title: 2015 m. kovo 23 d. Tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Julia Borghans prieš Europos Komisiją.#Viešoji tarnyba – Darbo užmokestis – Maitintojo netekimo išmoka – Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnio pirma pastraipa – Išsituokęs mirusio pareigūno sutuoktinis – Pareigūno mirties momentu mokėta išmoka – Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 42 straipsnis – Prašymo apskaičiuoti teises į išmoką pateikimo terminas.#Byla F-6/14.

text:
      EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2015 m. kovo 23 d.(*)

      „Viešoji tarnyba – Darbo užmokestis – Maitintojo netekimo išmoka – Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnio pirma pastraipa – Išsituokęs mirusio pareigūno sutuoktinis – Pareigūno mirties momentu mokėta išmoka – Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 42 straipsnis – Prašymo apskaičiuoti teises į išmoką pateikimo terminas“
      Byloje F‑6/14
      dėl pagal SESV 270 straipsnį, taikomą EAEB sutarčiai pagal jos 106a straipsnį, pareikšto ieškinio
      Julia Borghans, išsituokusi mirusio Europos Komisijos pareigūno M. van Raan sutuoktinė, gyvenanti Auderghem (Belgija), atstovaujama advokatų
         F. Van der Schueren ir C. Lefèvre,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Komisiją, atstovaujamą J. Currall ir A.‑C. Simon,

      atsakovę,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas K. Bradley, teisėjai H. Kreppel (pranešėjas) ir M. I. Rofes I Pujol,
      posėdžio sekretorius P. Cullen, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2014 m. lapkričio 6 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Ieškiniu, Tarnautojų teismo gautu 2014 m. sausio 28 d., J. Borghans prašo panaikinti sprendimą, kuriuo Europos Komisija atsisakė
         jai skirti maitintojo netekimo išmoką.

       Teisinis pagrindas
      2        Teisinį pagrindą sudaro iki 2013 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) Nr. 1023/2013, kuriuo
         iš dalies keičiami Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatai ir kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygos, įsigaliojimo
         galiojusios redakcijos Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) VIII priedo 27
         ir 42 straipsniai bei nurodytos Pareigūnų tarnybos nuostatų ir to priedo nuostatos.

      3        Pareigūnų tarnybos nuostatų 79 straipsnyje nustatyta:

      „Pareigūno arba buvusio pareigūno sutuoktinis, likęs našliu, [Pareigūnų tarnybos nuostatų] VIII priedo 4 skyriuje numatyta
         tvarka turi teisę į 60 % ištarnauto laiko pensijos arba invalidumo pašalpos, kuri buvo mokama mirusiajam arba kuri jam būtų
         priklausiusi mirties metu, nepriklausomai nuo darbo stažo ar amžiaus, dydžio sutuoktinio, likusio našliu, pensiją.

      Pareigūno, kuris mirė turėdamas vieną iš [Pareigūnų tarnybos nuostatų] 35 straipsnyje nurodytų administracinių statusų, sutuoktiniui,
         likusiam našliu, išmokama našlystės pensija yra ne mažesnė už minimalų gyvenimo lygį ir ne mažesnė kaip 35 % pareigūno paskutinės
         bazinės algos.

      <…>“
      4        Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 80 straipsnį:

      „Jeigu miršta pareigūnas arba asmuo, turintis teisę gauti ištarnauto laiko pensiją ar invalidumo pašalpą, bet neturintis sutuoktinio,
         turinčio teisę gauti maitintojo netekimo pensiją, mirusiojo išlaikomi vaikai, kaip apibrėžta [Pareigūnų tarnybos nuostatų]
         VII priedo 2 straipsnyje, nuo jo mirties laiko pagal [Pareigūnų tarnybos nuostatų] VIII priedo 21 straipsnį įgyja teisę gauti
         našlaičio pensiją.

      Tai taikoma ir pirmiau nurodytus reikalavimus atitinkantiems vaikams, jei našlystės pensiją gaunantis sutuoktinis miršta ar
         sudaro naują santuoką.

      Kai pareigūnas ar teisę į ištarnauto laiko pensiją arba invalidumo pašalpą turintis asmuo miršta, bet nėra tenkinamos pirmojoje
         pastraipoje nustatytos sąlygos, išlaikomi vaikai, kaip apibrėžta [Pareigūnų tarnybos nuostatų] VII priedo 2 straipsnyje, turi
         teisę gauti našlaičio pensiją pagal [Pareigūnų tarnybos nuostatų] VIII priedo 21 straipsnį; tačiau ta pensija yra pusės pagal
         tą straipsnį apskaičiuotos pensijos dydžio.

      <…>“
      5        Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 21 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta:

      „Tarnybos nuostatų 80 straipsnio pirmojoje, antrojoje ir trečioje pastraipose numatyta našlaičio pensija pirmajam vaikui sudaro
         aštuonis dešimtadalius maitintojo netekimo pensijos, kurią turėtų gauti pareigūno arba buvusio pareigūno našliu likęs sutuoktinis,
         gaunantis ištarnauto laiko pensiją ar invalidumo pašalpą, neatsižvelgiant į [šio priedo] 25 straipsnyje nurodytus atskaitymus.“

       Faktinės bylos aplinkybės
      6        1991 m. balandžio 20 d. ieškovė susituokė su M. van Raan, kuris tuo metu buvo Komisijos pareigūnas.

      7        1993 m. rugsėjo 10 d. šioje šeimoje gimė vaikas.

      8        2004 m. birželio 15 d. Tribunal de première instance de Bruxelles (Briuselio pirmosios instancijos teismas, Belgija) priėmė sprendimą dėl M. van Raan ir ieškovės santuokos nutraukimo bendru
         sutikimu. 2003 m. gruodžio 24 d. sudarytoje sutartyje dėl santuokos nutraukimo (toliau – sutartis dėl santuokos nutraukimo),
         pridėtoje prie to teismo sprendimo, nustatyta, kad nuo šios datos iki savo mirties M. van Raan ieškovei mokės 3 000 EUR per
         mėnesį išlaikymą.

      9        2007 m. gruodžio 18 d. sprendimu juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overeisės‑Zaventemo kantono taikos teisėjas, Belgija), gavęs M. van Raan prašymą, panaikino jo mokamą išlaikymą ieškovei
         nuo 2006 m. rugsėjo 1 d.

      10      2008 m. vasario 12 d. ieškovė pateikė apeliacinį skundą dėl 2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem teismo sprendimo.

      11      2008 m. kovo 2 d. M. van Raan mirė.

      12      Nustatyta, kad po M. van Raan mirties Komisija ieškovei nebemokėjo maitintojo netekimo išmokos.

      13      Tačiau nuo 2008 m. liepos mėn. Komisija mirusiojo M. van Raan ir ieškovės vaikui skyrė našlaičio pensiją pagal Pareigūnų tarnybos
         nuostatų 80 straipsnį, kurios dydis nustatytas remiantis Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 21 straipsnio 1 dalies pirma
         pastraipa ir sudarė aštuonis dešimtadalius maitintojo netekimo išmokos, kurią ieškovė būtų gavusi jeigu būtų turėjusi teisę
         gauti tokią išmoką (toliau – padidinta našlaičio pensija).

      14      2011 m. spalio mėn. mirusiojo M. van Raan ir ieškovės vaikas tapo pilnametis ir kaip paveldėtojas įstojo į Belgijos teismuose
         vykusį procesą dėl ieškovei priklausančio išlaikymo mokėjimo nutraukimo; tuo metu bylą nagrinėjo Tribunal de première instance de Bruxelles.

      15      2013 m. kovo 25 d. sprendimu Tribunal de première instance de Bruxelles panaikino 2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem sprendimą ir pripažino nepagrįstu pradinį mirusiojo M. van Raan prašymą panaikinti ieškovės naudai sutartyje dėl santuokos
         nutraukimo numatyto išlaikymo mokėjimą dėl to, kad nebuvo tenkinamos sutartyje dėl santuokos nutraukimo nustatytos išlaikymo
         mokėjimo nutraukimui keliamos sąlygos.

      16      Mirusiojo M. van Raan ir ieškovės vaikas, kaip M. van Raan paveldėtojas, sutiko su 2013 m. kovo 25 d. Tribunal de première instance de Bruxelles sprendimu.

      17      2013 m. balandžio 29 d. dokumente ieškovė Komisijos prašė už laikotarpį nuo 2008 m. balandžio mėn. sumokėti maitintojo netekimo
         išmoką ir paaiškino, kad atsižvelgiant į tai, jog 2013 m. kovo 25 d. Tribunal de première instance de Bruxelles sprendimu panaikintas 2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem sprendimas, ji atitinka Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnyje tokiai išmokai gauti nustatytus kriterijus.

      18      2013 m. birželio 3 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) Komisija atmetė ieškovės prašymą, remdamasi tuo, kad ji per
         metus nuo M. van Raan mirties nepateikė prašymo apskaičiuoti teises į išmoką, todėl ji neteko šios teisės pagal Pareigūnų
         tarnybos nuostatų VIII priedo 42 straipsnį.

