title: 2014 m. lapkričio 5 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas.#Computer Resources International (Luxembourg) SA prieš Europos Komisiją.#Viešasis paslaugų pirkimas – Konkurso procedūra – Kompiuterinių paslaugų, kurias sudaro programinės įrangos kūrimas ir techninė priežiūra, konsultacijos ir pagalba įvairių tipų informacinių technologijų taikomosioms programoms, teikimas – Dalyvio pasiūlymo atmetimas – Neįprastai maža pasiūlyta kaina – Reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002 139 straipsnio 1 dalis – Pareiga motyvuoti – Teisinio pagrindo pasirinkimas – Piktnaudžiavimas įgaliojimais.#Byla T-422/11.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje T‑422/11
            Computer Resources International (Luxembourg) SA,  įsteigta Domeldanže (Liuksemburgas), atstovaujama advokato S. Pappas,
            ieškovė,
            prieš
            Europos Komisiją,  iš pradžių atstovaujamą S. Delaude ir D. Calciu, vėliau S. Delaude, padedamų advokato E. Petritsi,
            atsakovę,
            dėl prašymo panaikinti 2011 m. liepos 22 d. Europos Sąjungos leidinių biuro sprendimą atmesti ieškovės ir kitos bendrovės sudaryto konsorciumo pasiūlymus dėl pirkimo dalių Nr. 1 ir Nr. 3, pateiktus vykdant konkursą AO 10340 „Kompiuterinės paslaugos – programinės įrangos kūrimas, techninė priežiūra, konsultacijos ir pagalba įvairių tipų IT taikomosioms programoms“ (OL 2011/S 66-106099), ir sudaryti preliminariąsias sutartis su kitais dalyviais
            BENDRASIS TEISMAS (devintoji kolegija),
            kurį sudaro teisėjai O. Czúcz, einantis pirmininko pareigas, I. Pelikánová ir A. Popescu (pranešėjas),
            posėdžio sekretorė C. Kristensen, administratorė,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2014 m. birželio 25 d. posėdžiui,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
             Ginčo aplinkybės
            1. 2011 m. balandžio 5 d. Europos Sąjungos oficialiojo leidinio priede (OL 2011/S 66-106099) paskelbęs skelbimą apie pirkimą, vėliau jo ištaisymą (OL 2011/S 70-113065), Europos Sąjungos leidinių biuras (LB) pradėjo konkursą AO 10340 („Kompiuterinės paslaugos – programinės įrangos kūrimas, techninė priežiūra, konsultacijos ir pagalba įvairių tipų IT taikomosioms programoms“).
            2. Remiantis skelbimu apie pirkimą, nagrinėjamos kompiuterinės paslaugos buvo suskirstytos į keturias pirkimo dalis, iš kurių dvi susijusios su šiuo ieškiniu: pirkimo dalis Nr. 1 „Parama ir specializuotos administracinės taikomosios programos“ ir pirkimo dalis Nr. 3 „Gamybos ir priėmimo grandinės“.
            3. Konkurso tikslas buvo sudaryti naujas preliminariąsias sutartis dėl kiekvienos pirkimo dalies, kurios pakeistų tas, kurių galiojimo terminas netrukus turėjo baigtis. Specifikacijose LB aiškiai nurodė, kad vykdant kiekvieną pirkimo dalį dalyviai atrenkami taikant „pakopinį mechanizmą“ ir kad ketverių metų trukmės preliminariosios sutartys bus pasirašytos su tris ekonomiškai naudingiausius pasiūlymus, vertinant kokybės ir kainos santykį, pateikusiais dalyviais.
            4. Skelbime apie pirkimą ir specifikacijose buvo numatyta, kad vykdant kiekvieną pirkimo dalį pasiūlymai vertinami taikant specifikacijose numatytus kriterijus. Kiekvienas pasiūlymas turėjo būti įvertintas siekiant nustatyti, kiek jis atitiko nustatytus reikalavimus, o atrenkami tie trys pasiūlymai, kuriuose nurodytas geriausias kokybės ir kainos santykis. Kokybė, t. y. techninis įvertinimas, ir kaina, t. y. finansinis įvertinimas, kiekviena sudarė 50 % (specifikacijų 2.9 punktas).
            5. Ieškovė Computer Resources International (Luxembourg) SA ir Intrasoft International SA , sudariusios konsorciumą (toliau – konsorciumas), pateikė pasiūlymus dėl pirkimo dalių Nr. 1 ir Nr. 3 (toliau – ieškovės pasiūlymai).
            6. 2011 m. birželio 27 d. LB pateikė ieškovei konsorciumui skirtą prašymą suteikti informacijos, kuriame prašė paaiškinti, kaip jos finansiniuose pasiūlymuose buvo skaičiuojamas darbuotojo darbo dienos užmokesčio tarifas. Į šį klausimą prašyta atsakyti nagrinėjant minėtą tarifą, kurį, LB nuomone, galima laikyti neįprastai mažu, kaip tai suprantama pagal 2002 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento įgyvendinimo taisykles (OL L 357, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 145, toliau – Įgyvendinimo taisyklės), 139 straipsnį.
            7. 2011 m. birželio 29 d. ieškovė, kaip konsorciumo atstovė, atsakė į 2011 m. birželio 27 d. LB prašymą pateikti informacijos (toliau – 2011 m. birželio 29 d. atsakymas) ir nurodė, kad jos pasiūlymuose nurodytas darbuotojo darbo dienos užmokesčio tarifas gali būti paaiškinamas atsižvelgiant į konsorciumo vidaus organizaciją ir optimalų jo veiklos Liuksemburge ir Rumunijoje derinimą. Be to, ji nurodė, kad konsorciumas laikėsi Liuksemburgo ir Rumunijos darbo srities teisės aktų, ypač juose įtvirtintų reikalavimų dėl minimalaus darbo užmokesčio. Dėl konsorciumo veiklos Rumunijoje ji pridūrė, kad, atsižvelgiant į tai, jog viešojo pirkimo sutarties galiojimo trukmė yra ketveri metai, minimalus darbo užmokestis padidintas dvigubai siekiant atsižvelgti į infliaciją šioje valstybėje narėje. Be to, ji pateikė LB išsamią informaciją apie tai, kaip savo pasiūlymuose ji paisė dviejų šalių darbo srities teisės aktų.
            8. 2011 m. liepos 22 d. raštu (toliau – ginčijamas sprendimas) LB ieškovei, kaip konsorciumo atstovei, pranešė, pirma, kad jos pasiūlymai dėl pirkimo dalių Nr. 1 ir Nr. 3 buvo atmesti dėl juose nurodytų neįprastai mažų kainų, ir, antra, dalyvių, kurių pasiūlymai atrinkti, pavadinimus. Jis taip pat nurodė, kad konsorciumas gali prašyti papildomų šio atmetimo paaiškinimų.
            9. 2011 m. liepos 25 d. laiške ieškovė informavo LB, kad ji nesutinka su ginčijamu sprendimu, ir paprašė pateikti tam tikrų paaiškinimų, be kita ko, dėl kriterijų, kuriais remiantis buvo pripažinta, kad jos pasiūlymuose nurodytos neįprastai mažos kainos. Ieškovė taip pat paprašė LB pateikti, kiek tai susiję su pirkimo dalimis Nr. 1 ir Nr. 3, techninius jos ir atrinktų dalyvių įvertinimus pagal „pakopinį mechanizmą“ ir už šiuos pasiūlymus skirtus balus. Be to, ieškovė paprašė jai patvirtinti, kad „pasiūlytos neįprastai mažos kainos buvo tik „extra-muros“ kainos (t. y. ne LB patalpose teiktinų paslaugų kaina), nes „intra-muros“ kainos (t. y. LB patalpose teiktinų paslaugų kainos) buvo tokios pat, kokios pasiūlytos ir su kuriomis sutikta“ per ankstesnius konkursus pateiktuose ir perkančiosios organizacijos atrinktuose pasiūlymuose. Galiausiai ieškovė patvirtino, kad šiame konkurse jos pasiūlytos „extra-muros“ kainos buvo didesnės nei vidutinės kainos, pasiūlytos per ankstesnį konkursą, per kurį jos nebuvo atmestos kaip neįprastai mažos.
            10. 2011 m. liepos 27 d. LB atmetė šiuos prieštaravimus ir kartu pateikė ieškovei vertinimo ataskaitų išrašus; viename iš jų nurodytos priežastys, dėl kurių laikytina, kad jos pasiūlymuose nurodytos neįprastai mažos kainos. Remiantis šiuo išrašu, ieškovės, kaip konsorciumo atstovės, 2011 m. birželio 29 d. atsakyme pateikti paaiškinimai (toliau – 2011 m. birželio 29 d. pateikti paaiškinimai) dėl paslaugų teikimo ir darbuotojų lokalizacijos Rumunijoje prieštarauja jos pasiūlymams, taigi jie negali būti priimti. Kituose vertinimo ataskaitos išrašuose pateikta informacija apie ieškovės ir atrinktų dalyvių pasiūlymų įvertinimą. Be to, LB nusprendė, kad ieškovės pasiūlymai negali būti lyginami su per ankstesnius konkursus pateiktais pasiūlymais ir kad bet kuriuo atveju tam tikri ieškovės padaryti palyginimai klaidingi.
            Procesas ir šalių reikalavimai
            11. 2011 m. rugpjūčio 5 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo pareiškimą; šiuo pareiškimu ieškovė pareiškė šį ieškinį.
            12. Atskiru dokumentu ieškovė, remdamasi Bendrojo Teismo procedūros reglamento 104 straipsnio 2 dalimi, pateikė prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones; šį dokumentą Bendrojo Teismo kanceliarija gavo tą pačią dieną.
            13. Kadangi, Bendrojo Teismo kanceliarijai paprašius, Europos Komisija ir LB patvirtino, kad šioje byloje vienintele atsakove turėjo būti laikoma Komisija, Bendrasis Teismas (antroji kolegija) 2011 m. rugsėjo 28 d. nutartimi patvirtino nurodyto atsakovo patikslinimą.
            14. 2011 m. spalio 5 d. Nutartimi Computer Resources International (Luxembourg), T‑422/11 R (EU:T:2011:566) Bendrojo Teismo pirmininkas atmetė ieškovės prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, motyvuodamas tuo, kad ji neįrodė, jog, nepritaikius prašomų laikinosios apsaugos priemonių, jai kiltų pavojus patirti rimtą ir nepataisomą žalą.
            15. Pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į devintąją kolegiją, todėl ši byla paskirta šiai kolegijai.
            16. Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (devintoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį. Kadangi vienas devintosios kolegijos narys negalėjo vykdyti savo pareigų, Bendrojo Teismo pirmininkas pagal Procedūros reglamento 32 straipsnio 3 dalį vietoj trūkstamo teisėjo į kolegiją paskyrė kitą teisėją. Per 2014 m. birželio 25 d. posėdį buvo išklausytos šalys ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.
            17. Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
            – panaikinti ginčijamą sprendimą,
            – priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
            18. Komisija Bendrojo Teismo prašo:
            – pripažinti ieškinį nepagrįstu,
            – priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
            Dėl teisės
            19. Grįsdama savo ieškinį ieškovė nurodo tris pagrindus, siejamus su, pirma, esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimu, antra, taikytinos procedūros pažeidimu ir, trečia, piktnaudžiavimu įgaliojimais ir klaidingu teisiniu pagrindu.
            20. Visų pirma reikia pripažinti, kad priimdamas sprendimą dėl sutarties sudarymo konkurso būdu LB turi didelę diskreciją vertinti informaciją, į kurią reikia atsižvelgti, todėl Bendrasis Teismas tik turi patikrinti, ar buvo laikytasi procedūros ir motyvų nurodymo taisyklių, ar tikslios faktinės aplinkybės, taip pat ar nepadaryta akivaizdi vertinimo klaida ir nepiktnaudžiauta įgaliojimais (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / Komisija , T‑377/07, EU:T:2011:731, 22 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            Dėl ieškinio pagrindo, siejamo su esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimu
            21. Ieškovė teigia, kad pagal Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnį pasiūlymo atmetimas dėl to, kad jame siūloma kaina yra neįprastai maža, turi būti aiškiai motyvuotas, nes motyvai – tai konkretus pagrindas, dėl kurio atmetamas pasiūlymas. Tačiau ginčijamame sprendime nenurodyti jokie konkretūs pagrindai, dėl kurių perkančioji organizacija konstatavo, kad ieškovės pasiūlymų kainos neįprastai mažos. Taigi ginčijamu sprendimu pažeidžiamas esminis procedūrinis reikalavimas, o toks trūkumas negali būti pašalintas teikiant nuorodas į kitus dokumentus.
            22. Komisija ginčija ieškovės argumentų pagrįstumą.
            23. Manytina, kad šiame ieškinio pagrinde ieškovė iš esmės nurodo pareigos motyvuoti ginčijamą sprendimą pažeidimą.
            24. Reikia priminti, kad kai, kaip nagrinėjamu atveju, Europos Sąjungos institucijos turi didelę diskreciją, Sąjungos teisės sistemos suteiktų garantijų užtikrinimas per administracines procedūras turi dar didesnę svarbą. Prie šių garantijų priskirtina, visų pirma, kompetentingos institucijos pareiga pakankamai motyvuoti savo sprendimus. Tik taip Sąjungos teismas gali patikrinti, ar įvykdytos faktinės ir teisinės sąlygos, nuo kurių priklauso naudojimasis diskrecija (šiuo klausimu žr. 1991 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Technische Universität München , C‑269/90, EU:C:1991:438, 14 punktą ir 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / Komisija , T‑465/04, EU:T:2008:324, 54 punktą).
            25. Vykstant viešojo pirkimo sutarties procedūrai būtent 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (OL L 248, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74, toliau – Finansinis reglamentas) 100 straipsnio 2 dalis ir Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnis apibrėžia perkančiajai institucijai tenkančios pareigos nurodyti priežastis per konkretų konkursą neatrinktam dalyviui turinį, o ne, kaip teigia ieškovė, Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnis, kuriame numatoma procedūra, kurios perkančioji institucija turi laikytis prieš atmesdama pasiūlymą, kuriame, kaip ji mano, pasiūlyta kaina yra neįprastai maža.
