1964 m. kovo 19 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # M.K.H. Unger, R. Hoekstra sutuoktinė, prieš Bestuur der Bedrijfsvereniging voor Detailhandel en Ambachten te Utrecht. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Centrale Raad van Beroep - Nyderlandai. # Byla 75-63.


title: 2009 m. lapkričio 30 d. Tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Roberto Ridolfi prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Viešoji tarnyba - Pareigūnai. # Byla F-3/09.

text:
      TARNAUTOJŲ TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. lapkričio 30 d.
      Byla F‑3/09
      Roberto Ridolfi
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Į trečiąją šalį paskirti pareigūnai – Padidinta mokymosi pašalpa – Perskyrimas į institucijos buveinę – „Perkvalifikavimas“ – Įprastas paskyrimo laikotarpis – Pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 3 ir 15 straipsniai“
      Dalykas: Pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikštas ieškinys, kuriuo R. Ridolfi prašo panaikinti, pirma, 2008 m. kovo 5 d. Komisijos
         sprendimą, kuriuo jam nuo 2007 m. spalio 24 d., t. y. nuo jo perskyrimo į institucijos buveinę pasibaigus tarnybos trečiojoje
         šalyje laikotarpiui, nebuvo leista pasinaudoti Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 3 straipsnyje numatytu
         „perkvalifikavimu“, ir, antra, 2008 m. gruodžio 12 d. Komisijos pranešimą apie mokymosi pašalpos padidinimo, ieškovui suteikto
         pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 15 straipsnį, grąžinimą už laikotarpį nuo 2007 m. spalio 24 d. iki 2007 m. gruodžio
         31 d.

      Sprendimas: Atmesti ieškinį. Priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.      Pareigūnai – Paskyrimas – Perkėlimas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 7 straipsnio 1 dalis)
      2.      Pareigūnai – Vienodas požiūris – Lengvatos, suteiktos perskyrus į Komisijos buveinę pasibaigus įprastam paskyrimo į trečiąją
            šalį laikotarpiui
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 3 ir 15 straipsniai)
      1.      Perkėlimas tarnybos interesais nereiškia, kad kompetentingos tarnybos atsižvelgia į suinteresuotųjų asmenų asmeninius pageidavimus
         visų pirma tam, kad suteiktų jiems galimybę išspręsti asmenines problemas. Tiek, kiek kiekvieno pareigūno darbo našumas priklauso
         nuo jo asmeninio nusiteikimo, ir, remiantis Europos Bendrijų rūpestingumo pareiga jų pareigūnų atžvilgiu, tarnybos interesais
         būtina atsižvelgti į pareigūnų nurodytas asmenines problemas. Jei pareigūnui, kuris buvo perskirtas jo paties aiškiu prašymu,
         būtų leista neatsižvelgti į tokią aplinkybę, o jis būtų perskirtas tik tarnybos interesais, būtų klaidingai atskiriami tarnybos
         interesai ir asmeninė pareigūno situacija, nors šie du elementai yra neatsiejami.

      (žr. 47 punktą)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 1978 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Verhaaf prieš Komisiją, 140/77, Rink. p. 2117, 11 ir 12 punktai.

      2.      Vienodo požiūrio principu draudžiama panašias situacijas vertinti skirtingai, o skirtingas situacijas – vienodai, jei toks
         vertinimas, skirtingas arba vienodas konkrečiu atveju, negali būti objektyviai pagrįstas. Tas pats pasakytina apie nediskriminavimo
         principą, kuris yra specifinė bendrojo lygybės principo išraiška ir kartu su juo sudaro vieną iš Bendrijos teisėje įtvirtintų
         pagrindinių teisių, kurių laikymąsi užtikrina Teisingumo Teismas. Proporcingumo principu reikalaujama, kad Bendrijos institucijų
         veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina tikslui pasiekti.

      Vis dėlto, jeigu Bendrijos teisės aktų leidėjas, naudodamasis savo dikrecija, nusprendė numatyti „perkvalifikavimo“ galimybę,
         t. y. laikiną į trečiąją šalį paskirto pareigūno ir jo darbo vietos perkėlimą į Komisijos buveinę ar bet kurią kitą paskyrimo
         vietą Bendrijoje, jis juo labiau turi didelę diskreciją vertinti ir nustatyti pasinaudojimo tokia galimybe sąlygas ir būdus.
         Todėl minėti principai turi būti aiškinami atsižvelgiant į šią didelę diskreciją, įvertinant būtinybę įgyvendinti teisės aktų
         leidėjo sprendimus personalo politikos srityje.

      Tokioje srityje Bendrijos teismas tik patikrina, kiek tai susiję su vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principais, ar atitinkama
         institucija neskirsto asmenų neobjektyviai arba akivaizdžiai neadekvačiai atsižvelgiant į siekiamą tikslą, ir, kiek tai susiję
         su proporcingumo principu, ar priimta priemonė nėra akivaizdžiai netinkama atsižvelgiant į siekiamą tikslą.

      Taigi, atsižvelgiant į asmeninio ar šeiminio pobūdžio kliūtis ir suvaržymus, dėl kurių pareigūnai gali būti paskiriami į trečiąją
         šalį, negalima tvirtinti, kad pareigūnų, išbuvusių visą įprastą paskyrimo į trečiąją šalį laikotarpį, situacija yra panaši
         į pareigūnų, kurie iš trečiosios šalies išvyksta dar nepasibaigus tokiam laikotarpiui, visų pirma, jeigu jie išvyksta savo
         prašymu, situaciją. Tas pats pasakytina tuo atveju, kai pareigūnų situacija nagrinėjama ir vertinama atsižvelgiant į Bendrijos
         viešosios tarnybos poreikius, visų pirma tarnybos trukmės ir tęstinumo būtinumą ir biudžetinius įsipareigojimus; reikia pripažinti,
         kad tokie poreikiai geriau tenkinami, kai pareigūnai išbūna visą įprastą paskyrimo į trečiąją šalį laikotarpį nei tuo atveju,
         kai jie išvyksta jam dar nepasibaigus.

      Taigi iš aplinkybės, kad pareigūnų, kurie išbuvo visą įprastą paskyrimo į trečiąją šalį laikotarpį, situacija yra nepanaši
         į pareigūnų, kurie tokio laikotarpio neišbuvo, situaciją, išplaukia, nebent priešinga išvada būtų objektyviai pagrįsta, kad
         šių dviejų pareigūnų kategorijų atskyrimas yra ne tik pagrįstas, bet ir būtinas.

      Tokiomis aplinkybėmis Bendrijos teisės aktų leidėjas yra nevaržomas nuspręsti skirti tam tikras lengvatas tik pareigūnams,
         išbuvusiems visą įprastą paskyrimo į trečiąją šalį laikotarpį; taip pat vadovaudamasis proporcingumo principu gali laisvai
         nustatyti šias lengvatas, kaip tai padarė įtvirtindamas „perkvalifikavimo“ stažuotes ir tolesnį padidintos mokymosi pašalpos
         mokėjimą. Kadangi pareigūnas, perskirtas į institucijos buveinę nepasinaudojant „perkvalifikavimu“, praranda tik padidintą
         mokymosi pašalpą, skiriamą pareigūnams, perskirtiems po „perkvalifikavimo“, o ne teisę gauti mokymosi pašalpą, toks atskyrimas,
         atsižvelgiant į jo tikslą, nėra neproporcingas.

      (žr. 50, 51 ir 53–57 punktus)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 1979 m. vasario 20 d. Sprendimo Buitoni, 122/78, Rink. p. 677, 16 ir 20 punktai; 1983 m. vasario 23 d. Sprendimo Fromançais, 66/82, Rink. p. 395, 8 punktas; 1984 m. gegužės 17 d. Sprendimo Denkavit Nederland, 15/83, Rink. p. 2171, 25 punktas; 1987 m. kovo 11 d. Sprendimo Rau Lebensmittelwerke  ir kt. Komisiją, 279/84, 280/84, 285/84 ir 286/84, Rink. p. 1069, 34 punktas; 1989 m. liepos 11 d. Sprendimo Schräder HS Kraftfutter, 265/87, Rink. p. 2237, 22 punktas; 1990 m. birželio 26 d. Sprendimo Zardi, C‑8/89, Rink. p. I‑2515, 10 punktas; 1998 m. gegužės 5 d. Sprendimo National Farmers’ Union ir kt., C‑157/96, Rink. p. I‑2211, 60 punktas.

      Pirmosios instancijos teismo praktika: 1998 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Losch prieš Teisingumo Teismą, T‑13/97, Rink. VT p. I‑A‑543 ir II‑1633, 113, 121 ir 122 punktai; 1998 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Busacca ir kt. prieš AuditoRūmus, T‑164/97, Rink. VT p. I‑A‑565 ir II‑1699, 49, 58 ir 59 punktai; 1999 m. liepos 6 d. Sprendimo Séché prieš Komisiją, T‑112/96 ir T‑115/96, Rink. VT p. I‑A‑115 ir II‑623, 127 ir 132 punktai; 2002 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Tideland Signal prieš Komisiją, T‑211/02, Rink. p. II‑3781, 39 punktas; 2003 m. sausio 8 d. Sprendimo Hirsch ir kt. prieš ECB, T‑94/01, T‑152/01 ir T‑286/01, Rink. VT p. I‑A‑1 ir II‑27, 51 punktas; 2005 m. balandžio 13 d. Sprendimo Verein für Konsumenteninformation prieš Komisiją, T‑2/03, Rink. p. II‑1121, 99 punktas; 2006 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Sinaga prieš Komisiją, T‑217/99, T‑321/00 ir T‑222/01, neskelbiamo Rinkinyje, 144 punktas.

      Tarnautojų teismo praktika: 2007 m. sausio 23 d. Sprendimo Chassagne prieš Komisiją, F‑43/05, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 55 punktas, 59 punktas ir jame nurodyta teismų praktika ir 61 punktas; 2009 m.
         balandžio 28 d. Sprendimo Balieu‑Steinmetz ir Noworyta prieš Parlamentą, F‑115/07, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 26 punktas ir jame nurodyta teismų praktika.


title: 2009 m. balanžio 23 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Graikijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Įsisteigimo laisvė - Laisvas kapitalo judėjimas - Tiesioginiai mokesčiai - Dividendų už bendrovių akcijas apmokestinimas - Ūkinėms bendrijoms taikomo mokesčio tarifas. # Byla C-406/07.

text:
      2009 m. balandžio 23 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas Komisija prieš Graikiją
      (Byla C‑406/07)
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Įsisteigimo laisvė – Laisvas kapitalo judėjimas – Tiesioginiai mokesčiai – Dividendų už bendrovių akcijas apmokestinimas – Ūkinėms bendrijoms taikomo mokesčio tarifas“
      1.                     Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Laisvas kapitalo judėjimas – Sutarties nuostatos – Taikymo sritis (EB 43 ir
            56 straipsniai) (žr. 22 punktą)
      2.                     Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Laisvas kapitalo judėjimas – Mokesčių teisės aktai – Pelno mokestis (EB 43
            ir 56 straipsniai; EEE susitarimo 31 ir 40 straipsniai) (žr. 25–28 punktus ir rezoliucinę dalį)
      3.                     Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Mokesčių teisės aktai (EB 43 straipsnis; EEE susitarimo 40 straipsnis) (žr. 39–43 punktus
            ir rezoliucinę dalį)
      Dalykas

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – EB 43 ir 56 straipsnių pažeidimas – Nacionalinės teisės aktai, numatantys nacionalinių
                  bendrovių išmokėtų dividendų neapmokestinamą, tačiau jo nenumatantys kitoje valstybėje narėje buveinę turinčių bendrovių išmokėtiems
                  dividendams.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Užsienio kilmės dividendams taikiusi mažiau palankią mokesčių sistemą nei nacionalinės kilmės dividendams, Graikijos Respublika
                     neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 43 ir 56 straipsnius bei atitinkamus 1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės susitarimo
                     straipsnius, būtent jo 31 ir 40 straipsnius.

