1971 m. kovo 17 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Antonio Marcato prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 29-70.


title: 2006 m. spalio 4  d.  Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C. prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Bendrijos vaizdinio prekių ženklo "Valle de la Luna" paraiška - Ankstesnis nacionalinis vaizdinis prekių ženklas VALLE DELLA LUNA - Ankstesnio prekių ženklo naudojimo įrodymas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 15 straipsnio 2 dalies a punktas ir 43 straipsnio 2 ir 3 dalys. # Byla T-96/05.

text:
      2006 m. spalio 4 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas Monte di Massima prieš VRDT – Höfferle Internationale (Valle della Luna)
      (Byla T‑96/05)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Bendrijos vaizdinio prekių ženklo „Valle della Luna“ paraiška – Ankstesnis nacionalinis vaizdinis prekių ženklas Valle de la Luna – Ankstesnio prekių ženklo naudojimo įrodymas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 15 straipsnio 2 dalies a punktas ir 43 straipsnio 2 ir 3 dalys“
      Bendrijos prekių ženklas – Trečiųjų asmenų pastabos ir protestas – Protesto nagrinėjimas – Ankstesnio prekių ženklo naudojimo įrodymas (Tarybos reglamento Nr. 40/94 15 straipsnio 1 dalis ir 43 straipsnio 2 ir 3 dalys)
         (žr. 26–27 punktus)

      Dalykas

         Ieškinys dėl 2004 m. lapkričio 24 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 269/2004‑1), susijusio su protesto
                  procedūra tarp

               Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C.
               ir
               J. M. Höfferle Internationale Handelsgesellschaft mbH
               .
            Bylos duomenys

               Paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą pateikęs asmuo:

               Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C.

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               Vaizdinis prekių ženklas „Valle della Luna“ 32 klasės prekėms – paraiška Nr. 2029726

               Prekės ženklo ar žymens, kuriuo remiamasi protesto procese, savininkas:

               J .M. Höfferle Internationale Handelsgesellschaft mbH

               Prekės ženklas ar žymuo, kuriuo remiamasi protesto procese

               Vokietijos žodinis prekių ženklas VALLE DE LA LUNA 33 klasės prekėms

               Protestų skyriaus sprendimas:

               Atmesti protestą

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               Patenkinti apeliaciją

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  Atmesti ieškinį.

                  2.

                  Priteisti iš ieškovės Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) ir įstojusios į bylą šalies
                     bylinėjimosi išlaidas.


Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas 2004 m. kovo 23 d. # Athanassios Theodorakis prieš Europos Sąjungos Tarybą. # Viešoji tarnyba - Įdarbinimas - Pranešimas apie laisvą darbo vietą - Kandidatūros atmetimas. # Byla T-310/02.


title: 2011 m. gruodžio 15 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Europos Komisija prieš Ispanijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 85/337/EEB - Tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimas - Direktyva 92/43/EEB - Natūralių buveinių išsaugojimas - Ispanijos kelio M-501 plėtimo ir (ar) tvarkymo projektai - ZPS ES0000056 "Encinares del río Alberche y río Cofio" - Pasiūlytos BST ES3110005 "Cuenca del río Guadarrama" ir ES3110007 "Cuencas de los ríos Alberche y Cofio". # Byla C-560/08.

text:
      2011 m. gruodžio 15 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas Komisija prieš Ispaniją
      (Byla C‑560/08)
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Direktyva 85/337/EEB – Tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimas –Direktyva 92/43/EEB – Natūralių buveinių apsauga – Ispanijos kelio M‑501 plėtimo ir (ar) tvarkymo projektai – ZPS ES0000056 „Encinares del río Alberche y río Cofio“ – Pasiūlytos BST ES3110005 „Cuenca del río Guadarrama“ ir ES3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y Cofio“
      1.                     Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Ikiteisminė procedūra – Komisijos sprendimas sustabdyti sprendimo kreiptis į Teisingumo
            Teismą vykdymą – Diskrecijos kreiptis į šį teismą atsisakymas – Nebuvimas (SESV 258 straipsnis) (žr. 72 punktą)
      2.                     Aplinka – Tam tikrų projektų poveikio aplinkai vertinimas – Direktyva 85/337 – Vertinimo turinys – Atsižvelgimas į netiesioginį
            ir kompleksinį poveikį aplinkai – Nebuvimas – Įsipareigojimų neįvykdymas (Tarybos direktyvos 85/337, iš dalies pakeistos Direktyva 2003/35,
            2 straipsnio 1 dalis, 3 straipsnis, 4 straipsnio 2 dalis, 5 straipsnio 1 dalis ir II, III ir IV priedai) (žr. 98, 100, 133 punktus)
      3.                     Aplinka – Tam tikrų projektų poveikio aplinkai vertinimas – Direktyva 85/337 – Vertinimo taikymo sritis – Projektų pakeitimas
            ar išplėtimas – Įtraukimas (Tarybos direktyvos 85/337, iš dalies pakeistos Direktyva 2003/35, 4 straipsnio 2 dalis ir II priedo
            13 punktas) (žr. 103, 105, 106, 137 punktus)
      4.                     Aplinka – Tam tikrų projektų poveikio aplinkai vertinimas – Direktyva 85/337 – Pareiga informuoti visuomenę apie prašymą dėl
            leidimo vykdyti planuojamą veiklą ir surinktos informacijos prieinamumą – Išankstinio tam tikrų projektų poveikio aplinkai
            vertinimo nebuvimas – Įsipareigojimų neįvykdymas (Tarybos direktyvos 85/337, iš dalies pakeistos Direktyva 2003/35, 6 straipsnio
            2 dalis ir 8 straipsnis) (žr. 108, 109 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      5.                     Aplinka – Tam tikrų projektų poveikio aplinkai vertinimas – Direktyva 85/337 – Pareiga informuoti visuomenę apie sprendimą
            leisti vykdyti planuojamą veiklą ar neleisti jos vykdyti – Pranešimo apie poveikį aplinkai skelbimas – Nepakankamas pobūdis
            – Įsipareigojimų neįvykdymas (Tarybos direktyvos 85/337, iš dalies pakeistos Direktyva 2003/35, 9 straipsnis) (žr. 112 punktą
            ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
      6.                     Aplinka – Natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsauga – Direktyva 92/43 – Leidimas įgyvendinti planą ar projektą
            saugomoje teritorijoje – Sąlygos – Išankstinė kontrolė – Projekto poveikio teritorijai vertinimas – Tinkamas vertinimas –
            Vertinimas, leidžiantis padaryti išvadą dėl nesamo neigiamo poveikio nagrinėjamos teritorijos vientisumui – Nebuvimas – Įsipareigojimų
            neįvykdymas (Tarybos direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 dalis) (žr. 131, 132, 139 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      7.                     Aplinka – Natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsauga – Direktyva 92/43 – Leidimas įgyvendinti planą ar projektą
            saugomoje teritorijoje dėl privalomų svarbesnio viešojo intereso pagrindų – Sąlyga – Šio plano ar projekto poveikio teritorijai
            išankstinis nustatymas – Nebuvimas – Įsipareigojimų neįvykdymas (Tarybos direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 ir 4 dalys) (žr. 138
            ir 139 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      8.                     Aplinka – Natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsauga – Direktyva 92/43 – Leidimas įgyvendinti planą ar projektą
            saugomoje teritorijoje nesiimant priemonių, būtinų tyčiniam Bendrijos svarbos teritorijose gyvenančių saugomų gyvūnų rūšių
            trikdymui išvengti – Įsipareigojimų neįvykdymas (Tarybos direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 ir 4 dalys, 7 straipsnis ir 12 straipsnio
            1 dalies b ir d punktai) (žr. 140–142, 144 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      Dalykas

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų
                  poveikio aplinkai vertinimo (OL L 175, p. 40; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 248) 2 straipsnio
                  1 dalies, 3 straipsnio, 4 straipsnio 1 arba 2 dalių, 5 straipsnio, 6 straipsnio 2 dalies, 8 ir 9 straipsnių bei 1992 m. gegužės
                  21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (OL L 206, p. 7; 2004 m.
                  specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 102), kaip ji išaiškinta 2005 m. sausio 13 d. Teisingumo Teismo sprendime
                  byloje C‑117/03 ir 2006 m. rugsėjo 14 d. Sprendime byloje C‑244/05, 6 straipsnio 3 ir 4 dalių, taikomų kartu su šios direktyvos
                  7 straipsniu, bei 12 straipsnio 1 dalies b ir d punktų pažeidimas – Kelio M‑501 plėtimo ir (ar) tvarkymo projektai – Speciali
                  saugoma teritorija ES 0000056 „Encinares del río Alberche y río Cofio“ – Pasiūlytos Bendrijos svarbos teritorijos ES3110005
                  „Cuenca del río Guadarrama“ ir ES3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y Cofio“.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Nepatenkinusi reikalavimų, numatytų:

            –        1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo,
         iš dalies pakeistos 2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/35/EB, 2 straipsnio 1 dalyje, 3 straipsnyje,
         atsižvelgiant į konkretų atvejį, 4 straipsnio 1 arba 2 dalyse ir 5 straipsnyje, kiek tai susiję su atskirais kelio M‑501 plėtimo
         ir (arba) tvarkymo 1, 2 ir 4 atkarpose projektais,

      –        Direktyvos 85/337EEB, iš dalies pakeistos Direktyva 2003/35, 6 straipsnio 2 dalyje ir 8 straipsnyje, kiek tai susiję su atskirais
         šio kelio plėtimo ir (arba) tvarkymo 2 ir 4 atkarpose projektais,

      –        Direktyvos 85/337EEB, iš dalies pakeistos Direktyva 2003/35, 9 straipsnyje, kiek tai susiję su atskirais šio kelio plėtimo
         ir (arba) tvarkymo 1, 2 ir 4 atkarpose projektais,

      –        1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos 6 straipsnio
         3 ir 4 dalyse, taikomose kartu su šios direktyvos 7 straipsniu, kiek tai susiję su atskirais kelio M‑501 plėtimo ir (arba)
         tvarkymo 1, 2 ir 4 atkarpose projektais ir specialia saugoma teritorija ES0000056 „Encinares del río Alberche y río Cofio“,
         ir

      –        šios direktyvos 12 straipsnio 1 dalies b ir d punktuose, kiek tai susiję su kelio M‑501 plėtimu ir (arba) tvarkymu 1 atkarpoje
         ir pasiūlyta Bendrijos svarbos teritorija ES3110005 „Cuenca del río Guadarrama“ ir kiek tai susiję su to paties kelio 2 ir
         4 atkarpomis bei pasiūlyta Bendrijos svarbos teritoriją ES3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y Cofio“,

      Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal minėtas nuostatas.

