, siekiant pateisinti pagrindinėje byloje nagrinėjamus nacionalinės teisės aktus.

      55      Iš tiesų, nors dėl mokesčių kontrolės efektyvumo valstybės narės gali taikyti priemones, leidžiančias aiškiai ir konkrečiai
         patikrinti šioje valstybėje atskaitomas išlaidas dėl užsienio dukterinėse bendrovėse turimų kapitalo dalių (šiuo klausimu
         žr. 1997 m. gegužės 15 d. Sprendimo Futura Participations ir Singer, C‑250/95, Rink. p. I‑2471, 31 punktą ir 1999 m. spalio 28 d. Sprendimo Vestergaard, C‑55/98, Rink. p. I‑7641, 23 punktą), ji negali pateisinti to, kad ši valstybė narė šiai atskaitai taiko skirtingas sąlygas,
         atsižvelgiant į tai, ar turima šioje valstybėje, ar kitose valstybėse narėse įsteigtų dukterinių bendrovių kapitalo dalių.

      56      Šiuo klausimu reikia priminti, kad valstybė narė, siekdama iš kitos valstybės narės kompetentingų valdžios institucijų gauti
         visą informaciją, kuri leistų jai nustatyti teisingą pelno mokestį, gali remtis 1977 m. gruodžio 19 d. Tarybos direktyva dėl
         valstybių narių kompetentingų institucijų tarpusavio pagalbos tiesioginio apmokestinimo srityje (OL L 336, p. 15).

      57      Be to, kalbant apie Vokietijos vyriausybės argumentą, kad vykdyti užsienio operacijų kontrolę, net bendradarbiaujant su kitos
         valstybės narės valdžios institucijomis, yra labai sudėtinga, pakanka pabrėžti, kad aptariamos mokesčių institucijos turi
         galimybę iš pačios patronuojančios bendrovės reikalauti įrodymų, kurie, jos manymu, būtini įvertinant, ar galima taikyti prašomų
         nuostolių, patirtų dėl kitose užsienio valstybėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse turimų kapitalo dalių nuvertėjimo, atskaitą
         (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Vestergaard 26 punktą).

      58      Tokia galimybė galėtų būti ypač naudinga šioje byloje nagrinėjamoje situacijoje, kai patronuojanti bendrovė turi teisę tiesiogiai
         iš užsienyje esančių savo dukterinių bendrovių reikalauti visų būtinų dokumentų. Be to, tariami sunkumai nustatant nuostolius
         dėl kitose užsienio valstybėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse turimų kapitalo dalių nuvertėjimo bet kuriuo atveju negali
         pateisinti kliūties įsisteigimo laisvei (šiuo klausimu žr. 2004 m. kovo 4 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C‑334/02, Rink. p. I‑2229, 29 punktą ir 2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Manninen, C‑319/02, Rink. p. I‑7477, 54 punktą).

      59      Penkta, siekdama pateisinti nepalankią mokestinę padėtį, kurioje atsidūrė šioje byloje Vokietijoje įsteigtos patronuojančios
         bendrovės, kitose valstybėse narėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse turinčios kapitalo dalių, Vokietijos vyriausybė tvirtina,
         kad pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai objektyviai yra pateisinami būtinybe išlaikyti vienodą mokesčių režimą. Iš
         esmės du šios vyriausybės nurodyti argumentai gali būti priskirti šiam pateisinimui: vienas pagrįstas būtinybe užtikrinti
         Vokietijos mokesčių sistemos darnumą, kitas susijęs su teritoriškumo principu.

      60      Dėl būtinybės užtikrinti šios sistemos darnumą Vokietijos vyriausybė nurodo, pirma, kad būtent pagal dvigubo apmokestinimo
         išvengimo susitarimą, sudarytą su Nyderlandų Karalyste, valstybe, kurioje įsteigta Rewe dukterinė bendrovė KTH, šioje valstybėje įsteigtų dukterinių bendrovių išmokėti dividendai yra atleidžiami nuo mokesčių Vokietijoje. Dėl šios priežasties,
         laikantis sistemos darnumo, Vokietijoje reziduojančioms patronuojančioms bendrovėms neturi būti suteikta lengvatų dėl nuostolių,
         susijusių su jų užsienyje įsteigtomis dukterinėmis bendrovėmis.