            Palikusi galioti Pajamų mokesčio kodekso (Įstatymas Nr. 2238/1994, iš dalies pakeistas Įstatymu Nr. 3296/2004) nuostatas,
         pagal kurias užsienio ūkinės bendrijos Graikijoje apmokestinamos daugiau nei nacionalinės ūkinės bendrijos, Graikijos Respublika
         neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 43 straipsnį ir Europos ekonominės erdvės susitarimo 31 straipsnį.

                  2.

                  	Priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.


title: 2010 m. balanžio 29 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Smit Reizen BV prieš Minister van Verkeer en Waterstaat. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Raad van State - Nyderlandai. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Reglamentai (EEB) Nr.º3820/85 ir Nr. 3821/85 - Kelių transportas - Pareiga registruoti - Poilsio ir kiti darbo laikotarpiai - Laikas, sugaištas atvykstant į transporto priemonės, kurioje yra įrengtas kontrolės įrenginys, paėmimo vietą - Sąvoka "pagrindinis veiklos centras". # Byla C-124/09.

text:
      Byla C‑124/09
      Smit Reizen BV
      prieš
      Minister van Verkeer en Waterstaat
      (Raad van State prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Reglamentai (EEB) Nr. 3820/85 ir Nr. 3821/85 – Kelių transportas – Pareiga registruoti – Poilsio ir kiti darbo laikotarpiai – Laikas, sugaištas atvykstant į transporto priemonės, kurioje yra įrengtas kontrolės įrenginys, paėmimo vietą – Sąvoka „pagrindinis veiklos centras“
      Sprendimo santrauka
      1.        Transportas – Kelių transportas – Socialinės nuostatos – Darbo laikas, išskyrus vairavimo laiką – Poilsio laikas
      (Tarybos reglamento Nr. 3820/85 1 straipsnio 5 punktas bei 8 straipsnio 3 ir 6 dalys; Tarybos reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnis)
      2.        Transportas – Kelių transportas – Socialinės nuostatos – Darbo laikas, išskyrus vairavimo laiką – Poilsio laikas
      (Tarybos reglamento Nr. 3820/85 1 straipsnio 5 punktas ir 8 straipsnio 7 dalis; Tarybos reglamento 3821/85 15 straipsnis)
      1.        Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt. (C‑297/99) 21 ir paskesniuose punktuose esanti pagrindinio veiklos centro sąvoka Reglamento Nr. 3820/85 dėl tam tikrų su kelių
         transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo ir Reglamento Nr. 3821/85 dėl kelių transporto priemonėse naudojamų
         tachografų nuostatų atžvilgiu kvalifikuojant laiką, sugaištą vairuotojui atvykstant iš jo gyvenamosios vietos į transporto
         priemonės, kurioje įrengtas kontrolės įrenginys, paėmimo vietą, turi būti apibrėžiama kaip konkreti vairuotojo paslaugų teikimo
         vieta, t. y. transporto įmonės padalinys, iš kurio jis, vykdydamas įprastas savo funkcijas ir neturėdamas pareigos vykdyti
         ypatingų savo darbdavio užduočių, reguliariai išvyksta į kelionę ir į kurį jai pasibaigus grįžta.

      (žr. 20, 31 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      2.        Tai, kad vairuotojas į transporto priemonės su įrengtu kontrolės įrenginiu paėmimo vietą vyksta pats arba jį į šią vietą atveža
         kažkas kitas, neturi reikšmės kvalifikuojant kelionės laiką poilsio sąvokos pagal Reglamento Nr. 3820/85 dėl tam tikrų su
         kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo 1 straipsnio 5 punktą atžvilgiu.

      Viena vertus, to paties reglamento 8 straipsnio 7 dalimi suteikiama galimybė vairuotojui pasinaudoti kasdienio poilsio laikotarpiu
         transporto priemonėje, jeigu joje įrengtas gultas ir ji stovi vietoje. Kita vertus, darant skirtumą atsižvelgiant į tai, ar
         transporto priemonės vairuotojas, kuris atvyksta į transporto priemonės su įrengtu kontrolės įrenginiu paėmimo vietą, yra
         tas vairuotojas, kuris atvykęs privalės ją vairuoti, ar ne tas, būtų prieštaraujama kelių eismo saugumo tikslui. Vairuotojo
         nuovargis, galintis kelti grėsmę nurodytam tikslui, gali atsirasti ne tik dėl to, kad jis pats vairuoja transporto priemonę,
         bet ir dėl kelionės sąlygų.

      (žr. 33–35 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. balandžio 29 d.(*)

      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Reglamentai (EEB) Nr. 3820/85 ir Nr. 3821/85 – Kelių transportas – Pareiga registruoti – Poilsio ir kiti darbo laikotarpiai – Laikas, sugaištas atvykstant į transporto priemonės, kurioje yra įrengtas kontrolės įrenginys, paėmimo vietą – Sąvoka „pagrindinis veiklos centras“
      Byloje C‑124/09
      dėl Raad van State (Nyderlandai) 2009 m. kovo 25 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2009 m. balandžio 3 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Smit Reizen BV
      prieš
      Minister van Verkeer en Waterstaat,
      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai R. Silva de Lapuerta, G. Arestis, J. Malenovský ir T. von Danwitz
         (pranešėjas),

      generalinis advokatas Y. Bot,
      posėdžio sekretorius M.‑A. Gaudissart, skyriaus vadovas,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. sausio 28 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Smit Reizen BV, atstovaujamos advokato P. Mommers,

      –        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos C. Wissels ir B. Koopman bei Y. de Vries,
      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato M. Russo,

      –        Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos L. Seeboruth,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos W. Roels ir N. Yerrell,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su frazės „pagrindinis veiklos centras“, esančios 2001 m. sausio 18 d. Sprendimo
         Skills Motor Coaches ir kt. (C‑297/99, Rink. p. I‑573) 21 ir paskesniuose punktuose bei 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3820/85 dėl
         tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo (OL L 370, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių
         k., 5 sk., 1 t., p. 319) 1 straipsnio 5 punkte, aiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą, kilusį tarp Smit Reizen BV (toliau − Smit Reizen) ir Minister van Verkeer en Waterstaat (susisiekimo ir vandens ūkio ministras, toliau − ministras) dėl baudos, kuri buvo skirta Smit Reizen už nuostatų, susijusių su vairuotojų poilsio laikotarpiais, pažeidimą.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisė
       Reglamentas Nr. 3820/85
      3        Reglamento Nr. 3820/85 pirma konstatuojamoji dalis suformuluota taip:

      „kadangi <...> kelių transporto srityje [taikomais Bendrijos socialiniais įstatymais] <...> vidaus transportui taikant atitinkamus
         metodus siekiama sudaryti vienodas konkurencijos sąlygas, ypač atkreipiant dėmesį į kelių transporto sektorių bei jo darbo
         sąlygų pagerinimą ir eismo saugumą keliuose; kadangi šiose srityse pasiekta pažanga turi būti įtvirtinama ir plečiama; kadangi,
         be to, būtina siekti, jog minėto reglamento nuostatos taptų lankstesnėmis ir netrukdytų siekti nustatytų tikslų.“

      4        Pagal to paties reglamento penkioliktą konstatuojamą dalį: „kadangi ilgesnė kasdienio vairavimo trukmė kartu nustatant trumpesnę
         vairavimo per dvi savaites trukmę leistų geriau valdyti transporto įmones ir skatintų socialinę pažangą“.

      5        Šio reglamento 1 straipsnyje numatyta:

      „Šiame reglamente:
      <…>
      3.      „Vairuotojas“ – tai asmuo, vairuojantis transporto priemonę net ir labai trumpą laiką arba vežamas transporto priemonėje,
         kad prireikus galėtų ją vairuoti.

      <…>
      5.      „Poilsis“ – tai ne mažiau kaip 1 valandos nepertraukiamas laiko tarpas, per kurį vairuotojas gali laisvai disponuoti savo
         laiku.

      <…>“
      6        Pagal Reglamento Nr. 3820/85 8 straipsnį, esantį jo V skyriuje „Pertraukos ir poilsio režimas“:

      „1.      Per parą vairuotojui turi būti suteiktas ne trumpesnis kaip 11 valandų nepertraukiamas kasdienis poilsis, kuris ne dažniau
         kaip 3 kartus per savaitę gali būti sutrumpintas iki 9 valandų nepertraukiamojo poilsio laikotarpio tik tuo atveju, jeigu
         ekvivalentiškas poilsio laikas kaip kompensacija bus grąžintas iki kitos savaitės pabaigos.

      Tomis dienomis, kai poilsio laikotarpis nėra sutrumpintas pagal pirmos pastraipos nuostatas, per parą jį galima išskaidyti
         į du ar tris atskirus laikotarpius, ir tada vienas iš jų turi būti ne trumpesnis kaip 8 nepertraukiamo poilsio valandos. Tokiu
         atveju minimalus poilsio laikas ilginamas iki 12 valandų.

      2.      Per kiekvieną 30 valandų laikotarpį, kai transporto priemonę vairuoja ne mažiau kaip du vairuotojai, kiekvienam iš jų turi
         būti suteiktas ne trumpesnis kaip 8 valandų nepertraukiamasis poilsis.

      3.      Kiekvieną savaitę viena iš 1 ir 2 straipsnio dalyse minėtų poilsio trukmių yra pailginama tiek, kad bendra kassavaitinio nepertraukiamo
         poilsio trukmė būtų 45 valandos. Šią poilsio trukmę galima sutrumpinti iki minimalaus 36 val. nepertraukiamo poilsio laikotarpio,
         jei vairuotojas yra nuolatinėje transporto priemonės laikymo vietoje arba savo gyvenamoje vietoje, arba iki minimalaus 24 val.
         nepertraukiamo poilsio laiko, jei tenka ilsėtis kitur. Kiekvienas poilsio trukmės sutrumpinimas turi būti kompensuojamas ekvivalentišku
         poilsio laikotarpiu, kuriuo visu iš karto galima pasinaudoti iki baigsis trečioji savaitė po tos savaitės, kai buvo sumažinta
         poilsio trukmė.

      <...>
      6.      Kiekvienas poilsio laikas, kuriuo pasinaudojama kaip kompensacija už kasdienio ir (arba) kassavaitinio poilsio laikotarpio
         sutrumpinimą, gali būti pridėtas prie kito ne trumpesnio kaip 8 valandų trukmės poilsio laikotarpio ir jis suinteresuoto asmens
         prašymu turi būti suteikiamas transporto priemonės nuolatinio laikymo arba vairuotojo gyvenamojoje vietoje.