      19      2013 m. liepos 9 d. dokumentu ieškovė dėl ginčijamo sprendimo pateikė skundą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio
         2 dalį.

      20      2013 m. spalio 29 d. sprendimu paskyrimų tarnyba atmetė skundą dėl tos pačios priežasties kaip ginčijamą sprendimą (toliau –
         sprendimas atmesti skundą).

       Šalių reikalavimai
      21      Ieškovė Tarnautojų teismo prašo:

      –        panaikinti sprendimą atmesti skundą,
      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      22      Komisija Tarnautojų teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
       Dėl ieškinio dalyko
      23      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką reikalavimais panaikinti, formaliai pateiktais dėl sprendimo atmesti skundą, siekiama,
         kai šio sprendimo turinys nėra savarankiškas, Tarnautojų teisme užginčyti aktą, dėl kurio buvo pateiktas skundas (šiuo klausimu
         žr. Sprendimo Vainker / Parlamentas, 293/87, EU:C:1989:8, 8 punktą).

      24      Kadangi šioje byloje sprendimas atmesti skundą neturi savarankiško turinio, reikia pripažinti, kad ieškinys pateiktas tik
         dėl ginčijamo sprendimo.

       Dėl priimtinumo
       Šalių argumentai
      25      Komisija prašo pripažinti nepriimtinais reikalavimus panaikinti ginčijamą sprendimą. Anot Komisijos, šis sprendimas tik patvirtina
         pirmesnį po M. van Raan mirties 2008 m. priimtą implicitinį sprendimą, kuriuo administracija atsisakė ieškovei skirti maitintojo
         netekimo išmoką ir kurio ieškovė neginčijo per Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalyje nustatytą terminą. Be to,
         Komisija teigia, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką galimybė pateikti prašymą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio
         1 dalį, t. y. galimybė, kuria ieškovė pasinaudojo 2013 m. balandžio 29 d. rašte pateikdama prašymą skirti maitintojo netekimo
         išmoką, nereiškia, kad pareigūnas ar jo paveldėtojas gali nepaisyti Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniuose nustatytų
         terminų, per kuriuos turi būti pateiktas skundas ar ieškinys, kai pateikiant skundą netiesiogiai ginčijamas ankstesnis sprendimas,
         kuris nebuvo ginčytas per nustatytą terminą, kaip šiuo atveju.

      26      Ieškovė prašo atmesti Komisijos nurodytą nepriimtinumo pagrindą.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      27      Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad ieškinys dėl panaikinimo, pareikštas dėl sprendimo, tik patvirtinančio ankstesnį
         sprendimą, kuris nebuvo ginčytas laiku, yra nepriimtinas. Sprendimas yra tik patvirtinantis ankstesnį sprendimą, jeigu jame,
         palyginti su ankstesniu aktu, nėra naujos informacijos ir prieš jį priimant iš naujo nebuvo atliktas šio ankstesnio sprendimo
         adresato padėties patikrinimas (Sprendimo A / Komisija, F‑12/09, EU:F:2011:136, 119 punktas).

      28      Šioje byloje pirmiausia reikia patikrinti, ar, kaip teigia Komisija, 2008 m. implicitinis sprendimas priimtas siekiant atsisakyti
         ieškovei skirti maitintojo netekimo išmoką dėl to, kad ji neatitiko Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnio
         pirmoje pastraipoje keliamų reikalavimų.

      29      Šiuo klausimu Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad bet kuris asmuo, kuriam taikomi šie Pareigūnų
         tarnybos nuostatai, gali paduoti prašymą paskyrimų tarnybai, kad ji priimtų dėl jo sprendimą, ir jei pasibaigus keturių mėnesių
         terminui atsakymas į prašymą negautas, laikoma, kad priimtas implicitinis sprendimas atmesti skundą. Iš šios nuostatos matyti,
         kad iš esmės sprendimas, kuriuo implicitiškai atsisakoma pareigūnui suteikti teisę, gali būti laikomas priimtu tik su sąlyga,
         jog prieš tai pareigūnas kreipėsi į administraciją su prašymu suteikti jam šią teisę.

      30      Tačiau rašytiniuose dokumentuose Komisija nurodė, kad ieškovė jai visiškai nepateikė prašymo skirti maitintojo netekimo išmoką.
         Nors dėl ginčijamo sprendimo pateiktame skunde ieškovė nurodė, kad toks prašymas buvo pateiktas ir net buvo priimtas sprendimas,
         kuriuo atsisakyta 2008 m. jai skirti maitintojo netekimo išmoką, paskui rašytiniuose dokumentuose ir per teismo posėdį ji
         patvirtino, jog šiuo klausimu nebuvo pateikta jokio prašymo ir nebuvo priimta jokio sprendimo.

      31      Taigi neįrodyta, jog dėl to, kad Komisija nepateikė jokio atsakymo į ieškovės prašymą, ji priėmė implicitinį sprendimą, kuriuo
         atsisakė skirti maitintojo netekimo išmoką.

      32      Maža to, jeigu Komisija skyrė padidintą našlaičio pensiją mirusiojo M. van Raan ir ieškovės vaikui, o 2008 m. implicitiniu
         sprendimu atsisakė ieškovei skirti maitintojo netekimo išmoką, ginčijamas sprendimas negali būti laikomas tik patvirtinančiu
         šį implicitinį sprendimą.

      33      Iš tikrųjų šis implicitinis sprendimas galėjo būti grindžiamas tik aplinkybe, kad ieškovė netenkino Pareigūnų tarnybos nuostatų
         VIII priedo 27 straipsnio pirmoje pastraipoje keliamų reikalavimų tokiai maitintojo netekimo išmokai gauti. Tačiau ginčijamas
         sprendimas motyvuotas tuo, kad ieškovė neįvykdė šio priedo 42 straipsnyje nustatytų su terminais susijusių reikalavimų. Todėl
         ginčijamame sprendime Komisija iš naujo patikrino ieškovės padėtį, remdamasi naujomis aplinkybėmis, galėjusiomis padaryti
         poveikį šiai padėčiai.

      34      Vadinasi, reikia atmesti Komisijos nurodytą nepriimtinumo pagrindą.

       Dėl esmės
       Šalių argumentai
      35      Iš esmės dėl ginčijamo sprendimo ieškovė nurodo vienintelį ieškinio pagrindą, susijusį su Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo
         42 straipsnio pažeidimu.

      36      Kaltinimuose, kuriuos pateikė grįsdama šį ieškinio pagrindą, ieškovė paaiškino, jog jai negali būti priekaištaujama, kad per
         metus nuo M. van Raan mirties dienos ji nepateikė prašymo apskaičiuoti teises į maitintojo netekimo išmoką. Iš tikrųjų tuo
         metu dėl priimto 2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem sprendimo ji nebeturėjo teisės gauti išlaikymo, todėl netenkino Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnyje keliamų
         reikalavimų. Be to, ieškovė teigia, kad paskui pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 42 straipsnį per metus nuo 2013 m.
         kovo 25 d. Tribunal de première instance de Bruxelles sprendimo, kuriuo išlaikymas atkurtas, paskelbimo ji pateikė prašymą mokėti maitintojo netekimo išmoką.

      37      Komisija prašo atmesti šį ieškinio pagrindą.

      38      Komisija teigia, kad ieškovė turėjo laikytis Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 42 straipsnyje nustatyto termino, per
         kurį turi būti pateiktas prašymas apskaičiuoti teises į maitintojo netekimo išmoką. Komisijos nuomone, ieškovė per metus nuo
         M. van Raan mirties turėjo informuoti administraciją, kad jai skirtas išlaikymas pagal sutartį dėl santuokos nutraukimo ir
         kad ji pateikė apeliacinį skundą dėl 2007 m. gruodžio 18 d. teismo sprendimo, kuriuo juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem panaikino šio išlaikymo mokėjimą.

      39      Teismo posėdyje Komisija patikslino, kad jeigu ieškovė jai būtų pateikusi šią informaciją, ji būtų galėjusi galutinį padidintos
         našlaičio pensijos mirusiojo M. van Raan ir ieškovės vaikui mokėjimą sieti su sąlyga, kad Tribunal de première instance de Bruxelles nepanaikins 2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem sprendimo ir išlaikymas nebus atkurtas atgaline data.