            26. Iš Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies, Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio ir Bendrojo Teismo praktikos matyti, kad perkančioji organizacija įvykdo savo pareigą motyvuoti, jei, visų pirma, visiems dalyviams, kurių pasiūlymai atmesti, nedelsdama praneša jų pasiūlymų atmetimo priežastis, o vėliau dalyviams, kurie pateikė priimtinus pasiūlymus ir kurie aiškiai tokios informacijos prašo, per penkiolika kalendorinių dienų nuo raštu pateikto prašymo gavimo dienos praneša laimėjusio pasiūlymo charakteristikas, santykinius pranašumus ir konkurso laimėtojo pavadinimą (šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / OEDT , T‑63/06, EU:T:2010:368, 111 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 2012 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / EFSA , T‑457/07, EU:T:2012:671, 45 punktą).
            27. Toks veikimo būdas atitinka SESV 296 straipsnio antroje pastraipoje numatytos pareigos motyvuoti tikslą – aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti teisės akto rengėjo argumentus ir taip leisti suinteresuotiesiems asmenims sužinoti priemonės priėmimo priežastis, kad galėtų apginti savo teises, o teismui – vykdyti kontrolę (26 punkte minėto Sprendimo Evropaïki Dynamiki / OEDT , EU:T:2010:368, 112 punktas ir jame nurodyta teismo praktika ir 26 punkte minėto Sprendimo Evropaïki Dynamiki / EFSA , EU:T:2012:671, 46 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
            28. Svarbu taip pat priminti, kad pareiga motyvuoti turi būti vertinama atsižvelgiant į nagrinėjamo atvejo aplinkybes, tai yra į akto turinį, nurodytų priežasčių pobūdį ir asmenų, kuriems aktas skirtas, ar su juo konkrečiai ir tiesiogiai susijusių kitų asmenų suinteresuotumą gauti paaiškinimus (žr. 1998 m. balandžio 2 d. Sprendimo Komisija / Sytraval ir Brink’s France , C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 63 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 24 punkte minėto Sprendimo Evropaïki Dynamiki / Komisija , EU:T:2008:324, 49 punktą).
            29. Taigi, siekiant nustatyti, ar nagrinėjamu atveju LB įvykdė pareigą motyvuoti, reikia išnagrinėti ginčijamą sprendimą, kuriuo atmesti ieškovės pasiūlymai. Taip pat reikia išnagrinėti 2011 m. liepos 27 d. ieškovei adresuotą raštą, kuriuo per Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalyje numatytą terminą atsakyta į jos aiškų 2011 m. liepos 25 d. prašymą suteikti apie ginčijamą sprendimą papildomos informacijos.
            30. Šiuo atveju 2011 m. liepos 22 d. laiške LB nurodė ieškovei priežastis, dėl kurių jos pasiūlymai buvo atmesti, t. y. dėl to, kad juose pasiūlytos kainos buvo neįprastai mažos. LB taip pat informavo ieškovę apie jos teisę prašyti papildomos informacijos apie šio atmetimo priežastis.
            31. Kaip nurodyta šio sprendimo 10 punkte, gavęs ieškovės prašymą pateikti paaiškinimų, LB 2011 m. liepos 27 d. laiške nurodė, kad jos pasiūlymai negali būti lyginami su per ankstesnius konkursus pateiktais pasiūlymais ir kad bet kuriuo atveju kai kurie ieškovės padaryti palyginimai klaidingi. Be to, jis pateikė ieškovei vertinimo ataskaitos išrašą, kuriame nurodytos priežastys, dėl kurių jos pasiūlytos kainos pripažintos neįprastai mažomis.
            32. Tame ataskaitos išraše buvo nurodyta, kad 2011 m. birželio 29 d. pateikti paaiškinimai neišsklaidė abejonių dėl ieškovės pasiūlymuose nurodytų kainų.
            33. Tokia išvada buvo padaryta dėl keturių konsorciumo vardu ir sąskaita ieškovės pateiktų paaiškinimų, kurie buvo suformuluoti arba pakartojami taip:
            „1. „Mūsų konsorciumui pavyko optimizuoti ir suderinti veiklą Liuksemburge ir veiklą „near [shore] / off shore“ Rumunijoje“;
            2. „Darbuotojų artumas: siūlomi darbuotojai bus lokalizuoti arba Liuksemburge („intra / extra[-muros]“, kad būtų užtikrintas artumas, kuris yra esminis šiam projektui), arba Rumunijoje („extra-muros“)“;
            3. [Konsorciumas] Liuksemburgo atveju pats apskaičiavo minimalų 138 EUR darbo dienos užmokesčio tarifą;
            4. „Realios bendrosios išlaidos: įskaitytos bendros mūsų konsorciumo išlaidos (valdymo, su infrastruktūra susijusios išlaidos, darbuotojų, esančių „near shore / off shore“, kelionės ir pragyvenimo išlaidos, įmonės valdymo išlaidos, įrangos įrengimo išlaidos, bendros infrastruktūros sąnaudos ir t. t.).“
            34. Antra, tame vertinimo ataskaitos išraše, kiek tai susiję su 1 ir 2 punktais („AD 1 + 2“) (žr. šio sprendimo 33 punktą), buvo nurodyta, kad veikla „near [shore] / off shore)“ Rumunijoje ieškovės pasiūlymuose neminima ir kad visi siūlomi žmogiškieji ištekliai buvo Liuksemburge. Jame pridurta, kad šių pasiūlymų dalyje, susijusioje su siūlomų žmogiškųjų išteklių technine kokybe, buvo aiškiai nurodyta, jog „visi siūlomi techninės srities kandidatai [tenkina] reikalavimus turėti mažiausiai trejų metų universitetinių studijų diplomą ir bent trejų metų darbo patirtį“ ir kad „jie visi [dirba] važiavimo atstumu nuo LB“.
            35. Kiek tai susiję su 2 ir 3 punktais („AD 2 + 3“) (žr. šio sprendimo 33 punktą), buvo nurodyta, kad tam tikri konsorciumo siūlomi darbuotojo „extra-muros“ darbo dienos užmokesčio tarifai, t. y. „INF‑SYS‑TRAI – 105 eurai“ ir „INF‑SYS‑END‑USE‑SUP – 105 eurai “, buvo mažesni už Liuksemburge taikomą minimalų darbo dienos užmokesčio tarifą, ieškovės nurodytą 2011 m. birželio 29 d. atsakyme.
            36. Dėl 4 punkto („AD 4“) buvo nurodyta, kad vertinimo komitetas „abejojo, jog aukštą kvalifikaciją turintis ANA-PROG sutiktų dirbti už tokį minimalų darbo užmokestį“, ir kad, priešingai, nei teigia ieškovė 2011 m. birželio 29 d. atsakyme, bendrosios išlaidos negalėjo būti įtrauktos į darbuotojo darbo dienos užmokesčio tarifą.
            37. Vertinimo ataskaitos išraše taip pat buvo pateiktos dvi vertinimo komiteto pastabos, kuriose išreikštos abejonės dėl to, ar aukštos kvalifikacijos darbuotojai „PRO‑MAN“ ir „TEC‑CONS“ sutiktų dirbti atitinkamai už 200 EUR ir 210 EUR „extra-muros“ darbuotojui taikomą darbo dienos užmokesčio tarifą.
            38. Galiausiai vertinimo ataskaitos išraše buvo pateiktos išvados, kad 2011 m. birželio 29 d. pateikti paaiškinimai dėl paslaugų teikimo vietos ir darbuotojų lokalizacijos prieštaravo ieškovių pasiūlymams, todėl jų nebuvo galima priimti.
            39. Reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į ginčijamą sprendimą ir 2011 m. liepos 27 d. LB laišką, ieškovė aiškiai galėjo suprasti jos pasiūlymų atmetimo priežastis. LB aiškiai pagrindė sprendimą atmesti šiuos pasiūlymus, pirma, pateikdamas paaiškinimus, kurie, jo nuomone, buvo nauji, palyginti su šiais pasiūlymais, ir prieštaravimus, kurie, jo manymu, egzistavo tarp šių pasiūlymų ir 2011 m. birželio 29 d. pateiktų paaiškinimų, ir, antra, nurodydamas šiuose pasiūlymuose nurodytas tariamai neįprastai mažas kainas.
            40. Taigi LB nusprendė, kad ieškovės pasiūlymai buvo parengti turint omenyje Liuksemburge esančius darbuotojus, dirbančius važiavimo atstumu nuo LB, o ne Rumunijoje lokalizuotus darbuotojus ir toje valstybėje narėje teikiamas paslaugas. Iš to jis padarė išvadą, kad šių pasiūlymų kainos buvo neįprastai mažos, nes, pirma, kai kuriems darbuotojams siūlomi tarifai buvo mažesni už Liuksemburge taikomą minimalų darbo dienos užmokesčio tarifą, kurį ieškovė nurodė 2011 m. birželio 29 d. atsakyme, ir, antra, dėl kai kurių kitų darbuotojų ekonomiškai nebuvo realu manyti, kad šiuose pasiūlymuose nurodyti darbuotojai sutiktų dirbti Liuksemburge už siūlomą tarifą.
            41. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia pripažinti, kad LB savo raštuose ir prie jo 2011 m. liepos 27 d. rašto pridėtame vertinimo ataskaitos išraše teisiškai pakankamai motyvavo ieškovės pasiūlymų atmetimą. Darytina išvada, kad jis paisė Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalyje ir Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnyje įtvirtintų reikalavimų.
            42. Pirma, šios išvados nepaneigia ieškovės argumentas, kad tai, jog ji galėjo būti informuota apie atrinktų pasiūlymų charakteristikas ir santykinius pranašumus, nebuvo svarbu, nes šie pasiūlymai atmesti ne dėl to, kad remtasi jų palyginimu su atrinktais pasiūlymais.
            43. Reikia konstatuoti, kad ginčijame sprendime LB iš tikrųjų nurodė, jog ieškovė galėjo sužinoti atrinktų pasiūlymų charakteristikas ir santykinius pranašumus. Jei ieškovė šia informacija nebuvo suinteresuota, ji visiškai nebuvo įpareigota jos prašyti. Tačiau, kaip matyti iš Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies ir Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalies, LB turėjo ją informuoti apie šią galimybę.
            44. Antra, to, kad ieškovės pasiūlymai atmesti pakankamai motyvuojant, nepaneigia ieškovės argumentas, kad ginčijamu sprendimu pažeistas esminis reikalavimas, numatytas Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalyje. Ieškovės teigimu, nors šioje nuostatoje minimame sprendime turi būti nurodytos tik priežastys, dėl kurių pasiūlymas neatitinka atrankos kriterijų arba kodėl pasiūlymas nėra geriausias atsižvelgiant į sutarties sudarymo kriterijus, speciali nuostata numatyta tam atvejui, kai pasiūlymas atmetamas dėl jame pasiūlytos neįprastai mažos kainos. Taigi, nagrinėjamu atveju ginčijamu sprendimu pažeistas šis esminis reikalavimas.
            45. Šis kaltinimas turi būti atmestas kaip nepagrįstas ir nebūtina spręsti dėl jo priimtinumo, kurį Komisija ginčija. Įgyvendinimo taisyklių 147 straipsnis, kaip matyti iš jo pavadinimo, skirtas vertinimo rezultatams. Šio straipsnio 1 ir 2 dalyse kalbama apie protokolą, o šio straipsnio 3 dalyje – apie perkančiosios organizacijos priimtą sprendimą. Nors Įgyvendinimo taisyklių 147 straipsnio 3 dalyje aiškiai nurodoma šiame sprendime pateiktina informacija, toje nuostatoje nenumatyta, kad tokia informacija turi būti nurodyta rašte, kuriuo nelaimėjusiems dalyviams pranešamas minėto sprendimo turinys. Perkančiosios organizacijos pranešimą dalyviams, ypač kurių pasiūlymai neatrinkti, ir šio pranešimo turinį reglamentuoja Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnis. Taigi Įgyvendinimo taisyklių 147 straipsnis nereikšmingas nustatant perkančiajai organizacijai tenkančios pareigos motyvuoti neatrinktam dalyviui turinį rengiant raštą, kuriuo jam pranešamas perkančiosios organizacijos sprendimo turinys.
            46. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, šį ieškinio pagrindą reikia atmesti.
            Dėl ieškinio pagrindo, siejamo su taikytinos procedūros pažeidimu
            47. Šiame pagrinde ieškovė iš esmės nurodo Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje numatytą procedūros pažeidimą ir apskritai šio straipsnio pažeidimą, nes ji ginčija jos pasiūlymų atmetimo dėl neįprastai mažų kainų pagrįstumą.
            48. Komisija nesutinka su ieškovės argumentais.
            49. Pagal Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalį, jei konkretaus konkurso pasiūlymuose nurodytos neįprastai mažos kainos, perkančioji organizacija, prieš vien dėl to atmesdama šiuos pasiūlymus, raštu paprašo informacijos apie pasiūlymo sudedamąsias dalis, kurias ji laiko svarbiomis, ir jas patikrina, atitinkamai išklausiusi šalis ir atsižvelgusi į pateiktus paaiškinimus.
            50. Pirma, jei Bendrasis Teismas pripažintų, kad šių pasiūlymų atmetimo priežastys nurodytos 2011 m. liepos 27 d. rašte, ieškovė pažymi, kad LB šiame laiške nurodyta šio atmetimo priežastis buvo ta, kad pasiūlytos kainos buvo neįprastai mažos. Kita vertus, motyvai, kuriuos jis papildomai nurodė remdamasis vertinimo komiteto ataskaita, yra nesusiję su šia atmetimo priežastimi ir nereikšmingi. Šiuo tikslu ieškovė cituoja šios ataskaitos išvadą, kad „konsorciumo jo atsakyme pateikta informacija apie paslaugų teikimo vietą ir darbuotojų lokalizaciją prieštarauja [pasiūlymams], todėl ji negali būti priimta“.
            51. Taigi reikia konstatuoti, kad nurodydama šį pirmąjį kaltinimą ieškovė iš esmės teigia, kad vertinimo ataskaitoje nurodytos jos pasiūlymų atmetimo priežastys nesusijusios su ginčijamame sprendime nurodyta atmetimo priežastimi.
            52. Šis kaltinimas atmestinas.
            53. Iš tikrųjų reikia manyti, jog, kadangi ieškovė nori pasakyti, kad jos pasiūlymai buvo atmesti dėl kitos priežasties nei neįprastai mažos jos pasiūlytos kainos, šis kaltinimas turi būti nagrinėjamas sprendžiant dėl ieškinio pagrindo, siejamo su klaidingu ginčijamo sprendimo teisiniu pagrindu.
            54. Be to, reikia priminti, kad nagrinėjant pirmąjį ieškinio pagrindą jau konstatuota, kad LB pakankamai išsamiai paaiškino ieškovės pasiūlymų atmetimo priežastį. Jis konkrečiai nurodė priežastis, dėl kurių 2011 m. birželio 29 d. pateikti paaiškinimai neišsklaidė abejonių dėl šiuose pasiūlymuose nurodytų kainų, ir išdėstė priežastis, dėl kurių, jo nuomone, tos kainos buvo neįprastai mažos (žr. šio sprendimo 39–46 punktus).