      7.      Kasdienio poilsio laikotarpiu galima pasinaudoti ir esant transporto priemonėje, jei joje yra įrengtas gultas ir ji stovi
         vietoje.“

       Reglamentas (EEB) Nr. 3821/85
      7        1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 3821/85 dėl kelių transporto priemonėse naudojamų tachografų (OL 370,
         p. 8; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 227), iš dalies pakeistame 2004 m. kovo 5 d. Komisijos reglamentu
         (EB) Nr. 432/2004 (OL L 71, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 8 t. p. 21, toliau − Reglamentas Nr. 3821/85),
         numatyta, kad Reglamento Nr. 3820/85 nuostatų taikymo kontrolę užtikrina kontrolės prietaisas, galintis parodyti šiame reglamente
         numatytus „laikotarpius“.

      8        Reglamento Nr. 3821/85 2 straipsnyje numatyta, kad jame vartojami Reglamento Nr. 3820/85 1 straipsnio nuostatose pateikti
         apibrėžimai.

      9        Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta:

      „2.      Vairuotojai naudoja registracijos lapus arba vairuotojo korteles kiekvieną darbo dieną, pradėdami nuo to momento, kai jie
         perima transporto priemonę. Registracijos lapas arba vairuotojo kortelė neišimama anksčiau, negu baigiasi darbo laikas, išskyrus
         tuos atvejus, kai duodamas leidimas ją išimti. Registracijos lapų arba vairuotojo kortelės negalima naudoti ilgesnį laiką
         nei nustatytą.

      <…>
      3.      Vairuotojai:
      <…>
      –        naudoja perjungimo mechanizmus, leidžiančius atskirai ir tiksliai registruoti tokius laikotarpius:
      a)      po žyma <...>: vairavimo laikas;
      b)      po žyma <...>: visi kiti darbo laikotarpiai;
      c)      po žyma <...>: kiti laikotarpiai, kai vairuotojas būna darbe, <...>
      –        <…>
      d)      po žyma <...>: pertraukos darbo metu ir kasdienio poilsio laikotarpiai.“
       Nacionalinės teisės aktai
      10      Nutarimu dėl darbo laiko transporto sektoriuje (Arbeidstijdenbesluit vervoer, toliau – Atbv) įgyvendinamas Reglamentas Nr. 3820/85. Pagrindinės bylos aplinkybių metu galiojusios Atbv redakcijos 2.5:1 straipsnio 4 dalyje buvo numatyta, jog vairuotojas turi veikti taip, kad jo veiksmai atitiktų minėto reglamento
         8 ir 9 straipsnius.

      11      Pagal Atbv 8:1 straipsnio 1 dalį už 2.5:1 straipsnio 4 dalies pažeidimą gali būti skirta piniginė bauda.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      12      Smit Reizen yra asmenų pervežimo autobusais įmonė, įsteigta Harderveike (Nyderlandai). Ji reguliariai veža kelionių organizatorės, šiuo
         atveju − Solmar Tours, klientus į Ispaniją ir atgal iš Marhezėje (Nyderlandai) esančio pagrindinio išvykimo ir atvykimo taško, kuris yra apytiksliai
         dvi valandos kelio mašina nuo Harderveiko. Solmar Tours yra žemės sklypo, kuriame yra šis išvykimo ir atvykimo taškas, ir jame esančio pastato, kurio dalis nuomojama įmonei Smit Reizen, savininkė.

      13      Autobusai į šį sklypą Marhezėje atvyksta ir išvyksta keturis kartus per savaitę. Tomis dienomis pastate būna Smit Reizen darbuotojas, kuris atlieka vairuotojų dokumentų planavimą ir kontrolę bei organizuoja autobusų išvykimą ir atvykimą. Smit Reizen nuomojamame pastate yra valgykla su kavos automatu, televizorius, tualetai, dušo kabinos ir vietos miegoti vairuotojams,
         taip pat įvairių atsarginių dalių autobusams. Šiose patalpose taip pat yra dalis Smit Reizen administracijos ir biuro įranga, taip pat tachografų diskai, išdirbtas valandas patvirtinantys dokumentai ir kelionės lapai.

      14      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, iš pagrindinės bylos medžiagos matyti, kad ginčo aplinkybių
         metu vairuotojai iš savo gyvenamųjų vietų, esančių atitinkamai Harderveike ir Dronene (Nyderlandai), į išvykimo tašką Marhezėje
         važiavo patys. Tačiau per posėdį šiame teisme Smit Reizen vadovas pareiškė, kad vairuotojai į šį išvykimo tašką būdavo atvežami mikroautobusu. Vėliau abu vairuotojai autobusą – transporto
         priemonę, kurioje turi būti įrengtas ir naudojamas tachografas, − vairuodavo į Ispaniją.

      15      2006 m. birželio 14 d. sprendimu ministras Smit Reizen paskyrė 2 200 eurų piniginę baudą, motyvuodamas tuo, kad kai kurie jos darbuotojai nesilaikė poilsio laiko, kaip to reikalaujama
         Atbv 2.5:1 straipsnio 4 dalyje, skaitomoje kartu su Reglamento Nr. 3820/85 8 straipsnio 2 dalimi. Nebuvo atsižvelgta į valandas,
         sugaištas vairuotojams atvykstant iš jų gyvenamosios vietos į išvykimo tašką Marhezėje. Tačiau iš minėto Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt. matyti, kad šis laikas turi būti registruojamas kaip darbo laikas, nes padalinys Marhezėje negali būti traktuojamas kaip Smit Reizen „pagrindinis veiklos centras“.

      16      2006 m. gruodžio 5 d. ministras atmetė kaip nepagrįstą Smit Reizen pateiktą skundą dėl jo 2006 m. birželio 14 d. sprendimo.

      17      2008 m. balandžio 9 d. sprendimu Rechtbank Zutphen pripažino įmonės Smit Reizen jame pareikštą ieškinį pagrįstu, panaikino 2006 m. gruodžio 5 d. sprendimą, kuriuo atmestas jos skundas, ir nusprendė, kad
         paliekamos galioti visos šio sprendimo teisinės pasekmės. Šio teismo nuomone, ministras padarė teisingą išvadą, kad Smit Reizen pažeidė Atbv 2.5:1 straipsnio 4 dalį. Tačiau jo sprendimo motyvai nebuvo tinkami. Apskaičiuojant 30 valandų laikotarpį, numatytą Reglamento
         Nr. 3820/85 8 straipsnio 2 dalyje, turi būti įskaičiuojamas visas laikas, kurio faktiškai reikia vairuotojams atvykti į vietą,
         kur jie paima transporto priemonę su įrengtu kontrolės įrenginiu tam, kad pradėtų kelionę, neatsižvelgiant į klausimą, ar
         ši transporto priemonės paėmimo vieta gali būti traktuojama kaip pagrindinis veiklos centras, ar ne.

      18      Smit Reizen pateikė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, tvirtindama, kad Rechtbank Zutphen klaidingai aiškino minėtą Sprendimą Skills Motor Coaches ir kt.

      19      Manydamas, kad pagrindiniam ginčui išspręsti reikalingas sąvokos „pagrindinis veiklos centras“ išaiškinimas, Raad van State nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Kaip, atsižvelgiant į <...> Reglamento [Nr. 3820/85] <...> 1 straipsnio 5 punktą ir Reglamento [Nr. 3821/85] 15 straipsnį,
         turi būti aiškinama Sprendimo [Skills Motor Coaches ir kt.] 21 ir paskesniuose punktuose vartojama sąvoka „pagrindinis veiklos centras“?

      2.      Ar sprendžiant klausimą, ar tai yra poilsis [Reglamento Nr. 3820/85] 1 straipsnio 5 punkto prasme, yra skirtumas, kai vairuotojas
         į transporto priemonės su įrengtu kontrolės įrenginiu paėmimo vietą vyksta pats ir kai jį ten atveža kažkas kitas?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo
      20      Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, kaip reikia aiškinti minėto
         Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt. 21 ir paskesniuose punktuose esančią frazę „pagrindinis veiklos centras“, Reglamentų Nr. 3820/85 ir Nr. 3821/85 nuostatų
         atžvilgiu kvalifikuojant laiką, sugaištą vairuotojui atvykstant iš jo gyvenamosios vietos į transporto priemonės, kurioje
         įrengtas kontrolės įrenginys, paėmimo vietą.

      21      Šiuo klausimu reikia priminti, kad Teisingumo Teismas minėto Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt. 23 punkte nusprendė, kad vairuotojas, kuris vyksta į tam tikrą darbdavio jam nurodytą vietą, esančią už įmonės pagrindinio
         veiklos centro ribų tam, kad paimtų transporto priemonę ir ją vairuotų, vykdo įsipareigojimą savo darbdaviui ir todėl vykdamas
         jis savo laiku laisvai nedisponuoja.

      22      Teisingumo Teismas minėto Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt. 35 punkte taip pat nusprendė, kad laikas, skirtas reikalingam persikėlimui iš vienos vietos į kitą tam, kad būtų galima
         paimti transporto priemonę, kurioje įrengtas kontrolės įrenginys ir kuri yra kitoje, ne vairuotojo gyvenamojoje vietoje ar
         darbdavio pagrindinės veiklos centre, turi būti traktuojamas kaip darbo laikas pagal Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnį.

      23      Todėl tam, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų nustatyti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas
         sugaištas laikas gali būti vertinamas kaip darbo laikas Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio prasme, reikia patikslinti sąvoką
         „pagrindinis veiklos centras“.

      24      Visų pirma reikia pažymėti, kad, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 3820/85 tikslus, skelbiamus jo pirmoje konstatuojamoje dalyje,
         be kita ko, pagerinti vairuotojų darbo sąlygas ir eismo saugumą keliuose, ši sąvoka turėtų būti apibrėžiama ne tik funkcinių
         kriterijų, susijusių su transporto įmonės vidine organizacija, atžvilgiu, bet taip pat turi būti atsižvelgiama į kriterijus,
         susijusius su atitinkamu vairuotoju.

      25      Pirmiausia, kaip tvirtina Jungtinės Karalystės vyriausybė, reikia pažymėti, kad frazė „pagrindinis veiklos centras“ negali
         būti sutapatinta su sąvoka „buveinė“, kadangi buveinė gali būti įkuriama vietoje, kuri nėra susijusi su kasdieniu transporto
         paslaugų valdymu ir kur vairuotojas pasirodo tik išimtiniais atvejais.

      26      Be to, pernelyg plačiai aiškinant šią sąvoka būtų einama prieš Reglamento Nr. 3820/85 ratio legis ir ypač prieš tikslą pagerinti eismo saugumą keliuose. Todėl reikia taip pat atmesti apibrėžimą, kad bet kuri vežamų asmenų
         išvykimo ar atvykimo vieta arba nagrinėjamai transporto įmonei priklausančių transporto priemonių laikymo vieta gali būti
         traktuojama kaip pagrindinis veiklos centras.

      27      Atvirkščiai, sąvoka „pagrindinis veiklos centras“, kaip per posėdį nurodė Nyderlandų vyriausybė, yra ta vieta, į kurią vairuotojas,
         vykdydamas savo įprastas funkcijas, atvyksta reguliariai tam, kad paimtų ir vairuotų transporto priemonę, kurioje įrengtas
         kontrolės įrenginys.

      28      Reglamento Nr. 3820/85 8 straipsnio 3 ir 6 dalyse, apibrėžiant tokią vietą, vartojama frazė „vairuotojo gyvenamoji vieta“.