                  2.

                  	Priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.

                  3.

                  	Lenkijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


1976 m. lapkričio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Slavica Kermaschek prieš Bundesanstalt für Arbeit. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Sozialgericht Gelsenkirchen - Vokietija. # Byla 40-76.


title: 2007 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Graikijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Viešieji pirkimai - Direktyvos 93/36/EB 6 straipsnio 3 dalies pažeidimas - Bendrieji Sutarties principai - Vienodo vertinimo principas ir skaidrumo pareiga - Nacionalinės teisės aktas, leidžiantis tam tikros medicinos įrangos viešojo prekių pirkimo sutartis sudaryti derybų būdu. # Byla C-481/06.

text:
      2007 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas Komisija prieš Graikiją
      (Byla C‑481/06)
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Viešieji pirkimai – Direktyvos 93/36/EB 6 straipsnio 3 dalies pažeidimas – Bendrieji Sutarties principai – Vienodo vertinimo principas ir skaidrumo pareiga – Nacionalinės teisės aktas, leidžiantis tam tikros medicinos įrangos viešojo prekių pirkimo sutartis sudaryti derybų būdu“
      Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Teisingumo Teismo atliekamas pagrįstumo tyrimas – Padėtis, į kurią reikia atsižvelgti – Padėtis pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje (EB 226 straipsnis) (žr. 15 punktą)
      Dalykas

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvos 93/36/EEB dėl viešojo prekių pirkimo sutarčių
                  sudarymo tvarkos derinimo (OL L 199, p. 1) 6 straipsnio 3 dalies bei pareigos užtikrinti veiksmingą ir sąžiningą konkurenciją
                  pažeidimas – Nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią visos medicininiam naudojimui skirtos medžiagos suskirstomos į kategorijas
                  ir kiekvienai šiai kategorijai nustatoma konkreti maksimali kaina – Dalį teisinio pagrindo, leidžiančio sudaryti ištisų tokio
                  pobūdžio prekių grupių viešojo pirkimo sutartis derybų būdu, kurį taikant neįmanoma atlikti palyginimo, sudaranti nuostata

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Palikusi galioti Įstatymo Nr. 2955/2001 „Ligoninių ir kitų regioninei sveikatos ir draudimo sistemai priklausančių sveikatos
                     įstaigų aprūpinimas bei kitos nuostatos“ 7 straipsnio 2 dalį ir įgyvendinančias 2005 m. balandžio 12 d. tarpžinybinių dekretų
                     DY6a/oik.38611 ir DY6a/oik.38609 nuostatas, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1993 m. birželio 14 d. Tarybos
                     direktyvos 93/36/EEB dėl viešojo prekių pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo, iš dalies pakeistos 2001 m. rugsėjo 13 d.
                     Komisijos direktyva 2001/78/EB, 6 straipsnio 3 dalį ir pagal bendruosius Sutarties principus, visų pirma vienodo požiūrio
                     principą ir skaidrumo pareigą.

                  2.

                  	Priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.


1995 m. gruodžio 7 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Prancūzijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Kontrolės priemonės. # Byla C-52/95.


1996 m. gegužės 2 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Brennet AG prieš Vittorio Paletta. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesarbeitsgericht - Vokietija. # Socialinė apsauga. # Byla C-206/94.


2002 m. sausio 22 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Cisal di Battistello Venanzio & C. Sas prieš Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL). # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale di Vicenza - Italija. # Byla C-218/00.


title: 2011 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Europos Komisija prieš Nyderlandų Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Pridėtinės vertės mokestis - Šeštoji PVM direktyva - Direktyva 2006/112/EB - Lengvatinio tarifo taikymas - Gyvi gyvūnai, paprastai naudojami maisto produktams, skirtiems žmonėms ir gyvūnams, paruošti - Arklių tiekimas, importas ir įsigijimas. # Byla C-41/09.

text:
      Byla C‑41/09
      Europos Komisija
      prieš
      Nyderlandų Karalystę
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Pridėtinės vertės mokestis – Šeštoji PVM direktyva – Direktyva 2006/112/EB – Lengvatinio tarifo taikymas – Gyvi gyvūnai, paprastai naudojami maisto produktams, skirtiems žmonėms ir gyvūnams, paruošti – Arklių tiekimas, importas ir įsigijimas“
      Sprendimo santrauka
      Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Apyvartos mokesčiai – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Valstybių
            narių galimybė taikyti lengvatinį tarifą tam tikrų prekių tiekimui ir tam tikrų paslaugų teikimui
      (Tarybos direktyvos 77/388, iš dalies pakeistos Direktyva 2006/18, 12 straipsnio H priedas ir Direktyvos 2006/112 96–98 straipsniai,
            99 straipsnio 1 dalis ir III priedas)
      Taikydama lengvatinį pridėtinės vertės mokesčio tarifą bet kokiam arklių tiekimui, importui ir įsigijimui Bendrijos viduje,
         valstybė narė neįvykdo įsipareigojimų pagal Šeštosios direktyvos 77/388 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo,
         iš dalies pakeistos Direktyva 2006/18, 12 straipsnį, skaitomą kartu su jos H priedu, ir Direktyvos 2006/112 dėl pridėtinės
         vertės mokesčio bendros sistemos 96–98 straipsnius ir 99straipsnio 1 dalį, skaitomus kartu su jos III priedu.

      Iš tiesų, pirma, pagal III priedo 1 punktą leidžiama taikyti lengvatinį pridėtinės vertės mokesčio tarifą tik gyviems gyvūnams,
         paprastai naudojamiems maisto produktams paruošti, ir, antra, šios nuostatos tikslas yra galutiniam vartotojui palengvinti
         šių maisto produktų įsigijimą.

      Atsižvelgiant į specialią arklių, kurie paprastai nenaudojami maisto produktams ruošti, tačiau kai kurie iš jų gali būti tiekiami
         vartoti, situaciją Sąjungoje, darytina išvada, kad, paisant Sąjungos teisės aktų leidėjo tikslo svarbiausias prekes padaryti
         pigesnes galutiniams vartotojams Direktyvos 2006/112 III priedo 1 punktas turi būti aiškinamas taip, kad tik arklio, skerstino
         naudoti maisto produktams ruošti, tiekimui gali būti taikomas lengvatinis pridėtinės vertės mokesčio tarifas.

      (žr. 54, 57 ir 68 punktus bei rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. kovo 3 d.(*)

      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Pridėtinės vertės mokestis – Šeštoji PVM direktyva – Direktyva 2006/112/EB – Lengvatinio tarifo taikymas – Gyvi gyvūnai, paprastai naudojami maisto produktams, skirtiems žmonėms ir gyvūnams, paruošti – Arklių tiekimas, importas ir įsigijimas“
      Byloje C‑41/09
      dėl 2009 m. sausio 29 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
      Europos Komisija, atstovaujama D. Triantafyllou ir W. Roels, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      ieškovė,
      prieš
      Nyderlandų Karalystę, atstovaujamą C. Wissels ir M. Noort bei M. de Grave ir J. Langer,

      atsakovę,
      palaikomą
      Vokietijos Federacinės Respublikos, atstovaujamos M. Lumma ir C. Blaschke, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      Prancūzijos Respublikos, atstovaujamos B. Beaupère‑Manokha,

      įstojusių į bylą šalių,
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Tizzano, teisėjai J.‑J. Kasel, A. Borg Barthet, M. Safjan (pranešėjas) ir M. Berger,
      generalinis advokatas Y. Bot,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. rugsėjo 7 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2010 m. spalio 5 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Ieškiniu Europos Bendrijų Komisija Teisingumo Teismo prašo konstatuoti, kad taikydama lengvatinį pridėtinės vertės mokesčio
         (toliau – PVM) tarifą kai kurių gyvų gyvūnų, būtent, arklių, kurie paprastai nenaudojami žmonėms ir gyvūnams vartoti skirtiems
         maisto produktams paruošti, tiekimui, importui ir įsigijimui Bendrijos viduje, Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų
         pagal 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo –
         Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
         9 sk., 1 t., p. 23), iš dalies pakeistos 2006 m. vasario 14 d. Tarybos direktyva 2006/18/EB (OL L 51, p. 12) (toliau – Šeštoji
         direktyva), 12 straipsnį, skaitomą kartu su jos H priedu, ir 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės
         vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, p. 1) 96–98 straipsnius ir 99 straipsnio 1 dalį, skaitomus kartu su jos III priedu
         (toliau – III priedas).

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisės aktai
      2        Nuo 2007 m. sausio 1 d. Direktyva 2006/112 buvo panaikinti ir pakeisti Europos Sąjungos teisės aktai PVM srityje, be kita
         ko, Šeštoji direktyva.

