1994 m. spalio 27 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Ladbroke Racing Ltd prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Ieškinys dėl neveikimo - Nepriimtinumas. # Byla T-32/93.


title: 2006 m. vasario 23 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Suomijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Darbuotojai - Laisvas judėjimas - Užsienyje registruotų transporto priemonių, kurias darbuotojui suteikė užsienyje esantis darbdavys, naudojimas. # Byla C-232/03.

text:
      2006 m. vasario 23 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas Komisija prieš Suomiją
      Byla C‑232/03
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Darbuotojai – Laisvas judėjimas – Užsienyje registruotų transporto priemonių, kurias darbuotojui suteikė kitoje valstybėje esantis darbdavys, naudojimas“
      Laisvas asmenų judėjimas - Darbuotojai – Apribojimai (EB 39 str.) (žr. 49‑52, 55 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      Dalykas:

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – EB 10 ir 39 straipsniai – Sąlygos Suomijoje gyvenantiems ir užsienyje dirbantiems darbuotojams
                  naudotis užsienyje registruotomis ir jiems darbdavio suteiktomis transporto priemonėmis.

            Rezoliucinė dalis:

                  1.

                  1.	Sudariusi kliūtis Suomijoje gyvenantiems ir kitoje valstybėje narėje dirbantiems pasienio darbuotojams pasinaudoti galimybe
                     naudotis darbui skirtomis transporto priemonėmis, kurias jiems suteikė kitoje valstybėje įsisteigęs darbdavys ir kurios yra
                     registruotos šioje kitoje valstybėje narėje, vien tik tuo pagrindu, kad atitinkami pasienio darbuotojai gyvena Suomijos teritorijoje,
                     kur jų darbdaviams priklausančios transporto priemonės yra atvežamos,

                  ir

                  sudariusi kliūtis atitinkamiems pasienio darbuotojams pasinaudoti galimybe profesiniais ir asmeniniais tikslais naudotis įmonės
                     transporto priemonėmis, kurias jiems suteikė kitoje valstybėje įsisteigęs darbdavys ir kurios yra registruotos šioje kitoje
                     valstybėje narėje, nors šios transporto priemonės nėra nei skirtos iš esmės nuolatiniam naudojimui Suomijoje, nei taip iš
                     tiesų naudojamos, vien tik tuo pagrindu, kad šie darbuotojai gyvena Suomijos teritorijoje, kur jų darbdaviams priklausančios
                     transporto priemonės yra atvežamos,

                  Suomijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 39 straipsnį.

                  2.

                  2.	Kitą ieškinio dalį atmesti.

                  3.

                  3.	Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

                  4.

                  4.	Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


2012 m. birželio 5 d. Tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # AW prieš Europos Komisiją. # Viešoji tarnyba - Pareigūnai - Socialinė apsauga. # Byla F-14/11.


title: 2009 m. birželio 4 d. Teisingumo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Suomijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 83/182/EEB - Atleidimai nuo mokesčių - Transporto priemonių laikinas importas - Įprasta gyvenamoji vieta. # Byla C-144/08.

text:
      2009 m. birželio 4 d. Teisingumo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas Komisija prieš Suomiją
      (Byla C‑144/08)
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Direktyva 83/182/EEB – Atleidimai nuo mokesčių – Transporto priemonių laikinas importas – Įprasta gyvenamoji vieta“
      1.                     Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Teisingumo Teismo atliekamas pagrįstumo nagrinėjimas – Padėtis, į kurią reikia atsižvelgti
            – Padėtis pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje (EB 226 straipsnis) (žr. 29 punktą)
      2.                     Institucijų aktai – Direktyvos – Valstybių narių atliekamas įgyvendinimas – Vien administracinių veiksmų nepakankamumas (EB 249 straipsnio
            trečioji pastraipa) (žr. 32 punktą)
      3.                     Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Laikinai importuojamų transporto priemonių atleidimas nuo mokesčių (Tarybos
            direktyvos 83/182 7 straipsnio 1 dalis) (žr. 35 punktą)
      Dalykas

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – 1983 m. kovo 28 d. Tarybos direktyvos 83/182/EEB dėl tam tikrų transporto priemonių,
                  laikinai importuojamų iš vienos valstybės narės į kitą, atleidimo nuo mokesčių Bendrijos teritorijoje (OL L 105, p. 59; 2004 m.
                  specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 112) 7 straipsnio 1 dalies pažeidimas – Ne visa įprastos gyvenamosios vietos
                  sąvokos apibrėžtis siekiant nustatyti galimą teisę į atleidimą nuo mokesčio.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Vartodama ne visą įprastos gyvenamosios vietos sąvokos apibrėžtį siekiant nustatyti galimą teisę į atleidimą nuo mokesčio
                     laikinai importuojant transporto priemones Suomijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1983 m. kovo 28 d. Tarybos direktyvos
                     83/182/EEB dėl tam tikrų transporto priemonių, laikinai importuojamų iš vienos valstybės narės į kitą, atleidimo nuo mokesčių
                     Bendrijos teritorijoje 7 straipsnio 1 dalį.

                  2.