      40      Teismo posėdyje atsakydama į Tarnautojų teismo pateiktus klausimus Komisija tvirtino, kad bet kuriuo atveju ieškovė visai
         negalėjo prašyti skirti maitintojo netekimo išmokos, nes M. van Raan mirties momentu ji netenkino Pareigūnų tarnybos nuostatų
         VIII priedo 27 straipsnyje keliamų reikalavimų tokiai išmokai gauti, t. y. išsituokusio pareigūno ar buvusio pareigūno mirties
         dieną gauti jo išlaikymą. Komisija priduria, kad neturi reikšmės aplinkybė, jog po M. van Raan mirties Tribunal de première instance de Bruxelles panaikino 2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem sprendimą ir atkūrė išlaikymą, kuris buvo nustatytas sutartyje dėl santuokos nutraukimo. Komisijos nuomone, nusprendus kitaip,
         būtų pripažinta, kad, pažeidžiant Pareigūnų tarnybos nuostatų 80 straipsnį, per atitinkamą laikotarpį tuo pačiu metu gali
         būti teisėtai mokamos maitintojo netekimo išmoka ir našlaičio pensija.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      –       Pirminės pastabos
      41      Nors ginčijamame sprendime ir sprendime atmesti skundą Komisija, atmesdama ieškovės pateiktą prašymą apskaičiuoti teises į
         maitintojo netekimo išmoką, rėmėsi aplinkybe, kad ieškovė neteko teisių, nes šio prašymo nepateikė per Pareigūnų tarnybos
         nuostatų VIII priedo 42 straipsnyje nustatytą terminą, atsiliepime į ieškinį ir teismo posėdyje Komisija teigė, jog ieškovė
         niekada neturėjo teisės į maitintojo netekimo išmoką, nes ji buvusio sutuoktinio mirties momentu negavo išlaikymo, todėl netenkino
         Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnio pirmoje pastraipoje keliamų reikalavimų tokiai išmokai gauti.

      42      Šiuo klausimu, remiantis nusistovėjusia teismo praktika, teismo proceso metu institucija negali pateikti pakeičiančių motyvų,
         nebent jos kompetencija yra ribota (Sprendimo CP / Parlamentas, F‑8/13, EU:F:2014:44, 67 punktas ir nurodyta teismo praktika).

      43      Taigi reikia išnagrinėti, ar Komisijos, kuri visų pirma siekė pakeisti pradinį ginčijamo sprendimo motyvavimą, t. y. kad ieškovė
         nesilaikė Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 42 straipsnio, nauju motyvavimu, jog ieškovei netaikytina to priedo 27 straipsnio
         pirma pastraipa, kompetencija buvo ribota.

      44      Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta: „[p]areigūno ar buvusio pareigūno išsiskyręs
         sutuoktinis turi teisę į šiame skyriuje apibrėžtą maitintojo netekimo pensiją, jei mirus jo buvusiam sutuoktiniui jis ar ji
         gali įrodyti, kad teismo sprendimu ar pagal jo ar jos ir buvusio sutuoktinio oficialiai įregistruotą susitarimą turi teisę
         iš jo ar jos gauti išlaikymą“.

      45      Kai administracija tikrina, ar išsituokęs pareigūno ar buvusio pareigūno sutuoktinis, mirus buvusiam sutuoktiniui, gali įrodyti,
         kad turi teisę į išlaikymą, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnio pirmą pastraipą,
         ji neturi jokios diskrecijos ir privalo skirti išmoką ar atsisakyti ją skirti atsižvelgdama į tai, ar ši faktinė aplinkybė
         įrodyta, ar ne.

      46      Taigi, kadangi administracija turi ribotą kompetenciją skirti ar atsisakyti skirti Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo
         27 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatytą maitintojo netekimo išmoką, atsiliepime į ieškinį ir teismo posėdyje Komisija
         galėjo pateikti pakeičiančius motyvus, susijusius su tuo, kad ieškovei ši nuostata buvo netaikytina.

      47      Todėl pirmiausia Tarnautojų teismas turi patikrinti, ar ieškovė turėjo teisę į maitintojo netekimo išmoką po to, kai buvo
         priimtas 2013 m. kovo 25 d. Tribunal de première instance de Bruxelles sprendimas.

      48      Jeigu atsakymas teigiamas, Tarnautojų teismas turės nustatyti, ar ieškovei taikytinas Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo
         42 straipsnyje nurodytas naikinamasis terminas.

      –       Dėl klausimo, ar ieškovė turėjo teisę į maitintojo netekimo išmoką po to, kai buvo priimtas 2013 m. kovo 25 d. Tribunal de première instance de Bruxelles sprendimas

      49      Kaip nurodyta, iš Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnio pirmos pastraipos matyti, kad maitintojo netekimo
         išmokos mirusio pareigūno ar buvusio pareigūno išsiskyrusiam sutuoktiniui skyrimas siejamas su sąlyga, jog „mirus jo buvusiam
         sutuoktiniui jis ar ji gali įrodyti, kad teismo sprendimu ar pagal jo ar jos ir buvusio sutuoktinio oficialiai įregistruotą
         susitarimą turi teisę iš jo ar jos gauti išlaikymą“.

      50      Šiuo atveju iš bylos medžiagos matyti, jog nors sutartyje dėl santuokos nutraukimo buvo nustatyta, kad M. van Raan ieškovei
         mokės 3 000 EUR per mėnesį išlaikymą, 2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem sprendimu šis išlaikymas buvo panaikintas nuo 2006 m. gruodžio 1 d. ir pagal Belgijos teisę šis teismo sprendimas buvo laikinai
         vykdytinas.

      51      Taigi 2008 m. kovo 2 d., t. y. M. van Raan mirties dieną, nepaisant aplinkybės, kad ieškovė pateikė apeliacinį skundą dėl
         2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem sprendimo, pagal Belgijos teisę ji negalėjo būti pripažinta turinčia teisę į buvusio sutuoktinio išlaikymą.

      52      Žinoma, mirus M. van Raan, 2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem sprendimas neturėjo res judicata galios, nes, kaip nurodyta, ieškovė dėl šio teismo sprendimo pateikė apeliacinį skundą. Vis dėlto atsižvelgiant į tai, kad
         tas teismo sprendimas buvo laikinai vykdytinas, ieškovė neturėjo jokio dokumento, kuriuo remdamasi galėjo toliau gauti išlaikymą.

      53      Todėl M. van Raan mirties dieną ieškovė neatitiko Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnio pirmoje pastraipoje
         nustatytų reikalavimų, kad galėtų gauti maitintojo netekimo išmoką.

      54      Šiuo atveju procesiniuose dokumentuose Komisija pati pripažino, kad M. van Raan mirties dieną ieškovei „[p]areigūnų tarnybos
         nuostatų VIII priedo 27 straipsnis <...> netaikytinas“.

      55      Vis dėlto nustatyta, kad 2013 m. kovo 25 d. sprendimu Tribunal de première instance de Bruxelles panaikino 2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem sprendimą ir pripažino nepagrįstu mirusiojo M. van Raan pradinį prašymą panaikinti sutartyje dėl santuokos nutraukimo nustatytą
         išlaikymą.

      56      Reikia išsiaiškinti, ar, kaip teigia ieškovė, dėl to, kad apeliacinės instancijos teismas panaikino pirmosios instancijos
         teismo priimtą sprendimą, šis panaikinimas jai suteikė teisę į maitintojo netekimo išmoką, kaip ji suprantama pagal Pareigūnų
         tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnio pirmą pastraipą.

      57      Dėl šio aspekto Tarnautojų teismas primena, kad Sąjungos teisės nuostatos, kaip antai Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo
         27 straipsnio pirmos pastraipos, kurioje dėl jos prasmės ir taikymo srities nustatymo nėra jokios aiškios nuorodos į valstybių
         narių teisę, sąvokos paprastai turi būti aiškinamos autonomiškai ir atsižvelgiant į nuostatos kontekstą bei atitinkamais aktais
         siekiamą tikslą. Vis dėlto, net jeigu nėra tokios aiškios nuorodos, Sąjungos teisės taikymui gali prireikti remtis valstybių
         narių teise, kai Sąjungos teismas Sąjungos teisėje ar jos bendruosiuose principuose negali rasti elementų, leidžiančių autonomiškai
         išaiškinti atitinkamos Sąjungos teisės nuostatos turinį ir taikymo sritį (Sprendimo Díaz García / Parlamentas, T‑43/90, EU:T:1992:120, 36 punktas).

      58      Šiuo klausimu Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismas Sprendime M / Teisingumo Teismas (T‑172/01, EU:T:2004:108) konkrečiai nusprendė, kad „buvusių sutuoktinių sudarytoje sutartyje <...> nustatyto <...> išlaikymo“
         sąvoka, kaip ji suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnio pirmą pastraipą, neturi būti aiškinama
         autonomiškai. Priešingai, išlaikymo pareigos, dėl kurios susitaria buvę sutuoktiniai, nes nutraukiama santuoka, sąvoka yra
         susijusi su teismo sprendimo dėl santuokos nutraukimo, priimto vadovaujantis taikytinomis civilinės teisės normomis, turtiniais
         padariniais (Sprendimas M / Teisingumo Teismas, EU:T:2004:108, 72 punktas).

      59      Todėl, siekiant nustatyti, ar pareigūno arba buvusio pareigūno išsituokęs sutuoktinis pats įrodo „mirus jo buvusiam sutuoktiniui
         <...>, kad <...> pagal jo ar jos ir buvusio sutuoktinio <...> susitarimą turi teisę iš jo ar jos gauti išlaikymą“, reikia
         vadovautis įstatymu, kuriuo reguliuojami santuokos nutraukimo padariniai, šiuo atveju – Belgijos įstatymu, pagal kurį santuoka
         nutraukta.

