title: Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas 2005 m. kovo 10 d.#Laboratoires Fournier SA prieš Direction des vérifications nationales et internationales.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal administratif de Dijon - Prancūzija.#Paslaugų teikimo laisvės apribojimai - Teisės aktai mokesčių srityje - Pelno mokestis - Mokesčio lengvata moksliniams tyrimams.#Byla C-39/04.

text:
      Byla C‑39/04
      Laboratoires Fournier SA
      prieš
      Direction des vérifications nationales et internationales
      (Tribunal administratif de Dijon prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Laisvės teikti paslaugas apribojimai – Mokesčių teisės aktai – Pelno mokestis – Mokesčio kreditas mokslo tyrimams“
      Generalinio advokato F. G. Jacobs išvada, pateikta 2004 m. gruodžio 9 d.  I‑0000
      2005 m. kovo 10 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas  I‑0000
      Sprendimo santrauka
      Laisvė teikti paslaugas – Apribojimai – Mokesčių teisės aktai – Pelno mokestis – Nacionalinės teisės aktai, numatantys, kad
            tik šioje valstybėje narėje vykdomiems mokslo tyrimams teikiamas mokesčio kreditas – Nepriimtinumas – Pateisinimas – Nebuvimas
      (EB 49 str.)
      EB 49 straipsnis draudžia valstybės narės teisės aktus, numatančius, kad tik šioje valstybėje narėje vykdomiems mokslo tyrimams
         taikomas mokesčio kreditas.

      Iš tikrųjų tokie teisės aktai, nors ir netiesiogiai, grindžiami paslaugų teikėjo įsisteigimo vieta, ir todėl gali jam trukdyti
         vykdyti veiklą kitoje valstybėje. Jų negalima pateisinti būtinybe užtikrinti mokesčių sistemos darną, skatinti mokslo tyrimus
         ar garantuoti mokesčių kontrolės veiksmingumą.

      (žr. 18, 20, 23–24, 26 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2005 m. kovo 10 d. (*)

      „Laisvės teikti paslaugas apribojimai – Mokesčių teisės aktai – Pelno mokestis – Mokesčio kreditas mokslo tyrimams“
      Byloje C-39/04
      dėl tribunal administratif de Dijon (Prancūzija) 2003 m. gruodžio 30 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2004 m. vasario 2 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Laboratoires Fournier SA
      prieš
      Direction des vérifications nationales ir internationales
      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai J.‑P. Puissochet, S. von Bahr (pranešėjas), J. Malenovský ir U. Lõhmus,

      generalinis advokatas F. G. Jacobs,
      posėdžio sekretorė K. Sztranc, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. spalio 28 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
      ·Laboratoires Fournier SA, atstovaujamos advokato B. Eme,

      ·Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos C. Jurgensen‑Mercier,
      ·Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos R. Lyal ir C. Giolito,
      susipažinęs su 2004 m. gruodžio 9 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada
      priima šį
      Sprendimą
      1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB 49 straipsnio išaiškinimu, atsižvelgiant į nacionalinės teisės aktus,
         nustatantiems mokesčio kredito sistemą tik Prancūzijoje vykdomiems mokslo tyrimams.

      2       Šis prašymas buvo pateiktas byloje tarp Prancūzijoje įsteigtos bendrovės Laboratoires Fournier SA (toliau – Laboratoires Fournier) ir Ūkio, finansų ir pramonės ministerijos Mokesčių generalinio direktorato nacionalinių ir tarptautinių patikrinimų departamento
         (toliau – Patikrinimų departamentas) dėl mokesčių patikslinimų, apie kuriuos jis pranešė ir kurie atsirado dėl užginčytos
         Laboratoires Fournier suteikto pelno mokesčio kredito mokslo tyrimams.

       Nacionalinės teisės aktai
      3       Pagal pagrindinės bylos faktinių aplinkybių metu galiojusį Bendrojo mokesčių kodekso (toliau – Bendrasis kodeksas) 244 (c) B straipsnį:

      „I.      Apmokestintoms pramonės, komercinėms arba žemės ūkio įmonėms, atsižvelgiant į jų grynąjį pelną, gali būti suteiktas mokesčio
         kreditas, lygus 50 % sumos, kurią išlaidos mokslo tyrimams per vienerių metų laikotarpį viršija vidutinę tokio paties pobūdžio
         išlaidų sumą, perskaičiuotą atsižvelgiant į praėjusių dvejų metų vartojimo kainų, išskyrus tabako, indeksą <...>“.

      4       Pagal pagrindinės bylos faktinių aplinkybių metu galiojusį Bendrojo kodekso III priedo 49 (g) H straipsnį:
      „Dėl Prancūzijoje vykdomos veiklos patirtos išlaidos suteikia teisę į Bendrojo mokesčių kodekso 244 (c) B straipsnyje minimą
         mokesčio kreditą“.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      5       Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo matyti, kad vaistus gaminanti ir parduodanti Laboratoires Fournier, kuri subrangos sutartimi patikėjo įvairiose valstybėse narėse įsteigtiems mokslo tyrimų centrams nemažai mokslo tyrimo darbų,
         skaičiuodama mokesčio kreditą mokslo tyrimams už laikotarpį nuo 1995 m. iki 1996 m. atsižvelgė į atitinkamas išlaidas.

      6       1998 m. buvo patikrinta Laboratoires Fournier apskaita už laikotarpį nuo 1995 m. iki 1996 metų.

      7       Atlikus šį patikrinimą remiantis Bendrojo kodekso 244 (c) B ir III priedo 49 (g) H straipsniais Laboratoires Fournier buvo pranešta apie mokesčio patikslinimus, nes Patikrinimų departamentas, skaičiuodamas mokesčio kreditą mokslo tyrimams,
         kuriuo naudojosi Laboratoires Fournier, į minėtas išlaidas neatsižvelgė. Todėl už pagrindinėje byloje nagrinėjamą laikotarpį įmonė buvo papildomai apmokestinta.

      8       Laboratoires Fournier dėl minėto apmokestinimo pateikė skundą. 2000 m. liepos 25 d. skundas buvo atmestas.

      9       2001 m. rugsėjo 8 d. FournierLaboratoires  pareiškė ieškinį tribunal administratif de Dijon. Šiuo ieškiniu ji prašė atleisti nuo papildomo apmokestinimo pelno mokesčiu, atsiradusio dėl jai pranešto patikslinimo, bei
         nuo delspinigių mokėjimo.

      10     Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad Laboratoires Fournier tvirtina, kad Bendrojo kodekso 244 (c) B straipsnis ir III priedo 49 (g) H straipsnis prieštarauja EB 49 straipsnio reikalavimams.

      11     Šio teismo teigimu, Patikrinimų departamentas tvirtina, jog Teisingumo Teismas 1992 m. sausio 28 d. Sprendimu Bachmann (C‑2004/90, Rink. p. I‑249) pripažino, jog užtikrinant kiekvienos valstybės narės vidaus mokesčių sistemos darną būtų pažeidžiamas
         EB 49 straipsnis.

      12     Tokiomis aplinkybėmis tribunal administratif de Dijon nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „Ar (Bendrojo kodekso 244 (c) B straipsnio ir III priedo 49 (g) H straipsnio) nuostatos tiek, kiek jos numato, kad tik Prancūzijoje
         vykdomiems mokslo tyrimams gali būti teikiamas mokesčio kreditas, prieštarauja (EB) 49 straipsnio nuostatoms (?)

      Teigiamai atsakius į pirmą klausimą <...> ar minėtose nuostatose įtvirtinta sąlyga, kad mokslo tyrimai turi būti vykdomi Prancūzijoje,
         gali būti siejamas su pelno mokesčio darnos principu ir taip leidžia pažeisti (EB) 49 straipsnio reikalavimus (?)“

       Dėl prejudicinių klausimų
      13     Šiais dviem klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia,
         ar EB 49 straipsnis draudžia valstybės narės teisės aktus, numatančiais, kad mokesčio kreditas gali būti teikiamas tik šioje
         valstybėje narėje vykdomiems mokslo tyrimams.

      14     Nors tiesioginių mokesčių sistemos reguliavimas priskirtinas valstybių narių kompetencijai, tačiau šia teise jos privalo naudotis
         laikydamosi Bendrijos teisės (žr., inter alia, 1995 m. rugpjūčio 11 d. Sprendimo Wielockx, C‑80/94, Rink. p. I‑2493, 16 punktą ir 2004 m. liepos 15 d. Sprendimo Weidert ir Paulus, C‑242/03, Rink. p. I‑0000, 12 punktą).

      15     Todėl pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės aktus, numatančius, kad mokesčio kreditas teikiamas tik minėtoje valstybėje
         narėje vykdomiems mokslo tyrimams, paslaugų, kurios apima mokslo tyrimus, teikimui taikomos skirtingos mokesčių sistemos priklausomai
         nuo to, ar jos teikiamos kitose valstybėse narėse arba nagrinėjamoje valstybėje narėje (šiuo klausimu žr. 1999 m. spalio 28 d.
         Sprendimo Vestergaard, C‑55/98, Rink. p. I‑7641, 21 punktą).

      16     Paslaugų teikimo vieta grindžiamuose teisės aktuose įtvirtintas nevienodas požiūris, o tai prieštarauja EB 49 straipsniui.

      17     Tačiau Prancūzijos vyriausybė tvirtina, kad šis nevienodas požiūris tiesiogiai išplaukia iš Teisingumo Teismo 1997 m. gegužės
         15 d. sprendime Futura Participations ir Singer (C‑250/95, Rink. p. I‑2471, 22 punktas) aiškiai pripažinto teritorinio mokesčių principo ir todėl jis neturi būti laikomas
         EB sutartimi draudžiama atvira arba užslėpta diskriminacija.

      18     Tačiau priimdamas šį sprendimą Teisingumo Teismas nagrinėjo nacionalinės mokesčių teisės nuostatų, taikomų tiek įmonėms, turinčioms
         nuolatinę buveinę atitinkamoje valstybėje, tiek jos neturinčioms, atitiktį Sutarties nuostatoms įsisteigimo laisvės srityje,
         o nagrinėjamoje byloje kalbama apie nacionalinės mokesčių teisės nuostatų, teikiančių lengvatas valstybėje narėje įsteigtoms
         įmonėms dėl toje pačioje valstybėje narėje joms suteiktų paslaugų, atitiktį sutarties nuostatoms. Tokios nuostatos prieštarauja
         EB 49 straipsniui, nes jos, nors ir netiesiogiai, remiasi paslaugų teikėjo įsisteigimo vieta ir todėl gali jam trukdyti vykdyti
         veiklą kitoje valstybėje.

      19     Tačiau reikia išnagrinėti, ar šiose nuostatose numatytas nevienodas požiūris gali būti pateisintas Sutarties nuostatų dėl
         laisvės paslaugų teikimo atžvilgiu.

      20     Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas sprendime Bachmann (28 punktas) ir 1992 m. sausio 28 d. Sprendime Komisija prieš Belgiją (C‑300/90, Rink. p. I‑305, Rink. p. I‑0000, 42 punktas) pripažino, kad būtinybė užtikrinti mokesčių sistemos darną gali pateisinti
         Sutartimi garantuojamų laisvių apribojimą. Vis dėlto vėliau jis patikslino, kad bylose, kuriose buvo priimti šie sprendimai,
         pajamų mokesčiu apmokestinto asmens atžvilgiu egzistavo ryšys tarp socialinio draudimo įmokų atskaitymo iš apmokestintų pajamų
         ir vėlesnio apmokestinimo sumomis, kurias draudikai privalo sumokėti pagal pensijos arba gyvybės draudimo sutartis, ir kad
         toks ryšys buvo privalomas išsaugoti nagrinėjamos mokesčių sistemos darną. Jeigu toks tiesioginis ryšys nėra nenustatomas,
         negalima remtis argumentu, jog būtina užtikrinti mokesčių sistemos darną (ypač žr. minėto sprendimo Weidert ir Paulus 20 ir 21 punktus).

      21     Pagrindinės bylos atveju tarp bendrojo pelno mokesčio ir tarp mokesčio kredito, teikiamo daliai įmonės patirtų išlaidų mokslo
         tyrimams, tiesioginio ryšio nėra nustatyta.

      22     Vis dėlto Prancūzijos vyriausybė tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami nacionalinės teisės aktai pateisinami siekiu
         skatinti mokslo tyrimus ir būtinybe užtikrinti mokesčių kontrolės veiksmingumą.

      23     Nors negalima paneigti, kad, kaip teigia minėta vyriausybė, mokslo tyrimų ir plėtros skatinimas gali būti laikomas privalomu
         bendrojo intereso pagrindu, tačiau jis negali pateisinti nacionalinės priemonės, pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju –
         atsisakymo suteikti mokesčio kreditą visiems mokslo tyrimams, kurie nėra vykdomi atitinkamoje valstybėje narėje. Tokie teisės
         aktai tiesiogiai prieštarauja Bendrijos politikos mokslo tyrimų ir technologijų plėtros srityje tikslui, kuris pagal EB 163 straipsnio
         1 dalį yra „sustiprinti Bendrijos pramonės mokslinį bei technologinį pagrindą ir skatinti pramonę tapti konkurencingesnę tarptautiniu
         mastu“. To paties straipsnio 2 dalis patikslina, kad  šiuo tikslu Bendrija „remia (įmonių) pastangas savitarpiškai bendradarbiauti
         pirmiausia siekiant, kad (jos) galėtų visiškai išnaudoti vidaus rinkos potencialą, ypač <...> šalinant teisines bei fiskalines
         tokio bendradarbiavimo kliūtis“.

