title: 2009 m. gruodžio 2 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Europos Komisija prieš Airiją ir kt..#Apeliacinis skundas - Valstybės pagalba - Mineralinių alyvų atleidimas nuo akcizo - Reglamentas (EB) Nr. 659/1999 - 1 straipsnio b punkto v papunktis - Motyvavimo stoka - Teismo iniciatyva - Bendrijos teismo iniciatyva iškeltas viešosios tvarkos išlyga grindžiamas ieškinio pagrindas - Rungimosi principo pažeidimas - Pareigos motyvuoti apimtis.#Byla C-89/08 P.

text:
      Byla C‑89/08 P
      Europos Komisija
      prieš
      Airiją ir kt.
      „Apeliacinis skundas – Valstybės pagalba – Mineralinių alyvų atleidimas nuo akcizo – Reglamentas (EB) Nr. 659/1999 – 1 straipsnio b punkto v papunktis – Motyvavimo stoka – Teismo iniciatyva – Bendrijos teismo iniciatyva iškeltas viešosios tvarkos išlyga grindžiamas ieškinio pagrindas – Rungimosi principo pažeidimas – Pareigos motyvuoti apimtis“
      Sprendimo santrauka
      1.        Ieškinys dėl panaikinimo – Pagrindai – Esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimas – Teismo „ex officio“ atliekamas patikrinimas
      (EB 230 straipsnis)
      2.        Bendrijos teisė – Principai – Teisė į gynybą – Rungimosi principas – Laikymasis vykstant teisminei procedūrai
      (Bendrojo Teismo procedūros reglamento 62 straipsnis)
      3.        Valstybių teikiama pagalba – Esama ir nauja pagalba – Bendrosios rinkos vystymasis
      (EB 253 straipsnis)
      1.        Motyvavimo stoka ar nepakankamas motyvavimas yra esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimas EB 230 straipsnio prasme ir viešosios
         tvarkos išlyga grindžiamas pagrindas, kurį Bendrijos teismas gali ar net turi iškelti savo iniciatyva. Savo iniciatyva iškeldamas
         tokį ieškinio pagrindą Bendrijos teismas neperžengia jam pateikto spręsti ginčo ribų ir visiškai nepažeidžia procedūros taisyklių
         dėl ginčo dalyko ir ieškinio pagrindų pateikimo ieškinyje.

      (žr. 34–35 punktus)
      2.        Rungimosi principas, esminis teisės principas, yra sudėtinė teisės į gynybą dalis. Jis taikomas bet kuriai procedūrai, per
         kurią Bendrijos institucija gali priimti sprendimą, kuris ypač paveiktų asmens interesus. Bendrijos teismai prižiūri, kad
         juose būtų laikomasi rungimosi principo, ir patys jo laikosi.

      Rungimosi principas turi būti prieinamas kiekvienai Bendrijos teismo nagrinėjamos bylos šaliai, nesvarbu, koks jos teisinis
         statusas. Todėl Bendrijos institucijos taip pat gali juo remtis, kai jos yra tokios bylos šalys.

      Pats teismas turi laikytis rungimosi principo, ypač kai jis sprendžia ginčą remdamasis savo iniciatyva iškeltu ieškinio pagrindu.

      Rungimosi principas ne tik suteikia kiekvienai bylos šaliai teisę susipažinti su kitos šalies teismui pateiktais dokumentais
         bei pastabomis ir dėl jų pareikšti savo nuomonę ir ne tik draudžia Bendrijos teismui pagrįsti savo sprendimą faktinėmis aplinkybėmis
         ir dokumentais, su kuriais šalys ar viena iš jų negalėjo susipažinti ir dėl kurių dėl to negalėjo pareikšti savo pozicijos.
         Paprastai jis taip pat apima teisę susipažinti su teismo iniciatyva iškeltais teisiniais pagrindais, kuriais remdamasis šis
         teismas ketina priimti sprendimą ir dėl jų pareikšti savo nuomonę.

      Diskrecija atnaujinti žodinę proceso dalį, kurią pagal savo procedūros reglamento 62 straipsnį turi Pirmosios instancijos
         teismas, negalima naudotis neatsižvelgus į pareigą laikytis rungimosi principo.

      Rungimosi principas pažeidžiamas sprendimu, kuriuo, remiantis teismo iniciatyva iškeltu pagrindu dėl EB 253 straipsnio pažeidimo,
         panaikinamas ginčijamas Komisijos sprendimas, prieš tai nenurodžius šalims per rašytinę ar žodinę proceso dalis pateikti savo
         pastabas dėl šio ieškinio pagrindo. Iš tiesų, nors motyvavimo stoka yra pažeidimas, kurio iš esmės negalima atitaisyti, vis
         dėlto tokios stokos konstatavimas išplaukia iš vertinimo, kurį atliekant reikia atsižvelgti į tam tikrus veiksnius. Dėl tokio
         vertinimo gali kilti diskusijų, ypač jeigu jis susijęs ne su visišku motyvavimo nebuvimu, bet su konkretaus faktinio ar teisinio
         aspekto motyvavimu.

      (žr. 50–57, 59–61 punktus)
      3.        Pagal Reglamento Nr. 659/1999, nustatančio išsamias [EB 88] straipsnio taikymo taisykles, 1 straipsnio b punkto v papunktį
         esama pagalba yra tokia, kuri patvirtinimo metu nebuvo pagalba, ir ja tapo vėliau dėl bendrosios rinkos vystymosi ir nebuvo
         atitinkamos valstybės narės pakeista. Bendrosios rinkos vystymosi sąvoką galima suprasti kaip su nagrinėjama priemone susijusio
         sektoriaus ekonominių ir teisinių sąlygų pasikeitimą; ši sąvoka neapima, pavyzdžiui, atvejo, kai Komisija pakeičia savo įvertinimą
         dėl to, kad ėmė taikyti griežtesnes taisykles valstybės pagalbos srityje. Apskritai valstybės pagalbos – esamos ar naujos
         – sąvoka atitinka objektyvią situaciją. Ši sąvoka nepriklauso nuo institucijų elgesio ar pareiškimų.

      Taigi EB 253 straipsnyje numatyta pareiga motyvuoti Bendrijos teisės aktą privalo būti vykdoma atsižvelgiant į tokio akto
         pobūdį, ir Komisija neprivalo nurodyti priežasčių, dėl kurių savo ankstesniuose sprendimuose priemonę įvertino kitaip.

      Todėl aplinkybės, kurios iš esmės susijusios su tuo, kad, pirma, Komisija, Tarybai priimant sprendimus leisti ginčijamus atleidimus
         nuo mokesčio, manė, jog šie neiškraipo konkurencijos ir nesudaro kliūčių sklandžiai veikti bendrajai rinkai, ir, antra, kad
         dėl šių sprendimų buvo galima manyti, jog tokie patys atleidimai nuo mokesčio negali būti kvalifikuojami kaip valstybės pagalba,
         – iš principo negalėjo Komisijos įpareigoti ginčijamame sprendime nurodyti motyvus dėl Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio
         b punkto v papunkčio netaikymo.