      60      Kadangi pagal Belgijos teisę apeliaciniam teismui panaikinus pirmosios instancijos teismo sprendimą jis panaikinamas atgaline
         data, t. y. 2013 m. kovo 25 d. Tribunal de première instance de Bruxelles sprendimu panaikinus 2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem sprendimą, šis teismo sprendimas panaikintas atgaline data, vėl atkuriamas sutartyje dėl santuokos nutraukimo nustatytas
         išlaikymas ir laikytina, kad šis išlaikymas niekada nebuvo panaikintas.

      61      Taigi nuo 2013 m. kovo 25 d., t. y. Tribunal de première instance de Bruxelles sprendimo paskelbimo datos, kadangi nuo 2006 m. rugsėjo 1 d. atkurta sutartyje dėl santuokos nutraukimo nustatyta ieškovės
         teisė į išlaikymą, pagal Belgijos teisę ji būtinai turi būti pripažįstama turinčia teisę į M. van Raan išlaikymą jam mirus.

      62      Vadinasi, dėl 2013 m. kovo 25 d. Tribunal de première instance de Bruxelles sprendimo ieškovė priskiriama prie maitintojo netekimo išmokos gavėjų, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų
         VIII priedo 27 straipsnio pirmą pastraipą.

      63      Šiai išvadai neturi reikšmės Komisijos prieštaravimas, kad, siekiant nustatyti, ar pareigūno arba buvusio pareigūno išsituokęs
         sutuoktinis gali gauti maitintojo netekimo išmoką pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnio pirmą pastraipą,
         reikia atsižvelgti tik į pareigūno ar buvusio pareigūno mirties momentu egzistavusią situaciją, o ne į galimą šios situacijos
         pasikeitimą atgaline data. Jeigu būtų pritarta tokiam prieštaravimui, būtų nepaisoma Belgijos teisės, pagal kurią tada, kai
         apeliacinės instancijos teismas panaikina pirmosios instancijos teismo sprendimą, kuriuo panaikintas išlaikymas, dėl šio teismo
         sprendimo panaikinimo išlaikymas atkuriamas atgaline data.

      64      Negalima pritarti ir Komisijos argumentui, kad nuo M. van Raan mirties momento pripažinus ieškovės teisę į maitintojo netekimo
         išmoką būtų pažeista Pareigūnų tarnybos nuostatų 80 straipsnio trečia pastraipa.

      65      Iš tikrųjų dėl šio aspekto Pareigūnų tarnybos nuostatų 80 straipsnio trečioje pastraipoje draudžiama už šį laikotarpį vienu
         metu pripažinti pareigūno ar buvusio pareigūno išsituokusio sutuoktinio teisę gauti maitintojo netekimo išmoką ir kartu šio
         pareigūno ar buvusio pareigūno mirties momentu jo išlaikomo vaiko teisę gauti padidintą našlaičio pensiją.

      66      Vis dėlto šiuo atveju 2013 m. kovo 25 d. Tribunal de première instance de Bruxelles sprendimo padariniai buvo tokie, kad nuo 2006 m. rugsėjo 1 d. pagal sutartį dėl santuokos nutraukimo ieškovei mokėtinas išlaikymas
         buvo atkurtas, todėl nuo M. van Raan mirties momento ieškovė įgijo teisę gauti maitintojo netekimo išmoką, o kartu Komisijos
         sprendimas, pagal kurį nuo 2008 m. liepos mėn. mirusiojo M. van Raan ir ieškovės vaikui skirta padidinta našlaičio pensija,
         neteko teisinio pagrindo atgaline data.

      67      Galiausiai primintina, jog pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 27 straipsnį siekiama, kad pareigūno arba buvusio
         pareigūno išsituokęs sutuoktinis, kuris pareigūno mirties momentu turėjo teisę į išlaikymo išmoką, mokamą šio pareigūno, ir
         toliau po šios mirties gautų išteklių, kurie užtikrintų jo pragyvenimą. Taigi niekas nepateisintų to, kad pareigūno arba buvusio
         pareigūno išsituokusiam sutuoktiniui būtų atsisakyta skirti maitintojo netekimo išmoką ir taip atsisakyta suteikti pragyvenimo
         išteklių vien dėl to, jog, neatsižvelgiant į jo valią, išlaikymas, kurį jis gavo pagal nacionalinę teisę, buvo nutrauktas
         prieš numirštant pareigūnui arba buvusiam pareigūnui ir vėliau po minėtos mirties atgaline data atkurtas.

      –       Dėl klausimo, ar ieškovei buvo taikytinas Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 42 straipsnyje nustatytas naikinamasis terminas
      68      Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 42 straipsnį, „[j]ei pareigūnas arba buvęs pareigūnas, gaunantis ištarnauto
         laiko pensiją ar invalidumo pašalpą, miršta, o jo įpėdiniai per metus nuo jo mirties nesikreipia dėl pensijos ar pašalpos,
         jie praranda teisę į ją, išskyrus atvejus, kai taip atsitinka dėl deramai pripažintos force majeure“.

      69      Iš paties Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 42 straipsnio teksto matyti, kad jame nustatytas naikinamasis terminas taikomas
         tik mirusio pareigūno arba buvusio pareigūno paveldėtojų, kurie jo mirties dieną turi teisę į pensiją arba išmoką, atveju.

      70      Todėl į Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 42 straipsnio taikymo sritį nepatenka mirusio pareigūno arba buvusio pareigūno
         paveldėtojų, kurie, kaip šiuo atveju, jo mirties dieną neturi teisės į pensiją arba išmoką, bet ji nacionalinio teismo sprendimu
         jiems pripažįstama po šios mirties atgaline data, atvejis.

      71      Šiuo atveju, kaip nurodyta, ieškovė M. van Raan mirties dieną nebuvo maitintojo netekimo išmokos gavėja, nes sutartyje dėl
         santuokos nutraukimo nustatytas išlaikymas prieš tai buvo panaikintas 2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem sprendimu, o apeliacinis teismas dar nebuvo jo atkūręs atgaline data.

      72      Šiomis aplinkybėmis Komisija padarė teisės klaidą, nes ginčijamame sprendime, remdamasi aplinkybe, kad ieškovė per metus nuo
         M. van Raan mirties nepateikė prašymo apskaičiuoti teises į išmoką, nusprendė, kad ji neteko šių teisių pagal Pareigūnų tarnybos
         nuostatų VIII priedo 42 straipsnį.

      73      Išlieka klausimas, ar vis dėlto ieškovė turėjo pateikti prašymą apskaičiuoti teises į maitintojo netekimo išmoką per nustatytą
         terminą.

      74      Šiuo klausimu atsižvelgdamas į tai, kad Pareigūnų tarnybos nuostatuose visiškai nenustatytas terminas, per kurį mirusio pareigūno
         ar buvusio pareigūno paveldėtojai, kurių padėtis yra tokia, kaip nurodyta šio sprendimo 70 punkte, turi pateikti prašymą apskaičiuoti
         teises į pensiją ar išmoką, Tarnautojų teismas turi užpildyti šią spragą (pagal analogiją, kiek tai susiję su terminu, per
         kurį pareiškiami ieškiniai dėl Europos investicijų banko ir jo tarnautojų ginčų, žr. Sprendimo Dunnett ir kt. / EIB, T‑192/99, EU:T:2001:72, 51 punktą).

      75      Pagal teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus, kurie yra bendrieji Sąjungos teisės principai, institucijoms
         ir fiziniams asmenims neleidžiama imtis veiksmų be jokių terminų, taip sukeliant pavojų, be kita ko, pažeisti susidariusios
         teisinės padėties stabilumą, ir reikalaujama laikytis protingo termino (pagal analogiją, kiek tai susiję su prašymo atlyginti
         žalą pateikimo terminu, žr. Nutarties Marcuccio / Komisija, T‑157/09 P, EU:T:2010:403, 42 punktą).

      76      Todėl Tarnautojų teismas nusprendžia, kad pagal teisinio saugumo principą nustatyta pareiga mirusio pareigūno arba buvusio
         pareigūno paveldėtojams, kurių padėtis yra tokia, kaip nurodyta šio sprendimo 70 punkte, prašyti įgyvendinti jų teisę į pensiją
         arba išmoką per protingą terminą; šis terminas prasideda nuo pranešimo apie nacionalinio teismo sprendimą, kuriuo teisė į
         pensiją arba išmoką pripažįstama atgaline data, dienos.

      77      Nors šiuo atveju iš bylos medžiagos negalima tiksliai nustatyti pranešimo apie 2013 m. kovo 25 d. Tribunal de première instance de Bruxelles sprendimą datos, tai neišvengiamai įvyko ne anksčiau kaip 2013 m. kovo 25 d.