                  	Priteisti iš Suomijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.


title: 2012 m. liepos 5 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#ERSTE Bank Hungary Nyrt prieš Magyar Állam ir kt.#Legfelsőbb Bíróság prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Bankroto bylos – Reglamentas (EB) Nr. 1346/2000 – 5 straipsnio 1 dalis – Taikymas laiko atžvilgiu – Valstybėje, kuri nėra Europos Sąjungos narė, pareikštas daiktine teise grindžiamas ieškinys – Kitoje valstybėje narėje skolininkui iškelta bankroto byla – Pirmosios valstybės tapimas Europos Sąjungos nare – Taikymas.#Byla C‑527/10.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. liepos 5 d. (
            *1
         )
      „Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose — Bankroto bylos — Reglamentas (EB) Nr. 1346/2000 — 5 straipsnio 1 dalis — Taikymas laiko atžvilgiu — Valstybėje, kuri nėra Europos Sąjungos narė, pareikštas daiktine teise grindžiamas ieškinys — Kitoje valstybėje narėje skolininkui iškelta bankroto byla — Pirmosios valstybės tapimas Europos Sąjungos nare — Netaikymas“
      Byloje C-527/10
      dėl Legfelsőbb Bíróság (Vengrija) 2010 m. spalio 26 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2010 m. lapkričio 15 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         ERSTE Bank Hungary Nyrt

      prieš

         Magyar Állam,

         BCL Trading GmbH,

         ERSTE Befektetési Zrt

      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Tizzano (pranešėjas), teisėjai M. Ilešič, E. Levits, J.-J. Kasel ir M. Berger,
      generalinis advokatas J. Mazák,
      posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. spalio 27 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  ERSTE Bank Hungary Nyrt, atstovaujamos ügyvédek T. Éless ir L. Molnár,

               —

                  Bárándy és Társai Ügyvédi Iroda, atstovaujamos ügyvéd D. Bojkó,

               —

                  Komerční Banka, as, atstovaujamos ügyvédek P. Lakatos, I. Sólyom, A. Ungár, P. Köves ir B. Fazakas,

               —

               Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos Z. Fehér, K. Szíjártó ir K. Veres,

               —

               Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos S. Centeno Huerta,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos A. Sipos ir M. Wilderspin,

         susipažinęs su 2012 m. sausio 26 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto bylų (OL L 160, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 1 t., p. 191, toliau – reglamentas) 5 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas buvo pateiktas pagal Austrijos teisę įsteigtai bendrovei BCL Trading GmbH (toliau – BCL Trading) iškeltoje bankroto byloje.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (OL L 236, 2003, p. 33, toliau – Stojimo aktas) 2 straipsnyje numatyta:
               „Nuo įstojimo dienos pirminių Sutarčių ir prieš įstojimą institucijų ir Europos centrinio banko priimtų aktų nuostatos naujosioms valstybėms narėms yra privalomos ir tose valstybėse taikomos tose Sutartyse ir šiame Akte nustatytomis sąlygomis.“

               4

               Reglamento 6, 11 ir 23–25 konstatuojamosiose dalyse skelbiama:

                        „6.

                        Laikantis proporcingumo principo, šis reglamentas turėtų apsiriboti nuostatomis, reguliuojančiomis bankroto bylų iškėlimo jurisdikciją ir tiesiogiai šių bylų pagrindu priimamais bei glaudžiai su jomis susijusiais teismo sprendimais. Be to, šiame reglamente turėtų būti numatytos nuostatos dėl minėtų sprendimų pripažinimo ir taikytinos teisės, taip pat atitinkančios šį principą.

                  <...>

                        11.

                        Šiame reglamente pripažįstama, kad, esant dideliems materialinės teisės skirtumams, nustatyti universalų bankroto bylų procesą visoje Bendrijoje yra nepraktiška. Jei bylos būtų nagrinėjamos be valstybės įstatymų, reglamentuojančių bylų iškėlimą taikomų išimčių [Jei be išimčių būtų taikoma valstybės, kurioje iškelta bankroto byla teisė], dažnai kiltų sunkumų. Tai pasakytina, pavyzdžiui, apie labai skirtingus Bendrijoje taikomus įstatymus, užtikrinančius kreditoriaus interesus. <...> Šiame reglamente į tai reikėtų atsižvelgti dviem aspektais. Viena vertus, reikėtų priimti nuostatą, numatančią specialias su taikoma teise susijusias taisykles dėl ypač svarbių teisių ir teisinių santykių (pvz., teisės in rem ir darbo sutartys). Kita vertus, nacionalinės bylos, susijusios tik su bylą iškėlusioje valstybėje esančiu turtu, taip pat turėtų būti leidžiamos pagal pagrindines universalaus pobūdžio bankroto bylomis taisykles [taip pat turėtų būti leidžiamos kartu su pagrindinėmis universalaus pobūdžio bankroto bylomis].

                  <...>

                        23.

                        Šiame reglamente numatytiems klausimams turėtų būti nustatytos vieningos kolizinės taisyklės, savo taikymo srityje pakeisiančios nacionalines tarptautinės privatinės teisės taisykles. Jeigu nenustatyta kitaip, turėtų būti taikoma valstybės narės, kurioje iškelta byla, teisė (lex concursus). Ši kolizinė taisyklė turėtų galioti pagrindinėms ir vietinėms byloms; lex concursus sąlygoja bankroto bylų procesines ir materialines pasekmes asmenims ir susijusiems teisiniams santykiams. Ji reglamentuoja visas bankroto bylų iškėlimo, eigos ir užbaigimo sąlygas.

                        24.

                        Automatiškas bankroto bylų, kurioms paprastai taikoma valstybės narės, kurioje iškelta byla, teisė, pripažinimas gali susidurti su taisyklėmis [prieštarauti taisyklėms], pagal kurias kitose valstybėse narėse turi būti vykdomi sandoriai. Siekiant apsaugoti teisėtus lūkesčius ir tikrumą dėl kitose valstybėse narėse sudarytų sandorių, nei ta valstybė narė, kurioje iškelta byla, reikėtų priimti tam tikras bendrosios taisyklės išimtis.

                        25.