            55. Galiausiai vertinimo ataskaitos išraše pateikiamą išvadą, kurią ieškovė citavo, reikia aiškinti atsižvelgiant į aplinkybes, kuriomis ji padaryta (žr. šio sprendimo 32–38 punktus). Išrašas pradedamas tvirtinimu, kad išanalizavęs 2011 m. birželio 29 d. atsakymą vertinimo komitetas padarė išvadą, jog ieškovės pasiūlymai turėjo būti atmesti dėl nurodytų neįprastai mažų kainų. Tada pateikiama 2011 m. birželio 29 d. pateiktų paaiškinimų dėl kainų, kurias perkančioji organizacija pripažino neįprastai mažomis, analizė; joje pabrėžiama, kad yra neatitikimų tarp šių paaiškinimų ir ieškovės pasiūlymų, išreiškiama abejonė dėl pasiūlytos tam tikrų darbuotojų kainos ekonominio realumo ir ginčijamas tam tikrų sąnaudų įtraukimas į šias kainas. Išrašas baigiamas ieškovės cituota išvada, kurioje apibendrinamos priežastys, dėl kurių į 2011 m. birželio 29 d. pateiktus paaiškinimus nebuvo galima atsižvelgti dėl jų nesuderinamumo su ieškovės pasiūlymų turiniu. Taigi, priešingai, nei teigia ieškovė, ši išvada nebuvo nereikšminga, kiek tai susiję su jos pasiūlymų atmetimo priežastimi, t. y. neįprastai mažomis juose nurodytomis kainomis, o LB remiantis vertinimo komiteto ataskaita papildomai nurodytos priežastys nebuvo nesusijusios su šia priežastimi.
            56. Antra, kadangi vertinimo komitetas neatsižvelgė į 2011 m. birželio 29 d. atsakyme ieškovės nurodytą pateisinimą, dėl to padarytas Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio ir teismo praktikos pažeidimas. Ieškovė teigia, kad dėl neatsižvelgimo į jos paaiškinimus nebuvo tinkamo apsikeitimo nuomonėmis, o buvo veikiau LB monologas. Nors ieškovės pripažįsta, kad perkančioji organizacija neprivalo tęsti dialogo neribotą laiką su tam tikru dalyviu, ji teigia, kad LB turėjo jai suteikti galimybę pagrįsti savo pasiūlymą.
            57. Visų pirma reikia priminti, kad, remiantis Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalimi, perkančioji organizacija privalo leisti konkurso dalyviui paaiškinti arba net pagrįsti savo pasiūlymo charakteristikas prieš jį atmesdama, jei mano, kad pasiūlymo kaina yra neįprastai maža. Taigi pareiga patikrinti pasiūlymo rimtumą siejama su išankstinėmis abejonėmis dėl pasiūlymo patikimumo, žinant, kad šio straipsnio pagrindinis tikslas yra sudaryti konkurso dalyviui sąlygas nebūti pašalintam iš procedūros be galimybės pagrįsti savo pasiūlymo, kuriame tariamai nurodyta neįprastai maža kaina, turinį (2010 m. gegužės 11 d. Sprendimo PC‑Ware Information Technologies / Komisija , T‑121/08, EU:T:2010:183, 72 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
            58. Tai reiškia, kad nagrinėjamu atveju LB, kilus abejonių dėl ieškovės pasiūlymų patikimumo, turėjo pareigą suteikti jai galimybę pagrįsti savo pasiūlymų, kuriuose, jo manymu, nurodytos neįprastai mažos kainos, turinį.
            59. Nagrinėjamu atveju LB įvykdė šią pareigą.
            60. Tiesa, dublike ieškovės argumentai šiuo klausimu yra prieštaringi, nes ji pripažįsta, kad galimybė paaiškinti jos pasiūlymų turinį jai buvo suteikta, tačiau kartu ji teigia priešingai. Atsakydama į Bendrojo Teismo per teismo posėdį užduotą klausimą ji nurodė, kad jai buvo adresuotas tik vienas raštas, kuriame jos prašyta paaiškinimų, o to nepakako, kad būtų galima pripažinti, jog buvo laikytasi Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje numatytos procedūros.
            61. Vis dėlto reikia konstatuoti, kad pagal Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalį LB suteikė ieškovei galimybę paaiškinti savo pasiūlymų turinį. 2011 m. birželio 27 d. raštu LB ieškovei, kaip konsorciumo atstovei, pateikė prašymą pateikti informacijos, kuriame jis prašė paaiškinti, kaip jos pasiūlymuose skaičiuotas darbuotojo darbo dienos užmokesčio tarifas (žr. šio sprendimo 6 punktą). Ieškovė atsakė į šį prašymą per nustatytą terminą – pateikė atsakymą 2011 m. birželio 29 d.
            62. Be to, dėl ieškovės teiginio, jog LB jai skirtą sprendimą priėmė nesuteikdamas jai galimybės pateikti konkretesnių ir išsamesnių paaiškinimų, kad būtų išsklaidytos jo abejonės, pakanka konstatuoti, kad dublike ieškovė pripažįsta, jog LB neprivalėjo pradėti neribotą laiką trunkančio dialogo su konsorciumu.
            63. Galiausiai, dėl ieškovės apgailestavimo, kad neatsižvelgta į 2011 m. birželio 29 d. pateiktus paaiškinimus, iš ieškovei pateikto vertinimo ataskaitos išrašo matyti, kad LB į juos atsižvelgė, nes jis juos nagrinėjo ir prieš atmesdamas lygino su ieškovės pasiūlymais (žr. šio sprendimo 31–38 punktus).
            64. Todėl ieškovė neįrodė, kad pažeista Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnyje numatyta procedūra.
            65. Trečia, ieškovė teigia, kad LB pagrindimas, kodėl neatsižvelgta į 2011 m. birželio 29 d. pateiktus paaiškinimus, yra nepagrįstas, ir tvirtina, kad LB ne visai tinkamai juos suprato.
            66. Šiuo atžvilgiu ieškovė per teismo posėdį atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą patvirtino, kad šiuo kaltinimu ji nurodė perkančiosios organizacijos klaidą, padarytą vertinant 2011 m. birželio 29 d. pateiktus paaiškinimus ir atmetant jos pasiūlymus dėl to, kad juose pasiūlyta kaina buvo neįprastai maža, kaip ji suprantama pagal Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnį.
            67. Pirma, reikia pripažinti, kad ieškovė negali teigti, kad LB padarė klaidą dėl to, jog tik nurodė, kad per ankstesnius konkursus pateikti pasiūlymai nebuvo svarbūs, nes tie konkursai tarpusavyje nesusiję.
            68. Tiesa, LB pažymėjo, jog per kiekvieną konkursą buvo atliekami savarankiški vertinimai, todėl ieškovės pateikti palyginimai su kita sutartimi buvo nereikšmingi. Tačiau jis pridūrė, kad tie palyginimai dar ir buvo klaidingi, ir nurodė to priežastis. Pirma, LB teigimu, kainos „intra-muros“ nebuvo tokios pat, kokias ieškovė nurodė šiuose pasiūlymuose ir prieš ketverius metus pateiktuose pasiūlymuose. Antra, priešingai, nei teigia ieškovė 2011 m. birželio 29 d. atsakyme, jos pasiūlymuose nurodytos kainos buvo mažesnės už siūlytas ieškovės nurodytuose ankstesniuose pasiūlymuose ne vien darbuotojų „extra-muros“ atžvilgiu.
            69. Be to, LB teisingai nusprendė, kad ieškovės pasiūlymuose siūlytų kainų lyginimas su per kitus konkursus pateiktuose pasiūlymuose nurodytomis kainomis nebuvo svarbus. Priešingai, nei teigia ieškovė, t. y. kad joks precedentas nėra nereikšmingas, kai kalbama apie „tą pačią sutartį“, pasiūlymo turinys turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į kvietimą dalyvauti konkurse, dėl kurio tas pasiūlymas pateikiamas.
            70. Antra, ieškovė teigia, kad vertinimo komitetas neteisingai grindė savo teiginį, jog pateikta informacija neišsklaidė abejonių dėl pasiūlytų kainų, atsižvelgiant į tai, kad visi konsorciumo pasiūlyti žmogiškieji ištekliai turėjo būti lokalizuoti Liuksemburge. Nors nebuvo pareigos ar įsipareigojimo įkurdinti darbuotojus Liuksemburge, vertinimo komitetas darė prielaidą, kad konsorciumo pasiūlyti darbuotojai čia gyvena. Vertinimo komitetas tęsė procedūrą ir atmetė 2011 m. birželio 29 d. pateiktus paaiškinimus, kad tam tikri jos Liuksemburge įdarbinti asmenys galėjo būti komandiruojami į Rumuniją, prireikus daliai laiko. Ieškovės pasiūlymuose arti esantys darbuotojai pasiūlyti tik jei prireiktų projektą vykdyti tiesiogiai.
            71. Dėl to skiltyje „AD 2 + 3“ (žr. šio sprendimo 35 punktą) pateikiamas vertinimo komiteto teiginys, kad „tam tikri konsorciumo siūlomi „extra-muros“ darbuotojo darbo dienos užmokesčio tarifai, t. y. INF‑SYS‑TRAI ‑ 105 eurai ir INF‑SYS‑END‑USE‑SUP – 105 eurai, [buvo] mažesni už Liuksemburge taikomą minimalų darbo dienos užmokesčio tarifą, kurį ieškovė nurodė 2011 m. birželio 29 d. atsakyme“, ir panašus teiginys skiltyje „AD 4“ (žr. šio sprendimo 36 punktą) nagrinėjamu atveju nėra reikšmingi, nes, nors atlyginimai buvo santykinai maži kalbant apie Liuksemburgą, juos reikėjo lyginti su atlyginimais Rumunijoje, kurie gerokai mažesni.
            72. Reikia pažymėti, kad vertinimo komitetas nusprendė, jog ieškovės pasiūlymuose pasiūlyti darbuotojų darbo užmokesčio tarifai pernelyg maži Liuksemburge dirbančių asmenų atveju. Pirma, jis pažymėjo, kad tam tikrų darbuotojų kategorijų atveju siūloma kaina buvo mažesnė už minimalų darbo užmokestį Liuksemburge, kurį apskaičiavo ieškovė 2011 m. birželio 29 d. atsakyme. Antra, jam kilo abejonių dėl to, ar, kiek tai susiję su kitomis darbuotojų kategorijomis, aukštos kvalifikacijos darbuotojai sutiktų dirbti už pasiūlytus tarifus.
            73. Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad ieškovė neginčija, jog jos pasiūlymuose nurodytos kainos abiem atvejais galėjo būti laikomos per mažomis Liuksemburge dirbančių darbuotojų atveju.
            74. Kita vertus, ieškovė nesutinka su vertinimo komiteto vertinimu, kad jos pasiūlymai būtų pakeisti, jei būtų atsižvelgta į 2011 m. birželio 29 d. pateiktus paaiškinimus. Ieškovės nuomone, perkančioji organizacija neteisingai nusprendė, kad pasiūlymuose reikėjo nurodyti visą vykdant pirkimo sutartį dalyvausiantį personalą ir kad ieškovės paaiškinimai buvo šių pasiūlymų pakeitimai.
            75. Ieškovės teigimu, pareiga nurodyti pasiūlymuose visą vykdant sutartį dalyvausiantį personalą vis dėlto nebuvo tokia aiški, kaip tai pasirodė Komisijai.
            76. Pirma, ieškovė pažymi, kad tiesa, jog „specifikacijos 4.3.3.4 punkte („Projekto įgyvendinimas“) [buvo numatyta], kad tik laimėjusio dalyvio pasiūlyme pasiūlyti žmogiškieji ištekliai [galės] atlikti reikalaujamas užduotis“. Vis dėlto šiame punkte buvo aptariamas konkretus projektas pagal preliminariąją sutartį, būtent užsakymai ar pirkimai, atliekami atsižvelgiant į laiką ir išteklius. Taigi egzistuoja abejonė, ar šis specifikacijos punktas buvo skirtas dalyvio pasiūlymui, susijusiam su preliminariąja sutartimi, ar rangovo pasiūlymui, susijusiam su konkrečiu projektu.
            77. Be to, ieškovė tvirtina, kad, atsižvelgiant į preliminariosios sutarties 1.4.2 punkte įtvirtintą sąlygą, pagal kurią rangovas perkančiosios organizacijos prašymu turėjo pateikti pasiūlymą dėl konkretaus užsakymo ar pirkimo, o tame pasiūlyme turėjo būti, be kita ko, pateikiami siūlomų vykdyti sutartį asmenų gyvenimo aprašymai ir deklaracija apie galimybę pasinaudoti jų paslaugomis, vienintelis pagrįstas specifikacijos 4.3.3.4 punkto aiškinimas buvo toks – šiame punkte buvo kalbama apie šį konkretų užsakymą arba šį pirkimą. Taigi perkančioji organizacija klaidingai aiškino šią nuostatą ir neturėjo pripažinti, kad nebuvo galima priimti 2011 m. birželio 29 d. pateiktų paaiškinimų.
            78. Antra, ieškovė tvirtina, kad bet kuriuo atveju, net jei Bendrasis Teismas nuspręstų, kad ši pareiga buvo susijusi su preliminariąja sutartimi, ji negali būti laikoma bendrąja pareiga. Iš tikrųjų specifikacijos 4.3.3.4 punkto 3 papunktis („Žmogiškieji ištekliai ir pavadavimas“) buvo skirtas tik projektams, kuriuose atsižvelgiama į laiką ir išteklius, o ne fiksuotos kainos projektams.
            79. Taigi, ieškovės teigimu, 2011 m. birželio 29 d. pateikti paaiškinimai dėl paslaugų „extra-muros“ teikimo vietos nebuvo nesuderinami su pareiga suteikti tik ieškovės pasiūlymuose nurodytus darbuotojus, nes tokia pareiga, jeigu ji egzistavo, galėjo būti taikoma tik projektams, kuriuose atsižvelgiama į laiką ir išteklius, o jie, administracijos teigimu, sudarė tik mažą projektų dalį ir dėl to nebuvo lemiami nustatant bendrą kainą. Taigi ieškovė teigia, kad ji galėjo teikti atitinkamas paslaugas už savo pasiūlymuose siūlomą kainą ir kompensuoti didesnę kainą, numatytą tokio tipo projektams, kurių pasiūlymuose numatyti darbuotojai, mažesnėmis kainomis, numatytomis fiksuotos kainos projektams, kurias lemia Rumunijoje palankios sąlygos. Taigi 2011 m. birželio 29 d. pateikti paaiškinimai nebūtų lėmę jos pasiūlymų pakeitimo.
            80. Reikia pažymėti, kad vertinimo komitetas nesirėmė ieškovės pasiūlymuose pasiūlytų asmenų gyvenimo aprašymais, bet nurodė tai, kad šiuose pasiūlymuose jokia konsorciumo veikla Rumunijoje nepaminėta.
            81. Be to, jis pabrėžė, kad visi ieškovės pasiūlymuose siūlomi žmogiškieji ištekliai buvo Liuksemburge ir kad konsorciumo vardu ir sąskaita ieškovė nurodė, kad visi siūlomi darbuotojai dirba važiavimo atstumu nuo LB. Ieškovė neginčija šių teiginių teisingumo ir pripažįsta, kad jos pasiūlymuose neminimas paslaugų teikimas Rumunijoje.
            82. Taigi, priešingai, nei teigia ieškovė, 2011 m. birželio 29 d. pateikti paaiškinimai buvo jos pasiūlymų pakeitimas ir jų nebuvo galima priimti.
            83. Kadangi nereikia atsakyti į klausimą, ar, kaip teigia ieškovė, dalyvis turėjo teisę sudarant preliminariąją sutartį keisti siūlomų asmenų gyvenimo aprašymus, pakanka konstatuoti, kad ieškovės pasiūlymuose buvo aiškiai nurodyta, jog visi siūlomi asmenys dirbo važiavimo atstumu nuo LB. Tačiau nei skelbime apie pirkimą, nei specifikacijoje ieškovės nereikalauta savo pasiūlymuose pateikti tokį su konsorciumo darbuotojų lokalizacija susijusį teiginį. Taigi šis teiginys laikytas ieškovės pasiūlymų dalimi.