      3        Pagal Direktyvos 2006/112 1 ir 3 konstatuojamąsias dalis nauja Šeštosios direktyvos redakcija buvo būtina siekiant pagal pertvarkytą
         struktūrą ir redakciją aiškiai bei racionaliai išdėstyti taikomas nuostatas, iš esmės nedarant esminių pakeitimų.

      4        Taigi Direktyvos 2006/112 96–98 straipsniai ir 99 straipsnio 1 dalis atitinka skirtingas Šeštosios direktyvos 12 straipsnio
         ir jos H priedo nuostatas.

      5        Direktyvos 2006/112 96 straipsnyje nustatyta:

      „Valstybės narės taiko standartinį PVM tarifą, kurį kiekviena valstybė narė nustato kaip tam tikrą procentą nuo apmokestinamosios
         vertės ir kuris turi būti toks pats prekių tiekimui bei paslaugų teikimui.“

      6        Šios direktyvos 97 straipsnyje numatyta:

      „1.      Nuo 2006 m. sausio 1 d. iki 2010 m. gruodžio 31 d. standartinis tarifas negali būti mažesnis nei 15 %.
      2.      Pagal [EB] Sutarties 93 straipsnį Taryba nusprendžia, koks turi būti standartinio tarifo dydis, kuris bus taikomas po 2010 m.
         gruodžio 31 d.“

      7        Šios direktyvos 98 straipsnis suformuluotas taip:

      „1.      Valstybės narės gali taikyti vieną arba du lengvatinius tarifus.
      2.      Lengvatiniai tarifai taikomi tik III priede nustatytoms kategorijoms priklausančių prekių tiekimui ar paslaugų teikimui.
      <...>
      3.      Taikydamos 1 dalyje numatytus lengvatinius tarifus tam tikrų kategorijų prekėms, valstybės narės gali naudotis Kombinuotąja
         nomenklatūra, kad nustatytų, kas tiksliai priklauso atitinkamai kategorijai.“

      8        Šios direktyvos 99 straipsnio 1 dalyje skelbiama:

      „Nustatomi lengvatiniai tarifai yra apmokestinamosios vertės procentinė dalis, kuri negali būti mažesnė nei 5 %.“
      9        III priedo „Prekių ir paslaugų, kurias tiekiant ir teikiant gali būti taikomi 98 straipsnyje nurodyti lengvatiniai tarifai,
         sąrašas“ 1 punkte numatyta:

      „Maisto produktai (įskaitant gėrimus, išskyrus alkoholinius gėrimus), skirtų [skirti] žmonių ir gyvūnų maistui, gyvi gyvūnai,
         sėklos, augalai ir sudedamosios dalys, paprastai naudojamos maisto produktams paruošti, bei produktai, paprastai skirti naudoti
         kaip maisto produktų papildai arba pakaitalai.“

      10      Ši nuostata atitinka Šeštosios direktyvos H priedo 1 punktą.

      11      III priedo 11 punktas, kuris atitinka Šeštosios direktyvos H priedo 10 punktą, suformuluotas taip:

      „prekių ir paslaugų, paprastai skirtų naudoti žemės ūkio gamyboje, išskyrus ilgalaikį turtą, pvz., įrengimus ar pastatus,
         tiekimas ir teikimas.“

       Nacionalinės teisės aktai
      12      1968 m. birželio 28 d. Apyvartos mokesčio įstatymo (Wet op de omzetbelasting; Staatsblad, Nr. 329, 1968) 9 straipsnyje numatyta:

      „1.      Mokesčio dydis – 19 %.
      2.      Nukrypstant nuo 1 dalies mokesčio dydis yra:
      a)      6 % prekių tiekimui ir paslaugų teikimui, nurodytiems prie šio įstatymo pridėtoje I lentelėje;
      <...>“
      13      I lentelės a. 1 ir a. 4 punktai suformuluoti taip:

      „a.
      1.      maisto produktai, pirmiausia:
      a)      maistas ir gėrimai, paprastai skirti vartoti žmonėms;
      b)      produktai, kurie aiškiai naudojami maistui ir gėrimams, minimiems a papunktyje, paruošti ir kurie sudaro visą jų sudėtį ar
         jos dalį;

      c)      produktai, skirti naudoti kaip maisto ir gėrimų, minimų a papunktyje, papildai ar pakaitalai, atsižvelgiant į tai, kad alkoholiniai
         gėrimai nelaikomi maisto produktais;

      <...>
      4.
      a)      galvijai, avys, ožkos, kiaulės ir arkliai;
      b)      kiti nei a papunktyje nurodyti gyvūnai, aiškiai naudojami a.1 punkte minėtiems maisto produktams paruošti ar gaminti, ir gyvūnai,
         aiškiai skirti tokiems gyvūnams auginti;

      c)      a ir b papunkčiuose minimų gyvūnų subproduktai;
      d)      produktai, aiškiai skirti a ir b papunkčiuose minimiems gyvūnams veisti.“
       Ikiteisminė procedūra ir procesas Teisingumo Teisme
      14      Manydama, kad Nyderlandų Karalystė, taikydama lengvatinį PVM tarifą kai kurių gyvų gyvūnų, būtent, arklių, kurie paprastai
         nenaudojami maisto produktams, vartojamiems žmonių ir gyvūnų, paruošti, tiekimui, importui ir įsigijimui Bendrijos viduje,
         neįvykdė įsipareigojimų pagal Šeštosios direktyvos 12 straipsnį, skaitomą kartu su H priedu, Komisija nusprendė pradėti EB 226 straipsnyje
         numatytą procedūrą. 2006 m. balandžio 10 d. raštu Komisija pateikė šiai valstybei narei oficialų įspėjimą, kuriame nurodė
         pateikti pastabas šiuo klausimu.

      15      2006 m. birželio 27 d. atsakyme Nyderlandų Karalystė pripažino, kad lengvatinio PVM tarifo taikymas kai kurių gyvų gyvūnų
         tiekimui, numatytam nacionalinės teisės nuostatose, buvo platesnis nei leidžiama pagal Šeštąją direktyvą. Ji nurodė, kad Nyderlandų
         parlamentui bus pateiktas įstatymo projektas siekiant laikytis šios direktyvos, ir tikėtina, jog teisės aktų pakeitimas įsigalios
         2007 m. sausio 1 d.

      16      Kadangi Nyderlandų Karalystė nepriėmė šio įstatymo projekto, 2007 m. spalio 23 d. Komisija jai išsiuntė pagrįstą nuomonę,
         nurodydama per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.

      17      2007 m. lapkričio 26 d. Nyderlandų Karalystė atsakė į šią pagrįstą nuomonę teigdama, kad Parlamento antrųjų rūmų nuolatinė
         finansų komisija pradėjo svarstyti minėto įstatymo projektą. Tačiau 2008 m. kovo 31 d. ši valstybė narė informavo Komisiją,
         jog nemano, kad šiuo metu įmanoma priimti minėtą įstatymo projektą.

      18      Šiomis aplinkybėmis Komisija pareiškė šį ieškinį.

      19      Atitinkamai 2009 m. rugsėjo 18 d. ir lapkričio 20 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimis Vokietijos Federacinei Respublikai
         ir Prancūzijos Respublikai buvo leista įstoti į bylą Nyderlandų Karalystės reikalavimams palaikyti.

       Dėl ieškinio
       Šalių argumentai
      20      Komisija teigia, kad Direktyvos 2006/112 96–98 straipsniai ir 99 straipsnio 1 dalis, skaitomi kartu su III priedu, taikomi
         prekių tiekimui ir mutatis mutandis importui bei įsigijimui Bendrijos viduje.

      21      Pagal III priedo 1 punkto formuluotę gyviems gyvūnams, sėkloms ir kitoms sudedamosioms dalims lengvatinis PVM tarifas gali
         būti taikomas tik tuo atveju, jeigu jie paprastai yra naudojami maisto produktams paruošti, o taip nėra arklių atveju.

      22      Be to, iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad šis 1 punktas turi būti aiškinamas siaurai, kaip ir kitos nuostatos, kuriomis
         nustatomas lengvatinis PVM tarifas.

      23      Todėl Apyvartos mokesčio įstatymas, kuriame numatomas lengvatinis PVM tarifas kai kurių gyvų gyvūnų, be kita ko, arklių, tiekimui,
         net jeigu jie nėra skirti maisto produktų gamybai ar ruošimui, neatitinka Direktyvos 2006/112 nuostatų.

      24      Dublike Komisija priduria, kad III priedo 1 punkto versijos prancūzų, italų ir anglų kalbomis patvirtina, jog tik maisto produktams,
         skirtų žmonių ir gyvūnų maistui naudojamiems produktams gali būti taikomas lengvatinis PVM tarifas.

      25      Be to, Komisija pabrėžia, kad gyvūnai nėra maisto produktai. Sąjungos teisės aktų leidėjas, III priedo 1 punkte vartodamas
         terminą „gyvi gyvūnai“, turėjo tikslą apimti didžiąją dalį maisto produktų gamybos. Iš tiesų, jei nebūtų tokio patikslinimo,
         gyvų gyvūnų tiekimui būtų taikomas standartinis PVM tarifas, todėl perdirbti galutiniai produktai, patenkantys į maisto produktų
         kategoriją, kainuotų brangiau.

      26      Be to, Komisijos teigimu, šis 1 punktas neturi būti aiškinamas taip, kad bet kokiam arklių tiekimui turi būti taikomas standartinis
         PVM tarifas. Iš tiesų, pagal šią nuostatą numatomas lengvatinio PVM tarifo taikymas atsižvelgiant į arklio paskirtį ir su
         juo susijusį sandorį. Šiuo atžvilgiu tokie duomenys, kaip antai kaina ir gyvūno rūšis, yra informacija, leidžianti nustatyti
         numatytą jo naudojimą.