                        Visų pirma reikalinga speciali nuoroda dėl daiktinių teisių, nukreipianti [nukrypstanti] nuo valstybės, kurioje iškelta byla, teisės, kadangi daiktinės teisės ypač svarbios teikiant kreditą. Dėl to tokios daiktinės teisės pagrindas, galiojimas ir apimtis paprastai turėtų būti nustatomi pagal lex situs ir nepriklausyti nuo bankroto bylos iškėlimo. Todėl daiktinę teisę turinčiam asmeniui reikėtų palikti galimybę toliau ginti savo teisę į atskirą bylos nagrinėjimą arba atskirą įkaito garantijų išsprendimą. Kai pagal lex situs daiktinės teisės objektas yra turtas [turtas yra daiktinės teisės objektas], tačiau pagrindinė byla nagrinėjama kitoje valstybėje narėje, likvidatoriui pagrindinėje byloje reikėtų suteikti teisę reikalauti, kad šalutinė byla būtų iškelta ten, kur kyla daiktinės teisės, jeigu skolininkas ten turi savo įmonę. Jeigu šalutinė byla neiškeliama, perviršis už parduotą turtą, priklausantį pagal daiktines teises, turi būti sumokėtas likvidatoriui pagrindinėje byloje.“

               5

               Reglamento 3 straipsnyje, susijusiame su tarptautine jurisdikcija, nustatyta:
               „1.   Valstybės narės, kurios teritorijoje yra skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta, teismai turi jurisdikciją iškelti bankroto bylą. Jei tai yra bendrovė arba juridinis asmuo, kai nėra priešingų įrodymų, laikoma, kad jos pagrindinių turtinių interesų vieta yra jos registruota buveinė.
               2.   Jei skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta yra valstybės narės teritorijoje, kitos valstybės narės teismai turi jurisdikciją iškelti tokiam skolininkui bankroto bylą tik tuo atveju, jei jam tos kitos valstybės narės teritorijoje priklauso įmonė. Tokios bylos poveikis gali apimti tik tą skolininko turtą, kuris yra pastarosios valstybės narės teritorijoje.
               3.   Jei bankroto byla buvo iškelta pagal šio straipsnio 1 dalį, bet kuri byla, vėliau iškelta pagal šio straipsnio 2 dalį, laikoma šalutine byla. Ši šalutinė byla turi būti likvidavimo byla.
               <...>“

               6

               Su taikytina teise susijusiame reglamento 4 straipsnyje numatyta:
               „1.   Išskyrus atvejus, kai šis reglamentas numato ką kita, bankroto byloms ir jų pasekmėms taikoma valstybės narės, kurios teritorijoje iškelta tokia byla, toliau vadinama „valstybė, kurioje iškelta byla“, teisė.
               2.   Valstybės, kurioje iškelta byla, teisė nustato tokios bylos iškėlimo sąlygas, jos eigą ir užbaigimą. Ji konkrečiai nustato:
               <...>

                        b)

                        nuosavybę, kuri sudaro skolininko turto dalį [skolininko turto sudėtį], ir tvarką, kaip turi būti traktuojamas turtas, kurį skolininkas įgijo arba kuris jam perduotas po to, kai buvo iškelta bankroto byla;

                  <...>

                        f)

                        bankroto bylų pasekmes individualių kreditorių iškeltoms byloms, išskyrus neišspręstas bylas;

                        g)

                        reikalavimus, kurie turi būti nukreipti į skolininko turtą, ir reikalavimų, atsiradusių iškėlus bankroto bylą, vertinimą;

                        h)

                        taisykles, reglamentuojančias reikalavimų pateikimą, patikrinimą ir pripažinimą;

                        i)

                        taisykles, reguliuojančias realizuoto turto pajamų paskirstymą, reikalavimų eiliškumą ir teises kreditorių, kuriems po bankroto bylos iškėlimo pavyko pasiekti dalinio jų reikalavimų patenkinimo remiantis daiktine teise arba įskaičius tarpusavio reikalavimus;

                  <...>“

               7

               Dėl trečiųjų šalių daiktinių teisių reglamento 5 straipsnio 1 dalyje skelbiama:
               „Bankroto bylos iškėlimas nedaro poveikio kreditorių ar trečiųjų šalių daiktinėms teisėms į skolininkui priklausantį ir bylos iškėlimo metu kitos valstybės narės teritorijoje esantį materialųjį ar nematerialųjį, kilnojamąjį ar nekilnojamąjį turtą, įskaitant konkretų turtą ir visą neapibrėžtą turtą, kuris kartais keičiasi.“

               8

               Kiek tai susiję su bankroto bylos pripažinimu, reglamento 16 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Bet kuris sprendimas iškelti bankroto bylą, kurį pagal savo jurisdikciją, kaip numatyta 3 straipsnyje, priima valstybės narės teismas, pripažįstamas visose kitose valstybėse narėse nuo to momento, kai sprendimas įsiteisėja bankroto bylą iškėlusioje valstybėje.
               Ši taisyklė taikoma ir tuomet, kai kitose valstybėse narėse bankroto byla skolininkui negali būti iškelta atsižvelgiant į jo procesinį veiksnumą.
               2.   3 straipsnio 1 dalyje nurodytos bylos pripažinimas nekliudo kitos valstybės narės teismui iškelti 3 straipsnio 2 dalyje minimą bylą. Pastaroji byla yra šalutinė byla, kaip apibrėžiama III skyriuje.“

               9

               Reglamento 17 straipsnio, reglamentuojančio bankroto bylos pripažinimo pasekmes, 1 dalis suformuluota taip:
               „Jei šis reglamentas nenumato ko kita, 3 straipsnio 1 dalyje minėtas teismo sprendimas iškelti bylą be tolesnių formalumų bet kurioje kitoje valstybėje narėje turės tokias pat pasekmes kaip ir bylą iškėlusioje šalyje tol, kol toje kitoje valstybėje narėje neiškeliama 3 straipsnio 2 dalyje nurodyta byla.“