            84. Reikia pabrėžti, kad pagal specifikacijų 1.10 punktą („Pasiūlymo galiojimo laikotarpis“) pasiūlymas turėjo galioti devynis mėnesius nuo galutinio jo pateikimo termino, o tuo laikotarpiu dalyviai negalėjo keisti nė vienos jų pasiūlymo sąlygos. Be to, reikia pažymėti, kaip tai daro ir Komisija, kad, remiantis specifikacijos 1.9 punktu („Bendrosios pasiūlymo pateikimo sąlygos“), „pasiūlymas, kurį pateikė dalyvis, jam privalomas vykdant pirkimą, jei jis [taptų] laimėtoju“. Galiausiai, reikia pažymėti, kad pagal specifikacijos 2.7.2 punktą in fine  („Techninių sutarties sudarymo kriterijų vertinimas“), „jei dalyvio pasiūlyme nurodyta daugiau, nei to minimaliai reikalaujama specifikacijoje, šis pasiūlymas jį saisto visą sutarties vykdymo laikotarpį, jei jis taptų laimėtoju“.
            85. Taigi ieškovė negalėjo pakeisti savo pasiūlymuose pateiktų teiginių dėl konsorciumo darbuotojų lokalizacijos, kartu nepakeisdama savo pasiūlymų sąlygų.
            86. Be to, reikia pripažinti, kad Rumunijoje dirbantys asmenys negali būti laikomi asmenimis, kurie yra važiavimo atstumu nuo Liuksemburgo ir netoli jo.
            87. Todėl LB teisingai nusprendė, kad 2011 m. birželio 29 d. pateikti paaiškinimai, kad siūlomi darbuotojai nebūtinai bus važiavimo atstumu nuo LB, bet bus ir Rumunijoje, buvo ieškovės pasiūlymų pakeitimas. Dėl to jis padarė teisingą išvadą, kad negalėjo priimti šių paaiškinimų, o ieškovė neginčijo to, kad perkančioji organizacija jos pasiūlymų pakeitimo šiuo etapu negalėjo priimti pagal Finansinio reglamento 99 straipsnį ir Įgyvendinimo taisyklių 148 straipsnį, kuriais draudžiama pakeisti pradinio pasiūlymo sąlygas (šiuo klausimu žr. 2012 m. spalio 25 d. Sprendimo Astrim ir Elyo Italia / Komisija , T‑216/09, EU:T:2012:574, 95 punktą).
            88. Galiausiai, pažymėtina, kad ieškovės pasiūlyme nurodyti žmogiškųjų išteklių darbo užmokesčio tarifai turėjo atitikti teiginį dėl jų lokalizacijos, kuris taip pat buvo nurodytas šiuose pasiūlymuose. Vis dėlto ieškovė tokius tarifus paaiškino tik tuo, kad kai kurie darbuotojai dirbtų Liuksemburge, o kiti tai darytų Rumunijoje. Be to, reikia priminti, kad ieškovė neginčija, jog šiuose pasiūlymuose nurodyti tarifai galėtų būti laikomi neįprastai mažais, kalbant apie Liuksemburge dirbančius darbuotojus.
            89. Taigi 2011 m. birželio 29 d. pateikti paaiškinimai negalėjo išsklaidyti LB abejonių dėl ieškovės pasiūlymuose pasiūlytų kainų, kurias jis laikė neįprastai mažomis.
            90. Tai reiškia, kad ieškovės argumentai, kuriais ji ginčija jos pasiūlymų atmetimo dėl neįprastai mažų kainų pagrįstumą, turi būti atmesti.
            91. Šios išvados nepaneigia ieškovės argumentai, kad paaiškinimai buvo susiję ne su jos pasiūlymais, todėl jie negalėjo jų pakeisti. Ieškovės teigimu, perkančioji organizacija padarė klaidą atrankos kriterijumi papildžiusi sutarties sudarymo kriterijus, todėl šį kriterijų tenkinantis dokumentas negali būti laikomas pasiūlymų dalimi.
            92. Šiuo atžvilgiu ieškovė remiasi Įgyvendinimo taisyklių 138 straipsnio 2 dalimi, 137 straipsnio 1 dalimi ir 137 straipsnio 2 dalies a punktu. Be to, ji nurodo teismo praktiką, pagal kurią negalima laikyti „sutarties sudarymo kriterijais“ kriterijų, kuriuos taikant ne siekiama nustatyti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą, o iš esmės norima tik įvertinti konkurso dalyvių gebėjimą įvykdyti nagrinėjamą sutartį (2008 m. sausio 24 d. Sprendimo Lianakis ir kt. , C‑532/06, EU:C:2008:40, 29 ir 30 punktai).
            93. Reikia pažymėti, kad šiuos argumentus ieškovė pateikia iš esmės manydama, kad vertinimo komitetas atlikdamas pasiūlymų vertinimą įtraukė dar vieną kriterijų, susijusį su darbuotojų komandų technine verte, kuris buvo atrankos kriterijus, o tai reiškia, kad šį kriterijų tenkinantis dokumentas negalėjo būti laikomas šių pasiūlymų sudedamąja dalimi ir negalėjo jų pakeisti.
            94. Reikia pripažinti, kad šis kaltinimas pirmą kartą pateiktas dublike, tačiau ne dėl to, kad jis grindžiamas teisinėmis ar faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui, ar kad juo detalizuojamas ieškinyje nurodytas pagrindas. Todėl jį reikia atmesti kaip nepriimtiną, remiantis Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalimi.
            95. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, šį ieškinio pagrindą reikia atmesti.
            Dėl ieškinio pagrindo, siejamo su piktnaudžiavimu įgaliojimais ir klaidingu teisiniu pagrindu
            96. Ieškovė visų pirma teigia, kad sprendimas, kuriuo atmesti jos pasiūlymai, negalėjo būti grindžiamas Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsniu, todėl jis priimtas remiantis neteisingu teisiniu pagrindu. Be to, ji teigia, jog LB piktnaudžiavo šioje nuostatoje numatyta procedūra, kad atmestų jos pasiūlymus.
            97. Komisija ginčija ieškovės argumentų pagrįstumą.
            98. Pirma, ieškovė tvirtina, kad Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnyje nenumatytas pasiūlymo atmetimo dėl jame nurodytų neįprastai mažų kainų atvejis, todėl juo negalima remtis pašalinant konkurso dalyvį dėl to, kad jis neišsamiai aprašė konsorciumo veikimą žmogiškųjų išteklių srityje.
            99. Kaip teigia ieškovė, jos pasiūlymai buvo atmesti vien dėl to, kad jie buvo nepakankamai visapusiški ir išsamūs, nes juose neužsiminta apie dalį įmonės, įdarbinančios darbo jėgą Rumunijoje. Išnagrinėjęs 2011 m. birželio 29 d. ieškovės atsakymą, vertinimo komitetas nurodė, kad „minėta veikla, „vykdoma Rumunijoje“, [ieškovės pasiūlymuose] neminima“. Toks nepaminėjimas ieškovės pasiūlymuose vertinimo komitetui suteikė pakankamai diskrecijos nuspręsti, kad šiuose pasiūlymuose nurodytos kainos buvo neįprastai mažos. Ieškovės teigimu, šie pasiūlymai galėjo būti atmesti tik remiantis sutarties sudarymo kriterijais.
            100. Dublike ieškovė pažymi, kad sutarties sudarymo kriterijai apėmė techninę vertę ir kainą ir kad kainų atžvilgiu jos pasiūlymai buvo geresni už kitus pasiūlymus. Tačiau, kadangi vertinimo ataskaitoje nebuvo kainų įvertinimo, ji negalėjo žinoti, ar jos pasiūlymuose nurodytas geriausias kainos ir kokybės santykis. Taigi ji mano, kad šiuos pasiūlymus teisėtai buvo galima atmesti tik taikant skelbime apie pirkimą nurodytus kriterijus ir bendrai įvertinus konsorciumo atsakymų kokybę, dėl kurios ji pripažįsta, kad jos pasiūlymai galėjo būti įvertinti blogiau už kitų dalyvių pasiūlymus, atsižvelgiant į tai, kad trūko aiškumo apibūdinant konsorciumo veikimą žmogiškųjų išteklių srityje. Bet kuriuo atveju sutarties sudarymo kriterijai, susiję su žmogiškaisiais ištekliais, negalėjo būti taikomi kaip sutarties sudarymo kriterijai, kitaip kiltų klausimas dėl potencialaus konsorciumo pasiūlymo atmetimo teisėtumo.
            101. Be to, ieškovės teigimu, atsižvelgiant į 2011 m. birželio 29 d. pateiktus paaiškinimus, ypač dėl paslaugų teikimo ekonominių sąlygų, šiuose pasiūlymuose nurodytos kainos negalėjo būti kvalifikuotos kaip neįprastai mažos.
            102. Reikia visų pirma konstatuoti, kad, priešingai, nei teigia ieškovė, vertinimo komitetas nenagrinėjo su žmogiškaisiais ištekliais susijusio sutarties sudarymo kriterijaus, kai lygino informaciją apie konsorciumo siūlomą darbuotojų lokalizaciją ir nurodytus tarifus. Tame procedūros etape jis tik patikrino, ar ieškovės pasiūlymuose nurodyti žmogiškųjų išteklių darbo užmokesčio tarifai atitinka ieškovės paaiškinimus, kad šie tarifai buvo susiję su žmogiškųjų išteklių lokalizacija ir tuose pasiūlymuose esančiais teiginiais dėl šios lokalizacijos.
            103. Be to, ieškovė neteisingai teigia, kad jos pasiūlymuose neminima tam tikra informacija, nes konsorciumas visapusiškai neaprašė savo veikimo žmogiškųjų išteklių srityje.
            104. Iš tikrųjų reikia pripažinti, kad perkančioji organizacija niekaip negalėjo matyti ar suprasti, kad ieškovės pasiūlymuose trūko informacijos. Tačiau ji teisingai nusprendė, kad kai ieškovės, kaip konsorciumo atstovės, buvo klausiama apie jos pasiūlymuose nurodytas kainas, ši pakeitė informaciją apie žmogiškųjų išteklių lokalizaciją, nors ši informacija jos pasiūlymuose buvo pateikta neturint pareigos to daryti pagal konkurso sąlygas ar specifikacijas (žr. šio sprendimo 83 punktą). Taigi 2011 m. birželio 29 d. ieškovės pateiktais paaiškinimais jos pasiūlymai buvo pakeisti, o ne papildyti (žr. šio sprendimo 82–87 punktus).
            105. Kadangi vertinimo komitetas negalėjo atsižvelgti į ieškovės konsorciumo vardu pateiktą informaciją, nes taip būtų pritaręs jos pasiūlymų pakeitimui, ši informacija neleido perkančiajai organizacijai atsakyti į jai kylančius klausimus dėl darbuotojo darbo dienos užmokesčio tarifo. Kadangi į šiuos klausimus atsakymo rasti nepavyko, pasiūlymai atmesti dėl juose nurodytų neįprastai mažų kainų. Šiuo klausimu reikia priminti, kad ieškovė neįrodė, jog LB padarė klaidą dėl to, kad atmetė jos pasiūlymus dėl šios priežasties (žr. šio sprendimo 90 ir 95 punktus).
            106. Tai reiškia, kad ieškovės argumentai, kad ji negalėjo žinoti, ar jos pasiūlymuose nurodytas geriausias kainos ir kokybės santykis, ir kad šiuos pasiūlymus teisėtai buvo galima atmesti tik taikant skelbime apie pirkimą nurodytus kriterijus, įskaitant bendrą konsorciumo atsakymų kokybės įvertinimą, turi būti atmesti kaip nereikšmingi.
            107. Todėl, kadangi ieškovės pasiūlymai buvo atmesti ne dėl kokios kitos priežasties, o tik dėl to, kad juose nurodytos kainos buvo neįprastai mažos, ginčijamas sprendimas nėra pagrįstas klaidingu teisiniu pagrindu, o ieškovės kaltinimas turi būti atmestas.
            108. Antra, ieškovė tvirtina, kad neturėtų būti nagrinėjama, ar kainos yra neįprastai mažos, siekiant pašalinti dalyvį dėl jo pasiūlymo netinkamumo. Taigi nagrinėjamu atveju LB piktnaudžiavo Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnyje numatyta procedūra, kad atmestų ieškovės pasiūlymus po to, kai ši įrodė, jog pasiūlymuose nurodytos kainos nebuvo neįprastai mažos.
            109. Šiems argumentams negali būti pritarta.
            110. Reikia priminti, kad, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, „piktnaudžiavimo įgaliojimais“ sąvoka apima atvejus, kai administracinės valdžios institucija naudojasi savo įgaliojimais kitu tikslu nei tas, dėl kurio jie buvo suteikti. Sprendimas gali būti laikomas priimtas piktnaudžiaujant įgaliojimais tik tuomet, kai paaiškėja, kad jis, remiantis objektyviais, svarbiais ir nuosekliais veiksniais, buvo priimtas tokiu tikslu (1990 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Fedesa ir kt. , C‑331/88, EU:C:1990:391, 24 punktas ir 2005 m. gegužės 10 d. Sprendimo Italija / Komisija , C‑400/99, EU:C:2005:275, 38 punktas). Tuo atveju, kai siekiama kelių tikslų, net jeigu, be teisėtų motyvų, yra ir nepagrįstų, sprendimas nebus laikomas piktnaudžiavimu įgaliojimais, jeigu pagrindinis tikslas pasiekiamas (1954 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Italija / Aukščiausioji valdžios institucija , 2/54, EU:C:1954:8, p. 73, 103; 2005 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo EDP / Komisija , T‑87/05, EU:T:2005:333, 87 punktas ir 20 punkte minėto Sprendimo Evropaïki Dynamiki / Komisija , EU:T:2011:731, 109 punktas).
            111. Nagrinėjamu atveju pakanka pažymėti, kad ieškovė nepateikė jokio reikšmingo argumento, pagrindžiančio jos teiginį, kad LB piktnaudžiavo Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnyje numatyta procedūra, kad atmestų ieškovės pasiūlymus.
            112. Jei ieškovė šiuo kaltinimu siekia nurodyti piktnaudžiavimą įgaliojimais vien dėl to, kad jos pasiūlymai atmesti remiantis klaidingu teisiniu pagrindu, pakanka priminti, kad ji negalėjo įrodyti tokios perkančiosios organizacijos klaidos (žr. šio sprendimo 107 punktą).
            113. Galiausiai reikia konstatuoti, kad ieškovė nepateikė jokio įrodymo, galinčio patvirtinti, kad nagrinėjamu atveju LB savo įgaliojimus naudojo kitiems tikslams nei tikslui nustatyti pasiūlymus, kurie turi būti atrinkti.
            114. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, šis ieškinio pagrindas ir visas ieškinys turi būti atmesti.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            115. Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
            116. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi pagal Komisijos pateiktus reikalavimus padengti bylinėjimosi išlaidas, įskaitant susijusias su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais,
            BENDRASIS TEISMAS (devintoji kolegija)
            nusprendžia:
            1. Atmesti ieškinį.
            2. Computer Resources International (Luxembourg) SA padengia bylinėjimosi išlaidas, įskaitant susijusias su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra.