      24     Mokesčių sistemos kontrolės efektyvumas yra privalomas bendrojo intereso pagrindas, kuriuo gali būti pateisinamas naudojimosi
         Sutartimi užtikrinamomis pagrindinėmis laisvėmis apribojimas (ypač žr. minėto sprendimo Futura Participations ir Singer, 31 punktą). Todėl valstybei narei suteikta teisė taikyti priemones, leidžiančias jai aiškiai ir tiksliai patikrinti šioje
         valstybėje neapmokestinamas mokslo tyrimų išlaidas (žr. 1999 m. liepos 9 d. Sprendimo Baxter ir kt., C‑254/97, Rink. p. I‑4809, 18 punktą).

      25     Todėl nacionalinės teisės aktai, įtvirtinantys absoliutų draudimą mokesčių mokėtojui pateikti įrodymus, kad su kitose valstybėse
         atliktais mokslo tyrimais susijusios išlaidos buvo tikrai patirtos ir atitinka nustatytas sąlygas, negali būti pateisinami
         mokesčių kontrolės veiksmingumu. A priori negalima paneigti galimybės, kad mokesčių mokėtojas sugebės pateikti patvirtinančius dokumentus, leidžiančius apmokestinančios
         valstybės narės mokesčių institucijoms aiškiai ir tiksliai patikrinti kitose valstybėse narėse patirtų su mokslo tyrimais
         susijusių išlaidų tikrumą ir pobūdį (žr. minėto sprendimo Baxter ir kt., 19 ir 20 punktus).

      26     Todėl į pateiktus klausimus reikia atsakyti, kad EB 49 straipsnis draudžia valstybės narės teisės aktus, numatančius, kad
         mokesčio kreditas teikiamas tik šioje valstybėje narėje atliekamiems mokslo tyrimams.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      27     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą
         turi spręsti prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas. Kitų šalių, kurios pateikė Teisingumo Teismui savo pastabas,
         išlaidos nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      EB 49 straipsnis draudžia valstybės narės teisės aktus, numatančius, kad tik šioje valstybėje narėje vykdomiems mokslo tyrimams
            teikiamas mokesčio kreditas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: prancūzų.


title: 2009 m. kovo 26 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Sunplus Technology Co. Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Apeliacinis skundas - Bendrijos prekių ženklas - Reglamentas (EB) Nr. 40/94 - 8 straipsnio 1 dalies b punktas - Vaizdinis ir žodinis prekių ženklas SUNPLUS - Nacionalinių žodinių prekių ženklų SUN savininko protestas - Atsisakymas registruoti. # Byla C-21/08 P.

text:
      2009 m. kovo 26 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas Sunplus Technology prieš VRDT
      (Byla C‑21/08 P)
      „Apeliacinis skundas – Bendrijos prekių ženklas – Reglamentas (EB) Nr. 40/94 – 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Vaizdinis ir žodinis prekių ženklas SUNPLUS – Nacionalinių žodinių prekių ženklų SUN savininko protestas – Atsisakymas registruoti“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 37–39 punktus)

      Dalykas

         Apeliacinis skundas, pateiktas dėl 2007 m. lapkričio 15 d Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) priimto sprendimo
                  byloje T‑38/04,

               Sunplus Technology Co. Ltd prieš VRDT
               , kuriuo šis teismas atmetė vaizdinio prekių ženklo SUNPLUS 9 klasės prekėms registracijos paraišką pateikusio asmens ieškinį
                  dėl 2003 m. spalio 7 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (VRDT) ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo R 642/2000‑4 atmesti
                  skundą dėl protesto skyriaus sprendimo atsisakyti įregistruoti šį ženklą remiantis nacionalinio vaizdinio ir žodinio prekių
                  ženklo SUN 9 klasės prekėms savininko protestu, panaikinimo – Prekių ženklų panašumas – 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento
                  (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk.,1 t., p. 146)
                  8 straipsnio 1 dalies b punktas.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti apeliacinį skundą.

                  2.

                  	Nurodyti Sunplus Technology Co. Ltd padengti bylinėjimosi išlaidas.


title: 2009 m. rugsėjo 29 d. Pirmosios instancijos teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # The Smiley Company SPRL prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Tarptautinė registracija nurodant Europos bendrijos teritoriją - Vaizdinis prekių ženklas, vaizduojantis pusę "smiley" šypsenėlės - Absoliutus atmetimo pagrindas - Skiriamųjų požymių nebuvimas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 146 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 151 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalies b punktas). # Byla T-139/08.

text:
         PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. rugsėjo 23 d. (
            *1
         )
      „Bendrijos prekių ženklas — Tarptautinė registracija nurodant Europos bendrijos teritoriją — Vaizdinis prekių ženklas, vaizduojantis pusę „smiley“ šypsenėlės — Absoliutus atmetimo pagrindas — Skiriamųjų požymių nebuvimas — Reglamento (EB) Nr. 40/94 146 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar — Reglamento (EB) Nr. 207/2009 151 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalies b punktas)“
      Byloje T-139/08,

         The Smiley Company SPRL, įsteigta Briuselyje (Belgija), atstovaujama advokato A. Deutsch,
      ieškovė,
      prieš

         Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą J. Crespo Carrillo,
      atsakovę,
      dėl ieškinio, pareikšto dėl 2008 m. vasario 7 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 958/2007-4), susijusio su tarptautine vaizdinio prekių ženklo, vaizduojančio pusę „smiley“ šypsenėlės, registracija nurodant Europos bendrijos teritoriją,
      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkė V. Tiili, teisėjai F. Dehousse ir I. Wiszniewska-Białecka (pranešėja),
      posėdžio sekretorė K. Pocheć, administratorė,
      susipažinęs su ieškiniu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2008 m. balandžio 11 d.,
      susipažinęs su atsakymu į ieškinį, pateiktu Pirmosios instancijos kanceliarijai 2008 m. liepos 31 d.,
      susipažinęs su Pirmosios instancijos teismo rašytiniu klausimu bylos šalims,
      susipažinęs su 2009 m. balandžio 8, ir Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktomis bylos šalių pastabomis,
      atsižvelgęs į 2009 m. birželio 4 d. nutartį leisti pakeisti bylos šalis,
      įvykus 2009 m. birželio 10 d. posėdžiui,
      priima šį

         Sprendimą

         Ginčo aplinkybės

               1

               2006 m. balandžio 14 d. Franklin Loufrani buvo suteikta tarptautinė žemiau pavaizduoto vaizdinio prekių ženklo (toliau – nagrinėjamas prekių ženklas) registracija nurodant Europos bendrijos teritoriją:

               2

               Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pranešimą apie tarptautinę nagrinėjamo prekių ženklo registraciją gavo 2006 m. rugsėjo 14 dieną.

               3

               Pagal peržiūrėtą ir iš dalies pakeistą 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti prekės, kurioms prašoma taikyti šio prekių ženklo apsaugą Bendrijoje, priklauso 14, 18 ir 25 klasėms ir pagal kiekvieną iš jų atitinka šį aprašymą:

                        —

                        14 klasė: „Brangieji metalai ir ne stomatologinės paskirties jų lydiniai, juvelyriniai dirbiniai, brangakmeniai, laikrodžiai ir laikmačiai, sidabriniai valgomieji įrankiai (indai), brangiųjų metalų meno dirbiniai, brangiųjų metalų dėžutės ir dėklai, apyrankės (juvelyriniai dirbiniai), sagės (juvelyriniai dirbiniai), saulės laikrodžiai, brangiųjų metalų peleninės, grandinėlės (juvelyriniai dirbiniai), brangiųjų metalų skrybėlių papuošalai, chronografai (naudojami kaip laikrodžiai), chronometrai, raktų žiedai, karoliai (juvelyriniai dirbiniai), kaklaraiščių segtukai, virtuvės ir namų apyvokos indai, brangiųjų metalų virtuvės ir namų apyvokos reikmenys, smeigtukai (juvelyriniai dirbiniai), laikrodžiai (sieniniai, bokšto), brangiųjų metalų skiriamieji ženklai, rankogalių sąsagos, medaliai, brangiųjų metalų piniginės, nešiojami laikrodžiai, laikrodžių apyrankės, sidabro ir aukso gaminiai (išskyrus peilius, šakutes ir šaukštelius), papuošalai (juvelyriniai dirbiniai), laikrodžių švytuoklės, brangiųjų metalų servetėlių laikikliai, žadintuvai, brangiųjų metalų servizai (indai), brangiųjų metalų urnos, brangiųjų metalų liturginiai indai“;

                        —

                        18 klasė: „Lagaminai ir kelioniniai krepšiai, lietaus ir saulės skėčiai, lazdos (kriukai), rimbai, botagai, pakinktai ir jų dalys, antkakliai ir pavadėliai gyvūnams, odinės arba odkartonio dėžutės, piniginės, sudedamosios lazdos-kėdutės, mokykliniai krepšiai, odinės skrybėlių dėžutės, raktų dėklai (odos gaminiai), kosmetikos reikmeninės (vadinamosios „vanity cases“), portfeliai, mokykliniai portfeliai, regztukai pirkiniams, gyvūnų apdarai, lagaminėliai, piniginės ne iš brangiųjų metalų, skėčiai nuo saulės, mažos piniginės, krepšeliai vaikams nešioti, kuprinės, rankinės, paplūdimio krepšiai, kelionmaišiai, odiniai pakavimo maišai arba maišeliai (vokai, aplankai), drabužių kelioniniai krepšiai, odiniai portfeliai, odiniai kelioniniai krepšeliai“;

                        —

                        25 klasė: „Drabužiai, apranga, avalynė (išskyrus ortopedinę avalynę), maudymosi kostiumai, vonios chalatai, nepopieriniai seilinukai, beretės, trikotažo gaminiai, batai, petnešos, apatinės kelnės, kepurės, diržai (drabužiai), sportinė avalynė, maskaradiniai kostiumai, vaikų kelnaitės, ausinės (drabužiai), kaklaraiščiai, kaklaskarės, šalikai, pirštinės (drabužiai), kūdikių drabužiai, šlepetės, puspadžiai, apatiniai drabužiai, prijuostės (drabužiai), sporto drabužiai“.

               4

               2007 m. vasario 1 d. VRDT pranešė apie ex officio laikiną atsisakymą visoms prekėms, kurioms suteikta tarptautinė registracija nurodant Bendrijos teritoriją, taikyti nagrinėjamo prekių ženklo apsaugą Bendrijoje pagal Protokolo susijusio su Madrido susitarimu dėl tarptautinės ženklų registracijos, priimto Madride (OL L 296, 2003, p. 22), 5 straipsnį ir Komisijos reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 303, 1995, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 189), su pakeitimais 113 taisyklę. Kaip atsisakymo motyvą, jis nurodė, kad nagrinėjamas prekių ženklas neturi skiriamojo požymio Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) su pakeitimais 7 straipsnio 1 dalies (dabar – Tarybos reglamento (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, 2009, p. 1) 7 straipsnio 1 dalis) prasme.

               5

               Per nustatytą terminą negavęs atsakymo į šį pranešimą ekspertas 2007 m. balandžio 23 d. sprendimu atsisakė visoms prekėms, kurioms suteikta tarptautinė registracija nurodant Bendrijos teritoriją, taikyti nagrinėjamo prekių ženklo apsaugą Bendrijoje, remdamasis tuo, kad nagrinėjamas prekių ženklas neturi skiriamojo požymio Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme.

               6

               2007 m. birželio 22 d. F. Loufrani dėl šio sprendimo pateikė apeliaciją VRDT pagal Reglamento Nr. 40/94 57–62 straipsnius (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 58–64 straipsniai).

               7

               2008 m. vasario 7 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT ketvirtoji apeliacinė taryba atmetė apeliaciją. Apeliacinė taryba nusprendė, kad prekės, kurių atžvilgiu reikalaujama apsaugos, yra kasdienio vartojimo prekės, atitinkamą visuomenę sudaro plačioji visuomenė Bendrijoje ir, kadangi tai yra „juvelyriniai dirbiniai, odos gaminiai, aprangos ir kitos prekės“, visuomenės pastabumo lygis renkantis palyginti didelis. Dėl nagrinėjamo prekių ženklo, pirma, Apeliacinė taryba patvirtino eksperto vertinimą, jog tai yra labai paprastas ir niekuo neišsiskiriantis piešinys, atliekantis vien dekoratyvinę funkciją, kurio atitinkama visuomenė neįsimins kaip skiriamojo žymens. Kita vertus, ji atmetė kaip neįtikinamus įregistruotų prekių ženklų pavyzdžius, nurodytus apeliacijai pagrįsti. Atsižvelgdama į tai, ji konstatavo, kad nagrinėjamas prekių ženklas neturi skiriamojo požymio Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme ir kad todėl reikia atsisakyti Bendrijoje taikyti nagrinėjamo prekių ženklo apsaugą.

               8

               Perleidus tarptautinę nagrinėjamo prekių ženklo registraciją, ieškovei The Smiley Company SPRL leista šioje procedūroje pakeisti F. Loufrani.

         Šalių reikalavimai

               9

               Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        panaikinti ginčijamą sprendimą,

                        —

                        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.