      61      Todėl Vokietijos vyriausybės argumentas, pagrįstas būtinybe užtikrinti nacionalinės mokesčių sistemos darnumą, neturi būti
         priimtinas tiek, kiek į pagrindinėje byloje nagrinėjamus nuostolius atsižvelgiama ir Vokietijoje, kai užsienio dukterinė bendrovė
         vykdo „aktyvią“ veiklą EStG 1990 2a straipsnio 2 dalies prasme, nors šiuo atveju šios dukterinės bendrovės mokami dividendai gali būti atleisti nuo mokesčių
         pagal konvencijas dėl dvigubo apmokestinimo vengimo.

      62      Be to, dėl būtinybės užtikrinti nacionalinės mokesčių sistemos darnumą, kurį, Vokietijos vyriausybės manymu, užtikrina minėti
         susitarimai, reikia priminti, kad 1992 m. sausio 28 d. Sprendimų Bachmann (C‑204/90, Rink. p. I‑249) ir Komisija prieš Belgiją (C‑300/90, Rink. p. I‑305) atitinkamai 28 ir 21 punktuose Teisingumo Teismas pripažino, jog būtinybė išlaikyti mokesčių sistemos
         vientisumą gali pateisinti Sutartimi garantuojamų pagrindinių laisvių įgyvendinimo apribojimą. Tačiau siekiant, kad taip pateisinamas
         argumentas būtų priimtinas, turi būti nustatytas tiesioginis ryšys tarp atitinkamos mokesčių lengvatos ir jos kompensavimo
         konkrečia mokestine rinkliava (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų Keller Holding 40 punktą ir Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation 68 punktą).

      63      Pagrindinėje byloje aptariamų nacionalinės teisės aktų nagrinėjimas parodo, kad neribotai Vokietijoje apmokestinamos patronuojančios
         bendrovės, toje pačioje valstybėje narėje įsteigtose dukterinėse bendrovėse turinčios kapitalo dalių, turi teisę tiek į iš
         karto taikomą nuostolių, patirtų dėl jos dukterinėse bendrovėse turimų kapitalo dalių dalinio nuvertėjimo, atskaitą, tiek
         į dividendų neapmokestinimą. Tačiau net jei dividendai, kuriuos neribotai Vokietijoje apmokestinama patronuojanti bendrovė
         gauna iš Nyderlanduose įsteigtos savo dukterinės bendrovės, taip pat yra neapmokestinami pagal dvigubo apmokestinimo išvengimo
         sutartį, nuostolių, patirtų dėl šioje dukterinėje bendrovėje turimų kapitalo dalių dalinio nuvertėjimo, atskaitai taikomi
         ribojimai.

      64      Vokietijos vyriausybei neįrodžius ryšio tarp patronuojančios bendrovės rezidentės atžvilgiu taikomo nuostolių dėl dalinio
         dukterinėse bendrovėse turimo kapitalo dalių nuvertėjimo atskaitymo iš karto ir iš šių dukterinių bendrovių gaunamų dividendų
         neapmokestinimo, argumentas, kad tai pateisinama būtinybe užtikrinant Vokietijos mokesčių sistemos darnumą nesuteikti Vokietijoje
         reziduojančioms patronuojančioms bendrovėms lengvatų dėl nuostolių, susijusių su jų užsienio dukterinėmis bendrovėmis, nes
         šių dukterinių bendrovių mokami dividendai neapmokestinami Vokietijoje pagal dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartis, nėra
         priimtinas.

      65      Antra, Vokietijos vyriausybė tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės aktų darnumas mokesčių atžvilgiu buvo užtikrintas
         atleidus nuo mokesčio iš kapitalo dalių perleidimo gautas pajamas pagal KStG 1991, iš dalies pakeisto Įstatymu dėl įsisteigimo vietos užtikrinimo, 8b straipsnio 2 dalį.

      66      Pirmiausia reikia nurodyti, kaip tai padarė prašymą dėl prejudicinio sprendimo priėmimo pateikęs teismas, kad šis atleidimas
         nuo mokesčio pirmą kartą buvo pritaikytas 1994 mokestiniais metais ir nebuvo taikomas pagrindinėje byloje nagrinėjamais pirmaisiais
         mokestiniais metais.