               10

               Reglamento 43 straipsnyje, reglamentuojančiame šio reglamento taikymo laiką, numatyta:
               „Šio reglamento nuostatos taikomos tik po jo įsigaliojimo iškeltoms bankroto byloms. Iki šio reglamento įsigaliojimo įvykdytus skolininko veiksmus reglamentuoja įstatymai, kurie galiojo jų atlikimo metu.“

               11

               Pagaliau reglamento 47 straipsnyje nustatyta:
               „Šis reglamentas įsigalioja 2002 m. gegužės 31 d.“

         Vengrijos teisė

               12

               Finansinį užstatą reglamentuojančios normos ratione temporis taikomos pagrindinėje byloje, išdėstytos 1959 m. Įstatymo Nr. IV dėl civilinio kodekso patvirtinimo (Polgári törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény) 270 ir 271 straipsniuose

               13

               Šio įstatymo 270 straipsnyje numatyta:
               „1.   Kai prievolės vykdymui užtikrinti pateikiamas finansinis užstatas, neįvykdžius arba netinkamai įvykdžius sutartį, kreditorius savo reikalavimą gali patenkinti tiesiogiai iš pateikto finansinio užstato sumos.
               2.   Finansinį užstatą gali sudaryti grynieji pinigai, santaupos arba vertybiniai popieriai. Jeigu finansinis užstatas pateikiamas kitokiu turtu, taikomos įkeitimą reglamentuojančios normos.
               3.   Prievolei, dėl kurios įvykdymo negalima kreiptis į teismą, užtikrinti pateiktas finansinis užstatas yra niekinis. Ši nuostata netaikoma finansinio užstato, pateikto kreditoriaus reikalavimui, kurio įvykdymo terminas pasibaigęs, užtikrinti.
               4.   Suėjus kreditoriaus reikalavimo senaties terminui, neužkertamas kelias jį patenkinti iš jo įvykdymui užtikrinti pateikto finansinio užstato.“

               14

               271 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Finansinis užstatas gali būti naudojamas tik kreditoriaus reikalavimui patenkinti. Bet kokia sutartyje numatyta šios taisyklės išimtis yra niekinė.
               2.   Finansinis užstatas grąžinamas nustojus galioti sutarčiai, kurios pagrindu jis buvo pateiktas, arba kai užtikrinimo laikotarpis baigiasi ir nėra jokio teisinio pagrindo reikalauti kreditoriaus reikalavimą patenkinti iš pateikto finansinio užstato.“

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               15

               Ši byla iškelta dėl ginčo tarp bendrovės ERSTE Bank Hungary Nyrt (toliau –ERSTE Bank, arba ieškovė) bei Magyar Állam (Vengrijos valstybė) ir bendrovių BCL Trading ir ERSTE Befektetési Zrt.

               16

               1998 m. gegužės 8 d. bendrovė Postabank és Takarékpénztár Rt. (toliau –Postabank) bendrovės BCL Trading naudai atidarė dokumentinį akredityvą.

               17

               Vėliau BCL Trading keliems bankams perleido reikalavimo teisę pagal šį dokumentinį akredityvą. Postabank atsisakius išmokėti minėtiems bankams šį akredityvą atitinkančias sumas, šie pareiškė ieškinį dėl mokėjimo pagal perleistą reikalavimo teisę.

               18

               2003 m. liepos 9 d.BCL Trading kaip garantiją pateikė jai priklausančias Postabank akcijas tam atvejui, jeigu šiam tektų mokėti dokumentiniame akredityve nurodytas sumas. Šios akcijos tapo finansiniu užstatu.

               19

               2003 m. gruodžio 5 d.BCL Trading, kurios buveinė Vienoje (Austrija), buvo iškelta bankroto byla, apie kurią paskelbta 2004 m. vasario 4 d.

               20

               Kiek tai susiję su BCL Trading turėtomis Postabank akcijomis, kurios buvo pateiktos kaip finansinis užstatas, 2005 m. gruodžio 6 d. sprendimu Legfelsőbb Bíróság įpareigojo Magyar Állam jas nupirkti, motyvuodamas tuo, kad Magyar Állam darė Postabank lemiamą įtaką, o tai pagal Vengrijos teisę sukėlė jai pareigą įsigyti smulkiųjų akcininkų parduodamas Postabank akcijas. Vykdydama šį sprendimą Magyar Állam nupirko šias akcijas už Legfelsőbb Bíróság nustatytą sumą ir pervedė į teismo depozitinę sąskaitą pinigus už šias akcijas, kuriuos prieš tai buvo dematerializuotos.

               21

               2006 m. sausio 27 d.ERSTE Bank, kurio buveinė Budapešte (Vengrija) ir kuris yra Postabank teisių perėmėjas, pareiškė Fővárosi Bíróság (Budapešto teismas) ieškinį atsakovėms pagrindinėje byloje ir prašė pripažinti į teismo depozitinę sąskaitą pervestą sumą finansiniu užstatu jos naudai.

               22

               Laukdamas sprendimo šioje byloje 2007 m. sausio 8 d.ERSTE Bank taip pat paprašė iškelti BCL Trading šalutinę bankroto bylą Vengrijoje tuo pagrindu, kad ši turėjo šioje šalyje padalinį ir jai jau iškelta bankroto byla Austrijoje. Legfelsőbb Bíróság pripažino reglamento taikymą, tačiau atmetė šį prašymą motyvavęs tuo, kad ieškovė neįrodė, jog skolininkė turėjo Vengrijoje padalinį, kaip to reikalaujama pagal šio reglamento 3 straipsnio 2 dalį.