               10

               VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį,

                        —

                        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

         Dėl teisės

               11

               Ieškovė nurodo vienintelį ieškinio pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu. Ji iš esmės tvirtina, kad atitinkamą visuomenę sudaro vidutiniai vartotojai, o kai kurių iš jų pastabumo lygis, bent dėl dalies nagrinėjamų prekių, yra itin didelis, ir kad ji įpratusi daugelį į nagrinėjamą prekių ženklą panašių žymenų suvokti kaip kilmės nuorodas. Be to, šis prekių ženklas jau yra naudojamas kaip tam tikrų prekių komercinės kilmės nuoroda ir jam būdingi pakankamai specifiniai požymiai, kad jį būtų galima laikyti atitinkančiu minimalaus skiriamojo požymio reikalavimą apsaugai Bendrijoje taikyti.

               12

               VRDT ginčija ieškovės argumentus.

               13

               Reglamento Nr. 40/94 146 straipsnio 1 dalyje (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 151 straipsnio 1 dalis) teigiama, kad tarptautinė ženklų registracija nurodant Bendrijos teritoriją nuo jų registravimo dienos, kaip nurodyta Madrido protokolo 3 straipsnio 4 dalyje, turi tokią pačią galią kaip ir paraiška dėl Bendrijos prekių ženklo. Reglamento Nr. 40/94 149 straipsnio 1 dalyje (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 154 straipsnio 1 dalis) numatyta, kad absoliutūs atsisakymo atlikti ženklų tarptautinę registraciją nurodant Bendrijos teritoriją pagrindai nagrinėjami taip pat kaip paraiškos dėl Bendrijos prekių ženklų.

               14

               Pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą neregistruojami jokio skiriamojo požymio neturintys prekių ženklai. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkte nurodyti prekių ženklai yra tokie žymenys, kurie negali atlikti esminės prekių ženklo funkcijos, t. y. nurodyti prekės ar paslaugos komercinės kilmės, kad vartotojas, kuris įsigyja šiuo prekių ženklu pažymėtą prekę arba paslaugą, vėliau įsigydamas galėtų pasirinkti tą pačią prekę ar paslaugą, jeigu patirtis buvo teigiama, arba kitokią, jeigu ji buvo neigiama (2002 m. vasario 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Eurocool Logistik prieš VRDT (EUROCOOL), T-34/00, Rink. p. II-683, 37 punktas ir Sprendimo Rotter prieš VRDT (Dešrelių rinkinio forma), T-449/07, Rink. p. II-1071, 18 punktas).

               15

               Prekių ženklo skiriamasis požymis turi būti vertinamas, pirma, atsižvelgiant į prekes arba paslaugas, kurioms prašoma prekių ženklo registracijos ar apsaugos, ir, antra, atsižvelgiant į tai, kaip jį suvokia atitinkama visuomenė, kurią sudaro vidutiniai šių prekių arba paslaugų vartotojai (2002 m. vasario 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mag Instrument prieš VRDT (Kišeninių lempų forma), T-88/00, Rink. p. II-467, 30 punktas bei 14 punkte minėto Sprendimo Dešrelių rinkinio forma 19 punktas).

               16

               Tačiau minimalaus skiriamojo požymio pakanka, kad nebūtų taikomas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkte nustatytas absoliutus atmetimo pagrindas (2001 m. rugsėjo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Henkel prieš VRDT (Raudonos ir baltos spalvų apvali tabletė), T-337/99, Rink. p. II-2597, 44 punktas ir Sprendimo CFCMCEE prieš VRDT (P@YWEB CARD ir PAYWEB CARD), T-405/07 ir T-406/07, Rink. p. II-1441, 57 punktas).

               17

               Šioje byloje nagrinėjamo prekių ženklo apsaugą Bendrijoje atsisakyta taikyti visoms prekėms, kurių atžvilgiu reikalauta apsaugos. Iš esmės tai yra 14 klasei priklausantys brangieji metalai, brangiųjų metalų gaminiai, juvelyriniai dirbiniai bei laikrodžiai, 18 klasei priklausantys lagaminai bei odos gaminiai ir 25 klasei priklausantys drabužiai bei jų aksesuarai. Kadangi šios prekės iš esmės skirtos plačiajai visuomenei, Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad atitinkama visuomenė yra plačioji visuomenė Bendrijoje. Beje, šio fakto ieškovė neginčija.

               18

               Vis dėlto tam, kaip atitinkama visuomenė suvokia prekių ženklą, turi įtakos vidutinio vartotojo pastabumo lygis, galintis skirtis pagal atitinkamų prekių ar paslaugų kategoriją (16 punkte minėto Sprendimo Raudonos ir baltos spalvų apvali tabletė 48 punktas bei 2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Neumann prieš VRDT (Mikrofono galvutės forma), T-358/04, Rink. p. II-3329, 40 punktas).

               19

               Net jei, kaip pažymėjo Apeliacinė taryba, šioje byloje atitinkama visuomenė, rinkdamasi nagrinėjamas prekes, galėtų būti palyginti pastabi, negalima laikyti, kaip tvirtina ieškovė, kad atitinkamos visuomenės pastabumo lygis net dalies nagrinėjamų prekių atžvilgiu yra itin didelis. Nors šias prekes iš tiesų galima priskirti mados sektoriui plačiąja prasme ir pripažinti, kad vidutinis plačiosios visuomenės vartotojas teikia šiokį tokį dėmesį savo išvaizdai ir todėl pirkdamas geba įvertinti šių prekių stilių, kokybę, išbaigtumą bei kainą, iš nagrinėjamų prekių aprašo nematyti, jog tai būtų prabangos prekės arba tokio sudėtingumo ar tiek kainuojančios prekės, kad atitinkama visuomenė jų atžvilgiu galėtų būti itin pastabi.

               20

               Todėl nagrinėjamo prekių ženklo skiriamąjį požymį dėl visų prekių, kurioms prašoma taikyti šio prekių ženklo apsaugą, reikia įvertinti atsižvelgiant į vidutinio plačiosios visuomenės vartotojo, kurio pastabumo lygis nėra itin didelis, numanomus lūkesčius.

               21

               Nagrinėjamą prekių ženklą sudaro kylanti kreivė, panaši į ketvirtį apskritimo, po kuria ties viduriu matyti vertikalus brūkšnelis ir kurios dešinysis galas beveik statmenai remiasi į kitą trumpą liniją. Šių dviejų linijų susikirtimo taškas paryškintas trikampį primenančia forma. Šie du skirtingi elementai sudaro vieną visumą.

               22

               Per posėdį ieškovė nurodė, kad po kylančia nagrinėjamo prekių ženklo kreive matomas vertikalusis brūkšnelis atsirado dėl prastos spausdinimo kokybės ir nėra šio prekių ženklo dalis. Pirmosios instancijos teismas į šią pastabą atsižvelgė. Tačiau VRDT pareiškė prieštaravimų dėl šio argumento priimtinumo, nes jis keičia bylos Apeliacinėje taryboje dalyką, o tai prieštarauja Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 135 straipsnio 4 daliai. Pirmosios instancijos teismas atsižvelgė ir į šią pastabą.

               23

               Iš VRDT bylos medžiagos matyti, kad ekspertas apibūdino nagrinėjamą prekių ženklą kaip „kylančią juodą liniją, kuri dešinėje viršuje baigiasi trumpu ir šiai linijai statmenu brūkšniu“, ir kad pareiškime, kuriame Apeliacinei tarybai išdėstyti apeliacijos motyvai, F. Loufrani nurodė, jog „reikia atkreipti dėmesį į vertikalų brūkšnelį po kreive <…> – elementą, kurio ekspertas nemini“. Būtent remdamasi aiškiu F. Loufrani prašymu Apeliacinė taryba nutarė, kad šis brūkšnelis sudaro nagrinėjamo prekių ženklo dalį.

               24

               Tačiau, remiantis teismų praktika, iš Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnio (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnis) ir iš Procedūros reglamento 135 straipsnio 4 dalies išplaukia, kad Pirmosios instancijos teisme ieškovas negali pakeisti ginčo ribų, nustatytų VRDT pateiktuose reikalavimuose bei tvirtinimuose. Todėl tokį poveikį turintis ir pirmą kartą per Pirmosios instancijos teismo posėdį išplėtotas argumentas turi būti atmestas kaip nepriimtinas (šiuo klausimu žr. 2007 m. balandžio 26 d. Teisingumo Teismo sprendimo Alcon prieš VRDT, C-412/05 P, Rink. p. I-3569, 43–45 punktus ir nurodytą teismo praktiką).

               25

               Šioje byloje per teismo posėdį ieškovės pateiktu argumentu faktiškai keičiamas prekių ženklas, kurio apsaugos Bendrijoje ji reikalauja ir dėl kurio Apeliacinė taryba priėmė sprendimą. Kaip nurodė VRDT, šis argumentas keičia Apeliacinės tarybos išnagrinėto ginčo dalyką, apibrėžtą ieškovės VRDT pateiktuose reikalavimuose. Todėl reikia atmesti šį argumentą kaip nepriimtiną ir nuspręsti, kad vertikalusis brūkšnelis yra nagrinėjamo prekių ženklo dalis.

               26

               Dėl šio prekių ženklo skiriamojo požymio primintina, kad pagal teismų praktiką pernelyg paprastas žymuo, kurį sudaro bazinė geometrinė figūra, pvz., apskritimas, tiesė, stačiakampis, paprastasis penkiakampis, negali, kaip toks, perteikti informacijos, kurią vartotojai galėtų prisiminti, ir todėl jie šio žymens nelaikys prekių ženklu, nebent jis būtų įgijęs skiriamąjį požymį dėl naudojimo (2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cain Cellars prieš VRDT (Penkiakampio vaizdas), T-304/05, 22 punktas).

               27

               Vadinasi, konstatavimas, jog prekių ženklas turi skiriamąjį požymį Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme, nepriklauso nuo prekių ženklo savininko tam tikro laipsnio išradingumo ir lingvistinės arba meninės vaizduotės konstatavimo. Pakanka, kad prekių ženklas leistų atitinkamai visuomenei nustatyti juo žymimų prekių ar paslaugų kilmę ir jas atskirti nuo kitų įmonių prekių ar paslaugų (2004 m. rugsėjo 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo SAT.1 prieš VRDT, C-329/02 P, Rink. p. I-8317, 41 punktas ir Pirmosios instancijos teismo sprendimo Borco-Marken-Import Matthiesen prieš VRD (α), T-23/07, Rink. p. II-861, 43 punktas).

               28

               Šioje byloje aišku, kad nagrinėjamas prekių ženklas nevaizduoja geometrinės figūros. Tačiau bylos šalys nesutaria dėl paprastumo laipsnio ir atitinkamai dėl šio prekių ženklo skiriamojo požymio: ieškovė iš esmės tvirtina, kad nagrinėjamą prekių ženklą sudaro „gan sudėtingas dviejų linijų derinys <…>, šiek tiek primenantis raidę „t“, ir todėl jis yra skiriamasis“.

               29

               Šiuo klausimu, pirma, reikia pažymėti, kad, priešingai nei teigia ieškovė, Apeliacinė taryba neignoravo kreivės dešiniajame gale esančio brūkšnio ir aplinkybės, jog dėl jo prekių ženklas galėjo sudaryti kitokį įspūdį nei paprasta kreivė. Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad Apeliacinė taryba pirmiausia netiesiogiai patvirtino eksperto atliktą prekių ženklo apibūdinimą, pakartotą šio sprendimo 23 punkte, vėliau jį pildė pagal tai, kas nurodyta Apeliacinei tarybai pateiktuose apeliacijos motyvuose, pastebėdama esant „brūkšnelį žemyn ties kreivės viduriu“, ir galiausiai konstatavo, jog šis brūkšnelis nekeičia nagrinėjamo prekių ženklo suvokimo, jog tai yra „labai paprastas ir niekuo neišsiskiriantis piešinys, atliekantis vien dekoratyvinę, o ne komercinės prekių kilmės nurodymo funkciją“.

               30

               Antra, ieškovė, be abejo, turi pagrindo tvirtinti, kad aplinkybė, jog prekių ženklas atlieka dekoratyvinę ar puošybinę funkciją, yra nereikšminga vertinant jo skiriamąjį požymį. Tačiau kitą nei prekių ženklo funkciją klasikine prasme atliekantis žymuo skiriamąjį požymį Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme turi tik tuomet, jeigu jis gali būti iš karto suprantamas kaip atitinkamų prekių ar paslaugų komercinės kilmės nuoroda, kurios paskirtis – atitinkamai visuomenės daliai leisti nesuklystant atskirti prekių ženklo savininko prekes ar paslaugas nuo kito komercinio šaltinio prekių ir paslaugų (2002 m. gruodžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Sykes Enterprises prieš VRDT (REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS), T-130/01, Rink. p. II-5179, 20 punktas ir Sprendimo Citicorp prieš VRDT (LIVE RICHLY), T-320/03, Rink. p. II-3411, 66 punktas). Taigi būtina, kad šis žymuo, net jei dekoratyvus, turėtų minimalių skiriamųjų požymių.

               31

               Tačiau nagrinėjamam prekių ženklui nebūdingas joks aspektas, kurį atitinkama visuomenė, net palyginti pastabi, galėtų lengvai ir iš karto įsiminti ir dėl kurio jis galėtų būti iš karto suvoktas kaip nagrinėjamų prekių komercinės kilmės nuoroda. Kaip teisingai pažymėjo Apeliacinė taryba, jis bus suvokiamas vien kaip dekoratyvinis elementas tiek 14 klasei, tiek 18 ir 25 klasėms priklausančių prekių atžvilgiu. Vadinasi, nagrinėjamas prekių ženklas neleis atskirti nė vienos iš nagrinėjamų prekių nuo konkuruojančių prekių.