      (žr. 70–73, 75 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2009 m. gruodžio 2 d.(*)

      „Apeliacinis skundas – Valstybės pagalba – Mineralinių alyvų atleidimas nuo akcizo – Reglamentas (EB) Nr. 659/1999 – 1 straipsnio b punkto v papunktis – Motyvavimo stoka – Teismo iniciatyva – Bendrijos teismo iniciatyva iškeltas viešosios tvarkos išlyga grindžiamas ieškinio pagrindas – Rungimosi principo pažeidimas – Pareigos motyvuoti apimtis“
      Byloje C‑89/08 P
      dėl 2008 m. vasario 26 d. pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
      Europos Komisija, atstovaujama V. Di Bucci ir N. Khan, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      apeliantė,
      dalyvaujant kitoms proceso šalims:
      Airijai, atstovaujamai D. O’Hagan, padedamo BL P. McGarry, nurodžiusiai adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      Prancūzijos Respublikai, atstovaujamai G. de Bergues ir A.‑L. Vendrolini,

      Italijos Respublikai, atstovaujamai R. Adam, padedamo avvocato dello Stato G. Aiello, nurodžiusiai adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      Eurallumina SpA, įsteigtai Portoskūze (Italija), atstovaujamai solisitoriaus R. Denton,

      Aughinish Alumina Ltd, įsteigtai Askeaton (Airija), atstovaujamai solisitorių J. Handoll ir C. Waterson,

      ieškovėms pirmojoje instancijoje,
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai A. Tizzano, K. Lenaerts, E. Levits, teisėjai A. Rosas, P. Kūris (pranešėjas),
         A. Borg Barthet, J. Malenovský, U. Lõhmus, A. O’Caoimh ir J.‑J. Kasel,

      generalinis advokatas Y. Bot,
      posėdžio sekretorius H. von Holstein, kanclerio pavaduotojas,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. kovo 24 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2009 m. gegužės 12 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo apeliaciniu skundu Europos Bendrijų Komisija prašo panaikinti 2007 m. gruodžio 12 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos
         teismo sprendimą Airija ir kt. prieš Komisiją (T‑50/06, T‑56/06, T‑60/06, T‑62/06 ir T‑69/06; toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas panaikino 2005 m. gruodžio
         7 d. Komisijos sprendimą 2006/323/EB dėl mineralinės alyvos, naudojamos kaip kuras aliuminio oksido gamyboje Gardanne, Shannon
         regione ir Sardinijoje, neapmokestinamo akcizo mokesčiu Prancūzijoje, Airijoje ir Italijoje (OL L 119, 2006, p. 12; toliau
         – ginčijamas sprendimas).

       Teisinis pagrindas
       Direktyvos dėl akcizų už mineralines alyvas
      2        Akcizus už mineralines alyvas reglamentuoja keletas direktyvų: 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 92/81/EEB dėl akcizo
         už mineralines alyvas struktūrų derinimo (OL L 316, p. 12); 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 92/82/EEB dėl mineralinėms
         alyvoms taikomų akcizo tarifų derinimo (OL L 316, p. 19) ir 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyva 2003/96/EB, pakeičianti
         Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą (OL L 283, p. 51; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių
         k., sk. 1, t. 9, p. 405), kuri nuo 2003 m. gruodžio 31 d. panaikino Direktyvas 92/81 ir 92/82.

      3        Pagal Direktyvos 92/81 8 straipsnio 4 dalį Europos Sąjungos Taryba, Komisijai pasiūlius, galėjo leisti valstybei narei neapmokestinti
         akcizu ar sumažinti akcizo tarifą kitais atvejais nei numatyti šioje direktyvoje.

      4        Remiantis Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 4 dalies b punkto antra įtrauka, ši direktyva netaikoma dvejopai naudojamiems energetikos
         produktams, t. y. kai jie naudojami ir kaip krosnių kuras, ir kitiems nei variklių degalai ar krosnių kuras tikslams. Taigi
         nuo 2004 m. sausio 1 d., kurią įsigaliojo ši direktyva, nebeliko minimalaus akcizo tarifo labai sieringam mazutui, naudojamam
         aliuminio oksido gamyboje. Be to, Direktyvos 2003/96 18 straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog valstybės narės gali, Tarybai prieš
         tai išnagrinėjus šį klausimą, iki 2006 m. gruodžio 31 d. toliau taikyti sumažintus tarifus arba atleisti nuo mokesčio, kaip
         tai numatyta direktyvos II priede, kuriame nurodyta, kad nuo akcizų atleidžiamas labai sieringas mazutas, naudojamas kaip
         kuras aliuminio oksido gamybai Gardanne, Shannon regione ir Sardinijoje.

       Reglamentas (EB) Nr. 659/1999
      5        Pagal 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias [EB 88] straipsnio taikymo taisykles (OL L 83,
         p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., sk. 8, t. 1, p. 339) 1 straipsnio b punktą „esama pagalba“ – tai:

      „<...>
      v)      pagalba, kuri yra esama pagalba, nes galima nustatyti, [kad] jos patvirtinimo metu tai nebuvo pagalba, o tokia ji tapo vėliau
         dėl bendrosios rinkos vystymosi, ir nebuvo atitinkamos valstybės narės pakeista. Jeigu pagal Bendrijos teisės aktus liberalizavus
         veiklą tam tikros priemonės tampa pagalba, po nustatytos liberalizavimo datos esama pagalba jos nebelaikomos.“

       Ginčo aplinkybės
      6        Airija, Italijos Respublika ir Prancūzijos Respublika atleidžia nuo akcizo aliuminio oksido gamybai naudojamas mineralines
         alyvas atitinkamai Shannon regione nuo 1989 m., Sardinijoje nuo 1993 m. ir Gardanne regione nuo 1997 metų (toliau – ginčijami
         atleidimai nuo mokesčio).

      7        Ginčijami atleidimai nuo mokesčio buvo leisti atitinkamai 1992 m. spalio 19 d. Tarybos sprendimu 92/510/EEB, leidžiančiu valstybėms
         narėms toliau taikyti tam tikrai mineralinei alyvai, kai ji naudojama pagal specialią paskirtį, galiojančius sumažintus akcizo
         tarifus arba neapmokestinti akcizo mokesčiu, laikantis Direktyvos 92/81/EEB 8 straipsnio 4 dalyje nustatytos tvarkos (OL L 316,
         p. 16); 1993 m. gruodžio 13 d. Tarybos sprendimu 93/697/EB, leidžiančiu valstybėms narėms toliau taikyti tam tikrai mineralinei
         alyvai, kai ji naudojama pagal specialią paskirtį, sumažintus akcizo tarifus arba neapmokestinti akcizo mokesčiu, laikantis
         Direktyvos 92/81/EEB 8 straipsnio 4 dalyje nustatytos tvarkos (OL L 321, p. 29) ir 1997 m. birželio 30 d. Tarybos sprendimu
         97/425/EB, leidžiančiu valstybėms narėms toliau taikyti tam tikrai mineralinei alyvai, kai ji naudojama pagal specialią paskirtį,
         galiojančius sumažintus akcizo tarifus arba neapmokestinti akcizo mokesčiu, laikantis Direktyva 92/81/EEB nustatytos tvarkos
         (OL L 182, p. 22). Ginčijamų atleidimų nuo mokesčio galiojimą Taryba pratęsė keletą kartų, paskutinį kartą tai padarė savo
         2001 m. kovo 12 d. Sprendimu  2001/224/EB dėl sumažintų akcizų tarifų ir atleidimo nuo akcizų tam tikroms mineralinėms alyvoms,
         kai jos naudojamos pagal specialią paskirtį (OL L 84, p. 23; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., sk. 9, t. 1, p. 342),
         nustačiusi, jog šie atleidimai taikomi iki 2006 m. gruodžio 31 dienos.

      8        Sprendimo 2001/224 5 konstatuojamoje dalyje nurodyta, jog jis nedaro įtakos procedūroms dėl bendrosios rinkos veikimo iškraipymų,
         kurios gali būti pradėtos būtent pagal EB 87 ir 88 straipsnius, rezultatų ir neatleidžia valstybių narių nuo pareigos pranešti
         Komisijai apie galimos valstybės pagalbos atvejus pagal EB 88 straipsnį.