      29      Galiausiai, kalbant apie tikslų pagrindinio veiklos centro, su kuriuo vairuotojas paprastai susijęs, nustatymą, reikia atsižvelgti
         į konkrečią paslaugų teikimo vietą, su kuria susijęs vairuotojas, t. y. išvykimo vietą, iš kurios jis, vykdydamas įprastas
         savo funkcijas ir neturėdamas pareigos vykdyti ypatingų darbdavio užduočių, reguliariai išvyksta į kelionę ir į kurią jai
         pasibaigus grįžta. Šiuo aspektu sutarties sąlyga dėl atitinkamo vairuotojo darbo vietos gali būti kriterijus, leidžiantis
         nustatyti tokią vietą.

      30      Kalbant apie pagrindinę bylą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas nagrinėjamos
         bylos faktines aplinkybes, privalo nustatyti, su kuria paslaugų teikimo vieta atitinkami vairuotojai paprastai yra susiję.

      31      Atsižvelgiant į vis tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad minėto Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt. 21 ir paskesniuose punktuose esanti sąvoka „pagrindinis veiklos centras“ turi būti apibrėžiama kaip konkreti vairuotojo paslaugų
         teikimo vieta, t. y. transporto įmonės padalinys, iš kurio jis, vykdydamas įprastas savo funkcijas ir neturėdamas pareigos
         vykdyti ypatingų darbdavio užduočių, reguliariai išvyksta į kelionę ir į kurį jai pasibaigus grįžta.

       Dėl antrojo klausimo
      32      Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar tai, kad vairuotojas į
         transporto priemonės su įrengtu kontrolės įrenginiu paėmimo vietą vyksta pats, arba, atvirkščiai, jį į šią vietą atveža kažkas
         kitas, turi reikšmės kvalifikuojant kelionės laiką sąvokos „poilsis“ pagal Reglamento Nr. 3820/85 1 straipsnio 5 punktą atžvilgiu.

      33      Šiuo aspektu, viena vertus, reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 3820/85 8 straipsnio 7 dalis suteikia galimybę vairuotojui
         pasinaudoti kasdienio poilsio laikotarpiu transporto priemonėje, jeigu joje įrengtas gultas ir ji stovi vietoje. Todėl ši
         nuostata nesuteikia galimybės vairuotojui pasinaudoti poilsio laikotarpiu transporto priemonėje, kurią vairuoja kitas asmuo.

      34      Kita vertus, reikia pažymėti, kad darant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo antrajame klausime nurodytą
         skirtumą būtų prieštaraujama kelių eismo saugumo tikslui. Vairuotojo nuovargis, minimas minėto Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt. 25 punkte ir galintis kelti grėsmę nurodytam tikslui, gali atsirasti nepriklausomai nuo to, ar transporto priemonės vairuotojas,
         kuris atvyksta į transporto priemonės su įrengtu kontrolės įrenginiu paėmimo vietą, yra tas vairuotojas, kuris atvykus privalės
         ją vairuoti, ar ne. Šį nuovargį, kaip pažymi ir Italijos vyriausybė, gali lemti ne tik pats transporto priemonės vairavimas,
         bet ir kelionės sąlygos: jos trukmė, išvykimo laikas arba kelių būklė, todėl tai gali turėti įtakos keleiviui.

      35      Taigi, atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: tai, kad atitinkamas vairuotojas
         į transporto priemonės su įrengtu kontrolės įrenginiu paėmimo vietą vyksta pats arba jį į šią vietą atveža kažkas kitas, neturi
         reikšmės kvalifikuojant kelionės laiką sąvokos „poilsis“ pagal Reglamento Nr. 3820/85 1 straipsnio 5 punktą atžvilgiu.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      36      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      1.      2001 m. sausio 18 d. Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt. (C‑297/99) 21 ir paskesniuose punktuose esanti sąvoka „pagrindinis veiklos centras“ turi būti apibrėžiama kaip konkreti vairuotojo
            paslaugų teikimo vieta, t. y. transporto įmonės padalinys, iš kurio jis, vykdydamas įprastas savo funkcijas ir neturėdamas
            pareigos vykdyti ypatingų darbdavio užduočių, reguliariai išvyksta į kelionę ir į kurį jai pasibaigus grįžta.
      2.      Tai, kad atitinkamas vairuotojas į transporto priemonės su įrengtu kontrolės įrenginiu paėmimo vietą vyksta pats arba jį į
            šią vietą atveža kažkas kitas, neturi reikšmės kvalifikuojant kelionės laiką sąvokos „poilsis“ pagal 1985 m. gruodžio 20 d.
            Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3820/85 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo 1 straipsnio
            5 punktą atžvilgiu.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.


title: Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas 2005 m. lapkričio 22 d.#Baudžiamoji byla prieš Knud Grøngaard ir Allan Bang.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Københavns Byret - Danija.#Direktyva 89/592/EEB - Prekyba pasinaudojant viešai neatskleista informacija - Viešai neatskleistos informacijos atskleidimas tretiesiems asmenims - Draudimas.#Byla C-384/02.

text:
      Byla C‑384/02
      Baudžiamoji byla prieš
      Knud Grøngaard
      ir
      Allan Bang
      (Københavns Byret prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Direktyva 89/592/EEB – Prekyba vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista informacija – Viešai neatskleistos informacijos atskleidimas tretiesiems asmenims – Draudimas“
      Generalinio advokato M. Poiares Maduro išvada, pateikta 2004 m. gegužės 25 d.  I‑0000
      2005 m. lapkričio 22 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas  I‑0000
      Sprendimo santrauka
      Teisės aktų derinimas – Prekyba vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista informacija – Direktyva 89/592
            – Draudimas atskleisti viešai neatskleistą informaciją trečiajam asmeniui – Išimtis – Viešai neatskleistos informacijos atskleidimas
            įprastai atliekant tarnybines pareigas – Sąvoka – Valdybos  arba įmonių grupės ryšių komiteto narys, atskleidžiantis tokią
            informaciją bendrovės darbuotojus vienijančios organizacijos, kuri paskyrė šį asmenį, pirmininkui – Leistinumas – Sąlygos
            – Pirmininkas, atskleidžiantis šią informaciją bendradarbiams – Leistinumas – Sąlygos
      (Tarybos direktyvos 89/592 3 straipsnio a punktas)
      Direktyvos 89/592/EEB, koordinuojančios taisykles dėl prekybos vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista
         informacija, 3 straipsnio a punktas, draudžiantis tam tikriems asmenims atskleisti viešai neatskleistą informaciją trečiajam
         asmeniui, išskyrus tuos atvejus, kai tokią informaciją asmuo atskleidžia įprastai atlikdamas savo tarnybines arba profesines
         pareigas, draudžia asmeniui, kuris gauna viešai neatskleistą informaciją kaip darbuotojų atstovas bendrovės valdyboje arba
         kaip įmonių grupės ryšių komiteto narys, atskleisti tokią informaciją bendrovės darbuotojus vienijančios profesinės organizacijos,
         kuri paskyrė šį asmenį ryšių komiteto nariu, pirmininkui, išskyrus atvejus, kai egzistuoja glaudus ryšys tarp atskleidimo
         ir jo tarnybinių arba profesinių pareigų vykdymo ir šis atskleidimas yra tikrai būtinas vykdant minėtas tarnybines arba profesines
         pareigas.

      Nacionalinis teismas, nagrinėdamas bylą ir vadovaudamasis taikytinomis nacionalinėmis taisyklėmis, pirmiausia turi atsižvelgti
         į tai, kad minėta draudimo atskleisti viešai neatskleistą informaciją išimtis turi būti aiškinama griežtai, į aplinkybę, kad
         kiekvienas papildomas atskleidimas gali padidinti pasinaudojimo šia informacija priešingu negu Direktyva 89/592 siekiamu tikslu
         riziką, ir į viešai neatskleistos informacijos svarbą.

      Minėto 3 straipsnio a punktas draudžia profesinės organizacijos pirmininkui atskleisti viešai neatskleistą informaciją bendradarbiams,
         kaip antai šios organizacijos pavaduotojams ir organizacijos sekretoriato aukščiausiojo lygio administracijos vadovui, išskyrus
         tomis pačiomis sąlygomis. Nacionalinis teismas, nagrinėdamas bylą ir vadovaudamasis taikytinomis nacionalinėmis taisyklėmis,
         pirmiausia turi atsižvelgti į tuos pačius kriterijus.

      (žr. 48, 54, rezoliucinės dalies 1–2 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2005 m. lapkričio 22 d.(*)

      „Direktyva 89/592/EEB – Prekyba vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista informacija – Viešai neatskleistos informacijos atskleidimas tretiesiems asmenims – Draudimas“
      Byloje C‑384/02
      dėl Københavns Byret (Danija) 2002 m. rugpjūčio 14 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2002 m. spalio 25 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje

      Knud Grøngaard,
      Allan Bang,
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, teisėjai J.‑P. Puissochet,
         R. Schintgen, S. von Bahr (pranešėjas), J. N. Cunha Rodrigues ir R. Silva de Lapuerta,

      generalinis advokatas M. Poiares Maduro,
      posėdžio sekretorius H. von Holstein, kanclerio pavaduotojas,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. kovo 24 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –       K. Grøngaard, atstovaujamo advokat  L. Kjeldsen,

      –       A. Bang, atstovaujamo advokat J. Juul,

      –       Danijos vyriausybės, atstovaujamos J. Bering Liisberg, vėliau – J. Molde,
      –       Švedijos vyriausybės, atstovaujamos A. Kruse,
      –       Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos N. B. Rasmussen ir G. Zavvos,
      išklausęs 2004 m. gegužės 25 d. posėdyje pateiktą generalinio advokato išvadą,
      priima šį
      Sprendimą
      1       Prašymas priimti prejudicini sprendimą pateiktas dėl 1989 m. lapkričio 13 d. Tarybos direktyvos 89/592/EEB, koordinuojančios
         taisykles dėl prekybos vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista informacija (OL L 334, p .30), 3 straipsnio
         a punkto išaiškinimo.