      78      Ieškovė pateikė prašymą apskaičiuoti teises į maitintojo netekimo išmoką 2013 m. balandžio 29 d., t. y. per terminą, kuris,
         atsižvelgiant į bylos aplinkybes, laikytinas protingu.

      79      Taigi reikia nuspręsti, kad ieškovė nebuvo praradusi teisių į maitintojo netekimo išmoką, kai kreipėsi dėl jų įgyvendinimo.

      80      Vis dėlto Komisija tvirtina, kad ieškovė per metus nuo M. van Raan mirties turėjo bent jau pranešti apie savo asmeninę padėtį,
         konkrečiai, nurodyti, kad pagal sutartį dėl santuokos nutraukimo jai priklausė M. van Raan išlaikymas, kad šis išlaikymas
         panaikintas 2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem sprendimu ir kad dėl šio teismo sprendimo ji buvo pateikusi apeliacinį skundą, kuris buvo nagrinėjamas Tribunal de première instance de Bruxelles.

      81      Tačiau nei iš Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 42 straipsnio formuluotės, nei iš jo struktūros negalima daryti išvados,
         kad ieškovė Komisijai turėjo pateikti tokio pobūdžio informaciją; šiame straipsnyje mirusio pareigūno ar buvusio pareigūno
         paveldėtojams, kurie yra faktiniai teisės į pensiją ar išmoką turėtojai, tik nustatytas terminas, per kurį jie turi pateikti
         prašymą apskaičiuoti teises.

      82      Todėl tai, kad ieškovė Komisijai nepateikė informacijos apie savo asmeninę padėtį, būtent apie tai, kad ji pateikė apeliacinį
         skundą dėl 2007 m. gruodžio 18 d. juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem sprendimo, visiškai neturi reikšmės atsakymui į klausimą, ar ji laiku pateikė prašymą apskaičiuoti teises į maitintojo netekimo
         išmoką.

      83      Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad ginčijamą sprendimą reikia panaikinti ir nereikia nagrinėti kitų vieninteliam ieškinio
         pagrindui pagrįsti pateiktų kaltinimų.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      84      Pagal Procedūros reglamento 101 straipsnį, nepažeidžiant kitų šio reglamento II antraštinės dalies 8 skyriaus nuostatų, pralaimėjusi
         šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos kitos šalies patirtos bylinėjimosi išlaidos, jei ši to reikalavo.
         Pagal šio reglamento 102 straipsnio 1 dalį tuo atveju, kai to reikalauja teisingumas, Tarnautojų teismas gali nuspręsti, kad
         pralaimėjusi šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas; tačiau jis gali priteisti iš jos tik dalį kitos šalies patirtų bylinėjimosi
         išlaidų arba nuspręsti, kad iš pralaimėjusios šalies jos visai neturi būti priteistos.

      85      Iš šio sprendimo motyvų matyti, kad Komisija yra pralaimėjusi šalis. Be to, ieškovė reikalavimuose aiškiai prašė priteisti
         iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas. Kadangi šios bylos aplinkybės nepateisina Procedūros reglamento 102 straipsnio 1 dalies
         taikymo, Komisija turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos ieškovės patirtos bylinėjimosi išlaidos.

      Remdamasis šiais motyvais,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (antroji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2013 m. birželio 3 d. Europos Komisijos sprendimą, kuriuo atsisakyta J. Borghans skirti maitintojo netekimo išmoką.
      2.      Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos J. Borghans patirtos bylinėjimosi išlaidos.

               Bradley

                Kreppel

                Rofes i Pujol

         Paskelbta 2015 m. kovo 23 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kanclerė

                      Pirmininkas

               W. Hakenberg

                      K. Bradley

         * Proceso kalba: prancūzų.


2017 m. gegužės 3 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Gfi PSF Sàrl prieš Europos Komisiją.#Viešasis paslaugų pirkimas – Konkurso procedūra – Internetinių puslapių tobulinimas, priežiūra, keitimas ir aptarnavimo paslaugos – Konkurso dalyvio pasiūlymo atmetimas – Pasiūlymas, gautas jau atplėštame voke – Finansinio reglamento 111 straipsnio 4 dalies b punktas.#Byla T-200/16.


title: 2016 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#Baudžiamoji byla prieš Etablissements Fr. Colruyt NV.#Hof van beroep te Brussel prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Direktyva 2011/64/ES – 15 straipsnio 1 dalis – Gamintojų ir importuotojų apdoroto tabako produktų maksimalios mažmeninės pardavimo kainos nustatymas – Nacionalinės teisės aktas, pagal kurį draudžiama mažmenininkams parduoti tabako produktus už mažesnę kainą nei kaina, nurodyta akcizo banderolėje – Laisvas prekių judėjimas – SESV 34 straipsnis – Pardavimo sąlygos – SESV 101 straipsnis, siejamas su ESS 4 straipsnio 3 dalimi.#Byla C-221/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. rugsėjo 21 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Direktyva 2011/64/ES — 15 straipsnio 1 dalis — Gamintojų ir importuotojų apdoroto tabako produktų maksimalios mažmeninės pardavimo kainos nustatymas — Nacionalinės teisės aktas, pagal kurį draudžiama mažmenininkams parduoti tabako produktus už mažesnę kainą nei kaina, nurodyta akcizo banderolėje — Laisvas prekių judėjimas — SESV 34 straipsnis — Pardavimo sąlygos — SESV 101 straipsnis, siejamas su ESS 4 straipsnio 3 dalimi“
      Byloje C‑221/15
      dėl hof van beroep te Brussel (Briuselio apeliacinis teismas, Belgija) 2015 m. gegužės 5 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2015 m. gegužės 13 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš

         Etablissements Fr. Colruyt NV

      TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Arabadjiev (pranešėjas), teisėjai J.‑C. Bonichot ir C. G. Fernlund,
      generalinis advokatas N. Wahl,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2016 m. vasario 17 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Etablissements Fr. Colruyt NV, atstovaujamos advocaten R. Verstraeten ir H. de Bauw,

               —

               Belgijos vyriausybės, atstovaujamos iš pradžių N. Zimmer, J. Van Holm ir M. Jacobs, vėliau – J. Van Holm ir M. Jacobs, padedamų advocaat A. Fromont,

               —

               Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos G. de Bergues, D. Colas, J. Bousin ir S. Ghiandoni,

               —

               Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Inez Fernandes, A. Brigas Afonso ir M. Rebelo,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos E. Manhaeve, H. van Vliet ir F. Tomat,

         susipažinęs su 2016 m. balandžio 21 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2011 m. birželio 21 d. Tarybos direktyvos 2011/64/ES dėl akcizų, taikomų apdorotam tabakui, struktūros ir tarifų (OL L 176, 2011, p. 24) 15 straipsnio 1 dalies, siejamos su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 20 ir 21 straipsniais, išaiškinimo, taip pat dėl SESV 34 straipsnio ir SESV 101 straipsnio, siejamo su ESS 4 straipsnio 3 dalimi, išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas baudžiamojoje byloje prieš Établissements Fr. Colruyt NV (toliau – Colruyt) dėl to, kad ji prekiavo tabako gaminiais už tokia vieneto kaina, kuri mažesnė nei gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmeninė kaina.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Direktyvos 2011/64 2, 3, 9 ir 10 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:

                        „(2)

                        Sąjungos teisės aktai, reglamentuojantys su tabako produktais susijusius fiskalinius klausimus, turi užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą ir kartu aukštą sveikatos apsaugos lygį <...>

                        (3)

                        Vienas iš Europos Sąjungos sutarties tikslų yra palaikyti ekonominę sąjungą, kuri savo savybėmis būtų panaši į vidaus rinką, kurioje veiktų sveika konkurencija. Kalbant apie apdorotą tabaką, šio tikslo įgyvendinimas reiškia, kad šio sektoriaus produktų suvartojimui įtakos turinčių mokesčių taikymas valstybėse narėse neturi iškreipti konkurencijos sąlygų ir trukdyti laisvam produktų judėjimui Sąjungoje.

                  <…>

                        (9)

                        Kiek tai yra susiję su akcizais, struktūrų derinimas visų pirma turi užtikrinti, kad, taikant mokestį, nebus iškreipta konkurencija tai pačiai grupei priklausančiose atskirose apdoroto tabako kategorijose ir, atitinkamai, bus įgyvendintas valstybių narių nacionalinių rinkų atidarymas.