               23

               2009 m. sausio 7 d.Fővárosi Bíróság nusprendė: kadangi BCL Trading Austrijoje iškelta bankroto byla, Austrijos bankroto įstatymas yra bankroto bylai ir jos pasekmėms taikytina teisė. Tačiau kadangi pagal šį įstatymą likviduojamam ūkio subjektui neleidžiama pareikšti ieškinio, nukreipto į likviduojamą turtą, joks ieškinys negalėjo būti reiškiamas likviduojamai BCL Trading. Šiomis aplinkybėmis Fővárosi Bíróság nutartimi nutraukė bylos nagrinėjimą.

               24

                  ERSTE Bank pateikus apeliacinį skundą dėl šios nutarties, Fővárosi Ítélőtábla (Budapešto apeliacinis teismas) 2010 m. vasario 4 d., remdamasis reglamento 4 straipsnio 1 dalimi, paliko galioti Fővárosi Bíróság, kaip pirmosios instancijos teismo, priimtą nutartį. Jis taip pat priminė, kad tik remiantis Austrijos teise reikia spręsti, ar ERSTE Bank galima pripažinti teisę į finansinį užstatą.

               25

                  ERSTE Bank padavė kasacinį skundą Legfelsőbb Bíróság ir prašė pirmiausia panaikinti galutinę nutartį dėl bylos nutraukimo ir nurodyti pirmosios instancijos teismui iš naujo išnagrinėti prašymą iškelti BCL Trading šalutinę bankroto bylą. Be to, ji nurodė, kad šiai bylai reglamentas netaikomas, nes sprendimas iškelti BCL Trading bankroto bylą Austrijoje buvo priimtas iki Vengrijos Respublikos įstojimo į Europos Sąjungą, todėl pagal šį reglamentą negalima pripažinti, kad minėta bendrovė buvo likviduojama Vengrijoje.

               26

               Manydamas, kad būsimasis sprendimas priklausys nuo reglamento nuostatų išaiškinimo, Legfelsőbb Bíróság nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
               „Ar [reglamento] 5 straipsnio 1 dalis taikoma civilinėje byloje, susijusioje su daiktinės teisės (nagrinėjamu atveju – teisės į finansinį užstatą (óvadék)) buvimu, kai šalis, kurioje kaip finansinis užstatas buvo pateikti vertybiniai popieriai ir vėliau – jų vertę atitinkantys pinigai, nebuvo Europos Sąjungos valstybė narė tuo metu, kai kitoje valstybėje narėje buvo iškelta bankroto byla, bet buvo valstybė narė, kai buvo pareikštas ieškinys?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               27

               Savo klausimu Legfelsőbb Bíróság iš esmės klausia Teisingumo Teismo, ar reglamento 5 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad ji taikoma civilinėje byloje, susijusioje su daiktinės teisės – nagrinėjamu atveju teisės į finansinį užstatą – buvimu, jei kaip finansinis užstatas pateiktas turtas – į teismo depozitinę sąskaitą įmokėtą pinigų suma – yra valstybėje, kuri nebuvo Europos Sąjungos narė tuo metu, kai valstybėje narėje buvo iškelta bankroto byla, bet jau buvo narė, kai buvo pareikštas ieškinys minėtoje civilinėje byloje.

               28

               Prieš atsakant į šį klausimą reikia pašalinti kai kurioms šios bylos šalims kilusias abejones dėl galimybės taikyti reglamentą ratione temporis tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje.

               29

               Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad pagal reglamento 1 straipsnį jis taikomas kolektyvinio bankroto byloms, susijusioms su skolininko daliniu ar visišku teisės į turtą netekimu ir likvidatoriaus paskyrimu.

               30

               Pagal reglamento 43 straipsnį, kuriame reglamentuojamas šio reglamento taikymo laikas, reglamentas taikomas tik bankroto byloms, iškeltoms po jo įsigaliojimo, kuris, remiantis paties reglamento 47 straipsniu, numatytas 2002 m. gegužės 31 d.

               31

               Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad BCL Trading bankroto byla buvo iškelta Austrijoje 2003 m. gruodžio 5 d.

               32

               Šiomis aplinkybėmis nekyla abejonių, kad ši byla buvo iškelta valstybėje narėje po 2002 m. gegužės 31 d., todėl ji patenka į reglamento taikymo sritį.

               33

               Taip pat primintina, kad kartu analizuojant reglamento 16 straipsnio 1 dalį ir 17 straipsnio 1 dalį matyti, kad sprendimas iškelti bankroto bylą vienoje valstybėje narėje pripažįstamas visose kitose valstybėse narėse nuo to momento, kai jis įsiteisėja bankroto bylą iškėlusioje valstybėje, ir be tolesnių formalumų bet kurioje kitoje valstybėje narėje sukelia tokias pačias pasekmes, kokios jam numatytos pagal bylą iškėlusios valstybės teisę (2010 m. sausio 21 d. Sprendimo MG Probud Gdynia, C-444/07, Rink. p. I-417, 26 punktas).

               34

               Kaip matyti iš reglamento 22 konstatuojamosios dalies, 16 straipsnio 1 dalyje suformuluota pirmumo taisyklė pagrįsta tarpusavio pasitikėjimo principu. Iš tikrųjų būtent šis principas leido ne tik įgyvendinti privalomą jurisdikcijos sistemą, kurios turi laikytis visi teismai, kuriems taikomas reglamentas, bet taip pat leido valstybėms narėms pakeisti savo vidaus taisykles dėl sprendimų bankroto bylose pripažinimo ir leidimo vykdyti supaprastintu pripažinimo ir vykdymo mechanizmu (2006 m. gegužės 2 d. Sprendimo Eurofood IFSC, C-341/04, Rink. p. I-3813, 39 ir 40 punktai ir minėto Sprendimo MG Probud Gdynia 27 ir 28 punktai).