      2       Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą K. Grøngaard ir A. Bang dėl værdipapirhandelsloven (Prekybos vertybiniais popieriais įstatymas), kuriuo į Danijos teisę perkelta Direktyva 89/592, pažeidimo.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisė
      3       Direktyvos 89/592 1 straipsnis numato:
      „Šioje direktyvoje:
      1.      ,,Viešai neatskleista informacija“ – tai viešai nepaskelbta tiksli informacija, susijusi su vienu ar daugiau perleidžiamų
         vertybinių popierių emitentų ar su vienu ar daugiau perleidžiamų vertybinių popierių, kurios viešas paskelbimas galėtų reikšmingai
         paveikti šio perleidžiamo vertybinio popieriaus arba vertybinių popierių kainą.“

      4       Šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalis nustato:
      „1. Kiekviena valstybė narė draudžia asmeniui, kuris žino viešai neatskleistą informaciją:
      –       dėl savo narystės emitento administracijos, valdymo ar stebėtojų organuose,
      –       dėl to, kad jis valdo dalį emitento kapitalo, arba
      –       dėl to, kad gali sužinoti tokią informaciją eidamas savo tarnybines ar profesines pareigas,
      pasinaudoti šia informacija žinant visus faktus, savo sąskaita ar trečiojo asmens sąskaita, tiesiogiai ar netiesiogiai įsigyjant
         ar parduodant emitento ar emitentų perleidžiamus vertybinius popierius, kuriuos liečia ta informacija.“

      5       Šios direktyvos 3 straipsnis nustato:
      „Kiekvienam asmeniui, žinančiam viešai neatskleistą informaciją, kuriam taikomas 2 straipsnyje nurodytas draudimas, valstybė
         narė draudžia:

      a)      atskleisti tą informaciją trečiajam asmeniui, išskyrus tuos atvejus, kai tokią informaciją asmuo atskleidžia įprastai atlikdamas
         savo tarnybines arba profesines pareigas;

      b)      pasinaudojant viešai neatskleista informacija rekomenduoti trečiajam asmeniui arba jį paskatinti įsigyti ar parduoti perleidžiamus
         vertybinius popierius, kuriais leidžiama prekiauti vertybinių popierių rinkose, kokios nurodytos 1 straipsnio 2 dalies pabaigoje.“
         (Pataisytas vertimas)

      6       Direktyvos 89/592 4 straipsnis nustato:
      „Kiekviena valstybė narė taip pat taiko 2 straipsnyje numatytą draudimą bet kuriam asmeniui, kitam nei minimi tame straipsnyje,
         kuris, žinodamas visus faktus, žino viešai neatskleistą informaciją, kurios tiesioginis ar netiesioginis šaltinis galėjo būti
         tik 2 straipsnyje nurodytas asmuo.“

      7       Šios direktyvos 6 straipsnis nustato:
      „Kiekviena valstybė narė gali priimti griežtesnes, nei nurodytos šioje direktyvoje, ar papildomas nuostatas, su sąlyga, kad
         tokios nuostatos taikomos visuotinai. Ypač valstybė narė gali išplėsti 2 straipsnyje numatyto draudimo taikymo sritį ir 4 straipsnyje
         nurodytiems asmenims taikyti 3 straipsnyje numatytus draudimus.“

       Nacionalinė teisė
      8       Direktyva 89/592 į Danijos teisę buvo perkelta Prekybos vertybiniais popieriais įstatymo 34–39 ir 93–96 straipsniais.
      9       Šio įstatymo 35 straipsnio 1 dalis nustato:
      „Asmuo, žinantis viešai neatskleistą informaciją, kuri gali turėti įtakos sandoriui, negali pirkti, parduoti ir skatinti pirkti
         arba parduoti vertybinius popierius.“

      10     Šio įstatymo 36 straipsnio 1 dalis numato:
      „Kiekvienam asmeniui, žinančiam viešai neatskleistą informaciją, draudžiama atskleisti ją kitam asmeniui, išskyrus tuos atvejus,
         kai tokią informaciją jis atskleidžia įprastai atlikdamas savo tarnybines arba profesines pareigas.“

      11     Minėto 36 straipsnio 1 dalyje nurodytas draudimas atskleisti taikomas visiems asmenims, žinantiems viešai nepaskelbtą informaciją,
         nebūtinai išvardytiems Direktyvos 89/592 2 straipsnyje arba gavusiems tokią informaciją kitu būdu.

      12     Prekybos vertybiniais popieriais įstatymo 94 straipsnio 1 dalies 1 punktas nustato, kad už bet kokį šio įstatymo 36 straipsnio
         1 dalies pažeidimą baudžiama pinigine bauda arba vienerių metų ir šešių mėnesių ar didesne laisvės atėmimo bausme.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      13     A. Bang yra Finansforbundet, finansų sektoriaus darbuotojų profesinės sąjungos, turinčios apie 50 000 narių, pirmininkas.

      14     K. Grøngaard buvo personalo išrinktas bendrovės RealDanmark, stambios biržoje kotiruojamos finansų įmonės, turinčios beveik 7 000 darbuotojų, valdybos nariu. Finansforbundet jį taip pat paskyrė RealDanmark grupės ryšių komiteto nariu (toliau – ryšių komitetas). Šis komitetas buvo sudarytas remiantis susitarimu tarp Finansforbundet  ir RealDanmark. Šiame komitete K. Grøngaard atstovavo profesinei sąjungai. Be to, K. Grøngaard buvo Kapitalkreds, vieno iš vienuolikos Finansforbundet skyrių, turėjusio apie 6 500 narių ir vienijančio daugiau kaip 90 % RealDanmark darbuotojų, pirmininkas.

      15     Po RealDanmark  valdybos neeilinio susirinkimo K. Grøngaard 2000 m. rugpjūčio 23 d. A. Bang atskleidė informaciją apie planą pradėti derybas
         dėl susijungimo su Danske Bank, kita stambia Danijos finansų įmone.

      16     Nuo 2000 m. rugpjūčio 28 d. iki rugsėjo 4 d. A. Bang tarėsi su dviem savo pavaduotojomis Madsen ir Nielsen bei Christensen,
         bendradarbiu Finansforbundet sekretoriate, atskleisdamas jiems iš K. Grøngaard gautą informaciją. 2000 m. rugpjūčio 31 d. Christensen nusipirko RealDanmark akcijų už maždaug 48 000 eurų.

      17     2000 m. rugsėjo 18 d. K. Grøngaard dalyvavo RealDanmark  valdybos susirinkime, kuriame buvo smulkiai svarstomas susijungimas. 2000 m. rugsėjo 22 d. jis dalyvavo ryšių komiteto neeiliniame
         susirinkime, kuriame taip pat buvo smulkiai pateiktas susijungimas. 2000 m. rugsėjo 26 d. jis vėl kreipėsi į A. Bang, siekdamas
         padėti personalui pasiruošti susijungimo pasekmėms. Konkrečiai kalbant, jie paminėjo numatytą susijungimo grafiką ir laukiamą
         RealDanmark  akcijų kainos pakilimą iki 60–70 %.

      18     2000 m. rugsėjo 27 ir 28 d. A. Bang atskleidė informaciją dėl numatytos susijungimo paskelbimo datos ir pranešimo apie tikėtinus
         pasikeitimus atitinkamai Finansforbundet sekretoriato vadovui Larsen ir savo kolegai Christensen. 2000 m. rugsėjo 29 d. Christensen vėl nusipirko RealDanmark akcijų už maždaug 214 000 eurų.

      19     2000 m. spalio 2 d. buvo viešai paskelbta apie RealDanmark ir Danske Bank susijungimą, ir RealDanmark akcijų kaina pakilo maždaug 65 %. Christensen pardavė savo RealDanmark akcijas 2000 m. spalio 2 ir 3 d. ir gavo maždaug 180 000 eurų bendrojo pelno. Po to jis buvo nubaustas šešių mėnesių laisvės
         atėmimo bausme už sandorių sudarymą, pasinaudojant viešai neatskleista informacija pažeidžiant Prekybos vertybiniais popieriais
         įstatymo 35 straipsnio 1 dalį.

      20     Københavns Byret nagrinėja baudžiamąsias Grøngaard ir Bang bylas dėl viešai neatskleistos informacijos atskleidimo pažeidžiant šio įstatymo
         36 straipsnio 1 dalį.

      21     Bylą nagrinėjantis Københavns Byret nusprendė sustabdyti jos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1)      Ar Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punktas draudžia asmeniui atskleisti viešai neatskleistą informaciją, kurią jis gavo kaip
         įmonės, su kuria susijusi viešai neatskleista informacija, valdybos narys, išrinktas darbuotojų, ir kurią jis perduoda profesinės
         organizacijos, vienijančios jį administratoriumi išrinkusius darbuotojus, pirmininkui?

      2)      Ar Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punktas draudžia asmeniui atskleisti viešai neatskleistą informaciją, kurią jis gavo kaip
         įmonės, su kuria susijusi viešai neatskleista informacija, ryšių komiteto narys ir kurią jis perduoda profesinės organizacijos,
         paskyrusios šį asmenį ryšių komiteto nariu, pirmininkui?

      3)      Ar Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punktas draudžia profesinės organizacijos pirmininkui atskleisti viešai neatskleistą informaciją,
         kurią jis gavo pirmajame klausime aprašytomis aplinkybėmis, atitinkamai:

      a)      savo dviem pavaduotojams,
      b)      organizacijos sekretoriato aukščiausiojo rango administracijos vadovui ir
      c)      savo bendradarbiams organizacijos sekretoriate?
      4)      Ar Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punktas draudžia profesinės organizacijos pirmininkui atskleisti viešai neatskleistą informaciją,
         kurią jis gavo antrajame klausime aprašytomis aplinkybėmis, atitinkamai:

      a)      savo dviem pavaduotojams,
      b)      organizacijos sekretoriato aukščiausiojo rango administracijos vadovui ir
      c)      savo bendradarbiams organizacijos sekretoriate?
      5)      Kokią įtaką atsakymui į ketvirtąjį klausimą turi tai, kad viešai neatskleista informacija, kuri buvo atskleista, yra:
      a)      informacija apie faktą, kad pradėtos derybos dėl dviejų biržoje kotiruojamų bendrovių susijungimo,
      b)      informacija apie dviejų biržoje kotiruojamų bendrovių susijungimo datą arba
      c)      informacija, susijusi su laukiamu biržoje kotiruojamos bendrovės akcijų kainos pakilimu dėl to, kad bendrovė susijungia su
         kita biržoje kotiruojama bendrove?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Preliminarios pastabos
      22     Direktyva 89/592, siekdama apsaugoti antrinės perleidžiamų vertybinių popierių rinkos investuotojų pasitikėjimą ir, vadinasi,
         užtikrinti tolygų šios rinkos veikimą, draudžia sudaryti sandorius, pasinaudojant viešai neatskleista informacija.

      23     Taigi Direktyvos 89/592 2 straipsnis draudžia asmeniui, kuris pirmiausia dėl savo narystės administracijos organuose arba
         ryšium su savo tarnybinėmis ar profesinėmis pareigomis žino viešai neatskleistą informaciją, t. y. viešai nepaskelbtą tikslią
         informaciją, galinčią reikšmingai paveikti vieno arba daugiau perleidžiamų vertybinių popierių kainą, pasinaudoti šia informacija
         įsigyjant ar parduodant šiuos vertybinius popierius.

      24     Siekdamas apriboti asmenų, galinčių pasinaudoti tokia informacija įsigyjant ar parduodant su ja susijusius vertybinius popierius,
         skaičių, Direktyvos 89/592 3 straipsnis taip pat numato draudimą šios direktyvos 2 straipsnyje nurodytiems asmenims atskleisti
         informaciją tretiesiems asmenims.

      25     Tačiau toks draudimas nėra absoliutus.
      26     Pagal Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punktą draudimas atskleisti viešai nepaskelbtą informaciją netaikomas, kai tokią informaciją
         asmuo įprastai atskleidžia atlikdamas savo tarnybines arba profesines pareigas.

      27     Net jei ši taisyklė, atsižvelgiant į vartojamus terminus, gali būti taikoma labai skirtingoms situacijoms, kaip bendrojo draudimo
         išimtis ir dėl Direktyvos 89/592 veiksmingumo ji privalo būti aiškinama griežtai.