                        (10)

                        Konkurencijai būtini poreikiai apima laisvai formuojamų kainų sistemą visose apdoroto tabako grupėse.“

               4

               Šios direktyvos 1 skyriuje esančiame 1 straipsnyje „Dalykas“ numatyta:
               „Šioje direktyvoje nustatomi bendrieji akcizo, kurį valstybės narės taiko apdorotam tabakui, struktūros ir tarifų derinimo principai.“

               5

               Minėtos direktyvos 7 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodyta: „Sąjungoje pagamintoms, taip pat iš trečiųjų šalių importuotoms cigaretėms taikomas ad valorem akcizas, skaičiuojamas pagal maksimalią mažmeninę pardavimo kainą, įskaitant muitą, ir specifinis akcizas, skaičiuojamas produkto vienetui.“

               6

               Tos pačios direktyvos 15 straipsnio 1 dalis išdėstyta taip:
               „Gamintojai arba, prireikus, jų atstovai ar įgaliotieji tarpininkai Sąjungoje ir tabako importuotojai iš trečiųjų šalių gali laisvai nustatyti maksimalią mažmeninę kiekvieno savo produkto pardavimo kainą kiekvienai valstybei narei, kurioje atitinkami produktai turi būti išleisti vartojimui.
               Tačiau pirma pastraipa neriboja teisės įgyvendinti nacionalinės teisės normas dėl kainų lygių kontrolės arba nustatytų kainų laikymosi, jeigu minėtosios normos neprieštarauja Sąjungos teisės aktams.“

         Belgijos teisė

               7

               Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikomos redakcijos 1977 m. sausio 24 d.Wet 24 januari 1977 betreffende de bescherming van de gezondheid van de gebruikers op het stuk van de voedingsmiddelen en andere producten (Įstatymas dėl vartotojų sveikatos apsaugos, kiek tai susiję su maisto ir kitais produktais, Belgisch Staatsblad, 1977 m. balandžio 8 d., p. 4501, toliau – Sveikatos apsaugos įstatymas) 7 straipsnio 2bis dalies 1 punkte numatyta:
               „Draudžiama reklamuoti tabaką ir remti tabaku ar iš jo pagamintais ir panašiais gaminiais, toliau vadinamais tabako gaminiais.
               Reklama ir rėmimu laikytinas bet koks informacijos pateikimas ar veiksmai, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai, neatsižvelgiant į vietą, priemonę ar taikomus metodus, siekiama skatinti pardavimą.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               8

                  Colruyt Belgijoje eksploatuoja prekybos centrus tuo pačiu pavadinimu.

               9

                  Federale overheidsdienst van volksgezondheid (Federalinė visuomenės sveikatos viešoji tarnyba, Belgija) atlikus tyrimą, openbaar ministerie (prokuratūra, Belgija) konstatavo, kad Colruyt savo prekybos centruose atliko tabako reklamos veiksmus, uždraustus pagal Sveikatos apsaugos įstatymo 7 straipsnio 2bis dalies 1 punktą. Taigi Colruyt taip prekiavo įvairiais tabako gaminiais:

                        —

                        vieneto kaina buvo mažesnė nei gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmeninė kaina,

                        —

                        su nuolaida už kiekį; ši nuolaida ant lentynos pritvirtintoje etiketėje buvo pažymėta geltonu ir raudonu fonu,

                        —

                        su bendra laikina 3 % nuolaida visiems klientams,

                        —

                        su bendra 3 % nuolaida tam tikrai pirkėjų grupei, t. y. su kampkorting (pažodžiui „stovyklaviečių nuolaida“) jaunimo judėjimų nariams.

               10

               2013 m. gegužės 10 d.correctionele rechtbank te Brussel (Briuselio baudžiamasis teismas, Belgija) sprendimu Colruyt buvo paskirta, be kita ko, 270000 EUR bauda už šios nuostatos pažeidimą.

               11

                  Colruyt dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą hof van beroep te Brussel (Briuselio apeliacinis teismas, Belgija) ir teigė, kad, konkrečiai kalbant, draudimas taikyti vieneto kainą, mažesnę nei gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmeninė kaina, prieštarauja Direktyvos 2011/64 15 straipsnio 1 daliai, SESV 34 straipsniui ir SESV 101 straipsniui, skaitomam kartu su ESS 4 straipsnio 3 dalimi.

               12

               Šiomis aplinkybėmis hof van beroep te Brussel (Briuselio apeliacinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar Direktyvos 2011/64/ES 15 straipsnio 1 daliai, siejamai ar nesiejamai su Chartijos 20 ir 21 straipsniais, prieštarauja nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią mažmenininkams nustatyta pareiga laikytis minimalių kainų ir draudžiama taikyti tabako gaminiams mažesnę kainą nei kaina, kurią gamintojas ar importuotojas nurodė ant akcizo banderolės?

                        2.

                        Ar SESV 34 straipsniui prieštarauja nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią mažmenininkams nustatyta pareiga laikytis minimalių kainų ir draudžiama tabako gaminiams taikyti mažesnę kainą nei kaina, kurią gamintojas ar importuotojas nurodė ant akcizo banderolės?

                        3.

                        Ar [ESS] 4 straipsnio 3 daliai, skaitomai kartu su SESV 101 straipsniu, prieštarauja nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią mažmenininkams nustatyta pareiga laikytis minimalių kainų ir draudžiama tabako gaminiams taikyti mažesnę kainą nei kaina, kurią gamintojas ar importuotojas nurodė ant akcizo banderolės?“

         Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo

               13

               Belgijos vyriausybė nurodo, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinas, nes, pirma, Sveikatos apsaugos įstatymo 7 straipsnio 2bis dalies 1 punktas nesusijęs su pagrindinės bylos dalyku, kadangi tabako gaminių perpardavimo kainas mažmeninėje rinkoje Belgijoje reguliuoja kitos Belgijos teisės nuostatos. Antra, ji teigia, kad Direktyvos 2011/64 aiškinimas nereikalingas šiai bylai išnagrinėti, nes minėtu 7 straipsnio 2bis dalies 1 punktu ši direktyva neperkeliama į Belgijos teisę. Trečia, ji mano, kad sprendimas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą neatitinka Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnyje numatytų sąlygų tiek, kiek jame nėra nei pakankamai informacijos dėl minėtos bylos faktinių ir teisinių aplinkybių, nei konkrečių priežasčių, kodėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kilo klausimų dėl Sąjungos teisės nuostatų aiškinimo, santraukos. Prancūzijos vyriausybė taip pat abejoja šio prašymo priimtinumu.

               14

               Šiuo klausimu pakanka priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės aiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nustatytas faktines aplinkybes ir teisinius pagrindus, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, taikoma reikšmingumo prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos faktais arba dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi faktinės ir teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (2015 m. liepos 16 d. Sprendimo Sommer Antriebs- und Funktechnik, C‑369/14, EU:C:2015:491, 32 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               15

               Dėl pirmojo prašymo priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinumo pagrindo pakanka priminti, kad per SESV 267 straipsnyje įtvirtintą procedūrą Teisingumo Teismas negali teikti nuomonės dėl nacionalinės teisės nuostatų aiškinimo arba spręsti, ar jas teisingai aiškina prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas (2010 m. spalio 7 d. Sprendimo dos Santos Palhota ir kt., C‑515/08, EU:C:2010:589, 18 punktas).

               16

               Dėl Belgijos vyriausybės nurodyto antrojo nepriimtinumo pagrindo pažymėtina, jog akivaizdžiai neatrodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija nepatenka į Direktyvos 2011/64 taikymo sritį arba bent jau kad dėl Sveikatos apsaugos įstatymo 7 straipsnio 2bis dalies 1 punkto tam tikros šios direktyvos nuostatos tikrai negali netekti savo reikšmės ir kad prašomas minėtos direktyvos aiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos faktais arba dalyku. Be to, šis prieštaravimas susijęs su pirmojo prejudicinio klausimo esme.

               17

               Dėl trečiojo nepriimtinumo pagrindo konstatuotina, jog nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pakankamai konkrečiai nurodė pagrindinės bylos faktines ir teisines aplinkybes, kad Teisingumo Teismas galėtų pateikti naudingą atsakymą į jam pateiktus klausimus ir kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys galėtų pateikti savo pastabas. Be to, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą galima suprasti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamo nacionalinės teisės akto suderinamumo su Sąjungos teisės nuostatomis, kurias išaiškinti prašoma, ir kad, šiam teisės aktui esant nesuderinamam su minėtomis nuostatomis, kaltinimai prieš Colruyt būtų laikomi nepagrįstais.

               18

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą reikia pripažinti priimtinu.

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo klausimo

               19

               Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Direktyvos 2011/64 15 straipsnio 1 dalį, siejamą su Chartijos 20 ir 21 straipsniais, reikia aiškinti taip, kad ji draudžia tokį nacionalinį teisės aktą, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuriuo draudžiama mažmenininkams prekiauti tabako produktais tokia vieneto kaina, kuri mažesnė nei gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmeninė kaina.

               20

               Kaip matyti iš Direktyvos 2011/64 1 straipsnio, ja siekiama nustatyti bendruosius akcizo, kurį valstybės narės taiko apdorotam tabakui, struktūros ir tarifų derinimo principus. Taigi ši direktyva yra Sąjungos mokesčių teisės, taikomos tabako produktams, dalis ir pagal minėtos direktyvos 2 konstatuojamąją dalį ja siekiama užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą.