      67      Antra, reikia konstatuoti, kad nustatant dukterinių bendrovių rezidenčių užsienio dukterinėse bendrovėse turinčių kapitalo
         dalių apmokestinamą pelną, draudimas atskaityti pagrindinėje byloje nagrinėjamus nuostolius turėjo pasekmių iš karto. Todėl
         tai, kad vėliau galima iš kapitalo dalių perleidimo gautas pajamas atleisti nuo mokesčio, darant prielaidą, jog gauta pakankamai
         pelno, nėra mokesčių darnumu pagrįstas argumentas, kuris galėtų pateisinti atsisakymą iš karto atskaityti patronuojančių bendrovių,
         turinčių dukterinėse bendrovėse kapitalo dalių, patirtus nuostolius.

      68      Galiausiai dėl teritoriškumo principo, kurį Teisingumo Teismas pripažino minėto sprendimo Futura Participations ir Singer 22 punkte, reikia nurodyti, jog šis principas taip pat negali pateisinti pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės
         aktų.

      69      Pagal šį principą valstybė narė, kurioje įsteigta patronuojanti bendrovė, gali apmokestinti bendrovių rezidenčių pasaulinį
         pelną, o bendrovių ne rezidenčių – tik pelną, gautą iš veiklos jos teritorijoje (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Mark  & Spencer 39 punktą). Vis dėlto šis principas pats savaime nepateisina, jog patronuojančios bendrovės rezidavimo valstybė gali atsisakyti
         pastarajai taikyti lengvatą remdamasi tuo, kad ji neapmokestina jos dukterinių bendrovių ne rezidenčių pelno (šiuo klausimu
         žr. minėto sprendimo Marks & Spencer 40 punktą). Kaip šiuo klausimu nurodė generalinis advokatas savo išvados 49 punkte, šiuo principu siekiama Bendrijos teisėje
         įtvirtinti būtinybę atsižvelgti į valstybių narių kompetenciją mokesčių srityje. Be to, pagrindinėje byloje Rewe prašomos lengvatos suteikimu nesiekiama ginčyti konkuruojančios valstybės kompetencijos mokesčių srityje. Ji susijusi su
         Vokietijoje reziduojančiomis patronuojančiomis bendrovėmis, kurios neribotai apmokestinamos šioje valstybėje. Todėl pagrindinėje
         byloje nagrinėjami teisės aktai neturi būti laikomi įgyvendinančiais teritoriškumo principą.

      70      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui reikia atsakyti taip, kad
         pagrindinės bylos aplinkybėmis, kai patronuojanti bendrovė dalyvauja kitoje valstybėje narėje įsteigtos dukterinės bendrovės
         ne rezidentės kapitale ir toks dalyvavimas jai leidžia daryti aiškią įtaką šios užsienio dukterinės bendrovės sprendimams
         bei nulemti jos veiklą, Sutarties 52 ir 58 straipsniai draudžia valstybės narės teisės aktus, kurie riboja šioje valstybėje
         narėje reziduojančios patronuojančios bendrovės galimybę atskaityti šios bendrovės nuostolius, patirtus dėl kitose valstybėse
         narėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse turimų kapitalo dalių nuvertėjimo.

       Dėl Sutarties nuostatų, susijusių su laisvu kapitalo judėjimu, aiškinimo
      71      Kadangi su įsisteigimo laisve susijusios Sutarties nuostatos draudžia tokį nacionalinės teisės aktą, koks nagrinėjamas pagrindinėje
         byloje, nebūtina nagrinėti, ar šį teisės aktą draudžia su laisvu kapitalo judėjimu susijusios Sutarties nuostatos (tuo pačiu
         klausimu žr. minėto sprendimo Keller Holding 51 punktą).

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      72      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      Pagrindinės bylos aplinkybėmis, kai patronuojanti bendrovė dalyvauja kitoje valstybėje narėje įsteigtos dukterinės bendrovės
            ne rezidentės kapitale ir toks dalyvavimas jai leidžia daryti aiškią įtaką šios užsienio dukterinės bendrovės sprendimams
            bei nulemti jos veiklą, EB sutarties 52 straipsnis (po pakeitimo – EB 43 straipsnis) ir EB sutarties 58 straipsnis (dabar
            – EB 48 straipsnis) draudžia valstybės narės teisės aktus, kurie riboja šioje valstybėje narėje reziduojančios patronuojančios
            bendrovės galimybę atskaityti šios bendrovės nuostolius, patirtus dėl kitose valstybėse narėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse
            turimų kapitalo dalių nuvertėjimo.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


1994 m. birželio 2 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Exportslachterijen van Oordegem BVBA prieš Belgische Dienst voor Bedrijfsleven en Landbouw ir Generale Bank NV. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Rechtbank van eerste aanleg Brussel - Belgija. # Byla C-2/93.