title: 2009 m. liepos 9 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Jungtinę Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 2005/35/EB - Tarša iš laivų ir sankcijų už pažeidimus įvedimas - Neperkėlimas. # Byla C-557/08.

text:
      2009 m. liepos 9 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas Komisija prieš Jungtinę Karalystę
      (Byla C‑557/08)
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Direktyva 2005/35/EB – Tarša iš laivų ir sankcijų už pažeidimus įvedimas – Neperkėlimas“
      1.                     Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Teisingumo Teismo atliekamas pagrįstumo nagrinėjimas – Padėtis, į kurią reikia atsižvelgti
            – Padėtis pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje (EB 226 straipsnis) (žr. 6 punktą)
      2.                     Valstybės narės – Įsipareigojimai – Direktyvų įgyvendinimas – Įsipareigojimų neįvykdymas – Vidaus tvarka grindžiamas pateisinimas
            – Nepriimtinumas (EB 226 straipsnis) (žr. 8 punktą)
      Dalykas

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Nuostatų, būtinų įgyvendinti 2005 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą
                  2005/35/EB dėl taršos iš laivų ir sankcijų už pažeidimus įvedimo, nepriėmimas per nustatytą terminą.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Nepriėmusi įstatymų ir kitų teisės aktų, būtinų įgyvendinti 2005 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2005/35/EB
                     dėl taršos iš laivų ir sankcijų už pažeidimus įvedimo, Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė neįvykdė
                     įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