               21

               Kita vertus, iš Direktyvos 2011/64 3 konstatuojamosios dalies matyti, kad šiam tikslui įgyvendinti šia direktyva siekiama užtikrinti, jog šio sektoriaus produktų vartojimui įtakos turinčių mokesčių taikymas valstybėse narėse neiškreiptų konkurencijos sąlygų ir netrukdytų laisvam produktų judėjimui Sąjungoje. Konkrečiai kalbant, šios direktyvos 9 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, jog akcizų struktūrų derinimas turi užtikrinti, kad, taikant mokestį, nebus iškreipta konkurencija tai pačiai grupei priklausančiose atskirose apdoroto tabako kategorijose, vadinasi, bus įgyvendintas valstybių narių nacionalinių rinkų atvėrimas.

               22

               Iš to, kas nurodyta, darytina išvada, kad Direktyva 2011/64 siekiama užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą tiek, kiek tai susiję su akcizų taikymu apdoroto tabako sektoriaus produktams valstybėse narėse.

               23

               Šios direktyvos 15 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą reikia aiškinti atsižvelgiant į šį tikslą. Joje numatyta, kad gamintojai arba prireikus jų atstovai ar įgaliotieji tarpininkai Sąjungoje ir tabako importuotojai iš trečiųjų šalių gali laisvai nustatyti maksimalią mažmeninę kiekvieno savo produkto pardavimo kainą kiekvienai valstybei narei, kurioje atitinkami produktai turi būti išleisti vartoti, siekiant užtikrinti, kad jie veiksmingai konkuruotų tarpusavyje.

               24

               Teisingumo Teismas nusprendė, kad šia nuostata siekiama, pirma, užtikrinti, jog nustatant tabako gaminių proporcinio akcizo bazę, t. y. maksimalią šių gaminių mažmeninę pardavimo kainą, būtų taikomos tos pačios taisyklės visose valstybėse narėse, ir, antra, apsaugoti šių ūkio subjektų laisvę, leidžiančią jiems veiksmingai pasinaudoti konkurenciniu pranašumu dėl galimos mažesnės gaminio įsigijimo kainos (pagal analogiją žr. 2010 m. kovo 4 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija, C‑197/08, EU:C:2010:111, 36 punktą).

               25

               Be to, minėta nuostata patenka į tabako apmokestinimo mechanizmą, pagal kurį gamintojo arba importuotojo nustatyta ir viešosios valdžios institucijos patvirtinta kaina taikoma kaip maksimali kaina, kurios reikia laikytis visose platinimo grandinės etapuose iki pat pardavimo vartotojams siekiant išvengti, kad viršijus šią kainą kils pavojus mokestinių pajamų vientisumui (šiuo klausimu žr. 2010 m. kovo 4 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija, C‑197/08, EU:C:2010:111, 43 punktą).

               26

               Taigi Direktyvos 2011/64 15 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa siekiama užtikrinti, kad taikant taisykles dėl akcizo tabako produktams nebūtų pažeistos privalomos konkurencijos taisyklės, kurios reiškia, kaip tai matyti iš šios direktyvos 10 konstatuojamosios dalies, laisvai formuojamų kainų sistemą visose apdoroto tabako grupėse.

               27

               Taigi Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad Direktyvos 2011/64 15 straipsnio 1 dalis negali būti aiškinama taip, jog ji draudžia teisės aktą, pagal kurį parduodant vartotojui šalyje pagamintą arba importuotą apdorotą tabaką nustatoma pardavimo kaina, t. y. kaina, nurodyta akcizo banderolėje, su sąlyga, kad šią kainą laisvai nustatė gamintojas arba importuotojas (pagal analogiją žr. 1977 m. lapkričio 16 d. Sprendimo GB-Inno-BM, 13/77, EU:C:1977:185, 63 ir 64 punktus).

               28

               Dėl pagrindinės bylos pažymėtina, kad dėl nacionalinės teisės akto nuostatos, kaip antai Sveikatos apsaugos įstatymo 7 straipsnio 2bis dalies 1 punkto, kurioje pagal prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktą informaciją draudžiama mažmenininkams, be kita ko, prekiauti tabako gaminiais tokia vieneto kaina, kuri mažesnė nei gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmeninė kaina, atsižvelgiant į tabako apmokestinimo mechanizmo ypatybes, savaime suprantama, šiems ūkio subjektams parduodant šiuos produktus vartotojams nustatoma prievolė taikyti banderolėje nurodytą kainą. Tačiau iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos nematyti, kad šia nuostata siekiama reguliuoti minėtoje banderolėje gamintojo arba importuotojo nurodytą kainą arba kad ši nuostata susijusi su kitu akcizo taikymo tabako produktams aspektu.

               29

               Todėl tokia nacionalinė nuostata nėra susijusi su Direktyvos 2011/64 15 straipsnio 1 dalyje numatyta situacija. Vadinasi, ji jai neprieštarauja.

               30

               Tokio aiškinimo nepaneigia Colruyt argumentas, pagal kurį tai, kad mažmenininkams nesuteikiama minėto 15 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta laisvė nustatyti vartotojams tabako produktų pardavimo kainą, yra nepateisinama mažmenininkų, kurie kartu yra ir importuotojai, palyginti su mažmenininkais, kurie nėra importuotojai, diskriminacija, prieštaraujanti Chartijos 20 ir 21 straipsniams. Iš tiesų bet kokiu atveju šiomis Chartijos nuostatomis negalima išplėsti Direktyvos 2011/64 taikymo srities ir jos taikyti ir mažmenininkų minimalios kainos nustatymui, kuris iš esmės nėra susijęs su akcizo tabako produktams taikymu.

               31

               Remiantis tuo, kas minėta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 2011/64 15 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad ja nedraudžiamas toks nacionalinis teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuriuo draudžiama mažmenininkams prekiauti tabako produktais tokia vieneto kaina, kuri mažesnė nei gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmeninė kaina, su sąlyga, kad šią kainą laisvai nustatė gamintojas arba importuotojas.

         Dėl antrojo klausimo

               32

               Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar SESV 34 straipsnį reikia aiškinti taip, kad juo draudžiamas toks nacionalinis teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pagal kurį draudžiama mažmenininkams parduoti tabako produktus gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmenine kaina.

               33

               SESV 34 straipsniu draudžiami kiekybiniai valstybių narių tarpusavio importo apribojimai ir visos lygiaverčio poveikio priemonės. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką bet kokia valstybių narių priemonė, galinti tiesiogiai ar netiesiogiai, iš tikrųjų ar potencialiai apriboti Sąjungos vidaus prekybą, laikytina kiekybiniams apribojimams lygiavertį poveikį turinčia priemone, kaip tai suprantama pagal SESV 34 straipsnį (1974 m. liepos 11 d. Sprendimo Dassonville, 8/74, EU:C:1974:82, 5 punktas ir 2015 m. gruodžio 23 d. Sprendimo Scotch Whisky Association ir kt., C‑333/14, EU:C:2015:845, 31 punktas).

               34

               Taigi nesant nacionalinės teisės aktų suderinimo lygiaverčio poveikio priemonėmis laikytinos laisvo prekių judėjimo kliūtys, atsirandančios dėl taisyklių, įtvirtinančių reikalavimus, kuriuos turi atitikti prekės iš kitų valstybių narių, kuriose šios prekės yra teisėtai gaminamos ir jomis teisėtai prekiaujama, taikymo tokioms prekėms, net jeigu šios taisyklės taikomos visiems produktams be jokio skirtumo (šiuo klausimu žr. 1979 m. vasario 20 d. Sprendimo Rewe-Zentral, vadinamojo Cassis de Dijon, 120/78, EU:C:1979:42, 6, 14 ir 15 punktus).

               35

               Tam tikras prekybos sąlygas ribojančių ar draudžiančių nacionalinių nuostatų, kurios taikomos visiems atitinkamiems ūkio subjektams, savo veiklą vykdantiems nacionalinėje teritorijoje, ir daro tokį patį teisinį ir faktinį poveikį nacionalinių produktų ir produktų iš kitų valstybių narių prekybai, taikymas produktams iš kitų valstybių narių negali būti toks ribojimas. Iš tiesų, jei šios sąlygos yra įgyvendintos, dėl tokio tipo teisės aktų taikymo produktų, kilusių iš kitos valstybės narės ir atitinkančių jos nustatytas taisykles, pardavimui neužkertamas kelias į rinką arba jis nėra labiau apribojamas, palyginti su nacionaliniams produktams taikomomis sąlygomis (2009 m. vasario 10 d. Sprendimo Komisija / Italija, C‑110/05, EU:C:2009:66, 36 punktas).

               36

               Todėl valstybės narės priimtas priemones, kurių tikslas ar poveikis yra nepalankesnis kitų valstybių narių kilmės prekių vertinimas, kaip antai minimas 34 straipsnyje, reikia pripažinti kiekybiniam importo apribojimui lygiaverčio poveikio priemonėmis, kaip jos suprantamos pagal SESV 34 straipsnį. Į šią sąvoką taip pat patenka bet kuri kita priemonė, kliudanti kitų valstybių narių kilmės gaminiams patekti į valstybės narės rinką (šiuo klausimu žr. 2009 m. vasario 10 d. Sprendimo Komisija / Italija, C‑110/05, EU:C:2009:66, 37 punktą).