               32

               Tai, kad atitinkama visuomenė yra įpratusi paprastus juostuotus ar dryžuotus vaizdinius žymenis suvokti kaip prekių ženklus, arba tai, kad daugelis gamintojų yra užregistravę tokius prekių ženklus 25 klasės prekėms žymėti, negali paneigti šios išvados.

               33

               Priešingai nei teigia ieškovė, Apeliacinė taryba netvirtino, jog atitinkama visuomenė (visų pirma 25 klasės prekių vartotojai) nėra įpratusi paprastus juostuotus žymenis suvokti kaip skiriamuosius. Ji taip pat netvirtino, jog vartotojai, kad atskirtų prekes, nekreipia dėmesio į šiuos juostuotus žymenis. Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad Apeliacinė taryba paprasčiausia pastebėjo, kad jai pateikti pavyzdžiai yra neįtikinami, nes nurodyti prekių ženklai skyrėsi nuo nagrinėjamojo bei buvo už jį sudėtingesni.

               34

               Šią Apeliacinės tarybos poziciją reikia patvirtinti. Pirma, šioje byloje reikia nustatyti, ar nagrinėjamas prekių ženklas pats savaime gali būti atitinkamos visuomenės iš karto suprastas kaip nuoroda, leidžianti jai identifikuoti nagrinėjamų prekių komercinę kilmę, nesupainiojant jų su kitos kilmės prekėmis. Taigi vien aplinkybė, jog kiti prekių ženklai, nors irgi paprasti, buvo įvertinti kaip galintys būti suprasti kaip tokia nuoroda, taigi ir kaip turintys skiriamąjį požymį, neįrodo, kad nagrinėjamas prekių ženklas taip pat turi minimalų skiriamąjį požymį, kuris būtinas, kad jis galėtų būti saugomas Bendrijoje.

               35

               Antra, net ir tuo atveju, jeigu visi ieškovės argumentai būtų priimtini (nes kai kurie prekių ženklai nurodyti pirmą kartą Pirmosios instancijos teisme), reikia pripažinti, kad daugelis ieškovės nurodomų prekių ženklų yra paprasti. Tačiau juos visus sudaro ne vien paprastos linijos ar brūkšniai, kaip nagrinėjamą prekių ženklą, o formos, kurias galima identifikuoti ir kurios turi tam tikrą (ištisą ar jų kontūrų suformuotą) paviršių, kaip antai juostos, gretasieniai, kableliai, stilizuotos raidės, arba tokių formų kombinacijos. Taigi Apeliacinė taryba teisingai pažymėjo, kad jai nurodytus prekių ženklus sudarė piešiniai, darantys bendrą paviršiaus įspūdį. Tačiau nagrinėjamo prekių ženklo atveju taip nėra. Todėl ieškovės teiginiui, kad jos nurodyti prekių ženklai turi tokių pačių savybių kaip nagrinėjamas prekių ženklas arba kad šis prekių ženklas yra tokio pat sudėtingumo kaip jos nurodyti prekių ženklai, negalima pritarti. Vadinasi, aplinkybė, jog tam tikrų 25 klasės prekių vartotojas yra įpratęs tokias formas ar tokias formų kombinacijas suvokti kaip šių prekių komercinės kilmės nuorodą, neturi lemiamos reikšmės šioje byloje.

               36

               Trečia, minimalus skiriamasis požymis, kurio reikalaujama, kad ženklas būtų įregistruotas ar saugomas Bendrijoje, turi būti vertinamas kiekvienu atveju atsižvelgiant į bylos aplinkybes. Sprendimai dėl žymens įregistravimo ar apsaugos kaip Bendrijos prekių ženklo, kuriuos apeliacinės tarybos priima remdamosi Reglamentu Nr. 40/94, priskiriami ribotai kompetencijai, o ne diskrecijai. Todėl apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumas turi būti vertinamas remiantis vien minėtu reglamentu, aiškinamu Bendrijos teismų, o ne ankstesniais apeliacinių tarybų sprendimais (2005 m. rugsėjo 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo BioID prieš VRDT, C-37/03 P, Rink. p. I-7975, 47 punktas ir 24 punkte minėto Sprendimo Alcon prieš VRDT 65 punktas). Taigi aplinkybė, jog VRDT įregistravo paprastus juostuotus ar dryžuotus žymenis, nėra svarbi vertinant, ar nagrinėjamas prekių ženklas turi kokį nors skiriamąjį požymį Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme.

               37

               Darytina išvada, jog Apeliacinė taryba pagrįstai nusprendė, kad nagrinėjamas prekių ženklas yra labai paprastas ir niekuo neišsiskiriantis piešinys, atliekantis vien dekoratyvinę funkciją, kuris nebūtų suvoktas kaip nagrinėjamų prekių komercinės kilmės nuoroda.

               38

               Šios išvados negali paneigti argumentas, jog nagrinėjamas prekių ženklas jau naudojamas kaip komercinės kilmės nuoroda. Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktu reikalaujama išanalizuoti prekių ženklo skiriamąjį požymį neatsižvelgiant į faktinį jo naudojimą to paties reglamento 7 straipsnio 3 dalies (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 3 dalis) prasme (2001 m. balandžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Bank für Arbeit und Wirtschaft prieš VRDT (EASYBANK), T-87/00, Rink. p. II-1259, 40 punktas ir Sprendimo Frischpack prieš VRDT (Sūrio dėžutės forma), T-360/03, Rink. p. II-4097, 29 punktas). Be to, pagal Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnį Pirmosios instancijos teisme pateiktu ieškiniu siekiama atlikti VRDT apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumo kontrolę. Taigi Pirmosios instancijos teismo užduotis nėra iš naujo vertinti faktines aplinkybes, remiantis pirmą kartą jam pateiktais įrodymais. Priėmus šiuos įrodymus būtų pažeista Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 135 straipsnio 4 dalis, pagal kurią šalių pareiškimais negalima pakeisti Apeliacinės tarybos nagrinėtos bylos dalyko ( Pirmosios instancijos teismo sprendimo DaimlerChrysler prieš VRDT (Calandre), T-128/01, Rink. p. II-701, 18 punktas ir 27 punkte minėto Sprendimo α 9 punktas). Tačiau iš VRDT bylos medžiagos matyti, kad nuotraukas šiam argumentui patvirtinti ieškovė pirmą kartą pateikė Pirmosios instancijos teisme ir kad ji VRDT netvirtino, jog nagrinėjamas prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį dėl jo naudojimo. Vadinasi, šis argumentas ir jam pagrįsti pateikti įrodymai turi būti atmesti kaip nepriimtini.

               39

               Galiausiai į argumentą, jog nagrinėjamą prekių ženklą atitinkama visuomenė esą identifikuoja kaip pusę „smiley“ šypsenėlės – kai pati „smiley“ šypsenėlė įregistruota kaip prekių ženklas Nr. 517383, – ir todėl jis yra skiriamasis, negalima atsižvelgti, net jei šis argumentas, pirmą kartą pateiktas Pirmosios instancijos teisme, būtų pripažintas priimtinu. Kaip nurodo VRDT, vadovautis tokiu požiūriu reikštų pripažinti, kad bet kokia įregistruoto, taigi ir skiriamojo, prekių ženklo dalis vien dėl to taip pat turi skiriamąjį požymį Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme. Tam negalima pritarti, nes prekių ženklo skiriamojo požymio vertinimas minėtos nuostatos prasme paremtas šio prekių ženklo galėjimu rinkoje atskirti pareiškėjo prekes ar paslaugas nuo konkurentų siūlomų tos pačios rūšies prekių ar paslaugų (2002 m. vasario 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Rewe-Zentral prieš VRDT (LITE), T-79/00, Rink. p. II-705, 30 punktas). Tai, kad nagrinėjamą prekių ženklą sudaro dalis jau įregistruoto prekių ženklo, šiuo atveju neturi reikšmės.

               40

               Šiaip ar taip, nors sugretinus prekių ženklus galima konstatuoti, kad nagrinėjamas prekių ženklas panašus į pusę prekių ženkle Nr. 517383 pavaizduotos šypsenėlės, reikia priminti, kad vidutinis vartotojas turi pasikliauti netobulai prisimenamu jų vaizdu (2002 m. rugsėjo 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Viking-Umwelttechnik prieš VRDT (Žalios ir pilkos spalvos sugretinimas), T-316/00, Rink. p. II-3715, 28 punktas ir Sprendimo GretagMacbeth prieš VRDT (24 spalvotų kvadratų derinys), T-400/07, 47 punktas). Be to, kad atitinkama visuomenė nagrinėjamame prekių ženkle galėtų atpažinti dalį Bendrijos prekių ženklo Nr. 517383, reikia, kad ji šį prekių ženklą žinotų, tačiau ieškovė to neįrodė. Taigi negalima laikyti, kad suvokdama nagrinėjamą prekių ženklą atitinkama visuomenė jį identifikuos kaip pusę Bendrijos prekių ženkle Nr. 517383 pavaizduotos „smiley“ šypsenėlės. Šiuo klausimu, kaip ir VRDT, taip pat reikia konstatuoti, kad po nagrinėjamo prekių ženklo pagrindine kreive esančio vertikaliojo brūkšnelio Bendrijos prekių ženkle Nr. 517383 nėra. Taigi, galima nagrinėjamo prekių ženklo asociacija su ieškovės nurodytu prekių ženklu neįrodyta.

               41

               Iš to, kas nurodyta, darytina išvada, kad Apeliacinė taryba nesuklydo nusprendusi, jog nagrinėjamas prekių ženklas neturi minimalaus skiriamojo požymio, kad būtų galima netaikyti Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkte numatyto absoliutaus atmetimo pagrindo, ir dėl to reikia atsisakyti taikyti jam apsaugą Bendrijoje. Todėl vienintelis pagrindas, susijęs su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu, kaip ir visas ieškinys, turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               42

               Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas, įskaitant susijusias su F. Loufrani, kaip ieškovo, pakeitimu, pagal VRDT pateiktus reikalavimus.

               Remdamasis šiais motyvais,
               PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji kolegija)
               nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti ieškinį.

                           2.

                           Priteisti iš The Smiley Company SPRL bylinėjimosi išlaidas, įskaitant susijusias su Franklin Loufrani pakeitimu.

                     Tiili
                     Dehousse
                     Wiszniewska-Białecka
                     Paskelbta 2009 m. rugsėjo 23 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai

            (
            *1
         )	Proceso kalba: anglų.


2002 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Universale-Bau AG, Bietergemeinschaft: 1) Hinteregger & Söhne Bauges.m.b.H. Salzburg, 2) ÖSTÜ-STETTIN Hoch- und Tiefbau GmbH prieš Entsorgungsbetriebe Simmering GmbH. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Vergabekontrollsenat des Landes Wien - Austrija. # Direktyva 93/37/EEB - Direktyva 89/665/EEB. # Byla C-470/99.


2013 m. lapkričio 21 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#Günter Heede prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui).#Bendrijos prekių ženklas – Žodinio Bendrijos prekių ženklo „Matrix Energetics“ paraiška – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Apibūdinamasis pobūdis – Atitinkama visuomenė – Apibūdinamojo pobūdžio vertinimo data – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai.#Byla T‑313/11.


2002 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Daniel Callebaut prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Pareigų paaukštinimas. # Byla T-233/01.


title: 2009 m. lapkričio 19 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Krzysztof Filipiak prieš Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu - Lenkija.#Teisės aktai pajamų mokesčio srityje - Teisė iš mokesčio bazės atskaityti socialinio draudimo įmokas - Teisė sumažinti mokestį, atsižvelgiant į sumokėtas sveikatos draudimo įmokas - Draudimas, jeigu įmokos sumokėtos ne apmokestinimo, o kitoje valstybėje narėje - Suderinamumas su EB 43 ir 49 straipsniais - Nacionalinio Konstitucinio teismo sprendimas - Nacionalinės teisės nuostatų nekonstitucingumas - Datos, nuo kurios minėtos nuostatos netenka privalomosios galios, nukėlimas - Bendrijos teisės viršenybė - Poveikis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.#Byla C-314/08.

text:
      Byla C‑314/08
      Krzysztof Filipiak
      prieš
      Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu
      (Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Teisės aktai pajamų mokesčio srityje – Teisė iš mokesčio bazės atskaityti socialinio draudimo įmokas – Teisė į mokesčio mažinimą, atsižvelgiant į sumokėtas sveikatos draudimo įmokas – Neleidimas pasinaudoti, jeigu įmokos sumokėtos ne apmokestinimo, o kitoje valstybėje narėje – Suderinamumas su EB 43 ir 49 straipsniais – Nacionalinio konstitucinio teismo sprendimas – Nacionalinės teisės nuostatų nekonstitucingumas – Datos, nuo kurios minėtos nuostatos netenka privalomosios galios, nukėlimas – Bendrijos teisės viršenybė – Poveikis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui“
      Sprendimo santrauka
      1.        Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Laisvė teikti paslaugas – Apribojimai – Mokesčių teisės aktai – Pajamų mokestis
      (EB 43 ir 49 straipsniai)
      2.        Bendrijos teisė – Viršenybė – Prieštaraujanti nacionalinė teisė – Savaiminis egzistuojančių teisės normų netaikymas
      1.        EB 43 ir 49 straipsniai draudžia nacionalinės teisės aktus, pagal kuriuos mokesčių mokėtojas rezidentas turi teisę, kad, pirma,
         mokestiniais metais sumokėtos socialinio draudimo įmokos būtų atskaitytos iš mokesčio bazės ir, antra, mokėtinas pajamų mokestis
         būtų sumažintas atsižvelgiant į per šį laikotarpį sumokėtas sveikatos draudimo įmokas tik tuo atveju, kai minėtos įmokos mokamos
         apmokestinimo valstybėje narėje, o tuo atveju, kai šios įmokos mokamos kitoje valstybėje narėje, tokią teisę atsisakoma suteikti,
         net jei šios įmokos nebuvo atskaitytos kitoje valstybėje narėje.