               35

               Dėl pagrindinės bylos reikia patikslinti, kad pagal Stojimo akto 2 straipsnį reglamento nuostatos Vengrijoje taikomos nuo šios valstybės įstojimo į Sąjungą dienos, t. y. nuo 2004 m. gegužės 1 d.

               36

               Taigi nuo šios datos Vengrijos teismai, laikydamiesi reglamento 16 straipsnio 1 dalies, privalo pripažinti bet kurį sprendimą iškelti bankroto bylą, kurį priėmė pagal šio reglamento 3 straipsnį kompetentingas valstybės narės teismas. Be to, taikant minėto reglamento 17 straipsnio 1 dalį, bet kuris valstybės narės teismo sprendimas iškelti bankroto bylą be tolesnių formalumų Vengrijoje nuo 2004 m. gegužės 1 d. turės iš esmės tokias pačias pasekmes, kokios jam numatytos pagal bylą iškėlusios valstybės teisę

               37

               Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, darytina išvada, kad reglamentas taikomas tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, nes, kaip matyti iš šio sprendimo 31 ir 32 punktų, nagrinėjama bankroto byla patenka į jo taikymo sritį ir nuo 2004 m. gegužės 1d. Vengrijos teismai turėjo pripažinti Austrijos teismo sprendimą iškelti šią bankroto bylą.

               38

               Toliau reglamento 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta taisyklė, pagal kurią kompetentingo teismo nustatymas lemia taikytinos teisės nustatymą. Pagal šią nuostatą, kiek tai susiję tiek su pagrindine, tiek su šalutine ar teritorine bankroto bylomis, bankroto bylai ir jos pasekmėms taikoma valstybės narės, kurios teritorijoje iškelta tokia byla, teisė (lex concursus) (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Eurofood IFSC 33 punktą; minėto Sprendimo MG Probud Gdynia 25 punktą ir 2011 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Rastreli Davide e C., C-191/10, Rink. p. I-13209, 16 punktą). Kaip numatyta reglamento 23 konstatuojamojoje dalyje, ši teisė nustato bankroto bylos iškėlimo sąlygas, jos eigą ir užbaigimą.

               39

               Vis dėlto siekiant apsaugoti teisėtus lūkesčius ir užtikrinti sandorių teisinį saugumą kitose valstybėse narėse nei ta, kurioje iškelta bankroto byla, reglamento 5–15 straipsniuose numatytos tam tikros išimtys iš minėtos taisyklės dėl teisės, taikomos tam tikroms teisėms ir teisinėms situacijoms, kurios pagal reglamento 11 konstatuojamąją dalį laikomos ypač svarbiomis.

               40

               Pavyzdžiui, kalbant apie daiktines teises, reglamento 5 straipsnio 1 dalyje skelbiama, kad bankroto bylos iškėlimas nedaro poveikio kreditorių ar trečiųjų šalių daiktinėms teisėms į skolininkui priklausantį ir bylos iškėlimo metu kitos valstybės narės teritorijoje esantį turtą.

               41

               Šios nuostatos apimtis paaiškinta reglamento 11 ir 25 konstatuojamosiose dalyse, pagal kurias reikalinga speciali nuoroda dėl daiktinių teisių, „nukrypstanti nuo valstybės, kurioje iškelta byla, teisės“, nes daiktinės teisės ypač svarbios teikiant kreditą. Dėl to, remiantis 25 konstatuojamąja dalimi, tokios daiktinės teisės pagrindas, galiojimas ir apimtis paprastai turėtų būti nustatomi pagal šios teisės objektu esančio turto buvimo vietos teisę (lex rei sitae) ir nepriklausyti nuo bankroto bylos iškėlimo.

               42

               Dėl šios priežasties reglamento 5 straipsnio 1 dalį reikia suprasti kaip nuostatą, pagal kurią, nukrypstant nuo bylos iškėlimo valstybės teisės taikymo taisyklės, kreditoriaus ar trečiojo asmens daiktinei teisei į tam tikrą skolininko turtą leidžiama taikyti valstybės narės, kurios teritorijoje šis turtas yra, teisę.

               43

               Kalbant apie pagrindinę bylą, žinoma, tiesa, kad iškeliant Austrijoje bankroto bylą 2003 m. gruodžio 5 d. skolininko turtas, kuriam galiojo nagrinėjama daiktinė teisė, buvo Vengrijoje, t. y. valstybėje, kuri tuo metu dar nebuvo Sąjungos valstybė narė.

               44

               Vis dėlto, kaip priminta šio sprendimo 35 ir 37 punktuose, reglamento nuostatos Vengrijoje taikomos nuo šios valstybės įstojimo į Sąjungą, t. y. nuo 2004 m. gegužės 1 d. Taigi nuo šios datos Vengrijos teismai turėjo pripažinti Austrijos teismo sprendimą iškelti šią bankroto bylą.