      9        2001 m. spalio 30 d. trimis sprendimais Komisija pradėjo EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą dėl kiekvieno ginčijamo
         atleidimo nuo mokesčio. Šios procedūros pabaigoje Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kuriame nustatyta, kad:

      –        sunkiojo mazuto, naudojamo aliuminio oksido gamybai, atleidimas nuo akcizo, kurį taikė Prancūzijos Respublika, Airija ir Italijos
         Respublika iki 2003 m. gruodžio 31 d., yra valstybės pagalba EB 87 straipsnio 1 dalies prasme,

      –        1990 m. liepos 17 d.–2002 m. vasario 2 d. laikotarpiu skirta pagalba tiek, kiek ji nesuderinama su bendrąja rinka, nebus susigrąžinta,
         nes tai prieštarautų bendriesiems Bendrijos teisės principams,

      –        2002 m. vasario 3 d.–2003 m. gruodžio 31 d. laikotarpiu skirta pagalba yra nesuderinama su bendrąja rinka Sutarties 87 straipsnio
         3 dalies prasme, jeigu pagalbos gavėjai nesumokėjo 13,01 EUR mokesčio už kiekvieną 1 000 kg sunkiojo mazuto, ir

      –        ši pagalba turi būti susigrąžinta.
      10      Ginčijamame sprendime Komisija nurodė, kad ginčijami atleidimai nuo mokesčio yra ne esama pagalba Reglamento Nr. 659/1999
         1 straipsnio b punkto prasme, bet nauja pagalba. Ji šį vertinimą grindė visų pirma tuo, kad ginčijamų atleidimų nuo mokesčio
         nebuvo prieš įsigaliojant EB sutarčiai atitinkamose valstybėse narėse, kad jie niekada nebuvo analizuoti ar leisti remiantis
         valstybės pagalbą reglamentuojančiomis taisyklėmis ir kad apie juos niekada nebuvo pranešta.

      11      Be to, ginčijamo sprendimo 69 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto
         v papunktis netaikomas nagrinėjamam atvejui.

      12      Paaiškinusi, kiek nagrinėjama pagalba yra nesuderinama su bendrąja rinka, Komisija nurodė, kad, atsižvelgiant į sprendimus
         dėl atleidimo nuo mokesčio ir į tai, jog jie buvo priimti jos pačios siūlymu, nesuderinamos pagalbos, skirtos iki 2002 m.
         vasario 2 d., t. y. prieš tai, kai sprendimai pradėti EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą buvo paskelbti Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje, susigrąžinimas prieštarautų teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo principams.

       Pirmosios instancijos teisme pareikšti ieškiniai ir skundžiamas sprendimas
      13      Atitinkamai 2006 m. vasario 16, 17 ir 23 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje pateiktais pareiškimais Italijos Respublika,
         Airija, Prancūzijos Respublika, Eurallumina SpA ir Aughinish Alumina Ltd pareiškė ieškinius dėl viso ar dalies ginčijamo sprendimo panaikinimo. Skirtingos bylos buvo sujungtos tam, kad būtų bendrai
         vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas galutinis sprendimas.

      14      Savo ieškiniui pagrįsti ieškovės iš esmės pateikė, kaip tai nurodyta skundžiamame sprendime, iš viso 23 ieškinio pagrindus,
         susijusius, be kita ko, su klaidingu ginčijamų atleidimų nuo mokesčio kvalifikavimu kaip naujos pagalbos, nors tai yra esama
         pagalba, bei teisėtų lūkesčių apsaugos, teisinio saugumo, protingo termino laikymosi, galiojimo prezumpcijos, lex specialis derogat legi generali, veiksmingumo ir gero administravimo principų pažeidimais. Taip pat jos rėmėsi EB 87 straipsnio bei pareigos motyvuoti taikant
         šį straipsnį pažeidimu.

      15      Vis dėlto skundžiamo sprendimo 46 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad, nepaisant visų pateiktų ieškinio pagrindų,
         jo manymu, būtina savo iniciatyva iškelti dar vieną pagrindą dėl ginčijamo sprendimo motyvavimo stokos, kiek tai susiję su
         Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunkčio netaikymu.

      16      Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 47 punkte priminęs, kad motyvavimo stoka ar nepakankamas motyvavimas yra viešosios tvarkos
         išlyga grindžiamas pagrindas, kurį savo iniciatyva turi iškelti Bendrijos teismas, ir šio sprendimo 48 ir 49 punktuose nurodęs
         teismo praktiką pareigos motyvuoti Bendrijos aktą srityje, minėto sprendimo 52 ir 53 punktuose Pirmosios instancijos teismas
         pažymėjo, jog ginčijamame sprendime Komisija išnagrinėjo, ar aptariami atleidimai nuo mokesčio yra nauja, ar esama pagalba,
         tačiau, kalbėdama apie Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunktį, ji, nepateikusi motyvų, tik nurodė, kad jis
         netaikomas šiuo atveju.

      17      Skundžiamo sprendimo 56–63 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog dėl ypatingų šios bylos aplinkybių reikia
         išnagrinėti klausimą, ar ginčijami atleidimai nuo mokesčio gali būti laikomi esama pagalba dėl to, kad jų įsigaliojimo momentu
         jie nebuvo valstybės pagalba, o ja tapo vėliau dėl bendrosios rinkos vystymosi ir atitinkamoms valstybėms jų nepakeitus. Todėl
         jis manė, jog Komisija privalėjo pakankamai motyvuoti ginčijamą sprendimą, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio
         b punkto v papunkčio taikymu.

      18      Aptariamos ypatingos aplinkybės skundžiamo sprendimo 56–62 punktuose yra iš esmės išdėstytos taip, kaip nurodyta toliau.

      19      Visų pirma keliuose sprendimuose, kuriais leisti ginčijami atleidimai nuo mokesčio, nurodyta, kad Komisija sutinka, jog šie
         atleidimai neiškraipo konkurencijos ir nesudaro kliūčių tinkamai veikti vidaus rinkai. Tačiau ginčijamame sprendime nėra jokios
         nuorodos, kuri leistų suprasti, kodėl konkurencijos iškraipymo sąvoka turi skirtingą apimtį mokesčių ir valstybės pagalbos
         srityje. Taip pat keliuose iš šių sprendimų pažymėta, jog Komisija reguliariai nagrinės aptariamus atleidimus nuo mokesčio,
         kad būtų užtikrintas jų suderinamumas su vidaus rinkos veikimu ir kitais sutarties tikslais.

      20      Antra, ginčijamo sprendimo 97 konstatuojamojoje dalyje Komisija bent jau pripažino, jog dėl šių sprendimų dėl leidimo suteikimo,
         priimtų jai pačiai pasiūlius, buvo galima manyti, kad ginčijami atleidimai nuo mokesčio negalėjo būti kvalifikuojami kaip
         valstybės pagalba jų įsigaliojimo momentu. Aplinkybė, kad ši konstatuojamoji dalis yra su pagalbos susigrąžinimu susijusioje
         dalyje, nesumažina jos apimties.

      21      Trečia, leidimas ginčijamiems atleidimams nuo mokesčio buvo suteiktas Tarybos sprendimais Komisijai pasiūlius ir nė viename
         iš šių sprendimų, išskyrus Sprendimą 2001/221, nebuvo paminėtas galimas prieštaravimas taisyklėms valstybės pagalbos srityje.
         Ginčijamo sprendimo 96 konstatuojamojoje dalyje Komisija, beje, pati pabrėžė, kad suinteresuotieji asmenys nesitiki, jog Komisija
         teiktų Tarybai pasiūlymus, nesuderinamus su Sutarties nuostatomis.

      22      Skundžiamo sprendimo 64 punkte Pirmosios instancijos teismas padarė išvadą, kad, kalbant apie Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio
         b punkto v papunkčio netaikymą šioje byloje, Komisija nesilaikė pareigos motyvuoti, kuri jai nustatyta EB 253 straipsnyje.

       Šalių reikalavimai
      23      Komisija prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą, grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui, kad šis ją
         išnagrinėtų iš naujo, ir atidėti bylinėjimosi išlaidų abiejose instancijose klausimo nagrinėjimą.

      24      Prancūzijos Respublika, Airija, Italijos Respublika, Eurallumina SpA ir Aughinish Alumina Ltd prašo Teisingumo Teismo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

      25      Subsidiariai Eurallumina SpA Teisingumo Teismo prašo, kad tuo atveju, jeigu jis pritars šeštajam apeliacinio skundo pagrindui, kuriuo tvirtinama, jog
         Pirmosios instancijos teismas negalėjo panaikinti ginčijamo sprendimo tiek, kiek juo buvo išplėsta formali tyrimo procedūra,
         į ją įtraukiant ir atleidimus nuo mokesčio, nustatytus po 2003 m. gruodžio 31 d., panaikinti tik šį skundžiamo sprendimo punktą.