      Tokiais teisės aktais įtvirtinamas nevienodas mokesčių mokėtojų rezidentų vertinimas. Kiekvienas mokesčių mokėtojas, kuris
         gyvena apmokestinimo valstybėje narėje, tačiau vykdo ekonominę veiklą kitoje valstybėje narėje, kurioje jam taikomas privalomas
         socialinis ir sveikatos draudimas, negali mokamų įmokų atskaityti iš mokesčio bazės arba sumažinti minėtomis įmokomis apmokestinimo
         valstybėje narėje mokėtino mokesčio, todėl jis yra traktuojamas mažiau palankiai nei bet koks kitas mokesčių mokėtojas, kuris
         gyvena minėtoje valstybėje bei vykdo ekonominę veiklą tik šioje valstybėje ir moka privalomo socialinio ir sveikatos draudimo
         įmokas kompetentingai nacionalinei viešosios valdžios institucijai. Mokesčių mokėtojai rezidentai, kalbant apie jų pajamų
         apmokestinimą apmokestinimo valstybėje narėje, objektyviai žiūrint, nėra kitokioje situacijoje, kuri galėtų paaiškinti tokį
         skirtingą vertinimą, atsižvelgiant į įmokų mokėjimo vietą, nes šioje valstybėje narėje jie turi neribotą mokestinę pareigą.
         Taigi jų pajamos šioje valstybėje narėje turi būti apmokestinamos remiantis tais pačiais principais ir todėl suteikiant tas
         pačias mokesčių lengvatas. Šiomis aplinkybėmis atsisakymas mokesčių mokėtojui rezidentui suteikti aptariamas mokesčių lengvatas
         gali jį atgrasyti nuo pasinaudojimo įsisteigimo ir paslaugų teikimo laisvėmis, numatytomis EB 43 ir 49 straipsniuose, ir riboja
         šias laisves.

      (žr. 66–71, 74 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      2.        Tiek, kiek Bendrijos teisė draudžia nacionalinės teisės nuostatas, Bendrijos teisės viršenybės principas įpareigoja nacionalinį
         teismą taikyti Bendrijos teisę ir netaikyti jai prieštaraujančių nacionalinės teisės nuostatų, nepaisant nacionalinio Konstitucinio
         teismo sprendimo, kuriame nuspręsta nukelti datą, nuo kurios šios Konstitucijai prieštaraujančiomis pripažintos nuostatos
         neteks privalomosios galios.

      (žr. 85 punktą, rezoliucinės dalies 2 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. lapkričio 19 d.(*)

      „Teisės aktai pajamų mokesčio srityje – Teisė iš mokesčio bazės atskaityti socialinio draudimo įmokas – Teisė į mokesčio mažinimą, atsižvelgiant į sumokėtas sveikatos draudimo įmokas – Neleidimas pasinaudoti , jeigu įmokos sumokėtos ne apmokestinimo, o kitoje valstybėje narėje – Suderinamumas su EB 43 ir 49 straipsniais – Nacionalinio konstitucinio teismo sprendimas – Nacionalinės teisės nuostatų nekonstitucingumas – Datos, nuo kurios minėtos nuostatos netenka privalomosios galios, nukėlimas – Bendrijos teisės viršenybė – Poveikis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui“
      Byloje C‑314/08
      dėl 2008 m. gegužės 30 d. Nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2008 m. liepos 14 d., Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu (Lenkija) pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Krzysztof Filipiak
      prieš
      Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu,

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro trečiosios kolegijos pirmininko pareigas einantis antrosios kolegijos pirmininkas J. N. Cunha Rodrigues, teisėjai
         A. Rosas (pranešėjas) ir A. Ó Caoimh,

      generalinis advokatas M. Poiares Maduro,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos M. Dowgielewicz,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos R. Lyal ir K. Herrmann,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB 43 ir 49 straipsnių išaiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas sprendžiant ginčą tarp Lenkijoje neribotai apmokestinamo Lenkijos piliečio K. Filipiak ir Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu (Poznanės teritorinės mokesčių inspekcijos direktorius) dėl Lenkijos mokesčių administratoriaus atsisakymo suteikti K. Filipiak
         mokesčių lengvatų dėl socialinio draudimo ir sveikatos draudimo įmokų, sumokėtų per finansinius metus, kai įmokos mokamos
         kitoje valstybėje narėje nei apmokestinimo valstybė, nors tokios mokesčių lengvatos suteikiamos mokesčių mokėtojui, kuris
         moka įmokas apmokestinimo valstybėje narėje.

       Nacionalinė teisė
      3        Lenkijos konstitucijos 2 straipsnyje nustatyta:

      „Lenkijos Respublika yra demokratinė teisinė valstybė, įgyvendinanti socialinio teisingumo principus.“
      4        Pagal Lenkijos konstitucijos 8 straipsnį:

      „1. Konstitucija yra aukščiausią teisinę galią Lenkijos Respublikoje turintis teisės aktas.
      2. Konstitucijos nuostatos taikomos tiesiogiai, nebent Konstitucijoje numatyta kitaip.“
      5        Lenkijos konstitucijos 32 straipsnyje numatyta:

      „1. Prieš įstatymą visi lygūs. Visi turi teisę į tai, kad valdžios institucijos su jais vienodai elgtųsi.
      2. Niekas negali būti dėl kokios nors priežasties diskriminuojamas politiniame, socialiniame ar ekonominiame gyvenime.“
      6        Lenkijos konstitucijos 91 straipsnyje nurodyta:

      „1. Ratifikuota tarptautinė sutartis, paskelbta Lenkijos Respublikos įstatymų biuletenyje, tampa sudėtine nacionalinės teisės
         sistemos dalimi ir taikoma tiesiogiai, nebent jos taikymas priklausytų nuo įstatymų priėmimo.

      2. Vadovaujantis išankstiniu įstatymu įtvirtintu įgaliojimu ratifikuota tarptautinė sutartis kolizijos su įstatymu atveju
         turi viršenybę jo atžvilgiu.

      3. Jeigu tai išplaukia iš Lenkijos Respublikos ratifikuotos tarptautinės organizacijos steigimo sutarties, šios organizacijos
         teisė taikoma tiesiogiai ir kolizijos atveju turi viršenybę įstatymų atžvilgiu.“

      7        Pagal Lenkijos konstitucijos 188 straipsnį:

      „Trybunał Konstytucyjny (Lenkijos Konstitucinis teismas) sprendžia:

      1) ar įstatymai ir tarptautinės sutartys neprieštarauja Konstitucijai;
      2) ar įstatymai neprieštarauja ratifikuotoms tarptautinėms sutartims, kurioms ratifikuoti reikia išankstinio įstatymu įtvirtinto
         įgaliojimo;

      3) ar centrinių valstybės institucijų priimti teisės aktai neprieštarauja Konstitucijai, ratifikuotoms tarptautinėms sutartims
         ir įstatymams;

      4) ar politinių partijų tikslai arba veikla neprieštarauja Konstitucijai;
      5) dėl 79 straipsnio 1 dalyje numatytų konstitucinių skundų.“
      8        Lenkijos konstitucijos 190 straipsnio 1–4 dalyse numatyta:

      „1. Trybunał Konstytucyjny sprendimai visuotinai privalomi ir galutiniai.

      <...>
      3. Trybunał Konstytucyjny sprendimas įsigalioja jo paskelbimo dieną, tačiau Trybunał      Konstytucyjny gali nustatyti kitą datą, nuo kurios teisės aktas netenka privalomosios galios. Šis terminas įstatymo atveju negali būti
         ilgesnis nei aštuoniolika mėnesių, o kito teisės akto atveju – ilgesnis nei dvylika mėnesių. <...>

      4. Trybunał Konstytucyjny sprendimas, kad teisės aktas, kuriuo remiantis buvo priimtas galutinis teismo, administracinės valdžios institucijos sprendimas
         arba sprendimas kitose bylose, prieštarauja Konstitucijai, tarptautinei sutarčiai arba įstatymui, sudaro pagrindą atnaujinti
         procesą, panaikinti sprendimą arba kitą byloje priimtą aktą, laikantis atitinkamą procesą reglamentuojančiose nuostatose numatytų
         principų ir tvarkos.“

      9        1991 m. liepos 26 d. Fizinių asmenų pajamų mokesčio įstatymo (Ustawa z dnia 26 lipca 1991 r. o podatku dochodowym od osób
         fizycznych, Dz. U., Nr. 14, 2000, 176 pozicija, toliau – Pajamų mokesčio įstatymas) 3 straipsnio 1 dalyje, kurioje įtvirtintas
         neribotos mokestinės pareigos principas, numatyta:

      „Fiziniai asmenys, kurie gyvena Lenkijos teritorijoje, privalo mokėti mokestį nuo visų savo pajamų, neatsižvelgiant į pajamų
         šaltinių vietą <...>.“

      10      Šio įstatymo 26 straipsnio 1 dalies 2 punkte nustatyta:

      „Nepažeidžiant 24 straipsnio 3 dalies, 29–30c straipsnių ir 30e straipsnio, mokesčio bazę, sudaro pajamos, apskaičiuotos pagal
         9 straipsnį, 24 straipsnio 1, 2, 4, 4a–4e, 6 dalis, 24b straipsnio 1 ir 2 dalis arba 25 straipsnį, atskaičius:

      <...>
      2) įmokas, apibrėžtas 1998 m. spalio 13 d. Įstatyme dėl socialinio draudimo sistemos (Dz. U Nr.°137, 887 pozicija, su pakeitimais,
         toliau – Įstatymas dėl socialinio draudimo sistemos), kurios:

      a) mokestiniais metais buvo tiesiogiai mokamos mokesčių mokėtojo asmeniniam arba su juo bendradarbiaujančių asmenų pensijos,
         ligos ar nelaimingų atsitikimų draudimui;

      b) mokestiniais metais buvo išskaitytos <...> iš mokesčių mokėtojo lėšų <...>“.
      11      Pajamų mokesčio įstatymo 27b straipsnyje nurodyta:

      1. Iš pagal 27 ar 30c straipsnį apskaičiuoto pajamų mokesčio pirmiausia atskaitomos 2004 m. rugpjūčio 27 d. Įstatyme dėl valstybės
         lėšomis finansuojamų sveikatos priežiūros paslaugų (Ustawa z dnia 27 sierpnia 2004 r. o świadczeniach opieki zdrowotnej finansowanych
         ze środków publicznych, Dz. U Nr.°210, 2135 pozicija; toliau – Įstatymas dėl valstybės lėšomis finansuojamų sveikatos priežiūros
         paslaugų) apibrėžtos sveikatos draudimo įmokos, kurias:

      1) mokestiniais metais tiesiogiai sumokėjo mokesčių mokėtojas pagal nuostatas dėl valstybės lėšomis finansuojamų sveikatos
         priežiūros paslaugų;

      2) mokestiniais metais išskaitė ir sumokėjo mokestį iškaitantis asmuo pagal nuostatas dėl valstybės lėšomis finansuojamų sveikatos
         priežiūros paslaugų;

      <...>
      2. Sveikatos draudimo įmoka, kuria sumažinamas mokestis, negali viršyti 7,75 % šios įmokos apskaičiavimo pagrindo.
      <...>.“
       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      12      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad klostantis pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms Lenkijos pilietis
         K. Filipiak vykdė Nyderlanduose ekonominę veiklą kaip Nyderlandų teisės reglamentuojamos asmenų bendrovės, kurios organizacinė
         struktūra atitinka tikrosios ūkinės bendrijos formą pagal Lenkijos teisę, dalininkas.

      13      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat matyti, kad K. Filipiak neribotai apmokestinamas Lenkijoje, o tai leidžia
         manyti, kad jo gyvenamoji vieta yra šioje valstybėje narėje pagal Pajamų mokesčio įstatymo 3 straipsnį.

      14      Nyderlanduose K. Filipiak sumokėjo privalomas socialinio draudimo ir sveikatos draudimo įmokas pagal Nyderlandų teisės aktus.

      15      2006 m. birželio 28 d. laišku K. Filipiak kreipėsi į Naujojo Tomyslio mokesčių inspekcijos viršininką, prašydamas raštu išaiškinti
         mokesčių teisės taikymo sritį ir tvarką.

      16      Prašyme pateikti išaiškinimą K. Filipiak nurodo, kad pagal Pajamų įstatymo nuostatas jam draudžiama iš mokesčio bazės atskaityti
         Nyderlanduose sumokėtas socialinio draudimo įmokas ir sumažinti mokestį taip pat Nyderlanduose sumokėtų sveikatos draudimo
         įmokų suma. Jis teigia, kad tokios nuostatos diskriminuoja ir šiomis aplinkybėmis jos netaikytinos tiesiogiai taikant Bendrijos
         teisę.