               45

               Šiomis aplinkybėmis, siekiant išlaikyti reglamentu įtvirtintos sistemos nuoseklumą ir bankroto proceso veiksmingumą, reglamento 5 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad ši nuostata taikoma net bankroto byloms, iškeltoms iki Vengrijos Respublikos įstojimo į Sąjungą, jei, kaip pagrindinėje byloje, 2004 m. gegužės 1 d. skolininko turtas, kuriam galiojo nagrinėjama daiktinė teisė, buvo šios valstybės teritorijoje, o tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

               46

               Atsižvelgiant į šias aplinkybes, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad reglamento 5 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, ši nuostata taikoma net bankroto byloms, iškeltoms iki Vengrijos Respublikos įstojimo į Sąjungą, jei 2004 m. gegužės 1 d. skolininko turtas, kuriam galiojo nagrinėjama daiktinė teisė, buvo šios valstybės teritorijoje, o tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               47

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

                     2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto bylų 5 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, ši nuostata taikoma net bankroto byloms, iškeltoms iki Vengrijos Respublikos įstojimo į Europos Sąjungą, jei 2004 m. gegužės 1 d. skolininko turtas, kuriam galiojo nagrinėjama daiktinė teisė, buvo šios valstybės teritorijoje, o tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vengrų.


title: 2007 m. balanžio 17 d. Tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # C (F-44/06) ir F (F-94/06) prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai. # Sujungtos bylos F-44/06 ir F-94/06.

text:
      TARNAUTOJŲ TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2007 m. balandžio 17 d.
      Sujungtos bylos F‑44/06 ir F‑94/06
      C
      ir
      F
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Pareigūnai – Pareigūnų tarnybos nuostatų 78 straipsnis – Invalidumo pensija – Pirmosios instancijos teismo sprendimo vykdymas – Ieškinys dėl panaikinimo ir žalos atlyginimo“
      Dalykas: Pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikšti ieškiniai, kuriais ieškovas prašo: byloje F‑44/06, pirma, panaikinti 2005 m.
         birželio 13 d. Komisijos sprendimą, kuriuo atsisakoma imtis bet kokių 2004 m. lapkričio 23 d. Pirmosios instancijos teismo
         sprendimo byloje O prieš Komisiją (T‑376/02, Rink. VT p. I‑A‑349 ir II‑1595, ieškinys pareikštas to paties ieškovo kaip ir šiose dviejose bylose) vykdymo priemonių,
         ir panaikinti 2006 m. vasario 23 d. Komisijos sprendimą dėl ieškovo išleidimo į pensiją ir jo teisės į invalidumo pensiją
         pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų redakcijos, galiojusios iki 2004 m. gegužės 1 d., 78 straipsnio antros pastraipos nuostatas
         pripažinimo atgaline data nuo 2002 m. vasario 1 d., antra, priteisti jam iš Komisijos 15 000 eurų dėl to, kad buvo pažeistas
         protingo termino laikymosi principas; byloje F‑94/06 –  panaikinti minėtą 2006 m. vasario 23 d. sprendimą ir priteisti jam
         iš Komisijos 15 000 eurų kompensaciją.

      Sprendimas: Priteisti iš Komisijos ieškovui 2 000 eurų kompensaciją jo patirtai neturtinei žalai atlyginti. Atmesti likusią ieškinio dalį.
         Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir du trečdalius bylinėjimosi išlaidų, ieškovo patirtų bylose F‑44/06 C prieš Komisiją ir F‑94/06 F prieš Komisiją.

      Santrauka
      1.      Pareigūnai – Ieškinys – Sprendimas dėl panaikinimo – Pasekmės – Pareiga imtis vykdymo priemonių
      (EB 233 straipsnis; Pareigūnų tarnybos nuostatų 53 straipsnis ir VIII priedo 14 straipsnis)
      2.      Pareigūnai – Ieškinys – Su prašymu dėl panaikinimo susijęs prašymas atlyginti žalą
      (EB 233 straipsnis; Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
      3.      Pareigūnai – Deliktinė institucijų atsakomybė – Pareigos vykdyti sprendimą dėl panaikinimo nevykdymas
      (EB 233 straipsnis)
      1.      Tam, kad įvykdytų teismo sprendimą, panaikinantį sprendimą, kuriuo ieškovas buvo išleistas į pensiją ir jam pripažinta teisė
         į invalidumo pensiją, remiantis vien tuo, kad buvo padaryta klaida pasirenkant teisinį pagrindą, tačiau nebuvo užginčyti visi
         jo priėmimo etapai, Paskyrimų tarnyba turi priimti naują sprendimą ištaisydama teisinio pagrindo pasirinkimo klaidą, tačiau
         ji neturi pareigos atgaline data pripažinti, jog suinteresuotasis asmuo yra darbo santykiuose ir juo labiau neturi priimti
         sprendimo, kuris turėtų poveikį tik ateityje, nes tai reikštų, kad paneigiamas pats ieškovo ligos ir invalidumo egzistavimas,
         nors jie buvo tinkamai konstatuoti panaikintame sprendime.  Todėl nepažeisdama res judicata principo ir EB 233 straipsnio Paskyrimų tarnyba gali atgaline data nustatyti, kad naujas sprendimas išleisti ieškovą į pensiją
         galioja nuo paskutinės dienos to mėnesio, kai buvo priimtas panaikintas sprendimas, o teisė į invalidumo pensiją suteikiama
         nuo pirmos kito kalendorinio mėnesio dienos pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 53 straipsnį ir VIII priedo 14 straipsnį.

      Galiausiai, kadangi sprendimą, kurį teismas pripažino neteisėtu, Paskyrimų tarnyba turi pakeisti teisėtu sprendimu, ji pagrįstai
         gali taikyti, kiek tai susiję su teisinio pagrindo pasirinkimu, Pareigūnų tarnybos nuostatų, galiojusių panaikinto sprendimo
         priėmimo dieną, o ne iš dalies pakeistų Pareigūnų tarnybos nuostatų, galiojančių naujo sprendimo priėmimo dieną, nuostatas.

      (žr. 42 ir 46–49 punktus)
      Nuoroda:
      Pirmosios instancijos teismo sprendimai: 1999 m. balandžio 19 d. Sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, T‑305/94, T‑306/94, T‑307/94, T‑313/04–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ir T‑335/94, Rink. p. II‑931, 189 punktas
         ir nurodyta teismų praktika; 2004 m. lapkričio 23 d. Sprendimas O prieš Komisiją, T‑376/02, Rink. VT p. I‑A‑349 ir II‑1595.