      27      Galiausiai Komisija pastebi, kad ne visi arkliai naudojami žemės ūkyje.

      28      Nyderlandų Karalystė visų pirma tvirtina, kad per ikiteisminę procedūrą ir ieškinyje Komisija tarp Apyvartos mokesčio įstatymo
         I lentelės a.4 punkto a papunktyje minimų gyvūnų rūšių nurodė tik arklius. Todėl ieškinys turi būti atmestas kaip nepriimtinas
         tiek, kiek jis susijęs su lengvatinio PVM tarifo taikymu kai kuriems gyviems gyvūnams, kitiems nei arkliai.

      29      Nyderlandų Karalystė toliau kaip pagrindinį argumentą nurodo, kad nei III priedo 1 punkto versija olandų kalba, nei versijos
         kitomis kalbomis nepatvirtina, jog žodžių junginys „paprastai naudojamos maisto produktams paruošti“ taikomas gyviems gyvūnams,
         sėkloms ir augalams. Priešingai, iš tos pačios nuostatos versijos vokiečių kalba matyti, kad šis žodžių junginys apima tik
         sudedamąsias dalis. Tik toks aiškinimas yra įmanomas, atsižvelgiant į tai, kad, pavyzdžiui, sėklos paprastai nenaudojamos
         maisto produktams paruošti. Todėl arklius, kaip gyvus gyvūnus, ar paprastai naudojamus ar nenaudojamus maisto produktams paruošti,
         apima šis 1 punktas.

      30      Kaip papildomus argumentus Nyderlandų Karalystė nurodo, kad Komisija nepateikė jokių faktinių įrodymų, iš kurių būtų matyti,
         jog arkliai paprastai nėra naudojami maisto produktams paruošti. Todėl Komisija, prašydama Teisingumo Teismo pripažinti, jog
         valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų, negali remtis kokia nors prielaida.

      31      Kaip kitą papildomą argumentą Nyderlandų Karalystė nurodo, kad arkliai paprastai naudojami maisto produktams paruošti. Šiuo
         atžvilgiu modalinio žodžio „paprastai“ vartojimas III priedo 1 punkte reiškia, kad reikia nagrinėti ne tai, ar kiekvienas
         gyvūnas atskirai, bet tai, ar atitinkama gyvūnų rūšis skirta naudoti maisto produktams paruošti. Bet kuris arklys gali būti
         nugabentas į skerdyklą paskersti, net jeigu jo paskirtis gali būti laikinai pakeista, pavyzdžiui, jį naudojant kaip lenktyninį
         žirgą. Šiuo klausimu Nyderlandų Karalystė remiasi 2006 m. birželio 1 d. Nutartimi V.O.F. Dressuurstal Jespers (C‑233/05) ir 2008 m. birželio 6 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 504/2008, kuriuo įgyvendinamos Tarybos direktyvų 90/426/EEB
         ir 90/427/EEB nuostatos dėl arklinių identifikavimo metodų (OL L 149, p. 3), 20 straipsniu, iš kurių matyti, kad arklinių
         šeimos gyvūnas iš esmės laikomas skerstinu ir skirtu žmonėms vartoti.

      32      Be to, Komisijos požiūris negali būti pritaikytas praktikoje, nes pagal jį kiekvieną kartą tiekiant arklį reikia patikrinti
         jo paskirtį, o juk pirkėjo ketinimai gali skirtis nuo pardavėjo.

      33      Galiausiai Nyderlandų Karalystė mano, kad arkliai yra tokios rūšies prekės, kurios paprastai skirtos žemės ūkio produktų gamybai.
         Todėl kiekvienam arklio tiekimui turi būti taikomas lengvatinis PVM tarifas pagal III priedo 11 punktą.

      34      Triplike Nyderlandų Karalystė priduria, kad Komisijos siekiamas rezultatas, t. y. lengvatinio PVM tarifo taikymas visoms pirminėms
         medžiagoms ir tarpiniams produktams, taip pat pasiekiamas laikantis nuomonės, kad III priedo 1 punktas apima visus gyvūnus.
         Be to, neįmanoma patikrinti fakto, kad galutinis produktas yra brangesnis dėl didesnio tarifo.

      35      Galiausiai Komisijos pasiūlytas aiškinimas kelia grėsmę teisinio saugumo principui. Iš tiesų apmokestinamasis asmuo kiekvieną
         kartą turėtų patikrinti, ar arklio tiekimui turi būti taikomas standartinis, ar lengvatinis PVM tarifas, nors gyvūno paskirtis
         gali būti nustatoma tik vėliau.

      36      Vokietijos Federacinė Respublika tvirtina, kad nors jokia Komisijos nurodyta kalbinė versija neleidžia aiškiai nustatyti III priedo
         1 punkto taikymo srities, iš šios nuostatos versijos vokiečių kalba matyti, kad žodžių junginys „paprastai naudojamos maisto
         produktams paruošti“ susijęs tik su sudedamosiomis dalimis. Be to, nustatant PVM tarifą remiantis pirkėjo nustatytinu arklio
         naudojimu, būtų pažeidžiamas šio mokesčio neutralumo principas.

      37      Prancūzijos Respublika mano, kad šis 1 punktas leidžia taikyti lengvatinį PVM tarifą visam gyvų gyvūnų, nepaisant jų paskirties,
         tiekimui. Iš tiesų jie, kaip ir augalai ir sėklos, skiriasi nuo sudedamųjų dalių, paprastai naudojamų maisto produktams paruošti.
         Bet kuriuo atveju arkliai yra gyvi gyvūnai, paprastai naudojami maisto produktams paruošti.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      38      Pirmiausia reikia priminti, kad per teismo posėdį Komisija pabrėžė, jog iš Apyvartos mokesčio įstatymo a. 4 punkto a papunktyje
         numatytų gyvūnų jos ieškinys susijęs tik su arkliais, nes galvijai, avys, ožkos ir kiaulės daugiausia auginamos naudoti žmonių
         ir gyvūnų maistui.

      39      Todėl šį ieškinį reikia suprasti taip, kad Komisija kaltina Nyderlandų Karalystę taikius lengvatinį PVM tarifą tik arklių
         tiekimui, importui ir įsigijimui Bendrijos viduje.

      40      Šalys pirmiausia nepritaria III priedo 1 punkto aiškinimui ir, grįsdamos savo argumentus, kiekviena remiasi skirtingomis šios
         nuostatos kalbinėmis versijomis.

      41      Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad šis 1 punktas skirtingomis oficialiosiomis Sąjungos kalbomis nereiškia to paties.

      42      Iš tiesų, pirma, iš III priedo 1 punkto versijų vokiečių kalba („Nahrungs‑ und Futtermittel (einschließlich Getränke alkoholische
         Getränke jedoch ausgenommen), lebende Tiere, Saatgut, Pflanzen und üblicherweise für die Zubereitung von Nahrungs‑ und Futtermitteln
         verwendete Zutaten sowie üblicherweise als Zusatz oder als Ersatz für Nahrungs‑ und Futtermittel verwendete Erzeugnisse“)
         ir olandų kalba („Levensmiddelen (met inbegrip van dranken, maar met uitsluiting van alcoholhoudende dranken) voor menselijke
         en dierlijke consumptie, levende dieren, zaaigoed, planten en ingrediënten die gewoonlijk bestemd zijn voor gebruik bij de
         bereiding van levensmiddelen, alsmede producten die gewoonlijk bestemd zijn ter aanvulling of vervanging van levensmiddelen“),
         kuriomis remiasi Nyderlandų Karalystė, matyti, kad žodžių junginys „paprastai naudojamos maisto produktams paruošti“ taikomas
         tik sudedamosioms dalims, tai reiškia, kad visam gyvų gyvūnų, nepaisant jų paskirties, tiekimui gali būti taikomas lengvatinis
         PVM tarifas.

      43      Antra, to paties 1 punkto versijos anglų kalba („Foodstuffs (including beverages but excluding alcoholic beverages) for human
         and animal consumption; live animals, seeds, plants and ingredients normally intended for use in the preparation of foodstuffs;
         products normally used to supplement foodstuffs or as a substitute for foodstuffs“), prancūzų kalba („Les denrées alimentaires
         (y compris les boissons, à l’exclusion, toutefois, des boissons alcooliques) destinées à la consommation humaine et animale,
         les animaux vivants, les graines, les plantes et les ingrédients normalement destinés à être utilisés dans la préparation
         des denrées alimentaires; les produits normalement utilisés pour compléter ou remplacer des denrées alimentaires“) ir italų
         kalba („Prodotti alimentari (incluse le bevande, ad esclusione tuttavia delle bevande alcoliche) destinati al consumo umano
         e animale, animali vivi, sementi, piante e ingredienti normalmente destinati ad essere utilizzati nella preparazione di prodotti
         alimentari, prodotti normalmente utilizzati per integrare o sostituire prodotti alimentari“), kuriomis remiasi Komisija, gali
         būti aiškinamos skirtingai, t. y. taip, kad žodžių junginys „paprastai naudojamos maisto produktams paruošti“ susijęs ne tik
         su sudedamosiomis dalimis, bet ir su gyvais gyvūnais, sėklomis ir augalais.

      44      Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, vienoje Sąjungos teisės nuostatos kalbinių versijų vartojama formuluotė negali būti
         vienintelis šios nuostatos aiškinimo pagrindas ar įgyti dėl to prioritetą kitų kalbinių versijų atžvilgiu. Toks požiūris nebūtų
         suderinamas su vienodo Sąjungos teisės taikymo reikalavimu. Taigi esant neatitikimų tarp įvairių kalbinių versijų, nagrinėjama
         nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į teisės nuostatų, kurių dalis ji yra, bendrą struktūrą ir tikslą (žr. 1990 m.
         kovo 27 d. Sprendimo Cricket St Thomas, C‑372/88, Rink. p. I‑1345, 18 ir 19 punktus; 1998 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Institute of the Motor Industry, C‑149/97, Rink. p. I‑7053, 16 punktą bei 2010 m. kovo 25 d. Sprendimo Helmut Müller, C‑451/08, Rink. p. I‑0000, 38 punktą).