       Dėl apeliacinio skundo
      26      Grįsdama savo prašymą panaikinti skundžiamą sprendimą ir grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui Komisija pateikia šešis
         apeliacinio skundo pagrindus.

      27      Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas iš esmės susijęs su tuo, kad savo iniciatyva iškėlęs pagrindą dėl ginčijamo sprendimo
         motyvavimo stokos Pirmosios instancijos teismas viršijo savo įgaliojimus. Antrasis pagrindas susijęs su rungimosi principo
         ir teisės į gynybą pažeidimu. Trečiasis pagrindas susijęs su EB 230 ir 253 straipsnių, skaitomų kartu su EB 88 straipsniu
         ir taisyklėmis, reglamentuojančiomis procedūros valstybės pagalbos srityje eigą, pažeidimu. Ketvirtasis ir penktasis pagrindai
         – su tuo, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė EB 253 straipsnį, nes suklydo nusprendęs, jog Komisija nesilaikė pareigos
         motyvuoti, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunkčio taikymu. Šeštajame pagrinde tvirtinama,
         kad Pirmosios instancijos teismas negalėjo panaikinti ginčijamo sprendimo dalies, kuria formali tyrimo procedūra išplečiama
         vėlesniems nei 2003 m. gruodžio 31 d. atleidimams nuo mokesčių.

       Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su tuo, jog savo iniciatyva iškėlęs pagrindą dėl ginčijamo sprendimo motyvavimo
            stokos Pirmosios instancijos teismas viršijo savo įgaliojimus
       Šalių argumentai
      28      Pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą sudaro dvi dalys. Pirmoje dalyje Komisija teigia, kad savo iniciatyva iškėlęs pagrindą
         dėl ginčijamo sprendimo motyvavimo stokos Pirmosios instancijos teismas peržengė šalių nustatyto ginčo ribas, pažeidė dispozityvumo
         principą, priėmė sprendimą ultra petita ir taip viršijo savo kompetenciją bei padarė procedūros klaidą, kuri pakenkė jos interesams.

      29      Grįsdama šiuos kaltinimus Komisija nurodo, kad Pirmosios instancijos teismo savo iniciatyva iškeltas ieškinio pagrindas yra
         visiškai nesusijęs su 23 pagrindais, kuriuos pateikė ieškovės pirmojoje instancijoje, bei su faktais, išplaukiančiais iš penkių
         sujungtų bylų medžiagos, kurioje nebuvo nurodyta jokia aplinkybė, leidžianti manyti, kad atleidimai nuo mokesčio nesudarė
         valstybės pagalbos tuo metu, kai jie buvo nustatyti, bet ja tapo vėliau dėl bendrosios rinkos vystymosi.

      30      Antroje pagrindo dalyje Komisija teigia, kad Pirmosios instancijos teismo iniciatyva iškeltas ieškinio pagrindas iš tiesų
         susijęs ne su ginčijamo sprendimo motyvavimu, o su jo esmės teisėtumu, nes motyvavimas, kurio reikalauja Pirmosios instancijos
         teismas, nėra būtinas nei suinteresuotosioms šalims, nei teismui. Taigi Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į teismo
         praktikoje pripažintą ieškinio pagrindo, susijusio su motyvavimu, atskyrimą nuo pagrindo dėl esmės, ir pirmojoje instancijoje
         vietoj ieškovių iškėlė pagrindą, kuriuo galėjo remtis tik jos. Taip pasielgęs jis pažeidė, pirma, kartu skaitomas EB 230 ir
         253 straipsnių nuostatas ir, antra, taisykles dėl pagrindų pateikimo ieškinyje, įtvirtintas Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnyje
         ir Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalyje bei 48 straipsnio 2 dalyje, ir dėl to šios taisyklės
         prarado praktinę reikšmę. Šie pažeidimai taip pat sudaro procedūros pažeidimus, kurie pakenkė Komisijos interesams.

      31      Atsakovės, atsikirsdamos į šį pagrindą, iš esmės primena, kad motyvavimo stoka, kuri sudaro esminių procedūrinių reikalavimų
         pažeidimą, yra viešosios tvarkos išlyga grindžiamas pagrindas, kurį Bendrijos teismas turi iškelti savo iniciatyva. Todėl
         negalima Pirmosios instancijos teismo kaltinti priėmus sprendimą ultra petita nei, beje, pažeidus Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalyje esančią taisyklę, kuri taikoma
         ne šiam teismui, bet ieškovui.

      32      Be to, atsakovių teigimu, ieškinio pagrindas dėl ginčijamo sprendimo motyvavimo stokos nėra visiškai nesusijęs su ieškovių
         pirmojoje instancijoje pateiktais pagrindais ir su bylos faktinėmis aplinkybėmis. Konkrečiai kalbant, skundžiamo sprendimo
         56–62 punktuose Pirmosios instancijos teismo nurodytos ypatingos aplinkybės buvo išdėstytos ir apie jas diskutuota vykstant
         procesui minėtame teisme.

      33      Pirmosios instancijos teismo iniciatyva iškeltas ieškinio pagrindas buvo susijęs ne su materialinės teisės klausimu, bet su
         paprasčiausia motyvavimo stoka. Beje, skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas ginčija ne tai, jog Komisijos pagalbą
         kvalifikavo kaip naują, bet kelia klausimą, kodėl ji nepateikė jokio paaiškinimo dėl Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio
         b punkto v papunkčio netaikymo. Todėl negalima teigti, jog Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į motyvavimo ir esmės
         atskyrimą, taigi jis teisingai nusprendė, kad, kiek tai susiję su šios nuostatos taikymu, buvo būtina motyvuoti ginčijamą
         sprendimą, nes šios bylos aplinkybėmis Komisija privalėjo nurodyti priežastis, dėl kurių ginčijamus atleidimus nuo mokesčio
         ji kvalifikavo kaip naują, o ne esamą pagalbą.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      34      Tam, kad būtų galima nuspręsti dėl pirmos apeliacinio skundo pagrindo dalies, pagal kurią Pirmosios instancijos teismas peržengė
         šalių apibrėžtas ginčo ribas, reikia priminti, jog pagal nusistovėjusią teismo praktiką motyvavimo stoka ar nepakankamas motyvavimas
         yra esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimas EB 230 straipsnio prasme ir viešosios tvarkos išlyga grindžiamas pagrindas,
         kurį Bendrijos teismas gali ar net turi iškelti savo iniciatyva (be kita ko, žr. 1997 m. vasario 20 d. Sprendimo Komisija prieš Daffix, C‑166/95 P, Rink. p. I‑983, 24 punktą; 1998 m. balandžio 2 d. Sprendimo Komisija priešSytraval ir Brink’s France, C‑367/95 P, Rink.. p. I‑1719, 67 punktą; 2000 m. kovo 30 d. Sprendimo VBA prieš Florimex ir kt., C‑265/97 P, Rink. p. I‑2061, 114 punktą ir 2008 m. liepos 18 d. Sprendimo Bertelsmann ir Sony Corporation of America prieš Impala, C‑413/06 P, Rink. p. I‑4951, 174 punktą).

      35      Savo iniciatyva iškeldamas tokį ieškinio pagrindą, kuriuo iš esmės šalys nesirėmė, Bendrijos teismas neperžengia jam pateikto
         spręsti ginčo ribų ir visiškai nepažeidžia procedūros taisyklių dėl ginčo dalyko ir ieškinio pagrindų pateikimo ieškinyje.

      36      Todėl savo iniciatyva iškėlęs ieškinio pagrindą dėl ginčijamo sprendimo motyvavimo stokos Pirmosios instancijos teismas neviršijo
         savo įgaliojimų šioje byloje.

      37      Iš to išplaukia, kad pirma apeliacinio skundo pagrindo dalis nepagrįsta.

      38      Dėl antros apeliacinio skundo pagrindo dalies, pagal kurią Pirmosios instancijos teismas iš tiesų savo iniciatyva iškėlė ieškinio
         pagrindą, susijusį su ginčijamo sprendimo teisėtumu iš esmės, reikia pažymėti, kad Pirmosios instancijos teismas šį sprendimą
         panaikino dėl skundžiamo sprendimo 63 punkte nurodytos priežasties, t. y. dėl to, kad, atsižvelgus į šio skundžiamo sprendimo
         56–62 punktuose išdėstytas ypatingas aplinkybes, Komisija šioje byloje privalėjo išnagrinėti Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio
         b punkto v papunkčio taikymo klausimą ir pakankamai motyvuoti ginčijamą sprendimą šiuo atžvilgiu, o ne tik nurodyti, jog ši
         nuostata šiuo atveju netaikoma.