               37

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad tokia nacionalinės teisės nuostata, kokia įtvirtina Sveikatos apsaugos įstatymo 7 straipsnio 2bis dalies 1 punkte, kiek ji nesusijusi su šių produktų savybėmis, bet susijusi tik su sąlygomis, kuriomis jie gali būti parduodami, turi būti laikoma susijusia su pardavimo sąlygomis (pagal analogiją žr. 2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo Fachverband der Buch- und Medienwirtschaft, C‑531/07, EU:C:2009:276, 20 punktą).

               38

               Dėl klausimo, ar tokia teisės nuostata atitinka šio sprendimo 35 punkte nurodytas sąlygas, pažymėtina, pirma, kad tokia nacionalinė nuostata, kaip minėtas 7 straipsnio 2bis dalies 1 punktas, kurioje draudžiama mažmenininkams parduoti tabako produktus už tokią vieneto kainą, kuri mažesnė nei gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmeninė kaina, taikoma visiems susijusiems ūkio subjektams, vykdantiems veiklą nacionalinėje teritorijoje.

               39

               Antra, kadangi ji nesusijusi su produktų iš kitų valstybių narių kainų, nurodytų ant šios banderolės, nustatymu, kurį atlieka importuotojai, ir kadangi šie importuotojai gali laisvai nustatyti šią kainą, šia nuostata nekliudoma tabako produktams iš kitos valstybės narės patekti į Belgijos rinką arba nekliudoma labiau, nei tai daroma į rinką patenkant nacionaliniams tabako produktams.

               40

               Vadinasi, toks teisės aktas nėra kiekybiniam importo apribojimui lygiaverčio poveikio priemonė, draudžiama pagal SESV 34 straipsnį.

               41

               Remiantis tuo, kas minėta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: SESV 34 straipsnį reikia aiškinti taip, kad juo nedraudžiamas toks nacionalinės teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pagal kurį draudžiama mažmenininkams parduoti tabako produktus už tokią vieneto kainą, kuri mažesnė nei gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmeninė kaina, su sąlyga, kad šią kainą laisvai nustatė importuotojas.

         Dėl trečiojo klausimo

               42

               Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar SESV 101 straipsnį, siejamą su ESS 4 straipsnio 3 dalimi, reikia aiškinti taip, kad juo nedraudžiamas toks nacionalinės teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pagal kurį draudžiama mažmenininkams parduoti tabako produktus už tokią vieneto kainą, kuri mažesnė nei gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmeninė kaina.

               43

               Iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad nors SESV 101 straipsnis tiesiogiai susijęs tik su įmonių elgesiu, o ne su valstybių narių įstatymais ar kitais teisės aktais, skaitant jį kartu su ESS 4 straipsnio 3 dalimi, kurioje nustatoma pareiga bendradarbiauti, valstybės narės įpareigojamos nepriimti ar nepalikti galioti nuostatų, įskaitant įstatymus ir kitus teisės aktus, kuriomis gali būti panaikintas įmonėms taikytų konkurencijos taisyklių veiksmingas poveikis (2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo API ir kt., C‑184/13–C‑187/13, C‑194/13, C‑195/13 ir C‑208/13, EU:C:2014:2147, 28 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               44

               SESV 101 straipsnis, skaitomas kartu su ESS 4 straipsnio 3 dalimi, pažeidžiamas, kai valstybė narė įpareigoja ar skatina sudaryti SESV 101 straipsniui prieštaraujančius susitarimus ar sustiprina tokių susitarimų poveikį arba panaikina savo pačios nustatyto reglamentavimo valstybinį pobūdį priskirdama privatiems subjektams atsakomybę už sprendimus dėl ekonominės intervencijos (2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo API ir kt., C‑184/13–C‑187/13, C‑194/13, C‑195/13 ir C‑208/13, EU:C:2014:2147, 29 punktas).

               45

               Tačiau teisės aktai, kuriuose nenumatyta prievolė sudaryti tiekėjų ir mažmenininkų susitarimus arba kitaip elgtis, kaip numatyta SESV 101 straipsnio 1 dalyje, bet, atvirkščiai, numatyta viešosios valdžios institucijoms pareiga nustatyti pardavimo vartotojams kainas, nepažeidžia šios nuostatos, siejamos su ESS 4 straipsnio 3 dalimi (šiuo klausimu žr. 1985 m. sausio 29 d. Sprendimo Cullet ir Chambre syndicale des réparateurs automobiles et détaillants de produits pétroliers, 231/83, EU:C:1985:29, 17 ir 18 punktus). Be to, teisės aktai, kuriuose numatytas draudimas, kurio paties pakanka, nei numato prievolės sudaryti konkurenciją ribojančius susitarimus, nei jų skatina (šiuo klausimu žr. 1991 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Ohra Schadeverzekeringen, C‑245/91, EU:C:1993:887, 11 punktą).

               46

               Taigi, kadangi tai buvo nustatyta šio sprendimo 28 punkte, dėl tokios nacionalinės teisės akto nuostatos, kaip Sveikatos apsaugos įstatymo 7 straipsnio 2bis dalies 1 punktas, parduodant tabako produktus vartotojams mažmenininkams atsiranda prievolė taikyti pardavimo kainą, t. y. kainą, kurią gamintojas arba importuotojas nurodė ant šių produktų pritvirtintos akcizo banderolės. Toks teisės aktas nei numato prievolės sudaryti konkurenciją ribojančius susitarimus, nei jų skatina, bet jo paties pakanka, nes remiantis vien juo nustatoma mažmenininkų taikoma kaina. Be to, iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos nematyti, kad prieš priimant Sveikatos apsaugos įstatymo 7 straipsnio 2bis dalies 1 punktą buvo susitarta dėl perpardavimo kainų tabako produktų sektoriuje.

               47

               Be to, minėtame 7 straipsnio 2bis dalies 1 punkte privatiems ūkio subjektams nepriskiriama atsakomybė nustatyti mažmenininkų taikomas kainas arba priimti kitus sprendimus dėl ekonominės intervencijos.

               48

               Šiomis aplinkybėmis tokiu teisės aktu, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, nepašalinamas SESV 101 straipsnio 1 dalies veiksmingas poveikis.

               49

               Remiantis tuo, kas minėta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: SESV 101 straipsnį, siejamą su ESS 4 straipsnio 3 dalimi, reikia aiškinti taip, kad juo nedraudžiamas toks nacionalinės teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pagal kurį draudžiama mažmenininkams parduoti tabako produktus už tokią vieneto kainą, kuri mažesnė nei gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmeninė kaina.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               50

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           2011 m. birželio 21 d. Tarybos direktyvos 2011/64/ES dėl akcizų, taikomų apdorotam tabakui, struktūros ir tarifų 15 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad ja nedraudžiamas toks nacionalinis teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuriuo draudžiama mažmenininkams prekiauti tabako produktais tokia vieneto kaina, kuri mažesnė nei gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmeninė kaina, su sąlyga, kad šią kainą laisvai nustatė gamintojas arba importuotojas.

                           2.

                           SESV 34 straipsnį reikia aiškinti taip, kad juo nedraudžiamas toks nacionalinės teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pagal kurį draudžiama mažmenininkams parduoti tabako produktus už tokią vieneto kainą, kuri mažesnė nei gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmeninė kaina, su sąlyga, kad šią kainą laisvai nustatė importuotojas.

                           3.

                           SESV 101 straipsnį, siejamą su ESS 4 straipsnio 3 dalimi, reikia aiškinti taip, kad juo nedraudžiamas toks nacionalinės teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pagal kurį draudžiama mažmenininkams parduoti tabako produktus už tokią vieneto kainą, kuri mažesnė nei gamintojo arba importuotojo ant šių gaminių pritvirtintoje akcizo banderolėje nurodyta mažmeninė kaina.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: nyderlandų.


1973 m. gruodžio 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # E. Kampffmeyer prieš Einfuhr- und Vorratsstelle für Getreide und Futtermittel. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Hessisches Finanzgericht - Vokietija. # Byla 124-73.


1980 m. sausio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # SpA Grosoli ir kiti prieš Ministère du commerce extérieur ir kt.. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale amministrativo regionale del Lazio - Italija. # Byla 35/79.


1988 m. vasario 2 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Livestock Sales Transport Ltd ir P. M. Johnson Esq. prieš Intervention Board for Agricultural Produce. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: High Court of Justice, Queen's Bench Division - Jungtinė Karalystė. # Byla 162/86.


1998 m. lapkričio 19 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Prancūzijos Respublika prieš Europos Bendrijų Komisiją. # EŽŪOGF - Sąskaitų apmokėjimas. # Byla C-235/97.


Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas 2004 m. sausio 7 d. # Europos Bendrijų Komisija prieš Ispanijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 90/388/EEB. # Byla C-500/01.