      45      Kalbant apie III priedo 1 punkto bendrą struktūrą, pirmiausia reikia pažymėti, kad pradinis tekstas, kuriuo buvo remtasi rengiant
         šį III priedą, buvo numatytas Šeštosios direktyvos H priedo, kuris buvo įtrauktas 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvos 92/77/EEB,
         papildančios bendrą pridėtinės vertės mokesčio sistemą ir iš dalies keičiančios Direktyvą 77/388/EEB (OL L 316, p. 1; 2004 m.
         specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 202), 1 straipsnio 5 punktu, 1 punkte.

      46      Šis 1 punktas buvo šiek tiek pakeistas Šeštąją direktyvą keičiant Direktyva 2006/112. Iš tiesų, kaip teisingai pabrėžė Komisija
         per teismo posėdį, žodžių junginys „maisto produktai <...>, skirtų [skirti] žmonių ir gyvūnų maistui“ išskirtas kabliataškiu,
         be kita ko, Šeštosios direktyvos H priedo 1 punkto versijose danų, prancūzų, italų, olandų ir anglų kalbomis. Kalbant apie
         šias versijas, šis kabliataškis buvo pakeistas paprastu kableliu šio 1 punkto versijose danų, prancūzų, italų ir olandų kalbomis.

      47      Todėl pagal Direktyvos 2006/112 3 konstatuojamąją dalį nauja Šeštosios direktyvos struktūros ir teksto redakcija siekiama
         užtikrinti aiškų ir racionalų nuostatų išdėstymą, iš esmės nepakeičiant galiojančių teisės aktų, net jei bet kuriuo atveju
         reikėtų padaryti nedaug esminių pakeitimų, kurie yra neatsiejami nuo išdėstymo naujoje redakcijoje.

      48      Kadangi nėra esminių III priedo 1 punkto pakeitimų, šios nuostatos bendra struktūra turi būti nagrinėjama atsižvelgiant į
         Šeštosios direktyvos H priedo 1 punkto formuluotę, kurioje išreikšti Sąjungos teisės aktų leidėjo ketinimai, kai jis sudarė
         prekių ir paslaugų, kurioms gali būti taikomas lengvatinis PVM tarifas, sąrašą.

      49      Šiuo atžvilgiu semantiniu požiūriu kabliataškio vartojimas po žodžių junginio „maisto produktai <...>, skirtų [skirti] žmonių
         ir gyvūnų maistui“ aiškiai reiškia, kad Šeštosios direktyvos H priedo 1 punktas apima tris atskiras sakinio dalis. Todėl reikia
         daryti išvadą, kad šio teisės aktų leidėjo ketinimai nepasikeitė ir III priedo 1 punktą sudaro tos pačios trys sakinio dalys.

      50      Kaip teigia generalinis advokatas išvados 54 punkte, kiekviena iš šių trijų sakinio dalių skirta maisto produktams, skirtiems
         žmonių ir gyvūnų maistui. Iš tiesų pirmoje dalyje nurodomi patys maisto produktai. Trečioji sakinio dalis susijusi su produktais,
         naudojamais kaip maisto produktų papildai arba pakaitalai. Antroji sakinio dalis susijusi su gyvais gyvūnais, sėklomis, augalais
         ir sudedamosiomis dalimis, kurie savaime nėra maisto produktai. Logiškai mąstant, ši antroji sakinio dalis, esanti tarp dviejų
         kitų, turi būti suprantama taip, kad ji apima šiuos elementus tik tiek, kiek jie paprastai naudojami maisto produktams ruošti.
         Šį vertinimą patvirtina faktas, kad, priešingai nei tvirtina Nyderlandų Karalystė, kai kurios sėklos ir augalai paprastai
         gali būti naudojami maisto produktams ruošti. Sąvokos „gyvi gyvūnai“ vartojimas šiame sąraše reiškia, kad lengvatinis PVM
         tarifas taikomas tiekimui, įvykusiam vienu etapu anksčiau nei gyvūnų skerdimas.

      51      Todėl III priedo 1 punkto bendra struktūra rodo, jog reikia laikytis aiškinimo, pagal kurį lengvatinis PVM tarifas gyvų gyvūnų
         tiekimui gali būti taikomas, tik jei šie gyvūnai paprastai naudojami maisto produktams paruošti.

      52      Kalbant apie III priedo 1 punkto tikslą, svarbu pažymėti, kad Komisija, atsakydama į Teisingumo Teismo raštu pateiktą klausimą,
         nurodė, o tam kitos bylos šalys neprieštaravo, jog Sąjungos teisės aktų leidėjas, rengdamas Šeštosios direktyvos H priedą,
         siekė, jog svarbiausioms prekėms bei socialiniams ir kultūriniams tikslams skirtoms prekėms ir paslaugoms, jeigu nekelia konkurencijos
         iškreipimo grėsmės ar kelia tik labai mažą, gali būti taikomas lengvatinis PVM tarifas.

      53      III priedo pradžioje net prieš „vandens tiekimą“ ir „farmacijos gaminius“ minimi maisto produktai priskirtini svarbiausioms
         prekėms. Sąjungos teisės aktų leidėjas, leisdamas maisto produktams taikyti lengvatinį, o ne standartinį PVM tarifą, siekė
         padaryti juos pigesnius ir labiau įperkamus galutiniam vartotojui, kuris galiausiai sumoka PVM (žr., be kita ko, 2006 m. spalio
         3 d. Sprendimo Banca popolare di Cremona, C‑475/03, Rink. p. I‑9373, 22 punktą ir 2007 m. spalio 11 d. Sprendimo KÖGÁZ ir kt., C‑283/06 ir C‑312/06, Rink. p. I‑8463, 30 punktą). Siekdamas visiškai pasiekti šį tikslą teisės aktų leidėjas, logiškai
         mąstydamas, išplėtė šio lengvatinio PVM tarifo taikymą elementams, kurie savaime nėra maisto produktai, bet paprastai naudojami
         maisto produktams ruošti.

      54      Iš to, kas minėta, matyti, pirma, kad pagal III priedo 1 punktą leidžiama taikyti lengvatinį PVM tarifą tik gyviems gyvūnams,
         paprastai naudojamiems maisto produktams paruošti, ir, antra, kad šios nuostatos tikslas yra galutiniam vartotojui palengvinti
         šių maisto produktų įsigijimą.

      55      Sąjungos teisės aktų leidėjas, šio 1 punkto antroje sakinio dalyje pavartodamas modalinį žodį „paprastai“, siekė apimti gyvūnus,
         kurie paprastai ir iš esmės patenka į žmonių ir gyvūnų maisto grandinę. Taip yra, be kita ko, galvijų, avių, ožkų ir kiaulių,
         nurodytų Apyvartos mokesčio įstatymo a. 4 punkto a papunktyje, atveju. Kiekvienam šioms rūšims priklausančių gyvūnų tiekimui
         gali būti taikomas lengvatinis PVM tarifas, neišnagrinėjus konkretaus gyvūno konkrečios situacijos.

      56      Tačiau žinoma, kad Sąjungoje arklių situacija skiriasi nuo ankstesniame punkte minėtų rūšių. Iš tiesų, kaip pažymėjo generalinis
         advokatas išvados 65 punkte, arkliai nėra paprastai ir iš esmės naudojami maisto produktams ruošti, net jei kai kurie iš jų
         iš tiesų bus skirti žmonių ar gyvūnų maistui.

      57      Atsižvelgiant į šią specialią arklių, kurie paprastai nenaudojami maisto produktams ruošti, tačiau kai kurie iš jų gali būti
         tiekiami vartoti, situaciją, darytina išvada, kad paisant Sąjungos teisės aktų leidėjo tikslo svarbiausias prekes padaryti
         pigesnes galutiniams vartotojui III priedo 1 punktas turi būti aiškinamas taip, kad tik arklio, skerstino naudoti maisto produktams
         ruošti, tiekimui gali būti taikomas lengvatinis PVM tarifas.

      58      Reikia pridurti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką nuostatos, kuriomis nukrypstama nuo principo, turi būti aiškinamos
         siaurai (žr., be kita ko, 1995 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Oude Luttikhuis ir kt., C‑399/93, Rink. p. I‑4515, 23 punktą ir 2010 m. birželio 17 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C‑492/08, Rink. p. I‑0000, 35 punktą). Tačiau leidimas taikyti lengvatinį PVM tarifą bet kokiam arklių tiekimui reikštų
         platų III priedo 1 punkto aiškinimą.

      59      Taigi pagal šį 1 punktą valstybei narei neleidžiama taikyti lengvatinio PVM tarifo bet kokiam gyvų arklių, nepaisant jų paskirties,
         tiekimui.

      60      Jokie kiti Nyderlandų Karalystės ir dviejų jos pusėje į bylą įstojusių šalių argumentai negali paneigti šios išvados.

      61      Iš tikrųjų, pirmiausia kalbant apie Reglamentą Nr. 504/2008, susijusį su arklinių identifikavimo metodais, tiesa, kad pagal
         šio reglamento 20 straipsnio 1 dalį arklinių šeimos gyvūnas „laikomas skerstinu ir skirtu žmonėms vartoti, jeigu nepripažįstama
         priešingai“ gyvūno tapatybės nustatymo dokumente. Šio straipsnio 2 dalyje patikslinama, kad prieš bet kokį numatytą gydymą,
         atsakingas veterinarijos gydytojas nustato, ar skerstinas arklinis skirtas žmonėms vartoti, „kaip paprastai yra“, arba nėra
         skirtas žmonėms vartoti.