      39      Taigi reikia konstatuoti, kad Pirmosios instancijos teismas visiškai nenusprendė dėl minėtos nuostatos taikymo esmės nei apskritai
         dėl tarp šalių diskutuoto klausimo, ar ginčijami atleidimai nuo mokesčio buvo esama, ar nauja pagalba.

      40      Todėl negalima Pirmosios instancijos teismo kaltinti tuo, kad jis neatsižvelgė į teismo praktikoje pripažintą atskyrimą tarp
         ieškinio pagrindo dėl motyvavimo stokos ar nepakankamo motyvavimo, kurį iškelia Bendrijos teismas savo iniciatyva, ir pagrindo
         dėl teisėtumo iš esmės, kurį galima nagrinėti, tik jeigu jį nurodo ieškovas (žr. minėto sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France, 67 punktą).

      41      Todėl antra apeliacinio skundo pagrindo dalis taip pat nepagrįsta.

      42      Iš viso to, kas pasakyta, matyti, jog pirmasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas.

       Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su tuo, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė rungimosi principą ir
            teisę į gynybą
       Šalių argumentai
      43      Pažymėjusi, kad vykstant rašytinei ir žodinei proceso dalims Pirmosios instancijos teisme dėl skundžiamame sprendime šio teismo
         iniciatyva iškelto ieškinio pagrindo nebuvo nei diskutuojama, nei bent jau užsiminta, Komisija jį kaltina pažeidus bendruosius
         rungimosi ir teisės į gynybą principus.

      44      Šiuo atžvilgiu Komisija remiasi Europos žmogaus teisių teismo praktika, susijusia su 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos
         Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 6 straipsniu, pagal kurią pats teismas
         turi laikytis rungimosi principo visų pirma tada, kai jis atmeta apeliacinį skundą ar sprendžia ginčą remdamasis savo iniciatyva
         iškeltu pagrindu.

      45      Ji taip pat tvirtina, kad rungimosi principas yra bendrasis proceso Bendrijos teismuose principas, kurį Teisingumo Teismas
         pripažino pagrindine teise, ir kad Pirmosios instancijos teismas galėjo nutarti atnaujinti žodinę proceso dalį tam, kad šalims
         būtų pasiūlyta pareikšti savo nuomonę dėl ieškinio pagrindo, kurį jis ketino iškelti savo iniciatyva.

      46      Atsakovės iš esmės teigia, kad pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 62 straipsnį šis teismas turi diskreciją
         nutarti atnaujinti žodinę proceso dalį ir kad iš to paties reglamento 62 ir 113 straipsnių išplaukia, jog prieš savo iniciatyva
         iškeldamas ieškinio pagrindą jis turi pareigą išklausyti šalis tik tada, jei tai yra pagrindai, dėl kurių ieškinys gali būti
         pripažintas nepriimtinu, arba nuspręsta, jog nėra reikalo priimti sprendimo. Jos, beje, pažymi, kad kai Teisingumo Teismas
         ketina savo iniciatyva iškelti viešosios tvarkos išlyga grindžiamą pagrindą, jis nebūtinai atnaujina žodinę proceso dalį.

      47      Jos tvirtina, kaip tai pripažįsta ir Komisija, kad EŽTK netaikoma viešosios teisės reglamentuojamiems juridiniams asmenims
         ir kad net jeigu rungimosi principas yra pagrindinė teisė, ji taikoma atsižvelgiant į šalių statusą ir konkrečias bylos aplinkybes.

      48      Atsakovių teigimu, šioje byloje buvo laikytasi rungimosi principo, nes skundžiamas sprendimas nebuvo grindžiamas dokumentais
         ar aplinkybėmis, kurių Komisija nežinojo. Be to, teismo iniciatyva iškeltas ieškinio pagrindas buvo susijęs ne su bylos esme,
         o su esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimu.

      49      Taip pat Europos bendrijos interesams nebuvo pakenkta, nes jos teisės nebuvo pažeistos todėl, kad, pirma, nebuvo nei pripažinta
         Komisijos atsakomybė pagal civilinę ar baudžiamąją teisę, nei nubausta ir, antra, atnaujinus žodinę proceso dalį Komisija
         nebūtų galėjusi pateikti argumentų, dėl kurių Pirmosios instancijos teismas nebūtų savo iniciatyva iškėlęs ieškinio pagrindo
         dėl motyvavimo stokos, nes tokia stoka negali būti pašalinta a posteriori.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      50      Rungimosi principas yra sudėtinė teisės į gynybą dalis. Jis taikomas bet kuriai procedūrai, per kurią Bendrijos institucija
         gali priimti sprendimą, kuris ypač paveiktų asmens interesus (be kita ko, žr. 2001 m. liepos 10 d. Sprendimo Ismeri Europa prieš Audito Rūmus, C‑315/99 P, Rink. p. I‑5281, 28 punktą ir ten nurodytą teismo praktiką bei minėto sprendimo Bertelsmann ir Sony Corporation of America prieš Impala 61 punktą).

      51      Bendrijos teismai prižiūri, kad juose būtų laikomasi rungimosi principo, ir patys jo laikosi.

      52      Taigi Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad, pirma, rungimosi principas paprastai reiškia proceso šalių teisę susipažinti
         su visais teismui pateiktais įrodymais bei pastabomis ir pareikšti dėl jų savo nuomonę (2008 m. vasario 14 d. Sprendimo Varec, C‑450/06, Rink. p. I‑581, 47 punktas), ir, antra, jeigu teismas savo sprendimus grindžia faktinėmis aplinkybėmis ir dokumentais,
         su kuriais šalys ar viena iš jų negalėjo susipažinti ir dėl kurių negalėjo pareikšti savo pozicijos, tai pažeidžia pagrindinį
         teisės principą (1961 m. kovo 22 d. Sprendimas Snupat prieš Aukščiausiąją valdžios instituciją, 42/59 ir 49/59, Rink. p. 101, 156; 2002 m. sausio 10 d. Sprendimo Plant ir kt. prieš Komisiją ir South Wales Small Mines, C‑480/99 P, Rink. p. I‑265, 24 punktas ir 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo Corus UK prieš Komisiją, C‑199/99 P, Rink. p. I‑11177, 19 punktas).

      53      Rungimosi principas turi būti prieinamas kiekvienai Bendrijos teismo nagrinėjamos bylos šaliai, nesvarbu, koks jos teisinis
         statusas. Todėl Bendrijos institucijos taip pat gali juo remtis, kai jos yra tokios bylos šalys.

      54      Pats teismas turi laikytis rungimosi principo, ypač kai jis sprendžia ginčą remdamasis savo iniciatyva iškeltu ieškinio pagrindu
         (pagal analogiją žmogaus teisių srityje žr. 2003 m. gruodžio 18 d. EŽTT sprendimo Skondrianos prieš Graikiją 29 ir 30 punktus; 2005 m. spalio 13 d. Sprendimo Clinique des Acacias ir kt. prieš Prancūziją, 38 punktą ir 2006 m. vasario 16 d. Sprendimo Prikyan ir Angelova prieš Bulgariją, 42 punktą).

      55      Kaip iš esmės nurodė generalinis advokatas savo išvados 93–107 punktuose, paprastai rungimosi principas ne tik suteikia kiekvienai
         bylos šaliai teisę susipažinti su kitos šalies teismui pateiktais dokumentais bei pastabomis ir dėl jų pareikšti savo nuomonę
         ir ne tik draudžia Bendrijos teismui pagrįsti savo sprendimą faktinėmis aplinkybėmis ir dokumentais, su kuriais šalys ar viena
         iš jų negalėjo susipažinti ir dėl kurių dėl to negalėjo pareikšti savo pozicijos. Paprastai jis taip pat apima teisę susipažinti
         su teismo iniciatyva iškeltais teisiniais pagrindais, kuriais remdamasis šis teismas ketina priimti sprendimą ir dėl jų pareikšti
         savo nuomonę.