      17      2007 m. rugpjūčio 2 d. Sprendimuose, atsakydamas į prašymą pateikti išaiškinimą, Naujojo Tomyslio mokesčių inspekcijos viršininkas
         pripažino K. Filipiak poziciją nepagrįsta.

      18      Jis nurodė, kad remiantis Pajamų mokesčio įstatymo 26 straipsnio 1 dalies 2 punktu mokesčio bazę galima sumažinti tik įmokomis,
         numatytomis Įstatyme dėl socialinio draudimo sistemos, o pagal Pajamų mokesčio 27b straipsnio 1 dalį mokestį – tik įmokomis,
         apibrėžtomis Įstatyme dėl iš valstybės lėšų finansuojamų sveikatos priežiūros paslaugų. Kadangi pagal Nyderlandų teisę mokamos
         įmokos neatitinka minėtose nuostatose nustatytų kriterijų, Lenkijoje jos negali būti atskaitytos atitinkamai iš mokesčio bazės
         ir pajamų mokesčio.

      19      Išnagrinėjęs K. Filipiak skundus, DyrektorIzby Skarbowej w Poznaniu paliko galioti 2007 m. rugpjūčio 2 d. Naujojo Tomyslio mokesčių inspekcijos viršininko sprendimus.

      20      K. Filipiak šiuos sprendimus apskundė Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu (Poznanės administracinis teismas), manydamas, kad šie sprendimai pažeidžia, inter alia, Pajamų mokesčio įstatymo 26 straipsnio 1 dalies 2 punktą ir 27b straipsnio 1 dalį, EB 39 straipsnio 2 dalį, 1971 m. birželio
         14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims
         ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB)
         Nr. 118/97 (OL L 28, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 3), su pakeitimas, padarytais 2005 m.
         balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 647/2005 (OL L 117, p. 1; toliau – Reglamentas Nr. 1408/71),
         3 straipsnio 1 dalį ir įvairias Lenkijos konstitucijos nuostatas.

      21      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu mano, kad nagrinėjamu atveju neįvykdytos EB 39 straipsnyje įtvirtintos darbuotojų judėjimo laisvės pažeidimo sąlygos. Šiuo
         atžvilgiu jis pabrėžia, jog, atsižvelgiant į tai, kad pareiškėjas pagrindinėje byloje dalyvauja Nyderlanduose įsteigtoje ūkinėje
         bendrijoje kaip dalininkas, jis dirba savo naudai, nepaklusdamas kito asmens nurodymams ir jam nekontroliuojant. Todėl jo
         negalima laikyti „darbuotoju“ EB 39 straipsnio prasme.

      22      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad būtina įvertinti, ar ginčijamos nuostatos nepažeidžia K. Filipiak
         nenurodytos nuostatos, t. y. EB 43 straipsnio, kai pagal jas Lenkijoje neribotai apmokestinamos visos mokesčio mokėtojo pajamos,
         ir vykdydamas ūkinę veiklą kitoje valstybėje narėje šis mokesčių mokėtojas neturi teisės iš apmokestinimo pagrindo atskaityti
         Nyderlanduose sumokėtų privalomų socialinio draudimo įmokų ir iš pajamų mokesčio atimti taip pat Nyderlanduose sumokėtų privalomų
         sveikatos draudimo įmokų, nors šios įmokos nebuvo atskaitytos minėtoje valstybėje narėje.

      23      Šis teismas nurodo, kad Trybunał Konstytucyjny jau yra pareiškęs nuomonę dėl Pajamų mokesčio įstatymo 26 straipsnio 1 dalies 2 punkto ir 27b straipsnio atitikties Lenkijos
         konstitucijai.

      24      2007 m. lapkričio 7 d. Sprendime (K 18/06, Dz. U. Nr.°211, 2007, 1549 pozicija) Trybunał Konstytucyjny nusprendė, kad tiek, kiek nagrinėjamos mokesčių teisės nuostatos Pajamų mokesčio įstatymo 27 straipsnio 9 dalyje numatytiems
         mokesčių mokėtojams nesuteikia galimybės atskaityti iš savo pajamų ir mokesčių, mokėtinų dėl už Lenkijos teritorijos ribų
         vykdomos veiklos, socialinio draudimo ir sveikatos draudimo įmokų, kai jos nebuvo atskaitytos valstybėje narėje, kurioje vykdoma
         ši veikla, šios nuostatos prieštarauja Lenkijos konstitucijos 32 straipsnyje įtvirtintam lygybės prieš įstatymą principui
         ir minėtos Konstitucijos 2 straipsnyje numatytam socialinio teisingumo principui.

      25      Tame pačiame sprendime, taikydamas Lenkijos konstitucijos 190 straipsnio 3 dalį, Trybunał Konstytucyjny nusprendė perkelti datą, nuo kurios nuostatos, jo pripažintos prieštaraujančiomis Konstitucijai, neteks privalomosios galios,
         į kitą dieną, nei buvo paskelbtas šis sprendimas, konkrečiai kalbant – į 2008 m. lapkričio 30 dieną.

      26      Šiomis aplinkybėmis Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar EB 43 straipsnio pirmosios ir antrosios pastraipų nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad jos draudžia [Pajamų mokesčio
         įstatymo] 26 straipsnio 1 dalies 2 punkte įtvirtintas Lenkijos nacionalines taisykles, pagal kurias pajamų mokesčio bazę leidžiama
         sumažinti tik tomis privalomo socialinio draudimo įmokomis, kurios sumokėtos remiantis nacionalinės teisės normomis, bei šio
         įstatymo 27b straipsnio 1 dalies taisyklę, pagal kurią pajamų mokestį leidžiama sumažinti tik tomis privalomo sveikatos draudimo
         įmokomis, kurios sumokėtos remiantis nacionalinės teisės normomis tais atvejais, kai Lenkijoje neribotai apmokestinamas Lenkijos
         pilietis privalomo socialinio ir sveikatos draudimo įmokas moka ir kitoje valstybėje narėje dėl ten vykdomos ūkinės veiklos,
         o šios įmokos kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje nebuvo atskaitytos iš pajamų ir mokesčio?

      2.      Ar Bendrijos teisės viršenybės principas bei EB 10 straipsnio ir 43 straipsnio pirmosios ir antrosios pastraipų nuostatos
         turi būti aiškinamos taip, kad jos turi viršenybę Lenkijos konstitucijos <...> 91 straipsnio 2 ir 3 dalyse bei 190 straipsnio
         1 ir 3 dalyse įtvirtintų nacionalinių nuostatų atžvilgiu tiek, kiek jų pagrindu buvo atidėtas Konstitucinio teismo sprendimo
         įsigaliojimas?“

       Dėl priimtinumo
       Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
      27      Lenkijos vyriausybė abejoja dėl to, ar Teisingumo Teismas gali priimti sprendimą, kuriame atsakytų į nacionalinio teismo pateiktus
         klausimus.

      28      Ši vyriausybė tvirtina, kad prašomas Bendrijos teisės išaiškinimas ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         prejudiciniai klausimai nėra pakankamai susiję su pagrindinės bylos dalyku. Sąlyga, jog Teisingumo Teismo sprendimas būtų
         reikalingas tam, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų priimti sprendimą savo nagrinėjamoje byloje,
         neįvykdyta. Išnagrinėjus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išdėstytas faktines ir teisines aplinkybes
         darytina išvadą, kad bylą galima ir netgi būtina nagrinėti remiantis tik nacionalinės teisės nuostatomis.

      29      Šiuo atžvilgiu Lenkijos vyriausybė nurodo, kad pirmuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
         teismas nori išsiaiškinti, ar nagrinėdamas pagrindinę bylą jis turi atsižvelgti į aptariamas Pajamų mokesčio įstatymo nuostatas
         tiek, kiek jos riboja mokesčio mokėtojo teisę į socialinio ir sveikatos draudimo įmokų, sumokėtų užsienio šalyje, atskaitą.

      30      Tačiau 2007 m. lapkričio 7 d. Sprendime Trybunał Konstytucyjny jau pateikė atsakymą į šį klausimą, nes jis jau nusprendė, kad susiklosčius tokioms aplinkybėms, kaip antai pagrindinėje
         byloje, mokesčio mokėtojas turi turėti teisę atskaityti socialinio draudimo ir sveikatos draudimo įmokas.

      31      Lenkijos vyriausybės teigimu, 2007 m. lapkričio 7 d. Trybunał Konstytucyjny sprendimas, kuriame aptariamos teisės nuostatos pripažintos prieštaraujančiomis Lenkijos konstitucijai, veikia taip, kad teismai
         jų negali taikyti, t. y. jos visiškai pašalinamos iš teisės sistemos.

      32      Tai, kad 2007 m. lapkričio 7 d. Sprendime Trybunał Konstytucyjny nukėlė dieną, nuo kurios Konstitucijai prieštaraujančios nuostatos netenka privalomosios galios, nereiškia, kad Konstitucijai
         prieštaraujančiomis pripažintas nuostatas reikia taikyti iki Trybunał Konstytucyjny nurodytos datos. Negalima teigti, kad iki šios dienos aptariamos nuostatos neprieštarauja Konstitucijai, o nuo šios dienos
         jas reikia laikyti prieštaraujančiomis Konstitucijai.

      33      Lenkijos vyriausybė mano, kad todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo taikyti Pajamų mokesčio
         įstatymo 26 straipsnio 1 dalies 2 punktą ir 27b straipsnio 1 dalį, atsižvelgdamas į šių nuostatų aiškinimą vadovaujantis Lenkijos
         konstitucija. Nagrinėjamoje pagrindinėje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turėtų, remdamasis
         Trybunał Konstytucyjny pateiktu išaiškinimu ir lygybės prieš įstatymą bei socialinio teisingumo principais, atsisakyti taikyti aptariamas nuostatas
         tiek, kiek jose nenumatyta, kad socialinio draudimo ir sveikatos draudimo įmokas būtų galima atskaityti tuo atveju, kai šios
         įmokos nebuvo atskaitytos Europos Sąjungos valstybėje narėje, kurioje vykdyta ekonominė veikla ir įmokos buvo sumokėtos.

      34      Todėl norint priimti sprendimą pagrindinėje byloje nebūtina atsakyti į klausimą, ar EB 43 straipsnis draudžia tokias nuostatas,
         kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje.

      35      Kalbant apie antrąjį prejudicinį klausimą, Lenkijos vyriausybės nuomone, Bendrijos teisės išaiškinimas, kurio prašo prašymą
         priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nebūtinas norint priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje, nes išaiškinimas
         yra akivaizdus.

      36      Lenkijos vyriausybė pastebi, kad atrodo, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi prielaida, kad
         datos, nuo kurios pagrindinėje byloje nagrinėjamos nuostatos neteks privalomosios galios, nukėlimas ir taisyklė, kad Trybunał Konstytucyjny sprendimai yra galutiniai, nesuteikia jam galimybės patikrinti, ar aptariamos nuostatos nepažeidžia Bendrijos teisės, ir
         atsisakyti taikyti šias nuostatas tuo atveju, jeigu šis teismas padarytų išvadą, kad jos pažeidžia Bendrijos teisę.

      37      Lenkijos vyriausybė mano, kad toks požiūris netinkamas, turint omenyje atskirų teismų atliekamos kontrolės, t. y. nagrinėjamų
         nuostatų atitikties Lenkijos Respublikos konstitucijai kontrolės ir šių nuostatų atitikties Bendrijos teisei patikrinimo,
         autonomiją.

      38      Trybunał Konstytucyjny sprendimas, kuriuo nukeliama data, nuo kurios Konstitucijai prieštaraujančiomis pripažintos nuostatos netenka privalomosios
         galios, nekliudo tam, kad būtų patikrinta, ar šios nuostatos neprieštarauja Bendrijos teisei, o esant teisės normų kolizijai,
         prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo neatleidžia nuo pareigos netaikyti minėtų nuostatų, jeigu jos būtų
         pripažintos prieštaraujančiomis Bendrijos teisei. Lenkijos konstitucijos 91 straipsniu nacionaliniam teismui nustatoma pareiga
         netaikyti nacionalinės teisės normos, kuri prieštarauja Bendrijos teisei.

      39      Todėl, Lenkijos vyriausybės teigimu, nepaisant galimybės netaikyti nagrinėjamų nuostatų, jeigu jos pripažįstamos prieštaraujančiomis
         Konstitucijai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, padaręs išvadą, kad šios nuostatos prieštarauja EB 43 straipsniui,
         turi teisę savarankiškai atsisakyti jas taikyti spręsdamas bylą, remiantis nacionaline teise ir prireikus Teisingumo Teismo
         praktika dėl Bendrijos teisės viršenybės principo.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      40      Reikia priminti, kad, remiantis nusistovėjusia teismo praktika, per procedūrą pagal EB 234 straipsnį tik bylą nagrinėjantis
         nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečios bylos ypatumus, turi įvertinti ir prejudicinio
         sprendimo būtinumą savo sprendimui, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl Teisingumo Teismas iš principo
         turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikti klausimai susiję su Bendrijos teisės išaiškinimu (be kita ko, žr. 2001 m.
         kovo 13 d. Sprendimo PreussenElektra, C‑379/98, Rink. p. I‑2099, 38 punktą ir 2009 m. balandžio 23 d. Sprendimo Rüffler, C‑544/07, Rink. p. I‑0000, 36 punktą).