      62      Tačiau reikia priminti, kad Reglamento Nr. 504/2008 dalykas labai skiriasi nuo III priedo 1 punkto dalyko. Iš tiesų šiuo reglamentu
         atsižvelgiama į tai, kad arklys gali būti suvartojamas žmonių maistui ir todėl numatoma tvarka, skirta užtikrinti, kad žmonių
         maisto grandinei priklausantis arklys nebūtų netinkamas vartoti. Šiuo atžvilgiu, siekiant geriau kontroliuoti veterinarinių
         medikamentų administravimą, šiame reglamente numatoma, kad arklinių šeimos gyvūnas iš esmės laikomas skerstinu ir skirtu žmonėms
         vartoti.

      63      Tačiau pagal Reglamentą Nr. 504/2008 negalima nustatyti, kuris arklys galiausiai bus tam skirtas. Be to, šio reglamento 20 straipsnyje
         taip pat numatyta, kad arklys gali nebūti skirtas žmonėms vartoti.

      64      Šiomis aplinkybėmis remiantis Reglamento Nr. 504/2008 20 straipsniu negalima daryti išvados, kad, Sąjungos teisės aktų leidėjo
         teigimu, arklys paprastai naudojamas maisto produktams paruošti.

      65      Antra, kalbant apie argumentą, kad bet kokiam arklių tiekimui turi būti taikomas lengvatinis PVM tarifas pagal III priedo
         11 punktą, reikia pabrėžti, kad valstybėse narėse arkliai paprastai ir iš esmės nenaudojami žemės ūkio gamyboje. Iš to matyti,
         kad turi būti taikomas analogiškas to paties priedo 1 punktui taikytas pagrindimas, t. y. tik arklių, skirtų naudoti žemės
         ūkio gamyboje, tiekimui gali būti taikomas lengvatinis PVM tarifas. Kaip ir pagal 1 punktą, pagal 11 punktą neleidžiama taikyti
         lengvatinio PVM tarifo bet kokiam arklių tiekimui.

      66      Trečia, kalbant apie argumentą, susijusį su PVM neutralumo principu, kuris neleidžia nustatyti taikytiną šio mokesčio tarifą
         pagal arklių paskirtį, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką pagal PVM sistemai būdingą mokesčio neutralumo
         principą draudžiama PVM atžvilgiu skirtingai vertinti panašias prekes ar paslaugas, kurios konkuruoja tarpusavyje, todėl šioms
         prekėms ar paslaugoms turi būti taikomas vienodas tarifas (žr., be kita ko, 2001 m. spalio 11 d. Sprendimo Adam, C‑267/99, Rink. p. I‑7467, 36 punktą ir 2010 m. gegužės 6 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C‑94/09, Rink. p. I‑0000, 40 punktą). Tačiau, atsižvelgiant atitinkamą toliau minimų arklinių naudojimą, skerstinas arklys
         nepanašus nei į sportinį žirgą, nei į naminį arklį, jei šis gyvūnas parduodamas kaip toks. Todėl, kaip nurodė generalinis
         advokatas išvados 78 punkte, šios arklių rūšys nekonkuruoja tarpusavyje, taigi jiems gali būti taikomi skirtingi PVM tarifai.

      67      Šiomis aplinkybėmis Komisijos pateiktą ieškinį reikia laikyti pagrįstu.

      68      Todėl reikia konstatuoti, kad taikydama lengvatinį PVM tarifą bet kokiam arklių tiekimui, importui ir įsigijimui Bendrijos
         viduje, Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Šeštosios direktyvos 12 straipsnį, skaitomą kartu su jos H priedu,
         ir Direktyvos 2006/112 96–98 straipsnius ir 99 straipsnio 1 dalį, skaitomus kartu su III priedu.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      69      Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
         šalis to reikalavo. Kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Nyderlandų Karalystė pralaimėjo bylą, pastaroji
         turi jas padengti.

      70      Vadovaujantis to paties straipsnio 4 dalies pirma pastraipa Vokietijos Federacinė Respublika ir Prancūzijos Respublika, įstojusios
         į bylą šalys, pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Taikydama lengvatinį pridėtinės vertės mokesčio tarifą bet kokiam arklių tiekimui, importui ir įsigijimui Bendrijos viduje,
            Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių
            narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas, iš dalies
            pakeistos 2006 m. vasario 14 d. Tarybos direktyva 2006/18/EB, 12 straipsnį, skaitomą kartu su jos H priedu, ir 2006 m. lapkričio 28 d.
            Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 96–98 straipsnius ir 99 straipsnio 1 dalį,
            skaitomus kartu su jos III priedu.
      2.      Priteisti iš Nyderlandų Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
      3.      Vokietijos Federacinė Respublika ir Prancūzijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.


2016 m. rugsėjo 15 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas.#Herbert Smith Freehills LLP prieš Europos Komisiją.#Galimybė susipažinti su dokumentais – Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 – Dokumentai, susiję su diskusijomis, vykusiomis prieš priimant direktyvą dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių tabako ir susijusių gaminių gamybą, pateikimą ir pardavimą, suderinimo – Atsisakymas leisti susipažinti – Išimtis, susijusi su teisinių nuomonių apsauga – Teisė į gynybą – Viršesnis viešasis interesas.#Byla T-755/14.


title: 2007 m. sausio 11 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Kaj Lyyski prieš Umeå universitet.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Överklagandenämnden för högskolan - Švedija.#Laisvas darbuotojų judėjimas - EB 39 straipsnis - Kliūtys - Profesinis mokymas - Mokytojai - Atsisakymas priimti mokytis kitos valstybės narės mokyklos darbuotoją.#Byla C-40/05.

text:
      Byla C‑40/05
      Kaj Lyyski
      prieš
      Umeå universitet
      (Överklagandenämnden för högskolan prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Laisvas darbuotojų judėjimas – EB 39 straipsnis – Kliūtys – Profesinis mokymas – Mokytojai – Atsisakymas priimti mokytis kitos valstybės narės mokyklos darbuotoją“
      Sprendimo santrauka
      Laisvas asmenų judėjimas – Darbuotojai – Profesinio mokymo prieinamumas
      (EB 39 punktas)
      Bendrijos teisė nedraudžia nacionalinės teisės aktuose, kuriais organizuojamas laikinas mokymas tam, kad tam tikroje valstybėje
         narėje skubiai būtų patenkintas kvalifikuotų mokytojų poreikis, reikalauti, kad kandidatai mokytis dirbtų šios valstybės mokykloje,
         su sąlyga, jog šie teisės aktai netaikomi taip, kad tokioje mokykloje nedirbančio mokytojo kandidatūra paprastai atmetama
         iš anksto ir individualiai neįvertinus šio kandidato tinkamumo pirmiausia atsižvelgiant į suinteresuoto asmens sugebėjimus
         bei galimybę prižiūrėti praktinę jo įgyto mokymo dalį arba nuo jos atleisti.

      (žr. 49 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2007 m. sausio 11 d.(*)

      „Laisvas darbuotojų judėjimas – EB 39 straipsnis – Kliūtys – Profesinis mokymas – Mokytojai – Atsisakymas priimti mokytis kitos valstybės narės mokyklos darbuotoją“
      Byloje C‑40/05
      dėl 2005 m. vasario 1 d. Överklagandenämnden för högskolan (Švedija) sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2005 m. vasario 3 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį
         sprendimą byloje

      Kai Lyyski
      prieš
      Umeå universitet,
      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai A. Borg Barthet ir J. Malenovský (pranešėjas),
      generalinė advokatė C. Stix-Hackl,
      kanclerio pavaduotojas H. von Holstein,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. balandžio 27 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Švedijos vyriausybės, atstovaujamos K. Wistrand,
      –        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos T. Nowakowski,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos L. Ström van Lier ir G. Rozet,
      susipažinęs su 2006 m. rugsėjo 14 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo susijęs su EB 12 ir 39 straipsnių aiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp K. Lyyski, Suomijos mokykloje mokytoju dirbančio Švedijos piliečio, ir Umeå universitet (Švedija) dėl jo kandidatūros mokytis šiame universitete atmetimo.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisė
      3        EB 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Siekiant 2 straipsnyje iškeltų tikslų, kaip numatyta šioje Sutartyje ir laikantis joje nustatytų terminų, Bendrijos veiklos
         sritys yra šios:

      <...>
      q)      įnašas siekiant švietimo bei profesinio mokymo ir valstybių narių kultūrų klestėjimo;
      <...>“
      4        EB 12 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatoma:

      „Šios Sutarties taikymo srityje, nepažeidžiant joje esančių specialių nuostatų, draudžiama bet kokia diskriminacija dėl pilietybės.“
      5        Pagal EB 39 straipsnio 1 ir 2 dalis:

      „1.      Bendrijoje užtikrinama darbuotojų judėjimo laisvė.
      2.      Tokia judėjimo laisvė reiškia, kad įdarbinimo, darbo užmokesčio ir kitų darbo ir užimtumo sąlygų atžvilgiu panaikinama bet
         kokia valstybių narių darbuotojų diskriminacija dėl pilietybės.“

      6        EB 149 straipsnio 1 ir 2 dalys yra suformuluotos taip:

      „1.      Bendrija prie geros kokybės švietimo plėtojimo prisideda skatindama valstybių narių bendradarbiavimą ir prireikus paremdama
         bei papildydama jų veiksmus, kartu visiškai pripažindama valstybių narių atsakomybę už mokymo turinį ir švietimo sistemų organizavimą
         bei gerbdama jų kultūrų ir kalbų įvairovę.