      56      Iš tikrųjų tam, kad būtų įvykdyti reikalavimai, susiję su teise į teisingą bylos nagrinėjimą, svarbu, jog šalys žinotų tiek
         faktines, tiek teisines bylos aplinkybes, nuo kurių priklauso proceso baigtis, ir galėtų pagal rungimosi principą dėl jų pareikšti
         savo poziciją.

      57      Todėl, išskyrus ypatingus atvejus, ypač numatytuosius Bendrijos teismų procedūros reglamentuose, Bendrijos teismas negali
         sprendimo pagrįsti savo iniciatyva iškeltu teisiniu pagrindu, net jeigu jis grindžiamas viešosios tvarkos išlyga ir, kaip
         šiuo atveju, paremtas ginčijamo sprendimo motyvavimo stoka, jeigu prieš tai nenurodė šalims pateikti savo pastabų dėl šio
         pagrindo.

      58      Beje, analogiškomis EŽTK 6 straipsnio aplinkybėmis Teisingumo Teismas nusprendė, kad būtent atsižvelgdamas į šį straipsnį
         ir į patį kiekvieno suinteresuotojo asmens teisės į rungimosi principu pagrįstą procesą bei į teisingą bylos nagrinėjimą šios
         nuostatos prasme tikslą, Teisingumo Teismas gali savo iniciatyva, generalinio advokato siūlymu ar šalių prašymu priimti nutartį
         atnaujinti žodinę proceso dalį pagal savo Procedūros reglamento 61 straipsnį, jeigu mano, kad nepakanka informacijos arba
         kad byla turi būti nagrinėjama remiantis argumentu, dėl kurio šalys nepareiškė savo nuomonių (žr. 2000 m. vasario 4 d. Sprendimo
         Emesa Sugar, C‑17/98, Rink. p. I‑665, 8, 9 ir 18 punktus bei 2000 m. vasario 10 d. Sprendimo Deutsche Post, C‑270/97 ir C‑271/97, Rink. p. I‑929, 30 punktą).

      59      Diskrecija, kurią pagal savo procedūros reglamento 62 straipsnį šiuo atžvilgiu turi Pirmosios instancijos teismas, negalima
         naudotis neatsižvelgus į pareigą laikytis rungimosi principo.

      60      Šiuo atveju iš bylos medžiagos ir Teisingumo Teisme vykusio posėdžio matyti, kad Pirmosios instancijos teismas skundžiamu
         sprendimu panaikino ginčijamą sprendimą remdamasis savo iniciatyva iškeltu pagrindu dėl EB 253 straipsnio pažeidimo, prieš
         tai nenurodęs šalims per rašytinę ar žodinę proceso dalis pateikti savo pastabas dėl šio ieškinio pagrindo. Taip pasielgęs,
         Pirmosios instancijos teismas pažeidė rungimosi principą.

      61      Priešingai nei teigia atsakovės, tai, kad nebuvo laikytasi rungimosi principo, neigiamai paveikė Komisijos interesus Teisingumo
         Teismo statuto 58 straipsnio prasme. Iš tikrųjų, kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados 114–118 punktuose, nors iš
         tiesų motyvavimo stoka yra pažeidimas, kurio iš esmės negalima atitaisyti, vis dėlto tokios stokos konstatavimas išplaukia
         iš vertinimo, kurį atliekant, kaip numatyta nusistovėjusioje teismo praktikoje, reikia atsižvelgti į tam tikrus veiksnius,
         kaip tai, beje, priminė Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 48 ir 49 straipsniuose. Dėl tokio vertinimo gali
         kilti diskusijų, ypač jeigu jis susijęs ne su visišku motyvavimo nebuvimu, bet su konkretaus faktinio ar teisinio aspekto
         motyvavimu. Šiuo atveju, jeigu Komisija būtų turėjusi galimybę pateikti savo pastabas, ji, be kita ko, būtų galėjusi nurodyti
         tuos pačius argumentus, kuriuos pateikė kaip šio apeliacinio skundo ketvirtąjį ir penktąjį pagrindus, išdėstytus šio sprendimo
         64–67 punktuose.

      62      Dėl visų nurodytų motyvų, reikia pripažinti pagrįstu antrąjį Komisijos apeliacinio skundo pagrindą.

      63      Be to, siekdamas užtikrinti gerą teisingumo vykdymą, Teisingumo Teismas mano šiuo atveju esant reikalinga taip pat kartu išnagrinėti
         ketvirtąjį ir penktąjį apeliacinio skundo pagrindus, kuriuose Komisija iš esmės tvirtino, kad Pirmosios instancijos teismas
         pažeidė EB 253 straipsnį, nes nusprendė, jog Komisija pažeidė šiuo straipsniu nustatytą pareigą motyvuoti, kiek tai susiję
         su Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunkčio taikymu.

       Dėl ketvirtojo ir penktojo apeliacinio skundo pagrindų, susijusių su EB 253 straipsnio pažeidimu
       Šalių argumentai
      64      Savo ketvirtuoju apeliacinio skundo pagrindu Komisija kaltina Pirmosios instancijos teismą pažeidus EB 253 straipsnį kartu
         su EB 87 straipsnio 1 dalimi bei EB 88 straipsnio 1 dalimi ir taisyklėmis, reglamentuojančiomis procedūros valstybės pagalbos
         srityje eigą.

      65      Grįsdama šį pagrindą Komisija visų pirma nurodo, kad iš ginčijamo sprendimo motyvų matyti, jog ginčijami atleidimai nuo mokesčio,
         nuo tada, kai jie buvo nustatyti, visada sudarė valstybės pagalbą, nes šiame sprendime pakankamai teisės požiūriu ir pagal
         teismo praktikoje įtvirtintus reikalavimus išdėstyta, kad šie atleidimai nuo mokesčio galėjo paveikti prekybą tarp valstybių
         narių ir iškreipti konkurenciją. Tokiomis sąlygomis, jos manymu, nereikėjo išsamiau paaiškinti priežasčių, dėl kurių Reglamento
         Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunktis netaikomas. Be to, darant prielaidą, kad ginčijami atleidimai nuo mokesčio
         nesudarė valstybės pagalbos tuo metu, kai buvo nustatyti, tai reikštų, jog ir dabar jie nėra valstybės pagalba, kaip neteisingai
         tvirtina kai kurios ieškovės pirmojoje instancijoje, o ne  tai, kad jie yra esama pagalba, kaip manė Pirmosios instancijos
         teismas.

      66      Penktajame apeliacinio skundo pagrinde Komisija teigia, kad Pirmosios instancijos teismas dar pažeidė EB 253 straipsnį kartu
         su EB 87 straipsnio 1 dalimi, EB 88 straipsnio 1 dalimi, Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunkčiu bei pareigą
         motyvuoti savo sprendimus.

      67      Grįsdama šį pagrindą, Komisija visų pirma tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą manydamas, jog
         dėl ypatingų aplinkybių, susijusių su Tarybos ar Komisijos elgesiu, ginčijamame sprendime reikėjo nurodyti konkrečius motyvus
         dėl Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunkčio taikymo, o valstybės pagalbos, esamos ar naujos, sąvoka, kuri
         yra objektyvi, nepriklauso nuo institucijų veiksmų ar pareiškimų a fortiori, kai šis elgesys ar pareiškimai nėra susiję su pagalbos kontrolės procedūra. Be to, toks vertinimas prieštarauja tam, ką
         Teisingumo Teismas nusprendė 2006 m. birželio 22 d. Sprendime Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją (C‑182/03 ir C‑217/03, Rink. p. I‑5479).