      2.      Reikalavimas atlyginti žalą, kurią ieškovas patyrė dėl nepagrįstai ilgo vykdymo termino ar dėl to, kad nebuvo imtasi jokių
         jo naudai priimto teismo sprendimo dėl panaikinimo vykdymo priemonių, turi tiesioginį ryšį su reikalavimu panaikinti sprendimą,
         kuriuo administracija, jos teigimu, įvykdė minėtą teismo sprendimą, ir todėl jis yra priimtinas, net jeigu toks prašymas iš
         anksto nebuvo pateiktas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalį, o pirmą kartą buvo suformuluotas skunde dėl
         šio sprendimo. Net jeigu reikalavimo atlyginti žalą rezultatas nebūtinai priklauso nuo reikalavimo dėl panaikinimo rezultato,
         tokiomis aplinkybėmis, kai pareigūnas mano, kad administracija dar nesiėmė priemonių, kurių reikalauja Bendrijos teismas,
         reikalavimo atlyginti žalą negalima vertinti neatsižvelgiant į tai, ar jau priimtais aktais minėta administracija įvykdė galutinį
         teismo sprendimą, nes jei šiais aktais neįvykdomi pareigūno naudai priimto teismo sprendimo reikalavimai, tai gali tik sustiprinti
         reikalavimą atlyginti žalą dėl protingo termino nesilaikymo. Todėl negalima manyti, kad ieškovas savo reikalavimą atlyginti
         žalą pagrindė vien tuo, kad teismo sprendimo vykdymo priemonės buvo priimtos pavėluotai, jeigu jis nepateikė jokios minėtų
         priemonių turinio kritikos.

      Be to, kai yra priimtas teismo sprendimas dėl panaikinimo, administracija turi pareigą imtis veiksmų ir pati turi priimti
         galutinio teismo sprendimo vykdymo priemones, nereikalaujant, kad pareigūnas pateiktų tokį prašymą. Šiuo atžvilgiu administracijos
         neveikimą galima vertinti kaip nesiėmimą  EB 233 straipsniu nustatytos priemonės, analogiškos Pareigūnų tarnybos nuostatuose
         numatytai priemonei šių nuostatų 90 straipsnio 2 dalies prasme, ir kaip pareigūno nenaudai priimtą aktą, dėl kurio jis turi
         teisę per tris mėnesius paduoti skundą. Taigi, kai prašoma atlyginti žalą dėl nepagrįstai ilgo vykdymo termino arba dėl to,
         kad nebuvo imtasi jokių teismo sprendimo vykdymo priemonių, ikiteisminės procedūros teisėtumas negali priklausyti nuo to,
         ar pareigūnas pateikė prašymą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalį.

      Be to, reikalavimas, kad pareigūnas, prašantis taikyti jo naudai priimtą teismo sprendimą dėl panaikinimo, pirma, pateiktų
         skundą dėl administracijos sprendimo, kuriuo, jo manymu, klaidingai vykdomas teismo sprendimas, ir, antra, pateiktų atskirą
         prašymą atlyginti žalą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalį – prašymą, kuris, jei administracija jo nepatenkintų,
         reikštų, kad vėliau turi būti paduotas skundas, prieštarautų procedūros ekonomiškumo reikalavimams, kylantiems iš protingo
         termino laikymosi principo.

      (žr. 55–58 punktus)
      Nuoroda:
      Pirmosios instancijos teismo sprendimai: 1992 m. vasario 12 d. Sprendimo Pfloeschner prieš Komisiją, T‑6/91, Rink. p. II‑141, 22 punktas; 1994 m. sausio 12 d. Sprendimo White prieš Komisiją, T‑65/91, Rink. VT p. I‑A‑9 ir II‑23, 91 ir 92 punktai; 1994 m. spalio 26 d. Sprendimo Marcato prieš Komisiją, T‑18/93, Rink. VT p. I‑A‑215 ir II‑681, 59 punktas; 1997 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Liao prieš Tarybą, T‑15/96, Rink. VT p. I‑A‑329 ir II‑897, 61 punktas; 2006 m. gegužės 31 d. Sprendimo Frankin ir kt. prieš Komisiją, F‑91/05, Rink. VT p. I‑A‑1‑25 ir II‑A‑1‑83, 22 punktas.

      3.      Administracija padaro administracinę klaidą, už kurią ji yra atsakinga, kai nesusidūrusi su konkrečiomis aiškinimo problemomis
         ar praktiniais sunkumais, kurie gali kliudyti įvykdyti teismo sprendimą dėl panaikinimo, per protingą terminą nesiima priemonių
         šio teismo sprendimo vykdymui užtikrinti. Tai, kad suinteresuotas pareigūnas prašo imtis kitų priemonių nei nustatytosios
         teismo sprendimu, negali pateisinti administracijos atsisakymo imtis bet kokių konkrečių vykdymo priemonių.

      Pačiu tokiu atsisakymu, kuriuo griaunamas pasitikėjimas Bendrijos teisine sistema, kurį kiekvienas asmuo turi turėti dėl to,
         kad ji grindžiama, be kita ko, Bendrijos teismų priimtų sprendimų paisymu, be turtinės žalos, kurią gali padaryti, padaro
         ir neturtinės žalos šaliai, kurios naudai priimtas teismo sprendimas.

      (žr. 63, 64, 66, 67 ir 69 punktus)
      Nuoroda:
      2000 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hautem prieš EIB, T‑11/00, Rink. p. II‑4019, 51 punktas.