                  2.

                  	Priteisti iš Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.


title: Pirmosios instancijos teismo (pirmoji kolegija) sprendimas 2005 m. vasario 15 d. # Cervecería Modelo, SA de CV prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRHT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Prašymas įregistruoti Bendrijos figūriniu prekių ženklu alaus butelio atvaizdą su užrašu "negra modelo" - Ankstesnis nacionalinis figūrinis prekių ženklas Modelo - Supainiojimo galimybė - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas. # Byla T-169/02.

text:
      Byla T‑169/02
      Cervecería Modelo, SA de CV
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Prašymas įregistruoti kaip Bendrijos vaizdinį prekių ženklą alaus butelio atvaizdą su užrašu NEGRA MODELO – Ankstesnis nacionalinis vaizdinis prekių ženklas „Modelo“ – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas“
      2005 m. vasario 15 d. Pirmosios instancijos teismo (pirmoji kolegija) sprendimas  II-0000
      Sprendimo santrauka
      1.     Bendrijos prekių ženklas – Apeliacinė procedūra – Bendrijų teisme pareikštas ieškinys – Apeliacinės tarybos, priimančios sprendimą
            protesto procedūroje, teisėtumas – Ginčijimas remiantis naujomis faktinėmis arba teisinėmis aplinkybėmis – Nepriimtinumas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 63 straipsnis ir 74 straipsnio 1 dalis)
      2.     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Tapataus arba panašaus
            ankstesnio prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti
            su ankstesniu prekių ženklu – Vaizdinis prekių ženklas NEGRA MODELO ir vaizdinis prekių ženklas „Modelo“
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      1.     Pagal Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 74 straipsnio 1 dalį procedūros dėl atsisakymo registruoti paraiškas
         santykinių pagrindų atveju nagrinėjami tiktai šalių nurodyti pagrindai ir reikalavimai. Iš to išplaukia, kad atsisakius įregistruoti
         paraišką dėl santykinių pagrindų teisiniai pagrindai ir faktinės aplinkybės, kuriais remiamasi Pirmosios instancijos teisme
         prieš tai jų nepateikus Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) instancijose, negali daryti
         įtakos tarnybos Apeliacinės tarybos sprendimo teisėtumui.

      Todėl vykdydamas pagal Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnį pavestą VRDT Apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumo kontrolę, Pirmosios
         instancijos teismas, vertindamas Apeliacinės tarybos sprendimo teisėtumą, šių faktinių aplinkybių ir teisinių pagrindų negali
         nagrinėti ir turi juos pripažinti nepriimtinais.

      (žr. 22–23 punktus)
      2.     Egzistuoja galimybė, kad paprastas Portugalijos vartotojas supainios vaizdinį žymenį, įvairiomis spalvomis vaizduojantį alaus
         butelį su užrašu „negra modelo“, kurį prašoma įregistruoti kaip Bendrijos prekių ženklą, skirtą 32 klasės prekėms „alus“ pagal
         Nicos sutartį, su anksčiau Portugalijoje įregistruotu vaizdiniu prekių ženklu „Modelo“, skirtu tos pačios klasės prekėms „sirupas,
         alus, gaivieji ir nealkoholiniai gėrimai“, nes fonetinis ir prasminis prašomo įregistruoti prekių ženklo  dominuojančio elemento
         „modelo“ tapatumas ankstesniam prekių ženklui nusveria vizualinius skirtumus, atsirandančius dėl grafinių prašomo įregistruoti
         prekių ženklo ypatumų, todėl šie skirtumai nepašalina supainiojimo galimybės. Prekių, žymimų ginčytinais žymenimis, tapatumas
         tik sustiprina šių žymenų tarpusavio panašumą.

      (žr. 40, 43, 46 punktus)
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2005 m. vasario 10 d.(*)

      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Prašymas įregistruoti kaip Bendrijos vaizdinį prekių ženklą alaus butelio atvaizdą su užrašu NEGRA MODELO – Ankstesnis nacionalinis vaizdinis prekių ženklas Modelo – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas“
      Byloje T‑169/02
      Cervecería Modelo, SA de CV, įsteigta Meksike (Meksika), atstovaujama advokatų C. Lema Deves ir A. Velázquez Ibáñez,

      ieškovė,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą J. Crespo Carrillo ir I. De Medrano Caballero,

      atsakovę,
      dalyvaujant kitai procedūros VRDT Apeliacinėje taryboje šaliai, įstojusiai į bylą Pirmosios instancijos teisme,
      Modelo Continente Hipermercados, SA, įsteigtai Senhora da Hora (Portugalija), atstovaujamai advokatų N. Cruz, J. Pimenta ir T. Colaço Dias,

      dėl ieškinio, pareikšto dėl 2002 m. kovo 6 d. VRDT trečiosios apeliacinės tarybos sprendimo (bylos R 536/2001‑3 ir R 674/2001‑3),
         susijusio su protesto procedūra tarp Cervecería Modelo, SA de CV ir Modelo Continente Hipermercados, SA,

      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas B. Vesterdorf, teisėjai P. Mengozzi ir I. Labucka,
      kancleris H. Jung,
      susipažinęs su ieškiniu, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2002 m. gegužės 30 d.,
      susipažinęs su atsiliepimu į ieškinį, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2002 m. gruodžio 12 d.,
      susipažinęs su įstojusios į bylą šalies atsiliepimu į ieškinį, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2002 m.
         gruodžio 12 d.,

      įvykus 2004 m. rugsėjo 14 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Faktinės bylos aplinkybės
      1       1999 m. gegužės 19 d. Cervecería Modelo, SA de CV pagal iš dalies pakeistą 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994,
         p. 1) pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui (VRDT)) paraišką Bendrijos prekių ženklui.