      68      Atsakydamos į ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindą, atsakovės visų pirma nurodo, jog iš ginčijamo sprendimo aiškiai neišplaukia
         motyvai dėl Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunkčio netaikymo, todėl ginčijamas sprendimas neatitinka reikalavimo
         aiškiai ir nedviprasmiškai motyvuoti. Be to, Pirmosios instancijos teismas Komisiją kaltino tuo, kad ji nenurodė motyvų, dėl
         kurių nusprendė, jog ginčijami atleidimai nuo mokesčio iškreipia konkurenciją bendrojoje rinkoje, nors atrodo, kad anksčiau
         Komisija manė kitaip. Šiomis aplinkybėmis ir, atsižvelgiant į teismo praktiką, Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė,
         kad Komisija privalėjo nurodyti priežastis, taip parodydama, jog atliko analizę, kuri pagrindžia jos išvadą. Iš tikrųjų šiuo
         apeliacinio skundo pagrindu Komisija siekia pašalinti ginčijamo sprendimo motyvavimo stoką ir pasiekti, kad Teisingumo Teismas
         pateiktų nuomonę dėl esmės klausimų, nesusijusių su šiuo nepakankamu motyvavimu.

      69      Atsakydamos į penktąjį apeliacinio skundo pagrindą atsakovės teigia, kad Pirmosios instancijos teismas neginčijo, jog valstybės
         pagalbos sąvoka yra objektyvi; bet atsižvelgdamas į ankstesnius Tarybos sprendimus ir dėl jų kilusius teisėtus lūkesčius,
         jog ginčijami atleidimai nuo mokesčio yra teisėti, nurodė, kad savo sprendime Komisija turėjo paaiškinti priežastis, dėl kurių
         objektyviai nusprendė, jog Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunktis netaikytinas. Kadangi sprendimo motyvai
         turi būti jo tekste, Komisijos pateikti paaiškinimai negali pašalinti motyvavimo stokos.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      70      Pagal Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunktį esama pagalba yra tokia, kuri patvirtinimo metu nebuvo pagalba,
         ir ja tapo vėliau dėl bendrosios rinkos vystymosi ir nebuvo atitinkamos valstybės narės pakeista.

      71      Bendrosios rinkos vystymosi sąvoką galima suprasti kaip su nagrinėjama priemone susijusio sektoriaus ekonominių ir teisinių
         sąlygų pasikeitimą; ši sąvoka neapima, pavyzdžiui, atvejo, kai Komisija pakeičia savo įvertinimą dėl to, kad ėmė taikyti griežtesnes
         taisykles valstybės pagalbos srityje (žr. minėto sprendimo Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją 71 punktą).

      72      Apskritai valstybės pagalbos – esamos ar naujos – sąvoka atitinka objektyvią situaciją. Kaip tai tvirtina Komisija, ši sąvoka
         nepriklauso nuo institucijų elgesio ar pareiškimų.

      73      Būtent todėl Teisingumo Teismas, priminęs, kad EB 253 straipsnyje numatyta pareiga motyvuoti Bendrijos teisės aktą privalo
         būti vykdoma atsižvelgiant į tokio akto pobūdį, minėto sprendimo Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją 137 punkte nusprendė, jog Komisija neprivalo nurodyti priežasčių, dėl kurių nagrinėjamą pagalbos schemą įvertino kitaip savo
         ankstesniuose sprendimuose.

      74      Tačiau a fortiori tai taikoma, kai Komisijos ankstesnis galimas skirtingas aptariamos nacionalinės priemonės įvertinimas buvo pateiktas vykstant
         kitokiai nei valstybės pagalbos kontrolės procedūrai.

      75      Todėl skundžiamo sprendimo 56–62 punktuose nurodytos aplinkybės – iš esmės susijusios su tuo, kad, pirma, Komisija, Tarybai
         priimant sprendimus leisti ginčijamus atleidimus nuo mokesčio, manė, jog šie neiškraipo konkurencijos ir nesudaro kliūčių
         sklandžiai veikti bendrajai rinkai, ir, antra, kad dėl šių sprendimų buvo galima manyti, jog tokie patys atleidimai nuo mokesčio
         negali būti kvalifikuojami kaip valstybės pagalba, – iš principo negalėjo Komisijos įpareigoti ginčijamame sprendime nurodyti
         motyvus dėl Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunkčio netaikymo.

      76      Todėl remdamasis klaidingais teisiniais motyvais Pirmosios instancijos teismas panaikino ginčijamą sprendimą nusprendęs, kad,
         atsižvelgiant į šias aplinkybes, Komisija šiuo atveju privalėjo nagrinėti šios nuostatos taikymo klausimą ir konkrečiai motyvuoti
         šį minėto sprendimo aspektą ir kad to nepadariusi ji pažeidė EB 253 straipsnį.

      77      Be to, kaip matyti iš nusistovėjusios teismų praktikos, EB 253 straipsnyje reikalaujamas motyvavimas turi atitikti ginčijamo
         akto pobūdį bei aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti institucijos, kuri priėmė šį aktą, argumentus, kad suinteresuotieji
         asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės pagrindžiančius motyvus, o kompetentingas teismas – vykdyti jo kontrolę. Reikalavimas
         motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį bei asmenų, kuriems
         aktas skirtas, ar kitų asmenų, su kuriais aktas konkrečiai ir tiesiogiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Motyvuojant
         nebūtina nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes nustatant, ar akto motyvavimas atitinka EB 253 straipsnio
         reikalavimus, turi būti atsižvelgiama ne tik į jo formuluotę, bet ir kontekstą bei visas nagrinėjamą klausimą reglamentuojančias
         normas (be kita ko, žr. minėto sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France 63 punktą ir minėto sprendimo Bertelsmann ir Sony Corporation of America prieš Impala 166 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

      78      Tačiau šiuo atveju ginčijamo sprendimo 58–64 konstatuojamosiose dalyse Komisija visų pirma išdėstė priežastis, dėl kurių mano,
         jog ginčijami atleidimai nuo mokesčio yra su bendrąja rinka nesuderinama valstybės pagalba EB 87 straipsnio 1 dalies prasme,
         konstatuodama, kad jie suteikia naudos tam tikroms įmonėms, kad ši nauda gaunama iš valstybės išteklių, kad jie paveikia prekybą
         tarp valstybių narių ir kad gali iškreipti konkurenciją ar sukelti tokią grėsmę.

      79      Konkrečiai kalbant, reikia nurodyti, kad ginčijamo sprendimo 60 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, jog dėl ginčijamų
         atleidimų nuo mokesčio sumažėja žaliavų sąnaudos, todėl suteikiamas pranašumas, o jų padėtis tampa palankesnė nei įmonių,
         naudojančių mineralinę alyvą kitose pramonės šakose arba regionuose. Šio sprendimo 61 ir 62 konstatuojamosiose dalyse ji nurodė,
         pirma, kad pagalbos gavėjų ir Prancūzijos Respublikos pastabos patvirtina, jog akcizo mokesčio sumažinimai aiškiai skirti
         sustiprinti pagalbos gavėjų konkurencingumą konkurentų atžvilgiu, sumažinant pirmųjų sąnaudas, ir, antra, kad aliuminio oksidas
         taip pat yra gaminamas Graikijoje, Ispanijoje, Vokietijoje bei Vengrijoje ir prekyba juo vyksta tarp valstybių narių, todėl
         galima manyti, jog ginčijami atleidimai nuo mokesčio daro poveikį prekybai Bendrijoje ir gali iškreipti konkurenciją ar sukelti
         tokią grėsmę.

      80      Tada ginčijamo sprendimo 65–70 konstatuojamosiose dalyse Komisija išdėstė priežastis, dėl kurių mano, kad ginčijami atleidimai
         nuo mokesčio yra nauja, o ne esama pagalba pagal Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio nuostatas. Ji taip pat nurodė, kad šie
         atleidimai nuo mokesčio neegzistavo prieš Sutarčiai įsigaliojant trijose atitinkamose valstybėse narėse, kad jie niekada nebuvo
         analizuoti ar leisti remiantis valstybės pagalbą reglamentuojančiomis taisyklėmis ir kad apie juos niekada nebuvo pranešta;
         galiausiai šio reglamento 1 straipsnio b punkto v papunktis netaikomas šiuo atveju.