      28     Proceso, pradėto prieš K. Grøngaard ir A. Bang, baudžiamasis pobūdis ir tame procese taikomų bausmių teisėtumo principas neturi
         įtakos Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punkto griežtam aiškinimui. Kaip tvirtino generalinis advokatas savo išvados 24 punkte,
         direktyvos taikymo srities išaiškinimas neturi priklausyti nuo civilinio, administracinio ar baudžiamojo proceso, kuriame
         kreipiamasi dėl išaiškinimo, pobūdžio.

      29     Be to, nacionalinis teismas, aiškindamas nacionalinę teisę, priimtą įgyvendinti direktyvą, atsižvelgdamas į jos tekstą ir
         tikslą, turi užtikrinti teisinio saugumo principo laikymąsi (žr. 1996 m. gruodžio 12 d. Sprendimo X, C‑74/95 ir C‑129/95, Rink. p. I‑6609, 26 punktą).

      30     Taip pat reikia priminti, kad nacionalinio teismo pareiga atsižvelgti į direktyvos turinį aiškinant savo nacionalinės teisės
         nuostatas yra apribota, kalbant konkrečiai, kai toks aiškinimas gali lemti, kad remiantis direktyva ir nesant priimto jos
         perkėlimo į nacionalinę teisę įstatymo būtų nustatyta ar sugriežtinta asmenų, kurie pažeidžia direktyvos nuostatas, baudžiamoji
         atsakomybė (konkrečiai žr. 1987 m. spalio 8 d. Sprendimo Kolpinghuis Nijmegen, 80/86, Rink. p. 3969, 13 punktą ir minėto sprendimo X 24 punktą).

      31     Kalbant apie Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punkte numatytos išimties apimtį, konstatuotina, kad reikalaujant, jog viešai
         neatskleista informacija būtų atskleidžiama paprastai asmeniui atliekant tarnybines arba profesines pareigas, ši išimtis nustato
         sąlygą, kad turi būti glaudus šio atskleidimo ir pareigų vykdymo ryšys, pateisinantis tokį atskleidimą.

      32     Pastarosios sąlygos apimtis turi būti vertinama atsižvelgiant į Direktyva 89/592 siekiamus tikslus.
      33     Iš Direktyvos 89/592 2–5 konstatuojamųjų dalių išplaukia, kad ja siekiama užtikrinti antrinės perleidžiamų vertybinių popierių
         rinkos tolygų veikimą ir apsaugoti investuotojų pasitikėjimą, jog jie yra vienodai vertinami ir bus apsaugoti nuo netinkamo
         pasinaudojimo viešai neatskleista informacija.

      34     Atsižvelgiant į šiuos tikslus ir į tai, kad Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punktas yra griežtai aiškintina išimtis, tokios
         informacijos atskleidimas gali būti pateisinamas, tik jei jis būtinas atliekant tarnybines arba profesines pareigas ir jo
         atžvilgiu laikomasi proporcingumo principo.

      35     Jei atskleidžiama keletą kartų, kiekvienas atskleidimas turi tenkinti šias sąlygas, kad jam būtų taikoma 89/592 3 straipsnio
         a punkte numatyta išimtis.

      36     Kai reikia įvertinti viešai nepaskelbtos informacijos reikalingumą, dar reikia atsižvelgti į faktą, kad kiekvienas papildomas
         atskleidimas gali padidinti pasinaudojimo šia informacija priešingu negu Direktyva 89/592 siekiamu tikslu riziką.

      37     Siekiant nustatyti, ar konkrečiu atveju atskleidimas yra pateisinamas, taip pat reikia atsižvelgti į susijusios viešai neatskleistos
         informacijos svarbą.

      38     Ypatingo atsargumo reikia, kai kalbama apie viešai neatskleistos informacijos, akivaizdžiai galinčios reikšmingai paveikti
         susijusių vertybinių popierių kainą, atskleidimą. Šiame kontekste pabrėžtina, kad viešai neatskleista informacija apie dviejų
         biržoje kotiruojamų bendrovių susijungimą apskritai yra ypač reikšminga.

      39     Taip pat reikia pažymėti, kad Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punkte numatyta išimtis turi būti vertinama atsižvelgiant į
         taikytinos nacionalinės teisės ypatybes.

      40     Galiausiai tai, kas turi būti laikoma svarbiu įprastai atliekant tarnybines arba profesines pareigas, nesant suderinimo šiuo
         klausimu, iš esmės priklauso nuo šiuos klausimus skirtingose nacionalinėse teisinėse sistemose reglamentuojančių taisyklių.

      41     Pagaliau reikia priminti, kad Direktyva 89/592 nustato minimalius reikalavimus dėl draudimo pasinaudoti ir atskleisti viešai
         neatskleistą informaciją.

      42     Iš tikrųjų pagal Direktyvos 89/592 6 straipsnį kiekviena valstybė gali nustatyti dar griežtesnes visuotinai taikomas nuostatas,
         nei nurodytos šioje direktyvoje.

       Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
      43     Dviem pirmaisiais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės
         klausia, ar Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punktas draudžia asmeniui, kuris gauna viešai neatskleistą informaciją kaip darbuotojų
         atstovas bendrovės valdyboje arba kaip įmonių grupės ryšių komiteto narys, atskleisti tokią informaciją jos darbuotojus vienijančios
         profesinės organizacijos, kuri paskyrė šį asmenį ryšių komiteto nariu, pirmininkui.

      44     Šiuo požiūriu pirmiausia reikia pabrėžti, kad kapitalo bendrovės administracijos, valdymo ir stebėjimo organų statusas ir
         veikla bei darbuotojų atstovų šiuose organuose statusas ir vaidmuo iš esmės reglamentuojami valstybių narių teisėje.

      45     Tas pats galioja ryšių komiteto statusui ir veiklai.
      46     Iš to išplaukia, kad atsakymas į klausimą, ar asmens viešai neatskleistos informacijos atskleidimas minėtos profesinės organizacijos
         pirmininkui, įprastai susijęs su pareigų atlikimu, iš esmės priklauso nuo šias pareigas atitinkamoje nacionalinėje teisinėje
         sistemoje reglamentuojančių taisyklių.

      47     Net jei taikytina nacionalinė teisė leidžia tokį atskleidimą tam, kad būtų taikoma Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punkte
         numatyta išimtis, jis taip pat turi būti atliekamas laikantis šio sprendimo 22–42 punktuose nurodytų sąlygų.

      48     Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti taip, jog Direktyvos 89/592 3 straipsnio
         a punktas draudžia asmeniui, kuris gauna viešai neatskleistą informaciją kaip darbuotojų atstovas bendrovės valdyboje arba
         kaip įmonių grupės ryšių komiteto narys, atskleisti tokią informaciją bendrovės darbuotojus vienijančios profesinės organizacijos,
         kuri paskyrė šį asmenį ryšių komiteto nariu, pirmininkui, išskyrus, kai:

      –       egzistuoja glaudus atskleidimo ir jo tarnybinių arba profesinių pareigų vykdymo ryšys ir
      –       kai šis atskleidimas yra tikrai būtinas vykdant minėtas tarnybines arba profesines pareigas.
      Nacionalinis teismas, nagrinėdamas bylą ir taikydamas nacionalines taisykles, turi pirmiausia atsižvelgti į:
      –       tai, kad minėta draudimo atskleisti viešai neatskleistą informaciją išimtis turi būti aiškinama griežtai,
      –       aplinkybę, kad kiekvienas papildomas atskleidimas gali padidinti pasinaudojimo šia informacija priešingu negu Direktyva 89/592
         siekiamu tikslu riziką,

      –       viešai neatskleistos informacijos svarbą.
       Dėl trečiojo ir ketvirtojo klausimų
      49     Trečiuoju ir ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
         iš esmės klausia Teisingumo Teismo, ar ir kokiomis sąlygomis Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punktas leidžia profesinės organizacijos
         pirmininkui, kuris viešai neatskleistą informaciją gauna pirmajame ir antrajame klausimuose nurodytomis sąlygomis, atskleisti
         tokią informaciją savo bendradarbiams.

      50     Šiuo atžvilgiu reikia nurodyti, kad tokios profesinės organizacijos, kokia nurodyta pagrindinėje byloje, veikla ir šios organizacijos
         pirmininko vaidmuo, kaip ir administracijos organo arba ryšių komiteto, dėl kurių pateikti du pirmieji klausimai, iš esmės
         nustatomi atitinkamoje nacionalinėje teisinėje sistemoje.

      51     Iš to išplaukia, kad atsakymas į klausimą, ar tokios profesinės organizacijos pirmininkas, vykdydamas savo pareigas, gali
         atskleisti viešai neatskleistą informaciją tretiesiems asmenimis, iš esmės priklauso nuo taikytinos nacionalinės teisės.

      52     Primintina, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 47 punkte, net jei nacionalinė teisė leidžia tokį atskleidimą tam, kad būtų taikoma
         Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punkte numatyta išimtis, jis taip pat turi būti atliekamas laikantis šio sprendimo 22–42 punktuose
         nurodytų sąlygų.

      53     Atsižvelgiant į šį kontekstą taip pat primintina, kad pagal Direktyvos 89/592 2 straipsnį ir 3 straipsnio a punktą, be asmenų,
         kurie žino viešai neatskleistą informaciją dėl savo narystės administracijos, valdymo ar stebėtojų organuose arba dėl to,
         kad jie valdo dalį emitento kapitalo, draudimas atskleisti viešai neatskleistą informaciją taikomas tik asmenims, kurie turi
         tokią informaciją eidami savo tarnybines ar profesines pareigas.

      54     Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti taip, kad Direktyvos 89/592 3 straipsnio
         a punktas draudžia profesinės organizacijos pirmininkui atskleisti viešai neatskleistą informaciją bendradarbiams, nurodytiems
         šiuose klausimuose, išskyrus atsakyme į pirmąjį ir antrąjį klausimus nurodytomis sąlygomis. Nacionalinis teismas, nagrinėdamas
         bylą ir vadovaudamasis taikytinomis nacionalinėmis taisyklėmis, pirmiausia turi atsižvelgti ir į šiame atsakyme išvardytus
         kriterijus.