      2       Prašomas įregistruoti prekių ženklas, kuris pateikiamas toliau, yra auksinės, oranžinės, baltos, juodos ir kaštoninės spalvos
         vaizdinis žymuo (toliau – prekių ženklas NEGRA MODELO):

      3       Pagal peržiūrėtą ir pakeistą 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų ženklų registravimo
         klasifikacijos prekės ir paslaugos, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso 25, 32 ir 42 klasei ir atitinka
         šį kiekvienos klasės aprašymą:

      –       25 klasė: „Drabužiai“,
      –       32 klasė: „Alus“,
      –       42 klasė: „Barų, restoranų ir naktinių klubų teikiamos paslaugos“.
      4       2000 m. sausio 17 d. paraiška buvo paskelbta Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 5/2000.

      5       2000 m. balandžio 17 d. Modelo Continente Hipermercados, SA, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsniu, pateikė protestą dėl ieškovės paraiškos. Protestas buvo pateiktas dėl visų
         ieškovės paraiškoje Bendrijos prekių ženklui nurodytų prekių ir paslaugų. Protestas buvo grindžiamas šiuo nacionaliniu vaizdiniu
         prekių ženklu:

      6       1995 m. sausio 20 d. šis prekių ženklas buvo įregistruotas Portugalijoje 25 klasės prekėms „drabužiai, įskaitant avalynę“,
         o 1995 m. balandžio 20 d. – 32 klasės prekėms „sirupas, alus, gaivieji ir nealkoholiniai gėrimai“.

      7       2001 m. kovo 23 d. VRDT Protestų skyrius sprendimu Nr. 763/2001 patenkino ieškovės paraišką įregistruoti prekių ženklą „drabužiams“
         ir „barų, restoranų ir naktinių klubų teikiamoms paslaugoms“ ir iš dalies patenkino protestą, atmesdamas paraišką 32 klasės
         prekėms („alui“), remdamasis tuo, kad šios prekės atžvilgiu yra galimybė supainioti žymenis, dėl kurių kilo ginčas.

      8       Teigdama, kad neturėjo būti atsisakyta įregistruoti prekių ženklą 32 klasės prekėms („alui“), 2001 m. gegužės 23 d. ieškovė
         dėl Protestų skyriaus sprendimo pateikė apeliaciją (byla R 536/2001‑3).

      9       2001 m. gegužės 23 d. įstojusi į bylą šalis pateikė apeliaciją (byla R 674/2001‑3) dėl to paties sprendimo dalies, kuria jis
         patenkino paraišką įregistruoti prekių ženklą.

      10     Remdamasi tuo, kad yra galimybė supainioti prašomą įregistruoti Bendrijos prekių ženklą su ankstesniu nacionaliniu prekių
         ženklu, 2002 m. kovo 6 d. VRDT Trečioji apeliacinė tarnyba sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) apeliacijas atmetė ir
         patvirtino prekių ženklo įregistravimą 25 ir 42 klasės prekėms bei paslaugoms bei atsisakė jį įregistruoti 32 klasės prekėms.

       Šalių reikalavimai
      11     Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –       priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
      12     VRDT ir įstojusi į bylą šalis Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       atmesti ieškinį,
      –       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas
       Dėl teisės
      13     Grįsdama savo ieškinį ieškovė remiasi vieninteliu teisiniu pagrindu, kad buvo pažeistas Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio
         1 dalies b punktas.

       Šalių argumentai
      14     Ieškovė tvirtina, kad, pirma, galimybė supainioti prašomą įregistruoti prekių ženklą NEGRA MODELO su įstojusiai į bylą šaliai
         priklausančiu prekių ženklu „Modelo“ turi būti įvertinta atsižvelgiant į tai, kaip įstojusios į bylą šalies prekių ženklas
         buvo naudojamas anksčiau. Tačiau, ieškovės teigimu, įstojusi į bylą šalis nepateikė jokių įrodymų, kad jos prekių ženklas
         buvo naudojamas iš tikrųjų, todėl negali būti jokios šio prekių ženklo ir ieškovės prekių ženklo supainiojimo galimybės.

      15     Antra, ieškovė nurodo gerą ženklo NEGRA MODELO vardą, pažymėdama, kad vertindama galimybę supainioti šį ženklą su įstojusios
         į bylą šalies prekių ženklu Apeliacinė taryba į jį atsižvelgė nepakankamai ir kad geras vardas vartotojus apsaugo nuo suklaidinimo
         ir taip išvengiama bet kokios supainiojimo galimybės.

      16     Trečia, ieškovė ginčija Apeliacinės tarybos išvadą, kad yra galimybė supainioti ankstesnį prekių ženklą su prašomu įregistruoti
         prekių ženklu. Ji teigia, kad priešingai, nei Teisingumo Teismas yra nurodęs 1999 m. birželio 22 d. Sprendimo Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, Rink., p. I‑3819) 25 punkte, remdamasi nagrinėjamų prekių ženklų daromu bendru vizualiniu, fonetiniu ir prasminiu
         įspūdžiu, Apeliacinė taryba visapusiškai neįvertino supainiojimo galimybės. Be to, Apeliacinė taryba visapusiškai neįvertino
         paraiškoje Bendrijos prekių ženklui NEGRA MODELO nurodytų vaizdinių elementų ir spalvų. Galiausiai, manydama, kad pirmasis
         žodis yra aprašomasis, ji neteisingai atskyrė žodžius „negra“ ir „modelo“.

      17     VRDT pirmiausia priminė, kad pagal Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 dalį pareiškėjo prašymu protestą pareiškęs asmuo turi
         pateikti ankstesnio prekių ženklo, kuriuo yra grindžiamas protestas, naudojimo įrodymus. Šiuo atveju ieškovė neprašė, kad
         protestą pareiškęs asmuo pateiktų tokį įrodymą.

      18     Dėl ieškovės argumento, paremto tariamu jos prekių ženklo geru vardu, VRDT pažymi, kad jos pateiktuose gerą vardą įrodančiuose
         dokumentuose yra nurodoma, jog prekių ženklas naudojamas Ispanijoje, nors supainiojimo galimybę būtina įvertinti Portugalijoje.
         Be to, remdamasi tuo pagrindu, kad šie dokumentai pirmą kartą buvo pateikti Pirmosios instancijos teismui, VRDT per posėdį
         ginčijo jų priimtinumą.

      19     Dėl supainiojimo galimybės įvertinimo VRDT teigia, kad nors vizualinis nagrinėjamų prekių ženklų panašumo laipsnis yra žemas,
         jie labiau panašūs fonetiškai ir pagal prasmę. Konkrečiai kalbant, dėl prasminio panašumo VRDT mano, kad Apeliacinė taryba
         savavališkai neskaidė prekių ženklo objektų esančio žymens, o, priešingai, atliko visapusišką prekių ženklą sudarančių elementų
         analizę.

      20     Įstojusi į bylą šalis teigia, kad nėra prieštaravimo tarp supainiojimo galimybės visapusiško įvertinimo ir skiriamųjų bei
         dominuojančių prekių ženklo elementų analizės, nes vieningas ir neišskaidytas prekių ženklo vaizdas rodo, kad vienas jo elementas
         yra dominuojantis.

      21     Dėl prasminio aspekto įstojusi į bylą šalis tvirtina, kad žodis „negra“ turi konkrečią reikšmę, t. y. „esantis labai tamsios
         spalvos: juodas“ ir kad jis Portugalijos šnekamojoje kalboje vartojamas tamsaus alaus rūšiai apibūdinti. Todėl nagrinėjamais
         prekių ženklais žymimų prekių atžvilgiu žodis „negra“ nėra skiriamasis.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      22     Pagal Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalį procedūros dėl atsisakymo registruoti paraiškas santykinių pagrindų atveju
         nagrinėjami tiktai šalių nurodyti pagrindai ir reikalavimai. Iš to išplaukia, kad atsisakius įregistruoti paraišką santykinių
         pagrindų teisiniai pagrindai ir faktinės aplinkybės, kuriais remiamasi Pirmosios instancijos teisme prieš tai jų nepateikus
         VRDT instancijose, negali daryti įtakos VRDT Apeliacinės tarybos sprendimo teisėtumui (dėl naujų faktinių aplinkybių žr. Pirmosios
         instancijos teismo 2004 m. liepos 13 d. Sprendimo Samar prieš VRDT – Grotto (GAS STATION), T‑115/03, Rink. p. II‑0000 13 punktą).

      23     Todėl, vykdydamas pagal Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnį pavestą VRDT Apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumo kontrolę, Pirmosios
         instancijos teismas, vertindamas Apeliacinės tarybos sprendimo teisėtumą, šių faktinių aplinkybių ir teisinių pagrindų negali
         nagrinėti ir turi juos pripažinti nepriimtinais (minėto sprendimo GAS STATION 14 punktas).

      24     Kadangi nagrinėjamoje byloje neginčijama, jog ankstesnio prekių ženklo nenaudojimu ir prašomo įregistruoti prekių ženklo geru
         vardu grindžiamų priekaištų Apeliacinė taryba neįvertino, nes ieškovė jų nenurodė, jie pripažintini nepriimtinais.

      25     Dėl galimybės supainioti nagrinėjamus prekių ženklus įvertinimo primintina, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką dėl 1988 m.
         gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti
         (OL L 40, 1989, p. 1) aiškinimo ir Pirmosios instancijos teismo praktiką dėl Reglamento Nr. 40/94 galimybė suklaidinti yra
         tada, kai visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamos prekės ar paslaugos yra kilusios iš tos pačios įmonės arba iš ekonomiškai
         susijusių įmonių (1998 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Canon, C‑39/97, Rink. p. I‑5507, 29 punktas; minėto sprendimo Lloyd Schuhfabrik Meyer 17 punktas; 2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos Teismo sprendimo Oberhauser prieš VRDT – Petit Liberto (Fifties), T‑104/01, Rink. p. II‑4359, 25 punktas; 2003 m. sausio 15 d. Sprendimo Mystery Drinks prieš VRDT – Karlsberg Brauerei (MYSTERY), T‑99/01, Rink. p. II‑43, 29 punktas ir 2004 m. kovo 17 d. Sprendimo El Corte Inglés prieš VRDT – González Cabello ir Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR), T‑183/02 ir T‑184/02, Rink. p. II‑0000, 64 punktas).

      26     Konkrečiai kalbant, pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą, kad būtų supainiojimo galimybė, yra būtinas
         prekių ar paslaugų, kurioms ginčytini žymenys yra skirti, panašumas ar tapatumas, taip pat pačių žymenų tapatumas ir panašumas.

      27     Nagrinėjamoje byloje dėl prekių panašumo šalys neginčija, kad ankstesniu prekių ženklu ir prašomu įregistruoti prekių ženklu
         žymima prekė yra ta pati, t. y. alus.

      28     Dėl prieštaraujančių žymenų panašumo Apeliacinė taryba nustatė, kad supainiojimo galimybė yra Portugalijos prekių rinkoje
         (ginčijamo sprendimo 50 punktas). Apeliacinė taryba taip pat nusprendė, kad atitinkamas vartotojas yra paprastas Portugalijos
         vartotojas, kuris yra pakankamai informuotas ir protingai pastabus bei nuovokus, todėl atsižvelgdama būtent į jį vertino,
         kokį įspūdį gali sudaryti nagrinėjami prekių ženklai. Šios Apeliacinės tarybos išvados šiame ieškinyje nebuvo ginčijamos.

      29     Dėl supainiojimo galimybės įvertinimo iš ginčijamo sprendimo (36 ir po jo einantys punktai) išplaukia, kad Apeliacinė taryba
         nagrinėjamus prekių ženklus palygino atsižvelgdama į bendrą jų sudaromą vizualinį, fonetinį ir prasminį įspūdį.