      81      Nors ginčijamame sprendime Komisija šio klausimo išsamiau nenagrinėjo, vis dėlto iš visų šių konstatuojamųjų dalių aiškiai
         išplaukia, kad ji manė, jog ginčijami atleidimai nuo mokesčio netapo valstybės pagalba dėl bendrosios rinkos vystymosi, jie
         ja buvo nuo pat pradžių, todėl Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunktis šiuo atveju negalėjo būti taikomas.

      82      Be to, aišku, kad ieškovės pirmojoje instancijoje nepateikė pastabų, konstatuojančių kokį nors bendrosios rinkos vystymąsi
         nuo tada, kai buvo nustatyti ginčijami atleidimai nuo mokesčio, dėl kurių atsakydama Komisija būtų turėjusi nurodyti priežastis,
         kurios ją paskatino manyti, kad Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunktis šiuo atveju netaikomas.

      83      Taip pat iš ginčijamo sprendimo konstatuojamųjų dalių aiškiai matyti, kad nors Komisija tuo metu, kai Taryba priėmė sprendimus
         leisti ginčijamus atleidimus nuo mokesčio, manė, jog šie neiškreipia konkurencijos ir nesudaro kliūčių tinkamai veikti vidaus
         rinkai,  minėti atleidimai nuo mokesčio niekada nebuvo analizuoti nei leisti remiantis valstybės pagalbą reglamentuojančiomis
         taisyklėmis, kurias taikydama ji padarė priešingą išvadą. Be to, šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad aplinkybė, jog minėti
         sprendimai buvo priimti Komisijos siūlymu ir juose nebuvo nurodyta apie galimą prieštaravimą šioms taisyklėms, ginčijamo sprendimo
         95–100 konstatuojamosiose dalyse lemia konkretų motyvavimą, kurio pabaigoje Komisija padarė išvadą, kad sprendimas iš pagalbos
         gavėjų susigrąžinti pagalbą, išplaukiančią iš atleidimų nuo mokesčio, leistų iki 2002 m. vasario 2 d., prieštarautų teisėtų
         lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo principams.

      84      Todėl atsižvelgiant visų pirma į ginčijamo sprendimo pobūdį ir turinį, valstybės pagalbą reglamentuojančias taisykles bei
         suinteresuotumą, kad jo adresatai ir asmenys, su kuriais šis sprendimas tiesiogiai bei konkrečiai susijęs, galėtų gauti paaiškinimų,
         matyti, kad ginčijamo sprendimo motyvavimas atitinka šio sprendimo 77 punkte primintos teismo praktikos reikalavimus ir jame
         neprivalėjo būti pateikti konkretūs paaiškinimai, kaip tvirtina Komisija, dėl Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto
         v papunkčio netaikymo šiuo atveju.

      85      Iš to išplaukia, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą nusprendęs, jog Komisija pažeidė EB 253 straipsniu
         jai nustatytą pareigą motyvuoti, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunkčio netaikymu šiuo
         atveju.

      86      Todėl ketvirtasis ir penktasis apeliacinio skundo pagrindai taip pat turi būti pripažinti pagrįstais.

      87      Atsižvelgiant į visa, kas pasakyta, ir nesant reikalo nagrinėti kitų šalių argumentų bei apeliacinio skundo pagrindų, reikia
         panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo panaikintas ginčijamas sprendimas dėl to, kad jame Komisija nesilaikė pareigos
         motyvuoti, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunkčio netaikymu šiuo atveju, ir tiek, kiek
         juo nurodyta Komisijai padengti savo bei ieškovių patirtas bylinėjimosi išlaidas, taip pat patirtąsias procese dėl laikinųjų
         apsaugos priemonių taikymo byloje T‑69/06 R.

       Dėl bylos grąžinimo Bendrajam Teismui
      88      Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmąją pastraipą Teisingumo Teismas, panaikinęs Pirmosios instancijos teismo
         sprendimą, gali pats priimti galutinį sprendimą, jeigu toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam
         Teismui.

      89      Kadangi šiuo atveju Pirmosios instancijos teismas nenusprendė nei dėl vieno iš šalių pateiktų ieškinio pagrindų esmės, Teisingumo
         Teismas mano, kad ši byla nėra tokioje stadijoje, kuriai esant galima priimti galutinį sprendimą. Todėl sujungtas bylas reikia
         grąžinti Bendrajam Teismui.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      90      Kadangi bylas reikia grąžinti Bendrajam Teismui, su apeliacine procedūra susijusių bylinėjimosi išlaidų klausimą reikia atidėti.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2007 m. gruodžio 12 d. Europos Bendrijų Teisingumo Teismo sprendimą Airija prieš Komisiją (T‑50/06, T‑56/06, T‑60/06,
            T‑62/06 ir T‑69/06) tiek, kiek juo:
      –        panaikintas 2005 m. gruodžio 7 d. Komisijos sprendimas 2006/323/EB dėl mineralinės alyvos, naudojamos kaip kuras aliuminio
            oksido gamyboje Gardanne, Shannon regione ir Sardinijoje, neapmokestinimo akcizo mokesčiu Prancūzijoje, Airijoje ir Italijoje
            dėl to, kad šiame sprendime Europos Bendrijų Komisija pažeidė pareigą motyvuoti, kiek tai susiję su 1999 m. kovo 22 d. Tarybos
            reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias [EB 88] straipsnio taikymo taisykles, 1 straipsnio b punkto v papunkčio
            netaikymu šiuo atveju, ir
      –        nurodyta Europos Bendrijų Komisijai padengti savo bei ieškovių patirtas bylinėjimosi išlaidas, taip pat patirtąsias byloje
            T‑69/06 R.
      2.      Grąžinti sujungtas bylas T‑50/06, T‑56/06, T‑60/06, T‑62/06 ir T‑69/06 Europos Sąjungos Bendrajam Teismui.
      3.      Atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
      Parašai.
      * Proceso kalbos: prancūzų, anglų ir italų.


2000 m. liepos 6 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Agricola Tabacchi Bonavicina Snc di Mercati Federica (ATB) ir kt. prieš Ministero per le Politiche Agricole, Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (AIMA) ir Mario Pittaro. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale amministrativo regionale del Lazio - Italija. # Byla C-402/98.


1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji išplėstinė kolegija) sprendimas. # Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Konkurencija - Bauda - Motyvavimas. # Byla T-347/94.


2013 m. balanžio 30 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Boehringer Ingelheim International GmbH prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Tarptautinė registracija nurodant Europos bendriją - Žodinis prekių ženklas RELY-ABLE - Absoliutus atmetimo pagrindas - Skiriamojo požymio nebuvimas - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktas - Papildomas motyvas. # Byla T-640/11.


2017 m. spalio 6 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Ino Karelia prieš Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybą.#Europos Sąjungos prekių ženklas – Žodinio Europos Sąjungos prekių ženklo KARELIA paraiška – Absoliutus atmetimo pagrindas – Apibūdinamasis pobūdis – Skiriamojo požymio nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai (dabar – Reglamento (ES) 2017/1001 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai).#Byla T-878/16.


1994 m. vasario 24 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # M. A. Roks, po santuokos - De Weerd, ir kiti prieš Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor de Gezondheid, Geestelijke en Maatschappelijke Belangen ir kt.. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Raad van Beroep 's-Hertogenbosch - Nyderlandai. # Socialinė apsauga - Direktyva 79/7/EEB. # Byla C-343/92.


1989 m. sausio 26 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Jean Koutchoumoff prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnas. # Byla 224/87.


1972 m. kovo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Pubblico Ministero della Repubblica italiana prieš Società agricola industria latte (SAIL). # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Pretura di Bari - Italija. # Byla 82-71.


2000 m. balanžio 6 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Birgitte Jørgensen prieš Foreningen af Speciallæger ir Sygesikringens Forhandlingsudvalg. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Østre Landsret - Danija. # Direktyvos 76/207/EEB ir 86/613/EEB - Vienodas požiūris į vyrus ir moteris. # Byla C-226/98.


2002 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Distillerie Fratelli Cipriani SpA prieš Ministero delle Finanze. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale di Trento - Italija. # Direktyva 92/12/EEB - 20 straipsnis. # Byla C-395/00.