       Dėl penktojo klausimo
      55     Atsižvelgiant į atsakymus, pateiktus į pirmuosius keturis klausimus, į penktąjį klausimą atsakyti nereikia.
       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      56     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
         byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      1.      1989 m. lapkričio 13 d. Tarybos direktyvos 89/592/EEB, koordinuojančios taisykles dėl prekybos vertybiniais popieriais, pasinaudojant
            viešai neatskleista informacija, 3 straipsnio a punktas draudžia asmeniui, kuris gauna viešai neatskleistą informaciją kaip
            darbuotojų atstovas bendrovės valdyboje arba kaip įmonių grupės ryšių komiteto narys, atskleisti tokią informaciją bendrovės
            darbuotojus vienijančios profesinės organizacijos, kuri paskyrė šį asmenį ryšių komiteto nariu, pirmininkui, išskyrus, kai:
      –       egzistuoja glaudus atskleidimo ir jo tarnybinių arba profesinių pareigų vykdymo ryšys ir
      –       kai šis atskleidimas yra tikrai būtinas vykdant minėtas tarnybines arba profesines pareigas.
      Nacionalinis teismas, nagrinėdamas bylą ir taikydamas nacionalines taisykles, turi pirmiausia atsižvelgti į:
      –       tai, kad minėta draudimo atskleisti viešai neatskleistą informaciją išimtis turi būti aiškinama griežtai,
      –       aplinkybę, kad kiekvienas papildomas atskleidimas gali padidinti pasinaudojimo šia informacija priešingu negu Direktyva 89/592
            siekiamu tikslu riziką, ir
      –       viešai neatskleistos informacijos svarbą.
      2.      Direktyvos 89/592 3 straipsnio a punktas draudžia profesinės organizacijos pirmininkui atskleisti viešai neatskleistą informaciją
            bendradarbiams, nurodytiems trečiajame ir ketvirtajame klausimuose, išskyrus atsakyme į pirmąjį ir antrąjį klausimus nurodytomis
            sąlygomis.
      Nacionalinis teismas, nagrinėdamas bylą ir vadovaudamasis taikytinomis nacionalinėmis taisyklėmis, pirmiausia turi atsižvelgti
            ir į šiame atsakyme išvardytus kriterijus.
      Parašai.
      * Proceso kalba: danų.


title: 2006 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Anagram International Inc. prieš Inspecteur van de Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Gerechtshof te Amsterdam - Nyderlandai. # Bendrasis muitų tarifas - Kombinuotoji nomenklatūra - Tarifinė klasifikacija - Dujomis užpildomi balionai. # Byla C-14/05.

text:
      Byla C‑14/05
      Anagram International Inc.
      prieš
      Inspecteur van de Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam
      (Gerechtshof te Amsterdam prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Bendrasis muitų tarifas – Kombinuotoji nomenklatūra – Tarifinis klasifikavimas – Dujomis užpildomi balionai“
      Sprendimo santrauka
      Bendrasis muitų tarifas – Tarifinės pozicijos – Subpozicija 9503 90 32 (kiti plastikiniai nemechaniniai žaislai)
      (Komisijos reglamentas Nr. 442/2000)
      Kombinuotosios nomenklatūros subpoziciją 9503 90 32 (kiti plastikiniai nemechaniniai žaislai), išplaukiančią iš Reglamento
         Nr. 1832/2002, iš dalies pakeitusio Reglamento Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų
         tarifo I priedą, redakcijos, reikia aiškinti taip, kad į ją patenka tokie dujomis užpildyti balionai iš plastiko plėvelės,
         sujungtos su aliuminio folija, kuriuose plastiko plėvelė sudaro baliono išorę, kokie nurodyti Reglamento Nr. 442/2000 dėl
         tam tikrų prekių klasifikacijos Kombinuotojoje nomenklatūroje priedo lentelės 3 punkte.

      Šiame reglamente Komisijos nustatytas klasifikavimas pagal analogiją yra taikomas ir tokios pačios sudėties balionams, kuriuose
         plastiko plėvelė sudaro baliono vidų.

      (žr. 16, 28, 33, 35 punktus, rezoliucinės dalies 1–2 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2006 m. liepos 13 d.(*)

      „Bendrasis muitų tarifas – Kombinuotoji nomenklatūra – Tarifinis klasifikavimas – Dujomis užpildomi balionai“
      Byloje C‑14/05
      dėl Gerechtshof te Amsterdam (Nyderlandai) 2004 m. gruodžio 28 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2005 m. sausio 19 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Anagram International Inc.
      prieš
      Inspecteur van de Belastingdienst – Douanedistrict Rotterdam,

      TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. Malenovský, teisėjai S. von Bahr ir U. Lõhmus (pranešėjas),
      generalinis advokatas A. Tizzano,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Anagram International Inc., atstovaujamos advocaat K. Winters ir adviseur J. A. H. Hollebeek,

      –        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos H. G. Sevenster ir D. J. M. de Grave,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos J. Hottiaux, padedamos advokato F. Tuytschaever,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs, pirma, su 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų
         ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo (OL L 256, p. 1) I priede pateiktos Kombinuotosios nomenklatūros,
         iš dalies pakeistos 2002 m. rugpjūčio 1 d. Komisijos reglamentu Nr. 1832/2002 (OL L 290, p. 1), išaiškinimu ir, antra, su
         2000 m. vasario 25 d. Komisijos reglamento Nr. 442/2000 dėl tam tikrų prekių klasifikacijos Kombinuotojoje nomenklatūroje
         (OL L 54, p. 33) priedo 3 punkto išaiškinimu bei prireikus – jo galiojimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp Jungtinių Amerikos Valstijų bendrovės Anagram International Inc. (toliau – Anagram) ir Roterdamo apskrities muitinės inspektoriaus (Inspecteur van de Belastingdienst/Douane district Rotterdam, toliau – inspektorius) dėl heliu užpildytų balionų tarifinio klasifikavimo.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisė
      3        KN grindžiama Suderinta prekių aprašymo ir kodavimo sistema (toliau – SS), parengta Muitinių bendradarbiavimo tarybos, vėliau
         tapusios Pasaulio muitinių organizacija. SS įtvirtinusi 1983 m. birželio 14 d. Briuselyje sudaryta tarptautinė konvencija
         ir jos 1986 m. birželio 24 d. pakeitimo protokolas Bendrijos vardu buvo patvirtinti 1987 m. balandžio 7 d. Tarybos sprendimu
         87/369/EEB (OL L 198, p. 1). KN perėmė šešių skaitmenų SS pozicijas. Tik septintas ir aštuntas skaitmenys yra KN būdingi poskyriai.

      4        Byloje nagrinėjamų faktų buvimo metu galiojo Reglamentu Nr. 1832/2002 nustatyta KN redakcija. Šiai bylai svarbios XX skyriaus
         „Įvairūs pramonės gaminiai“ 95 skirsnio „Žaislai, žaidimai ir sporto reikmenys; jų dalys ir reikmenys“ KN pozicijos suformuluotos
         taip:

      “9503 Kiti žaislai; pagal mastelį sumažinti modeliai ir panašūs pramogoms skirti modeliai, veikiantys arba neveikiantys; visų rūšių
         galvosūkiai:

      <...>
      9503 90 – Kiti:
      9503 90 10 <...>
                        – – Kiti:
                        – – – Plastikiniai:
      9503 90 32 – – – – Nemechaniniai
      <...>
      9505               Šventiniai, karnavaliniai arba kiti pramogoms skirti dirbiniai, įskaitant priemones, naudojamas triukams rodyti ir pokštams
         krėsti:

      <...>
      9505 90 00 – Kiti“.
      5        Reglamento Nr. 2658/87 9 straipsnio 1 dalies a punkte numatoma, kad Europos Bendrijų Komisijai pavedama taikyti KN ir, be
         kita ko, aiškinamąsias pastabas bei klasifikuoti prekes pagal KN.

      6        Taikydama šį 9 straipsnį Komisija priėmė Reglamentą Nr. 442/2000. Jo priedo 3 punkte šioje byloje nagrinėjami produktai suklasifikuoti
         taip:

      9503 90 32  Balionai, pagaminti iš aliuminizuotos, klijuotos plastikinės folijos. Ši plastikinė folija sudaro baliono išorinį paviršių.
         Šie balionai turi užpildymo kakliuką su angele, į kurią įstatytas juostelės pavidalo vožtuvas iš sintetinės medžiagos. Ši
         juostelė automatiškai sulaiko baliono viduje esančias dujas ir neleidžia joms ištekėti. Šie balionai užpildomi dujomis (oru
         arba heliu).

      7        Pagal kartu pateiktus motyvus šios prekės klasifikuojamos vadovaujantis bendrosiomis Kombinuotosios nomenklatūros aiškinimo
         taisyklėmis Nr. 1 ir Nr. 6, 39 skirsnio 2 pastabos v punktu ir KN 9503 pozicijos 9503 90 bei 9503 90 32 subpozicijų aprašymais.
         Iš šių motyvų taip pat matyti, kad šie dirbiniai gali būti išmarginti įvairiais piešiniais, neturinčiais įtakos jų, kaip žaidimams
         skirtų balionų klasifikavimui.

      8        Nurodymui palengvinti pateikiamose su 9503 pozicija susijusiose SS aiškinamosiose pastabose nurodyta:

      „Ši pozicija apima iš esmės žmonių (vaikų ir suaugusių) pramogoms skirti žaislai. <…> Šioje pozicijoje, be kita ko, klasifikuojami:
      A)      Visi žaislai, išskyrus klasifikuojamus 95.01 ir 95.02 pozicijose. Šie žaislai gali būti neveikiantys arba su varikliu (mechaniniu,
         elektriniu arba kitokiu).

      Tarp jų galima paminėti:
      <...>
      6)      Balionėlius ir aitvarus, išskyrus klasifikuojamus 88.01 pozicijoje.
      <...>
      18)      Lankus, diabolus, suktukus (taip pat ir muzikinius), šokdynes (su rankomis), kamuoliukus ir balionus (išskyrus klasifikuojamus
         pozicijose Nr.° 95.04 ar 95.06)“

      9        Su 9505 susijusiose SS aiškinamosios pastabose numatoma:

      Ši pozicija apima:
      A)      Šventėms, karnavalams ir kitiems renginiams skirtus daiktus, kurie, atsižvelgiant į jų naudojimą, paprastai yra pagaminti
         nesudėtingai ir nelabai patvariai. Tarp jų galima paminėti:

      1)      Papuošimams naudojamas prekes, pavyzdžiui, girliandas, žibintus, Venecijos lempas,
      <...>
      4)      Pramogoms skirtas ir kitas prekes: petankos rutulius, konfeti, serpentinus, skėčius nuo saulės, lietsargius, švilpukus, išsivyniojančius
         švilpukus ir kt.

      <...>“
       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      10      2003 m. vasario 5 d. Anagram paprašė inspektoriaus išduoti privalomąją tarifinę informaciją prekei, kurią ji pasiūlė klasifikuoti KN 9505 90 00 subpozicijoje.
         Produktas buvo aprašytas taip:

      „Aliuminiu padengtas sintetinis balionas, galintis būti įvairių formų ir įvairiai dekoruotas atsižvelgiant į progą, kuriai
         yra naudojamas: gimtadienis, kūdikio gimimas, Šventojo Valentino diena ir kt. Toks balionas heliu pripučiamas vienintelį kartą
         ir turi dujoms išeiti neleidžiantį vožtuvą.“

      11      2003 m. vasario 27 d. išduotoje privalomojoje tarifinėje informacijoje inspektorius, kitaip nei siūlė Anagram,  klasifikavo produktą KN 9503 90 32 pozicijoje, kaip jo aprašymą nurodydamas Reglamento Nr. 442/2000 priedo lentelės 3 punkte
         esantį tekstą.

      12      Po to, kai inspektorius atmetė Anagram  skundą dėl šios privalomos tarifinės informacijos, ši kreipėsi į Gerechtshof te Amsterdam.

      13      Ištyręs šio produkto pavyzdį šis teismas suabejojo šio baliono priskyrimo žaislų kategorijai pagrįstumu, nes jis turi ne linksmintis
         arba žaisti naudojamam žaislui būtinų požymių, bet labiau atitinka „šventinio dirbinio“ apibrėžimą KN 9505 pozicijos pavadinimo
         prasme.

      14      Dėl Reglamento Nr. 442/2000 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad aptariamos prekės požymiai
         skiriasi nuo aprašytųjų šio reglamento priedo lentelės 3 punkte. Tačiau jis mano, kad atsižvelgiant į 2004 m. kovo 4 d. Sprendimą
         Krings (C‑130/02, Rink. p. I‑2121, 35 punktas), aptariamai prekei pagal analogiją reikia taikyti Reglamentą Nr. 442/2000, kaip siūlo
         daryti inspektorius. Todėl šiam teismui kilo klausimas dėl šio reglamento suderinamumo su KN tekstu.