      2.      Bendrija savo veiksmais siekia:
      <...>
      –        skatinti studentų ir dėstytojų judėjimą <...>
      <...>“
      7        Galiausia pagal EB 150 straipsnio 1 ir 2 dalis:

      „1.      Bendrija įgyvendina profesinio rengimo politiką, kuri remia ir papildo valstybių narių veiksmus, kartu pripažindama visišką
         valstybių narių atsakomybę už profesinio rengimo turinį bei organizavimą.

      2.      Bendrija savo veiksmais siekia:
      <...>
      –        daryti profesinį rengimą prieinamesnį ir skatinti instruktorių bei mokinių, ypač jaunimo, judėjimą;
      <...>“
       Nacionalinė teisė
       Nuostatos, susijusios su neterminuoto mokytojų įdarbinimo sąlygomis Švedijoje
      8        Įstatymo 1985:1100 dėl mokyklinio ugdymo (Skollagen (1985:1100), toliau – Įstatymas dėl mokyklinio ugdymo) 2 skyriaus 4 straipsnio pirmosios pastraipos 1 ir 2 punktai ir antroji pastraipa
         numato, kad mokyklinio, ikimokyklinio ugdymo mokytojais arba valstybinių mokyklų pramogų centruose su jaunimu dirbančiais
         asmenimis neterminuotai gali dirbti:

      „1.      asmenys, turintys Švedijos diplomus, patvirtinančius mokytojo ar vaikų ir jaunimo auklėtojo pedagoginį išsilavinimą, kaip
         numatyta įgyvendinant Įstatymo 1992:1434 dėl aukštojo mokslo (Högskolelagen (1992:1434) 1 skyriaus 11 straipsnį vyriausybės priimtuose nuostatuose, arba tolygų išsilavinimą pagal ankstesnę tvarką, jei jo pagrindiniai
         dalykai atitinka ugdymo dalykus, numatytus tokiam postui užimti;

      2.      asmenys, kuriems Aukštojo mokslo biuras (Högskoleverket) pagal 4a ir 4b straipsnius išdavė kvalifikacijos pažymėjimus.

      Asmenys, kurie neatitinka šių sąlygų, gali būti įdarbinti neterminuotai, jei atitinkančių sąlygas kandidatų nepakanka, tai
         pateisinama ypatingomis aplinkybėmis, jie turi pakankamą profesinę kvalifikaciją su užimtinu postu susijusiose srityse ir
         manoma, kad jie turi sugebėjimų mokyti. <...>“

      9        Įstatymo dėl mokyklinio ugdymo 2 skyriaus 4a straipsnis nustato:

      „Asmeniui, įgijusiam mokytojo išsilavinimą užsienyje, išduodamas kvalifikacijos pažymėjimas, jei šis išsilavinimas pats savaime
         arba kartu su įgyta profesine patirtimi prilygsta 4 straipsnio pirmosios pastraipos 1 punkte numatytam pedagoginiam išsilavinimui.
         <...>“

      1.     Nuostatos, susijusios su pagrindinėje byloje aptariama mokymo programa
      10      Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal 2002 m. Finansų įstatymo projektą jau keletą metų
         yra įgyvendinamas specialus mokytojų mokymo projektas (särskild lärautbildning, toliau – SÄL programa), kuriuo siekiama parengti kuo daugiau mokytojų, atsižvelgiant į, pirma, išaugusį mokinių skaičių
         ir, antra, į daugybės mokytojų išėjimą į pensiją.

      11      Reglamente 2001:740 dėl specialių mokytojų mokymų (förordning om särskilda lärarutbildningar (2001:740), toliau – SÄL reglamentas) numatomos su SÄL programa susijusios nuostatos. Juo šešiems universitetams ir aukštojo mokslo
         centrams suteikiama užduotis mokyti mokytojus, neturinčius neterminuotam darbui Švedijos mokyklose būtinos kvalifikacijos,
         arba siekiančius įgyti papildomą kvalifikaciją. Planuojama, kad pagal šią programą bus parengta apie 4 000 mokytojų jiems
         suteikiant kvalifikaciją. SÄL reglamentas įsigaliojo 2001 m. lapkričio 1 d. ir galiojo iki 2006 m. gruodžio 31 dienos.

      12      SÄL reglamento 1 straipsnis „Taikymo sritis“ numato:

      „Šiuo reglamentu numatomos nuostatos, susijusios su ypatingomis priemonėmis organizuotu aukštuoju išsilavinimu, siekiant leisti
         studentams laikyti mokytojo egzaminą.“

      13      SÄL reglamento 2 straipsnis „Mokymo vieta“ nustato:

      „Mokymas organizuojamas vyriausybės nustatytuose universitetuose ir valstybinėse aukštojo mokslo įstaigose. Toliau „aukštojo
         mokslo įstaiga“ reiškia universitetus ir aukštojo mokslo įstaigas.“

      14      SÄL reglamento 3 straipsnis „Mokymo tikslas“ nurodo:

      „Mokymas organizuojamas siekiant skubiai patenkinti kvalifikuotų mokytojų poreikį ir apima, konsultuojantis su atitinkamomis
         savivaldybėmis, aukštojo mokslo įstaigų pasirinktus dalykus ar specializaciją.“

      15      Dėl priėmimo sąlygų SÄL reglamento 6 straipsnyje nurodyta:

      „Asmuo, neatitinkantis sąlygų, būtinų neterminuotai jį įdarbinti pagal (Įstatymo dėl mokyklinio ugdymo) 2 skyriaus 4 straipsnio
         pirmosios pastraipos 1 ir 2 punktų nuostatas, gali būti priimtas mokytis, jei:

      1.      atsižvelgiant į anksčiau įgytą aukštąjį išsilavinimą ar ankstesnę profesinę patirtį, jis turi šio dalyko ar specializacijos
         žinių, kad išlaikytų mokytojo egzaminą, ir

      2.      jis dirba mokytoju mokykloje, kurioje galėtų atlikti mokymo praktiką.
      Kandidatas, tenkinantis (Įstatymo dėl mokyklinio ugdymo) 2 skyriaus 4 straipsnio pirmosios pastraipos 1 ir 2 punktų neterminuoto
         įdarbinimo sąlygas, gali būti priimtas mokytis, jei jis galės įgyti papildomų vieno ar kelių dalykų ar specializacijų kvalifikaciją.“

      16      SÄL reglamento 7 straipsnis nustato:

      „Nepažeidžiant 6 straipsnio nuostatų, kandidatas jau turi turėti pakankamą aukštąjį išsilavinimą, kad mokymasis pagal šį reglamentą
         jam leistų įgyti mokytojo diplomą pagal 6 straipsnio pirmąją pastraipą arba įgyti kvalifikaciją mokyti kito dalyko pagal 6 straipsnio
         antrąją pastraipą. Švedijoje ar užsienyje įgytos lygiavertės žinios prilyginamos aukštajam išsilavinimui.“

      17      SÄL reglamento 10 straipsnis numato, kad SÄL programa turi būti organizuojama nors pusę laiko ir turi būti užbaigta iki 2006 m.
         gruodžio 31 dienos. Visa studento mokymo trukmė negali viršyti 60 kreditų vertės. Šie mokymai turi būti suplanuoti atsižvelgiant
         į studentų ankstesnį išsilavinimą ir profesinę patirtį.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      18      Švedijos pilietis K. Lyyski pateikė savo kandidatūrą nuo 2004 mokslo metų pradžios rudenį pagal SÄL programą mokytis Umeå universitet.

      19      Savo kandidatūros dokumentuose jis nurodė, kad mokydamasis jis dirbs mokytoju Turku (Suomija) švediškame licėjuje.

      20      Umeå universitet atmetė jo kandidatūrą. Remiantis šio universiteto ir Švedijos nacionalinio mokslo ministerijos SÄL reglamento aiškinimu,
         jis nurodė, kad K. Lyyski netenkino sąlygų, nustatytų organizuojant mokymą pagal SÄL programą, nes jis nedirbo Švedijos mokykloje
         ir todėl turėjo mokymo praktiką atlikti Suomijoje.

      21      K. Lyyski prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme pareiškė ieškinį dėl Umeå universitet sprendimo atmesti jo kandidatūrą. Jis teigė, kad turėjo būti pripažintas tenkinančiu priėmimo mokytis sąlygas ir kad kaip
         Suomijoje gyvenantis ir šios valstybės narės švediškame licėjuje dirbantis Švedijos pilietis jis turėjo pakankamą profesinę
         patirtį mokytojo karjerai pradėti.

      22      Savo ruožtu Umeå universitet nurodė, kad sąlyga dėl darbo Švedijos mokykloje siekiant turėti galimybę dalyvauti SÄL programoje yra pateisinama objektyviais
         ir jos tikslui proporcingais pagrindais.

      23      Darydamas nuorodą į EB 12 straipsnį ir 149 straipsnio 1 dalį bei į 1979 m. vasario 7 d. Teisingumo Teismo sprendimą Knoors (115/78, Rink. p. I‑6191), 1985 m. vasario 13 d. Teisingumo Teismo sprendimą Gravier (293/83, Rink. p. 593), 1988 m. vasario 2 d. Teisingumo Teismo sprendimą Blaivot (24/86, Rink. p. 379) ir 2002 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimą D‘Hoop (C‑224/98, Rink. p. I‑6191) prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad byloje nagrinėjamai situacijai
         taikoma Bendrijos teisė, ir todėl jam kyla klausimas dėl sąlygos dirbti Švedijos mokykloje siekiant būti priimtam mokytis
         pagal SÄL programą atitikties Bendrijos teisei.