      41      Vis dėlto Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad išskirtinėmis aplinkybėmis, siekdamas patikrinti savo paties kompetenciją,
         jis turi įvertinti sąlygas, kuriomis į jį kreipėsi nacionalinis teismas (šiuo klausimu žr. 1981 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
         Foglia, 244/80, Rink. p. 3045, 21 punktą; minėtų sprendimų PreussenElektra 39 punktą ir Rüffler 37 punktą).

      42      Atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo galima, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas
         Bendrijos teisės išaiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos aplinkybėmis arba dalyku, jeigu problema hipotetinė
         arba jeigu Teisingumo Teismas neturi būtinos faktinės ir teisinės informacijos, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus
         (minėtų sprendimų PreussenElektra 39 punktas ir Rüffler 38 punktas).

      43      Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, jog iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą aiškiai matyti, kad, nepaisant klausimo dėl
         pagrindinėje byloje nagrinėjamų nuostatų atitikties Konstitucijai, pagrindinė byla ir pirmasis prejudicinis klausimas susiję
         su tuo, ar teisės aktai, pagal kuriuos teisė sumažinti mokestį atskaičiuojant sumokėtas sveikatos draudimo įmokas ir teisė
         iš apmokestinamosios vertės atskaičiuoti sumokėtas socialinio draudimo įmokas nesuteikiamos tuo atveju, kai minėtos įmokos
         sumokamos kitoje valstybėje narėje, neprieštarauja Bendrijos teisei.

      44      Antrasis klausimas pratęsia pirmąjį ir juo Teisingumo Teismo teiraujamasi, kokią įtaką nacionaliniam teismui daro konstatavimas,
         kad nuostatos, kurios, be to, kad pripažintos prieštaraujančiomis Konstitucijai, greičiausiai prieštarauja Bendrijos teisei.
         Iš esmės juo siekiama sužinoti, ar tuo atveju, jeigu tokios nuostatos, kaip antai aptariamos pagrindinėje byloje, prieštarauja
         EB 43 straipsniui, pagal Bendrijos teisės viršenybės principą nacionalinis teismas turėtų pareigą taikyti Bendrijos teisę
         ir netaikyti nagrinėjamų nacionalinių nuostatų, net jeigu 2007 m. lapkričio 7 d. Trybunał Konstytucyjny sprendimas, kuriame nuspręsta, kad minėtos nuostatos prieštarauja kai kurioms Lenkijos konstitucijos nuostatoms, nepradėjo
         veikti.

      45      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nėra akivaizdu, kad prašomas išaiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos aplinkybėmis
         ar dalyku, kad problema hipotetinė arba kad Teisingumo Teismas neturi būtinos faktinės ir teisinės informacijos, kad naudingai
         atsakytų į jam pateiktus klausimus.

      46      Todėl pateikti klausimai yra priimtini.

       Dėl esmės
       Dėl pirmojo klausimo
      47      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar EB 43 straipsnis draudžia nacionalinės
         teisės aktus, pagal kuriuos mokesčių mokėtojas turi teisę, kad, pirma, mokestiniais metais sumokėtų socialinio draudimo įmokų
         suma būtų atskaičiuota iš mokesčio bazės ir, antra, jo mokėtinas pajamų mokestis būtų sumažintas atsižvelgiant į per šį laikotarpį
         sumokėtas sveikatos draudimo įmokas tik tuo atveju, kai minėtos įmokos mokamos apmokestinimo valstybėje narėje, o tuo atveju,
         kai šios įmokos mokamos kitoje valstybėje narėje, tokią teisę atsisakoma suteikti.

       Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
      48      Lenkijos vyriausybės poziciją dėl pirmojo klausimo iš esmės galima matyti iš pastabų, kurias ji pateikė dėl priimtinumo ir
         kurios išdėstytos šio sprendimo 29–33 punktuose.

      49      Europos Bendrijų Komisijos teigimu, remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atliktu K. Filipiak
         situacijos aprašymu, galima manyti, kad pareiškėjas pagrindinėje byloje galėjo pats atlikti funkcijas, susijusias su šios
         įmonės veikla, ir vykdyti kontrolę. Taigi iš pirmo žvilgsnio jo situacija patenka į EB 43 straipsnio taikymo sritį. Tačiau
         tam, kad būtų išspręsta nacionaliniame teisme pradėta byla, gali būti svarbus ir EB 49 straipsnis, nes negalima atmesti galimybės,
         kad Lenkijoje gyvenantis K. Filipiak Nyderlanduose taip pat teikia paslaugas.

      50      Komisija mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos nuostatos, pagal kurias reziduojantiems mokesčių mokėtojams nesuteikiama
         teisė į mokesčių lengvatas, grindžiamas privalomomis draudimo įmokomis, kai šios įmokos sumokėtos ne Lenkijos Respublikoje,
         o kitoje valstybėje narėje, pažeidžia tiek EB 43, tiek EB 49 straipsnius ir tai nėra objektyviai pateisinama.

       Teisingumo Teismo atsakymas
      51      Reikia pastebėti, kad formuluodamas pirmąjį klausimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašymą išaiškinti
         EB 43 straipsnį apriboja tik tuo atveju, kai privalomo socialinio ir sveikatos draudimo įmokos, sumokėtos ne Lenkijos Respublikoje,
         o kitoje valstybėje narėje, nebuvo atskaitytos šioje kitoje valstybėje narėje. Todėl į šį klausimą bus atsakyta būtent remiantis
         prielaida, kad Nyderlanduose tokio mokesčio mokėtojo, kaip antai K. Filipiak, sumokėtos privalomos įmokos negalėjo būti atskaitytos
         šioje valstybėje narėje.

      –       Dėl taikomų EB sutarties nuostatų
      52      Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, sąvoka „įsisteigimas“ EB 43 straipsnio prasme yra labai plati, apimanti Bendrijos
         piliečio galimybę nuolat ir nepertraukiamai dalyvauti kitos nei savo valstybės narės ekonominiame gyvenime (1995 m. lapkričio
         30 d. Sprendimo Gebhard, C‑55/94, Rink. p. I‑4165, 25 punktas ir 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo N, C‑470/04, Rink. p. I‑7409, 26 punktas). Todėl Bendrijos piliečiui, gyvenančiam vienoje valstybėje narėje ir turinčiam kitoje
         valstybėje narėje įsteigtos bendrovės dalių, kurios leidžia jam daryti tam tikrą įtaką bendrovės sprendimams bei spręsti dėl
         jos veiklos, gali būti taikoma įsisteigimo laisvė (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo N 27 punktą; 2007 m. kovo 29 d. Sprendimo Rewe Zentralfinanz, C‑347/04, Rink. p. I‑2647, 22 ir 70 punktus ir 2008 m. spalio 2 d. Sprendimo Heinrich Bauer Verlag, C‑360/06, Rink. p. I‑7333, 27 punktą).

      53      Kaip pabrėžė Komisija, tokio mokesčio mokėtojo, kaip antai K. Filipiak, esančio Nyderlandų teisės reglamentuojamos asmenų
         bendrovės, kurios organizacinė struktūra atitinka tikrosios ūkinės bendrijos pagal Lenkijos teisę formą, dalininku, situacija
         leidžia galvoti, kad toks mokesčių mokėtojas galėjo pats atlikti funkcijas, susijusias su šios įmonės ekonomine veikla, ir
         kad jis kontroliuoja šią veiklą.

      54      Tačiau nutartyje, kurioje pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, neminima, ar Teisingumo Teismo praktikos prasme
         K. Filipiak patenka į EB 43 straipsnio taikymo sritį, t. y. ar jis turi tiek kitoje valstybėje narėje įsteigtos bendrovės
         dalių, kad tai leidžia jam daryti tam tikrą įtaką bendrovės sprendimams ir spręsti dėl jos veiklos. Bet kuriuo atveju būtent
         nacionalinis teismas turi įvertinti, ar yra susidariusi tokia padėtis ir ar K. Filipiak situacija patenka į EB 43 straipsnio
         taikymo sritį.

      55      Be to, kaip pabrėžė Komisija, nutartyje, kurioje pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, neminima, ar toks mokesčių
         mokėtojas, kaip antai K. Filipiak, be to, kad kontroliuoja Nyderlandų bendrovės, kurioje jis yra dalininkas, ekonominę veiklą,
         taip pat teikia paslaugas Nyderlanduose.

      56      Todėl jeigu ši situacija gali patekti į EB 43 straipsnio taikymo sritį, ji taip pat gali patekti į kitų sutarties nuostatų,
         susijusių su laisvu paslaugų teikimu, taikymo sritį, nes negalima atmesti, kad Lenkijoje gyvenantis mokesčių mokėtojas K. Filipiak
         ne tik kontroliuoja Nyderlandų bendrovės, kurioje jis yra dalininkas, ekonominę veiklą, bet ir teikia paslaugas Nyderlanduose.

      57      Taigi tokią mokesčio mokėtojo, kaip antai K. Filipiak, situaciją galima nagrinėti atsižvelgiant į EB 43 straipsnyje įtvirtintą
         įsisteigimo laisvės principą ir EB 49 straipsnyje numatytą laisvės teikti paslaugas principą.

      –       Dėl judėjimo laisvės apribojimo
      58      Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad visos Sutarties nuostatos, susijusios su laisvu asmenų judėjimu, skirtos sudaryti
         Bendrijos piliečiams palankesnes sąlygas verstis bet kokios rūšies veikla Europos bendrijoje ir draudžia priemones, kurios
         sudarytų nepalankesnes sąlygas šiems piliečiams, norintiems užsiimti ekonomine veikla kitoje valstybėje narėje (be kita ko,
         žr. 2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C‑152/05, Rink. p. I‑39, 21 punktą ir 2008 m. spalio 16 d. Sprendimo Renneberg, C‑527/06, Rink. p. I‑7735, 43 punktą).

      59      Pagal jau nusistovėjusią teismo praktiką valstybių narių piliečiams pripažįstama ir teisę imtis savarankiškai dirbančių asmenų
         veiklos bei ja verstis tomis pačiomis sąlygomis, kurias valstybės narės teisės aktai nustato savo pačios piliečiams, jiems
         suteikianti įsisteigimo laisvė, vadovaujantis EB 48 straipsniu, apima pagal valstybės narės teisės aktus įsteigtų ir Bendrijoje
         savo pagrindines buveines, centrinę administraciją ar pagrindinę verslo vietą turinčių bendrovių teisę vykdyti savo veiklą
         atitinkamoje valstybėje narėje per dukterinę bendrovę, filialą ar atstovybę (žr. 2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Lammers & Van Cleeff, C‑105/07, Rink. p. I‑173, 18 punktą ir 2009 m. balandžio 23 d. Sprendimo Komisija prieš Graikiją, C‑406/07 36 punktą).

      60      Teisingumo Teismas taip pat yra ne kartą nusprendęs, kad nors pagal formuluotę nuostatomis, susijusiomis su įsisteigimo laisve,
         visų pirma siekiama užtikrinti, kad priimančiojoje valstybėje narėje būtų taikomas nacionalinis režimas, jos taip pat draudžia
         kilmės valstybei riboti nacionalinių subjektų ar bendrovių, įsteigtų pagal jos teisės aktus ir atitinkančių apibrėžtį pagal
         EB 48 straipsnį, įsisteigimą kitoje valstybėje narėje (žr. 2000 m. balandžio 13 d. Sprendimo Baars, C‑251/98, Rink. p. I‑2787, 28 punktą; 2004 m. kovo 11 d. Sprendimo de Lasteyrie du Saillant, C‑9/02, Rink. p. I‑2409, 42 punktą ir minėto sprendimo Heinrich Bauer Verlag 26 punktą).

      61      Be to, EB 49 straipsniu draudžiama taikyti bet kokį nacionalinės teisės aktą, kuris apsunkina paslaugų teikimą tarp valstybių
         narių, palyginti su paslaugų teikimu vien tam tikros valstybės narės viduje (2007 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C‑318/05, Rink. p. I‑6957, 81 punktas; 2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Jundt, C‑281/06, Rink. p. I‑12231, 52 punktas ir 2009 m. birželio 11 d. Sprendimo X ir Passenheim-van Schoot, C‑155/08 ir C‑157/08, Rink. p. I‑0000, 32 punktas).

      62      EB 43 ir 49 straipsniais draudžiami apribojimai, be kita ko, konstatuotini, kai vienos valstybės narės mokesčių teisės nuostatos,
         kurios taikomos ekonominei veiklai, vykdomai už šios valstybės narės ribų, yra mažiau palankios už nuostatas, taikomas ekonominei
         veiklai, vykdomai šios valstybės narės teritorijoje.

      63      Tokioje situacijoje, kaip antai pagrindinėje byloje, Pajamų įstatymo 26 straipsnio 1 dalies 2 punktu Lenkijoje apmokestinamiems
         mokesčių mokėtojams leidžiama sumažinti savo pajamų mokesčio bazę privalomo socialinio draudimo įmokų, sumokėtų pagal Įstatymo
         dėl socialinio draudimo sistemos, suma. Pagal Pajamų mokesčio įstatymo 27b straipsnį Lenkijoje apmokestinamiems mokesčių mokėtojams
         leidžiama savo pajamų mokesčio sumą sumažinti, atsižvelgiant į privalomo sveikatos draudimo įmokų, sumokėtų pagal Įstatymą
         dėl valstybės lėšomis finansuojamų sveikatos priežiūros paslaugų, sumą.