      15      Tokiomis aplinkybėmis Gerechtshof te Amsterdam nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikė Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.       Ar Reglamento Nr. 442/2000 <…> priedo 3 punktas turi būti aiškinamas taip, kad jis taikomas ir bylos faktinių aplinkybių aprašyme
         nurodytoms prekėms <…>?

      2.       Ar reglamentas, kiek jis susijęs su šiuo punktu, yra galiojantis?
      3.       Jei atsakymas būtų neigiamas arba jei reglamentas nebūtų taikomas aptariamoms prekėms, ar galima bendrąjį muitų tarifą aiškinti
         taip, kad šios prekės būtų klasifikuojamos kaip „šventiniai dirbiniai“ KN 9505 90 00 subpozicijos prasme?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      16      Pirmiausia reikia pastebėti, kad pagrindinė byla susijusi su dujomis užpildytų balionų iš su aliuminio folija sujungtos baliono
         vidų sudarančios plastiko plėvelės tarifiniu klasifikavimu. Taikant Reglamento Nr. 442/2000 priedo lentelės 3 punktą tokios
         pačios sudėties balionai, kuriuose plastiko plėvelė sudaro baliono išorę, klasifikuojami KN 9503 90 32 subpozicijoje (skirtoje
         plastikiniams nemechaniniams žaislams).

      17      Antruoju klausimu, kurį reikia išnagrinėti pirmiausia, nes į jį atsakius neigiamai, pirmasis klausimas taptų betikslis, prašymą
         priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia dėl Reglamento Nr. 442/2000 priedo lentelės 3 punkto galiojimo tiek,
         kiek balionai iš su aliuminio folija sujungtos baliono vidų sudarančios plastiko plėvelės klasifikuojami KN 9503 90 32 subpozicijoje.

      18      Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, Europos Sąjungos Taryba suteikė Komisijai didelę diskreciją bendradarbiaujant
         su valstybių narių muitinės ekspertais patikslinti su atitinkamos prekės klasifikavimu susijusių tarifinių pozicijų turinį.
         Tačiau Komisijos įgaliojimai priimti Reglamento Nr. 2658/87 9 straipsnyje numatytas priemones nesuteikia jai teisės keisti
         nei tarifinių pozicijų turinio, nei jų apimties (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Krings 26 punktą ir jame minimą Teisingumo Teismo praktiką).

      19      Todėl reikia išnagrinėti, ar KN 9503 90 32 subpoziciją reikia aiškinti taip, kad ji apima tokius produktus, kokie yra Reglamento
         Nr. 442/2000 priedo lentelės 3 punkte nurodyti balionai.

      20      Be to, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką teisinio saugumo ir patikrinimų paprastumo interesais prekių tarifinio
         klasifikavimo lemiamas kriterijus turi būti nustatomas bendrai atsižvelgiant į jų objektyvius požymius ir savybes. Komisijos
         parengtos KN aiškinamosios pastabos bei Pasaulio muitinių organizacijos parengtos SS aiškinamosios pastabos taip pat reikšmingai
         padeda aiškinti įvairias tarifines pozicijas, tačiau neturi privalomosios teisinės galios (žr. 2005 m. kovo 17 d. Sprendimo
         Ikegami, C‑467/03, Rink. p. I‑2389, 17 punktą).

      21      Prekės paskirtis gali būti objektyviu tarifinio klasifikavimo kriterijumi, jeigu ji būdinga šiai prekei ir tai galima įvertinti
         remiantis šios prekės objektyviais požymiais bei savybėmis (žr. minėto sprendimo Ikegami 23 punktą ir jame minimą Teisingumo Teismo praktiką).

      22      Anagram teigia, kad Reglamento Nr. 442/2000 priedo lentelės 3 punkte nurodyti balionai negali būti kvalifikuojami kaip „žaislai“
         KN 9503 90 32 subpozicijos prasme. Iš tiesų, kadangi toks balionas gali tik kabėti ore, jis negali būti naudojamas linksmintis
         ar žaisti. Be to, dėl medžiagų, iš kurių pagamintas, jis nėra pakankamai atsparus ir tvarus, kad jį būtų galima naudoti kaip
         žaislą. Šis balionas neatitinka nei KN 9503 pozicijos aprašymo, nei su šia pozicija susijusių SS aiškinamųjų pastabų.

      23      Šiuo klausimu iš su 9503 pozicija susijusių SS aiškinamųjų pastabų matyti, kad žaislas šios pozicijos prasme yra iš esmės
         asmenims (vaikams ar suaugusiems) linksmintis skirtas daiktas.

      24      Taigi reikia konstatuoti, kad aptariami balionai turi šį požymį, nepaisant to, kad jų medžiagos yra mažiau atsparios ir tvarios,
         nes ribotas jų naudojimo laikas ir kabėjimas ore netrukdo, be kita ko, vaikams linksmintis ir žaisti su jais.

      25      Be to, Reglamentu Nr. 442/2000 Komisijos nustatytą balionų klasifikavimą patvirtina ir su 9503 pozicija susijusios SS aiškinamosios
         pastabos, kuriose paaiškinama, kad ji apima balionėlius ir aitvarus, taip pat kamuolius ir balionus (išskyrus naudojamus stalo
         žaidimams ar sportui).

      26      Be to, nėra svarbu, kad šiuos balionus galima naudoti ir kaip švenčių priemones. Iš tikrųjų, jeigu išmuitinant galima nustatyti
         objektyvų prekės požymį, tai aplinkybė, kad šį produktą galima naudoti ir kitiems tikslams, neturi poveikio jo teisiniam kvalifikavimui.
         Mutinio kvalifikavimo tikslais nėra būtina, kad prekė būtų skirta vien arba išimtinai naudoti su šiuo objektyviu požymiu susijusiam
         tikslui. Pakanka, kad šis naudojimas būtų pagrindinė šios prekės paskirtis (šiuo atžvilgiu žr. 1994 m. rugpjūčio 9 d. Sprendimo
         Neckermann Versand, C‑395/93, Rink. p. I‑4027, 8 ir 9 punktus).

      27      Galiausiai ir KN 9503 90, ir 9503 90 32 subpozicijų formuluotėse nepateikiamas atskiras dujomis pripildytų balionų atskyrimo
         kriterijus. Jose pateikiamos tik dvi pagrindinės prekės klasifikavimo KN 9503 90 32 subpozicijoje sąlygos, t. y. ji turi būti
         plastikinė ir neturėti mechanizmo, o Reglamento Nr. 442/2000 priedo lentelės 3 punkte aprašyta prekė atitinka abi šias sąlygas.

      28      Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui reikia atsakyti, kad antrojo klausimo nagrinėjimas neatskleidė
         aplinkybių, galinčių turėti poveikį Reglamento Nr. 442/2000 galiojimui tiek, kiek jo priedo lentelės 3 punkte nurodyta prekė
         klasifikuojama KN 9503 90 32 subpozicijoje.

      29      Dėl pirmojo klausimo, kuriuo norima sužinoti, ar pagrindinėje byloje aptariama prekė taip pat turi būti klasifikuojama KN
         9503 90 32 subpozicijoje, reikia priminti, kad reglamentas dėl klasifikavimo yra bendro pobūdžio, nes taikomas ne konkrečiam
         ūkio subjektui, bet visoms prekėms, kurios yra identiškos tai, kurią ištyrė Muitinės kodekso komitetas prieš pateikdamas savo
         nuomonę dėl šio reglamento. Tam, kad aiškinant reglamentą dėl klasifikavimo būtų galima nustatyti jo taikymo sritį, be kita
         ko, reikia atsižvelgti ir į jo motyvus (žr. minėto sprendimo Krings  33 punktą ir jame minimą Teisingumo Teismo praktiką).

      30      Anagram teigia, kad, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 442/2000 priedo lentelės 3 punkte pateiktą aprašymą, aptariama prekė nepatenka
         į šio punkto taikymo sritį. Ji atkreipia dėmesį į aiškų baliono aprašymą, pagal kurį iš plastiko plėvelės, prie kurios prijungta
         aliuminio folija, yra sudaryta vidinė baliono pusė. Anagram teigia, kad ši nuostata taikoma tik tokio tipo balionams. O aptariamoje prekėje iš plastiko plėvelės yra pagamintas baliono
         vidus.

      31      Tiesa, šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje aptariamas produktas nėra identiškas aprašytajam Reglamento
         Nr. 442/2000 priedo lentelės 3 punkte, nes neturi visų ten aprašytosios prekės požymių. Todėl, kaip savo rašytinėse pastabose
         teisingai nurodė Nyderlandų vyriausybė, šis reglamentas nėra tiesiogiai taikomas aptariamai prekei.

      32      Tačiau Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tokio reglamento dėl klasifikavimo, šiuo atveju Reglamento Nr. 442/2000,
         taikymas produktams, kurie yra panašūs į jame aprašytuosius, sudaro palankesnes sąlygas nuosekliai taikyti KN ir vienodai
         traktuoti ūkio subjektus (žr. minėto sprendimo Krings 35 punktą).

      33      Vienintelis skirtumas tarp aptariamos prekės ir Reglamento Nr. 442/2000 priedo lentelės 3 punkte aprašytosios yra paprasčiausias
         šio produkto medžiagų sukeitimas vietomis, kuris, kaip pastebi Komisija, nekeičia jo pagrindinių požymių. Iš to darytina išvada,
         kad šis reglamentas Anagram prekei yra taikomas pagal analogiją.

      34      Be to, šią išvadą patvirtina ir šiame 3 punkte nurodyta aplinkybė, kad šių prekių priskyrimui žaisliniams balionams neturi
         įtakos tai, kad ant jų gali būti išspausdinti įvairūs motyvai, iš esmės skirti įvairioms šventinėms progoms.

      35      Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamentu Nr. 442/2000 Komisijos nustatytas jo priedo lentelės 3 punkte aprašytos
         prekės klasifikavimas pagal analogiją yra taikomas ir dujomis užpildytiems balionams iš su aliuminio folija sujungtos baliono
         vidų sudarančios plastiko plėvelės.

      36      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, į trečiąjį klausimą atsakyti nereikia.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      37      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
         byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
         išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Antrojo klausimo nagrinėjimas neatskleidė aplinkybių, galinčių turėti poveikį 2000 vasario 25 d. Komisijos reglamento (EB)
            Nr. 442/2000 dėl tam tikrų prekių klasifikacijos Kombinuotojoje nomenklatūroje galiojimui tiek, kiek jo priedo lentelės 3 punkte
            nurodyta prekė klasifikuojama 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros
            bei dėl Bendrojo muitų tarifo, iš dalies pakeisto 2002 m. rugpjūčio 1 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1832/2002, priede esančios
            Kombinuotosios nomenklatūros 9503 90 32 subpozicijoje.
      2.      Reglamentu Nr. 442/2000 Europos Bendrijų Komisijos nustatytas jo priedo lentelės 3 punkte aprašytos prekės klasifikavimas
            pagal analogiją yra taikomas ir dujomis užpildytiems balionams iš su aliuminio folija sujungtos baliono vidų sudarančios plastiko
            plėvelės.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.