      30     Todėl, priešingai, nei teigia ieškovė, Apeliacinė taryba nepažeidė pareigos visapusiškai įvertinti supainiojimo galimybę.
      31     Dėl ieškovės argumento, kad žodžiai „negra“ ir „modelo“ buvo įvertinti atskirai, primintina, kad galimybė supainioti du prekių
         ženklus turi būti įvertinta visapusiškai remiantis bendru jų daromu įspūdžiu, ypač atsižvelgiant į jų skiriamuosius ir dominuojančius
         elementus (pagal analogiją žr. 1997 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo SABEL, C‑251/95, Rink. p. I‑6191, 23 punktą ir minėtų sprendimų Lloyd Schuhfabrik Meyer  25 punktą bei Fifties 34 punktą).

      32     Prekių ženklų, sudarytų iš keleto žodžių, atveju bandymas nustatyti dominuojantį elementą neišvengiamai reiškia kiekvieno
         šių žodžių prasmės atitinkamam vartotojui analizę.

      33     Šiuo būdu remiamasi, pirma, vertinant nagrinėjamą prekių ženklą „kaip visumą“ ir antra, nagrinėjant kiekvieno jo elemento
         „būdingus požymius“ ir lyginant juos su kitais elementais (2002 m. spalio 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Matratzen Concord prieš VRDT – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, Rink. p. II‑4335, 34 ir 35 punktai).

      34     Taip pat pažymėtina, kad atitinkama visuomenės dalis apibūdinančio elemento, sudėtinio prekių ženklo dalies, apskritai nelaikys
         juo sukelto bendro įspūdžio skiriamuoju ir dominuojančiu elementu (2003 m. liepos 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Alejandro prieš VRDT – Anheuser-Busch (BUDMEN), T‑129/01, Rink. p. II‑2251, 53 punktas; 2004 m. vasario 18 d. Sprendimo Koubi prieš VRDT – Flabesa (CONFORFLEX), T‑10/03, Rink. p. II‑0000, 60 punktas ir 2004 m. liepos 6 d. Sprendimo Grupo El Prado Cervera prieš VRDT – Debuschewitz (CHUFAFIT), T‑117/02, Rink. p. II‑0000, 51 punktas).

      35     Šioje byloje neginčytina, kad žodis „modelo“ yra dominuojantis sudėtinio prekių ženklo NEGRA MODELO elementas.
      36     Iš tikrųjų žodis „negra“ yra apibūdinantis elementas, nes jis portugalų kalboje gali būti vartojamas apibūdinti tamsųjį alų,
         t. y. su prekių ženklu NEGRA MODELO parduodamą alaus rūšį.

      37     Todėl paprasto Portugalijos vartotojo dėmesys bus nukreiptas į žodį „modelo“.
      38     Iš to išplaukia, kad „modelo“ yra dominuojantis prekių ženklo NEGRA MODELO elementas, tiek šį žodį nagrinėjant kitų prekių
         ženklo elementų atžvilgiu, tiek vertinant bendrą prekių ženklo daromą įspūdį. Todėl Apeliacinė taryba buvo teisi ginčijamo
         sprendimo 42 punkte nurodžiusi, kad žodis „modelo“ yra dominuojantis prašomo įregistruoti prekių ženklo elementas.

      39     Dėl ieškovės argumento, kad Apeliacinė taryba neatsižvelgė į prekių ženklo NEGRA MODELO grafines ypatybes, pažymėtina, kad
         vertinant bendrą prekių ženklo daromą vizualinį, fonetinį ar prasminį įspūdį nėra būtina, kad galimybė supainioti būtų visais
         šiais atžvilgiais. VRDT teisingai primena, jog įmanoma, kad vienu atžvilgiu esantys tam tikri skirtumai būtų nusverti kitu
         atžvilgiu esančiais panašumais vertinant vartotojui daromą bendrą įspūdį. Atsižvelgiant į fonetinius ir prasminius nagrinėjamų
         žymenų panašumus, jų vizualiniai skirtumai nėra tokie, kad galėtų pašalinti supainiojimo galimybę (minėto sprendimo Fifties  46 punktas).

      40     Šiuo atveju fonetinis ir prasminis prašomo įregistruoti prekių ženklo dominuojančio elemento tapatumas ankstesniam prekių
         ženklui nusveria vizualinius skirtumus, atsirandančius dėl grafinių įregistruoti prašomo prekių ženklo ypatumų, todėl šie
         skirtumai nepašalina supainiojimo galimybės.

      41     Be to, šis panašumas yra susijęs su dviem prekių ženklais, skirtais tai pačiai prekei, t. y. alui. Šiuo aspektu reikia atsižvelgti
         į tai, kad mažesnis prekių ženklų panašumo laipsnis gali būti kompensuojamas dideliu prekių ir paslaugų, kurioms skirti prekių
         ženklai, panašumu (pagal analogiją žr. minėtų sprendimų Canon 17 punktą, Lloyd Schuhfabrik Meyer 19 punktą ir Fifties 27 punktą).

      42     Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad ginčijamame sprendime ieškovės prekių ženklo NEGRA MODELO ir įstojusios į bylą šalies
         prekių ženklo „Modelo“ supainiojimo galimybės įvertinimas nėra neteisėtas, nes Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad
         žodis „modelo“ yra ieškovės prekių ženklo dominuojantis požymis ir kad šis žodis tapatus vieninteliam ankstesnio prekių ženklo
         žodžiui.

      43     Šioje byloje prekių, žymimų ginčytinais žymenimis, tapatumas tik sustiprina šių žymenų tarpusavio panašumą.
      44     Remiantis ankstesniu dėstymu, konstatuotina galimybė, kad atitinkama visuomenės dalis manys, jog ginčytinais žymenimis žymimos
         prekės yra kilusios iš tos pačios įmonės arba iš ekonomiškai susijusių įmonių.

      45     Be to, supainiojimo galimybę patvirtina tas faktas, kad paprastas vartotojas tik retai gali tiesiogiai palyginti įvairius
         prekių ženklus ir remiasi neišsamiu jų vaizdu iš atminties (minėtų sprendimų Lloyd Schuhfabrik Meyer 26 punktas ir GAS STATION 37 punktas).

      46     Todėl darytina išvada, kad pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą yra galimybė supainioti prekių ženklus
         NEGRA MODELO ir „Modelo“.

      47     Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad ieškovės reikalavimai pripažinti, jog Apeliacinė taryba pažeidė Reglamento Nr. 40/94
         8 straipsnio 1 dalies b punktą, negali būti patenkinti. Todėl ieškinį reikia atmesti.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      48     Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
         išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti VRDT bylinėjimosi išlaidas pagal
         jos pateiktus reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

               Vesterdorf

                Mengozzi

                Labucka

         Paskelbta 2005 m. vasario 10 d. viešame posėdyje Liuksemburge

               Kancleris

                      Pirmininkas

               H. Jung

                      B. Vesterdorf

         * Proceso kalba: ispanų.


title: 2008 m. balanžio 22 d.  Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Casa Editorial El Tiempo SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Žodinio Bendrijos prekių ženklo EL TIEMPO paraiška - Ankstesni nacionaliniai žodiniai prekių ženklai TELETIEMPO - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybė supainioti - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas. # Byla T-233/06.

text:
      2008 m. balandžio 22 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas Casa Editorial El Tiempo prieš VRDT – Instituto Nacional de Meteorología (EL TIEMPO)
      (byla T‑233/06)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo EL TIEMPO paraiška – Ankstesni nacionaliniai žodiniai prekių ženklai TELETIEMPO – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 49–50, 52, 57 punktus)

      Dalykas

         Ieškinys dėl 2006 m. birželio 22 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 0760/2005‑4) dėl protesto procedūros
                  tarp

               Instituto Nacional de Meteorología
                ir
               Casa Editorial EL Tiempo, SA
               .
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               Casa Editorial El Tiempo, SA.

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               žodinis prekių ženklas „EL TIEMPO“ 16, 35, 38 ir 41 klasių prekėms ir paslaugoms – paraiškos Nr. 1685056.

               Prekių ženklo ar žymens, kuriuo remiamasi protesto procese, savininkas:

               Instituto Nacional de Meteorología.

               Prekių ženklai ar žymenys, kuriais remiamasi protesto procese:

               žodiniai nacionaliniai prekių ženklai EL TIEMPO, žymintis leidinius (neregistruotas, tačiau plačiai žinomas), TELETIEMPO,
                  žymintis 16 klasės prekes (paraiškos Nr. 1902923) ir 38 klasės paslaugas (paraiškos Nr. 2217494), ir TELETIEMPO INSTITUTO
                  NACIONAL DE METEOROLOGÍA, žymintis 35 klasės paslaugas (paraiškos Nr. 2217493) ir 41 klasės (paraiškos Nr. 2217492) paslaugas.

               Protestų skyriaus sprendimas:

               protesto pagrįstumas ir atsisakymas registruoti.

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               atmesti protestą dėl 35 ir 41 klasių paslaugų.

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Casa Editorial EL Tiempo, SA bylinėjimosi išlaidas.


title: 2008 m. gruodžio 11 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Gateway, Inc. prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) ir Fujitsu Siemens Computers GmbH. # Apeliacinis skundas - Bendrijos prekių ženklas - Reglamentas (EB) Nr. 40/94 - 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 5 dalis - Ankstesni prekių ženklai, kuriuose yra žodinis žymuo GATEWAY - Žodinis žymuo "ACTIVITY Media Gateway" - Žymenų panašumo nebuvimas - Galimybės supainioti nebuvimas - Atsižvelgimas į ankstesnių prekių ženklų žinomumą visapusiškai vertinant žymenis, dėl kurių kilo ginčas. # Byla C-57/08 P.

text:
      2008 m. gruodžio 11 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas Gateway prieš VRDT
      (Byla C‑57/08 P)
      „Apeliacinis skundas – Bendrijos prekių ženklas – Reglamentas (EB) Nr. 40/94 – 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 5 dalis – Ankstesni prekių ženklai, kuriuose yra žodinis žymuo GATEWAY – Žodinis žymuo „ACTIVITY Media Gateway“ – Žymenų panašumo nebuvimas – Galimybės supainioti nebuvimas – Atsižvelgimas į ankstesnių prekių ženklų žinomumą visapusiškai vertinant žymenis, dėl kurių kilo ginčas“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 51–54 punktus)

      Dalykas

         Apeliacinis skundas dėl 2007 m. lapkričio 27 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimo byloje T‑434/05,

               Gateway, Inc. prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
               , kuriuo Pirmosios instancijos teismas atmėtė ieškinį dėl panaikinimo, pareikštą 9, 16, 35, 36, 37 ir 38 klasių prekėms skirtų
                  žodinių ir vaizdinių, Bendrijos ir nacionalinių prekių ženklų, turinčių žodinį elementą GATEWAY, savininko dėl 2005 m. rugsėjo
                  14 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo
                  R 1068/2004‑1, atmetančio ieškovo pareikštą skundą dėl Protestų skyriaus sprendimo atmesti jo pareikštą protestą dėl prašymo
                  įregistruoti žodinį prekių ženklą „ACTIVY Media Gateway“ 9, 35, 38 ir 42 klasių prekėms.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti apeliacinį skundą.

                  2.

                  	Priteisti iš Gateway Inc. bylinėjimosi išlaidas.