      64      Reikia pastebėti, kad Lenkijos mokesčių mokėtojas K. Filipiak, kuris vykdo savo ekonominę veiklą kaip asmenų bendrovės, įsteigtos
         ne Lenkijos Respublikoje, o kitoje valstybėje narėje, dalininkas, privalomu socialiniu ir sveikatos draudimu draudžiamas Nyderlanduose,
         o ne Lenkijoje. Pagal Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies b punktą vienos valstybės narės teritorijoje savarankiškai
         dirbančiam asmeniui taikomi tos valstybės teisės aktai, net jeigu jis gyvena kitos valstybės narės teritorijoje. Šio straipsnio
         1 dalyje numatyta, kad asmeniui gali būti taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai socialinio draudimo srityje.

      65      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat nurodė, kad pagal pobūdį ir tikslą K. Filipiak laikantis Nyderlandų
         teisės aktų sumokėtos socialinio ir sveikatos draudimo įmokos yra tapačios įmokoms, kurias pagal Lenkijos teisės aktus dėl
         socialinio draudimo sistemos ir dėl valstybėms lėšomis finansuojamų sveikatos priežiūros paslaugų moka Lenkijos mokesčių mokėtojai.

      66      Teisės aktais, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, numatytas nevienodas mokesčių mokėtojų rezidentų vertinimas pagal
         tai, ar sveikatos draudimo įmokos, į kurias gali būti atsižvelgiama norint sumažinti Lenkijoje mokėtino pajamų mokesčio sumą,
         arba socialinio draudimo įmokos, kurios gali būti atskaitytos iš Lenkijoje mokėtino mokesčio bazės, buvo sumokėtos pagal nacionalinę
         privalomojo sveikatos arba socialinio draudimo sistemą.

      67      Iš to matyti, kad kiekvienas mokesčių mokėtojas, kuris gyvena Lenkijoje, tačiau vykdo ekonominę veiklą kitoje valstybėje narėje,
         kurioje jam taikomas privalomas socialinis ir sveikatos draudimas, negalės mokamų įmokų atskaityti iš mokesčio bazės arba
         sumažinti minėtomis įmokomis Lenkijoje mokamo mokesčio. Taigi jis bus traktuojamas mažiau palankiai nei bet koks kitas mokesčių
         mokėtojas, kuris gyvena Lenkijoje, vykdo ekonominę veiklą tik šioje valstybėje ir moka privalomo socialinio ir sveikatos draudimo
         įmokas kompetentingai Lenkijos viešosios valdžios institucijai.

      68      Reikia pažymėti, kad mokesčių mokėtojai rezidentai, kalbant apie jų pajamų apmokestinimą Lenkijoje, objektyviai žiūrint, nėra
         kitokioje situacijoje, kuri galėtų paaiškinti tokį skirtingą vertinimą, atsižvelgiant į įmokų mokėjimo vietą.

      69      Kiek tai susiję su apmokestinimo principais, tokio mokesčio mokėtojo, kaip antai K. Filipiak, gyvenančio Lenkijoje ir vykdančio
         ekonominę veiklą kitoje valstybėje narėje, kurioje jam taikomas privalomas sveikatos ir socialinis draudimas, situacija ir
         mokesčio mokėtojo, kuris taip pat gyvena Lenkijoje, tačiau vykdo profesinę veiklą šioje valstybėje, kurioje jam taikomas nacionalinis
         sveikatos ir socialinis draudimas, situacija yra panašios, nes jie abu Lenkijoje turi neribotą mokestinę pareigą.

      70      Taigi jų pajamos šioje valstybėje narėje turi būti apmokestinamos remiantis tais pačiais principais ir todėl suteikiant tas
         pačias mokesčių lengvatas.

      71      Šiomis aplinkybėmis atsisakymas mokesčių mokėtojui rezidentui suteikti teisę atskaityti iš mokesčio bazės Lenkijoje privalomo
         socialinio draudimo įmokas, sumokėtas kitoje valstybėje narėje, arba sumažinti šioje valstybėje narėje mokėtiną mokestį, atsižvelgiant
         į privalomo sveikatos draudimo įmokas, sumokėtas ne Lenkijos Respublikoje, o kitoje valstybėje narėje, gali atgrasyti mokesčių
         mokėtoją nuo pasinaudojimo įsisteigimo ir paslaugų teikimo laisvėmis, numatytomis EB 43 ir 49 straipsniuose, ir riboja šias
         laisves (šiuo klausimu, kiek tai susiję su EB 18 straipsniu, žr. minėto sprendimo Rüffler 72 ir 73 punktus).

      72      Iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad nacionalinės teisės nuostatos, kurios gali trukdyti ar atgrasyti
         nuo pasinaudojimo EB 43 ir 49 straipsniuose numatytomis pagrindinėmis laisvėmis, vis dėlto gali būti pateisinamos privalomais
         bendrojo intereso pagrindais.

      73      Tačiau Lenkijos vyriausybė nenurodė, o prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neįžvelgė jokio galimo pateisinimo.

      74      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad EB 43 ir 49 straipsniai draudžia nacionalinės
         teisės aktus, pagal kuriuos mokesčių mokėtojas rezidentas turi teisę, kad, pirma, mokestiniais metais sumokėtos socialinio
         draudimo įmokos būtų atskaitytos iš mokesčio bazės ir, antra, mokėtinas pajamų mokestis būtų sumažintas atsižvelgiant į per
         šį laikotarpį sumokėtas sveikatos draudimo įmokas tik tuo atveju, kai minėtos įmokos mokamos apmokestinimo valstybėje narėje,
         o tuo atveju, kai šios įmokos mokamos kitoje valstybėje narėje, tokią teisę atsisakoma suteikti, net jei šios įmokos nebuvo
         atskaitytos kitoje valstybėje narėje.

       Dėl antrojo klausimo
      75      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar tuo atveju, jeigu į pirmąjį klausimą
         būtų atsakyta, kad EB 43 ir (arba) 49 straipsniai draudžia pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės nuostatas,
         tokiomis aplinkybėmis Bendrijos teisės viršenybės principas nacionalinį teismą nagrinėjamoje byloje įpareigoja taikyti Bendrijos
         teisę ir netaikyti ginčijamų nacionalinės teisės nuostatų, nepaisant nacionalinio Konstitucinio teismo sprendimo, kuriame
         nuspręsta nukelti datą, nuo kurios šios Konstitucijai prieštaraujančiomis pripažintos nuostatos neteks privalomosios galios.

       Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
      76      Lenkijos vyriausybės poziciją dėl antrojo klausimo iš esmės galima matyti iš pastabų, kurias ji pateikė dėl priimtinumo ir
         kurios išdėstytos šio sprendimo 36–39 punktuose.

      77      Komisija tvirtina, kad antruoju klausimu norima išsiaiškinti, ar Bendrijos teisės viršenybės principas ir EB 10 bei 43 straipsniai
         draudžia taikyti nacionalinės teisės nuostatas, kuriomis TrybunałKonstytucyjny suteikiama teisė viename savo sprendimų nukelti datą, nuo kurios nacionalinis norminis aktas, kurį minėtame sprendime jis
         pripažino prieštaraujančiu Konstitucijai, neteks galios.

      78      Komisija mano, kad tarp antrojo klausimo ir sprendimo pagrindinėje byloje nėra ryšio. K. Filipiak atveju tai, kad Trybunał Konstytucyjny nukėlė datą, nuo kurios ginčijamos nuostatos neteks galios, netrukdo tam, kad laikydamasis Bendrijos teisės viršenybės principo
         prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šių nuostatų netaikytų.

      79      Tuo remdamasi Komisija daro išvadą, kad pagal Lenkijos konstitucijos 190 straipsnio 3 dalį suteikta galimybė nukelti datą,
         nuo kurios ginčijamos nuostatos neteks galios, kuria 2007 m. lapkričio 7 d. Sprendime pasinaudojo Trybunał Konstytucyjny, nepažeidžia nei Bendrijos teisės viršenybės principo, nei EB 10 ir 43 straipsnių, nes ji nepažeidžia nacionalinių administracinės
         valdžios institucijų ir nacionalinių teismų pareigos netaikyti EB 43 straipsniui prieštaraujančių nacionalinio įstatymo nuostatų.

      80      Todėl Komisija mano, kad Bendrijos teisės viršenybės principą ir EB 10 bei 43 straipsnius reikia aiškinti taip, kad jie nedraudžia
         taikyti nacionalinės teisės nuostatų, kuriomis TrybunałKonstytucyjny suteikiama teisė sprendimu nukelti datą, nuo kurios nacionalinio įstatymo nuostatos, tame pačiame sprendime teismo pripažintos
         prieštaraujančiomis Konstitucijai, neteks privalomosios galios.

       Teisingumo Teismo atsakymas
      81      Pagal jau nusistovėjusią teismo praktiką nacionalinis teismas, neperžengdamas savo kompetencijos ribų įpareigotas taikyti
         Bendrijos teisės nuostatas, privalo užtikrinti visišką šių nuostatų veikimą, jei būtina, savo iniciatyva atsisakydamas taikyti
         bet kokią, net vėlesnę, joms prieštaraujančią nacionalinės teisės nuostatą, ir šis teismas neprivalo prašyti arba laukti,
         kol ši nuostata bus panaikinta įstatyminėmis arba kitokiomis konstitucinėmis priemonėmis (šiuo klausimu žr. 1978 m. kovo 9 d.
         Sprendimo Simmenthal, 106/77, Rink. p. 629, 24 punktą; 1992 m. birželio 4 d. Sprendimo Debus, C‑13/91 ir C‑113/91, Rink. p. I‑3617, 32 punktą; 2007 m. liepos 18 d. Sprendimo Lucchini, C‑119/05, Rink. p. I‑6199, 61 punktą ir 2009 m. spalio 27 d. Sprendimo ČEZ, C‑115/08, Rink. p. I‑0000, 138 punktą).

      82      Pagal Bendrijos teisės viršenybės principą kolizija tarp nacionalinio įstatymo nuostatos ir tiesiogiai taikomos Sutarties
         nuostatos išsprendžiama nacionaliniam teismui pritaikius Bendrijos teisę, prireikus palikus netaikytą jai prieštaraujančią
         nacionalinę nuostatą, o ne pripažįstant, kad nacionalinė nuostata negalioja; šiuo atžvilgiu institucijų ir teismų kompetenciją
         nustato kiekviena valstybė narė.

      83      Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, jog Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tuo atveju, jeigu vėlesnė nacionalinės
         teisės nuostata prieštarauja Bendrijos teisei, ši nuostata netampa negaliojančia. Susidūręs su tokia situacija nacionalinis
         teismas privalo tokios nuostatos netaikyti, ir ši pareiga neapriboja kompetentingų nacionalinių teismų galios iš įvairių vidinėje
         teisės sistemoje egzistuojančių procedūrų taikyti tas, kurios yra tinkamos norint apsaugoti pagal Bendrijos teisę suteiktas
         individualias teises (1998 m. spalio 22 d. Sprendimo IN.CO.GE.’90 ir kt., C‑10/97‑C‑22/97, Rink. p. I‑6307, 21 punktas).

      84      Tai reiškia, kad susidarius tokiai situacijai, kokioje yra pareiškėjas pagrindinėje byloje, aplinkybė, jog Trybunał Konstytucyjny nukėlė datą, nuo kurios ginčijamos nuostatos neteks privalomosios galios, netrukdo tam, kad, laikydamasis Bendrijos teisės
         viršenybės principo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas netaikytų tokių nuostatų nagrinėjamoje byloje,
         jeigu mano, kad šios nuostatos prieštarauja Bendrijos teisei.

      85      Kadangi, kaip matyti iš šio sprendimo 74 punkto, į pirmąjį klausimą buvo atsakyta, kad EB 43 ir 49 straipsniai draudžia pagrindinėje
         byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės nuostatas, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad tokiomis aplinkybėmis Bendrijos
         teisės viršenybės principas įpareigoja nacionalinį teismą taikyti Bendrijos teisę ir netaikyti jai prieštaraujančių nacionalinės
         teisės nuostatų, nepaisant nacionalinio Konstitucinio teismo sprendimo, kuriame nuspręsta nukelti datą, nuo kurios šios Konstitucijai
         prieštaraujančiomis pripažintos nuostatos neteks privalomosios galios.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      86      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      1.      EB 43 ir 49 straipsniai draudžia nacionalinės teisės aktus, pagal kuriuos mokesčių mokėtojas rezidentas turi teisę, kad, pirma,
            mokestiniais metais sumokėtos socialinio draudimo įmokos būtų atskaitytos iš mokesčio bazės ir, antra, mokėtinas pajamų mokestis
            būtų sumažintas atsižvelgiant į per šį laikotarpį sumokėtas sveikatos draudimo įmokas tik tuo atveju, kai minėtos įmokos mokamos
            apmokestinimo valstybėje narėje, o tuo atveju, kai šios įmokos mokamos kitoje valstybėje narėje, tokią teisę atsisakoma suteikti,
            net jei šios įmokos nebuvo atskaitytos kitoje valstybėje narėje.
      2.      Tokiomis aplinkybėmis Bendrijos teisės viršenybės principas įpareigoja nacionalinį teismą taikyti Bendrijos teisę ir netaikyti
            jai prieštaraujančių nacionalinės teisės nuostatų, nepaisant nacionalinio Konstitucinio teismo sprendimo, kuriame nuspręsta
            nukelti datą, nuo kurios šios Konstitucijai prieštaraujančiomis pripažintos nuostatos neteks privalomosios galios.
      Parašai.
      * Proceso kalba: lenkų.