      24      Šiomis aplinkybėmis Överklagandenämnden för högskolan nusprendė atidėti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti šiuos prejudicinius klausimus:

      „1)      Ar Bendrijos teisė, konkrečiau kalbant, EB 12 straipsnis, draudžia iš kandidato mokytis pagal programą, kuria siekiama skubiai
         patenkinti kvalifikuotų mokytojų poreikį Švedijoje, reikalauti dirbti Švedijos mokykloje? Ar toks reikalavimas gali būti laikomas
         pagrįstu ir proporcingu?

      2)      Siekiant atsakyti į pirmąjį klausimą, ar svarbu tai, kad ne Švedijos Karalystės, o kitos valstybės narės mokykloje dirbantis
         kandidatas mokytis yra Švedijos Karalystės pilietis arba kitos valstybės narės pilietis?

      3)      Siekiant atsakyti į pirmąjį klausimą, ar svarbu tai, kad kalbama apie laikiną mokytojų rengimo programą, o ne apie nuolatinę
         mokymo programą?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      25      Šiais klausimais, kurie nagrinėtini kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Bendrijos
         teisė draudžia nacionalinės teisės aktus, organizuojančius laikiną mokymą tam, kad tam tikroje valstybėje narėje skubiai būtų
         patenkintas kvalifikuotų mokytojų poreikis, taikyti taip, kad šia mokymo programa galėtų naudotis tik kandidatai, dirbantys
         šios valstybės narės mokyklose, ir ar siekiant tai įvertinti svarbu, kad šis mokymas yra laikino pobūdžio, o kandidatai yra
         šios valstybės narės piliečiai.

      26      Siekiant atsakyti į šiuos klausimus, reikia visų pirma patikrinti, ar tokia kaip pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija
         patenka į Bendrijos teisės taikymo sritį.

      27      Nagrinėjamu atveju mokymu, kurio pagal SÄL programą siekia ieškovas pagrindinėje byloje, siekiama rengti mokytojus, kurie
         neturi reikiamos kvalifikacijos Švedijos mokyklose būtų neterminuotai įdarbinti įprastine tvarka, kurią nustato Įstatymas
         dėl mokyklinio ugdymo. Šiuo mokymu, kuriam buvo nustatytas tam tikras terminas ir valstybės biudžete numatytos specialios
         finansavimo priemonės, taip pat buvo siekiama suteikti konkrečią kvalifikaciją, leidžiančią neterminuotai dirbti mokytoju.
         Pripažintina, kad SÄL reglamento tikslas yra profesinis mokymas, kuris, be kita ko, organizuojamas kai kuriuose universitetuose
         ir aukštojo mokslo įstaigose.

      28      Vadinasi, kaip Teisingumo Teismas nusprendė minėto sprendimo Gravier 25 punkte, profesinio mokymo prieinamumo sąlygos patenka į EB sutarties taikymo sritį (taip pat žr. 2004 m. liepos 1 d. Sprendimo
         Komisija prieš Belgiją, C‑65/03, Rink. p. I‑6427, 25 punktą ir 2005 m. liepos 7 d. Sprendimo Komisija prieš Austriją, C‑147/03, Rink. p. I‑5969, 32 punktą).

      29      Iš teismo praktikos taip pat matyti, kad aukštosios ir universitetinės studijos yra profesinis mokymas (žr. minėto sprendimo
         Blaizot 15‑20 punktus; 1988 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, 42/87, Rink. p. 5445, 7 ir 8 punktus bei minėto sprendimo Komisija prieš Austriją 33 punktą). Šiam vertinimui nėra svarbu, ar mokslas yra nuolatinio pobūdžio.

      30      Šiomis aplinkybėmis toks profesinio mokymo srityje priimtas sprendimas, koks buvo priimtas ieškovo pagrindinėje byloje atžvilgiu,
         gali patekti į Bendrijos teisės ratione materiae taikymo sritį.

      31      Kiek tai susiję su laisvu darbuotojų judėjimu EB 39 straipsnio 1 dalies prasme, Teisingumo Teismas nusprendė, kad į šio straipsnio
         taikymo sritį patenka bet kuris Bendrijos pilietis, pasinaudojęs šia laisve ir besiverčiantis profesine veikla kitoje valstybėje
         narėje, neatsižvelgiant į jo gyvenamąją vietą ar pilietybę (be kita ko, žr. 1999 m. sausio 26 d. Sprendimo Terhoeve, C‑18/95, Rink. p. I‑345, 27 punktą).

      32      Kadangi taip yra ir ieškovo pagrindinėje byloje, besiverčiančio profesine veikla kitoje valstybėje narėje nei jo pilietybės
         valstybė narė, atveju, jo situacija patenka į Bendrijos teisės taikymo sritį. Todėl svarbu patikrinti, ar jos taisyklės nedraudžia
         tokių nacionalinės teisės aktų kaip SÄL reglamentas.

      33      Visų pirma, pažymėtina, kad EB 12 straipsnis, kurį tiesiogiai nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
         ir kuris įtvirtina bendrąjį nediskriminavimo dėl pilietybės principą, savarankiškai taikomas tik Bendrijos teisės reglamentuojamose
         situacijose, kurioms Sutartis nenumato konkrečių nediskriminavimo taisyklių (žr. 2002 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Oteiza Olazabal, C‑100/01, Rink. p. I‑10981, 25 punktą; 2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimo AMOK, C‑289/02, Rink. p. I‑15059, 25 punktą ir 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Weigel, C‑387/01, Rink. p. I‑4981, 57 punktą).

      34      Tačiau šis principas buvo įgyvendintas ir sukonkretintas EB 39 straipsnio 2 dalyje tiek, kiek jis susijęs su laisvu darbuotojų
         judėjimu. Vadinasi, nebereikia išsakyti nuomonės dėl EB 12 straipsnio (minėto sprendimo Weigel 58 ir 59 punktai).

      35      Be to, pažymėtina, kad Teisingumo Teismas yra ne kartą nusprendęs, jog sutarties nuostatomis laisvo asmenų judėjimo srityje
         siekiama palengvinti Bendrijos piliečiams visoje Bendrijoje verstis bet kokio pobūdžio profesine veikla bei uždrausti priemones,
         kurios galėtų sudaryti mažiau palankias sąlygas šiems piliečiams, siekiantiems verstis ekonomine veikla kitoje valstybėje
         narėje (1988 m. liepos 7 d. Sprendimo Wolf ir kt. 154/87 ir 155/87, Rink. p. 3897, 13 punktas; 1995 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Bosman, C‑415/93, Rink. p. I‑4921, 94 punktas; minėto sprendimo Terhoeve, C‑18/95, Rink. p. I‑345, 37 punktas; 2000 m. sausio 27 d. Sprendimo Graf, C‑190/98, Rink. p. I‑493, 21 punktas ir 2005 m. kovo 17 d. Sprendimo Kranemann, C‑109/04, Rink. p. I‑2421, 25 punktas).

      36      Neginčijama, kad terminuotai įdarbinti mokytojais galima visų valstybių narių piliečius, turinčius mokymui reikalingą kvalifikaciją.
         Šiuo atžvilgiu Švedijos vyriausybė, ieškovui dėl to neprieštaraujant, teigia, kad SÄL programa būtent skirta kitų valstybių
         narių piliečiams, mokytojais Švedijoje dirbantiems pagal terminuotas sutartis, kurie dažniau nei Švedijos piliečiai gali netenkinti
         nustatytų kvalifikacijos reikalavimų įprastine tvarka neterminuotai įsidarbinti mokytojais.

      37      Tačiau tiek, kiek tokie nacionalinės teisės aktai kaip SÄL reglamentas taikomi taip, kad iš kandidatų mokytis reikalaujama,
         jog jie dirbtų atitinkamos valstybės narės mokykloje, jų netaikymas mokytojų, dirbančių kitos valstybės narės mokyklose, kandidatūroms
         yra nepalankus kitose valstybėse narėse dirbantiems piliečiams, ypač tokiems, kurie, kaip antai ieškovas pagrindinėje byloje,
         pasinaudojo savo teise laisvai judėti. Todėl tokių teisės aktų taikymas, atrodo, gali trukdyti laisvam darbuotojų judėjimui,
         o tą iš esmės draudžia EB 39 straipsnis.

      38      Galiausia nors reikalavimas, norint dalyvauti SÄL programoje, dirbti Švedijos mokykloje yra kliūtis laisvam darbuotojų judėjimui,
         EB 39 straipsnyje numatytas draudimas jam gali būti netaikomas, jei juo siekiama sutartį atitinkančio teisėto tikslo ir jis
         yra pateisinamas privalomais bendrojo intereso pagrindais. Tačiau net tokiu atveju šios priemonės taikymas turi būti tinkamas
         užtikrinti siekiamo tikslo įgyvendinimą ir neviršyti to, kas būtina jį pasiekti (be kita ko, žr. 1993 m. kovo 31 d. Sprendimo
         Kraus, C‑19/92, Rink. p. I‑1663, 32 punktą; bei minėto sprendimo Bosman 104 punktą; 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Köbler, C‑224/01, Rink. p. I‑10239, 77 punktą ir minėto sprendimo Kranemann 33 punktą).

      39      Iš EB 149 ir 150 straipsnių matyti, kad švietimo bei profesinio mokymo sistemos organizavimas tenka valstybių narių atsakomybei.
         Ji, be kita ko, apima švietimo sistemos apsaugą arba tobulinimą, kurie dėl to atsižvelgiant į šios sutarties nuostatas laikytini
         teisėtais tikslais. Neginčijama, kad tai taikytina SÄL reglamento atžvilgiu.

      40      Kalbant apie privalomų bendrojo intereso pagrindų vertinimą, aišku, kad SÄL reglamentas buvo priimtas trūkstant Švedijoje
         įprasta tvarka pagal Įstatymą dėl mokyklinio ugdymo neterminuotai įdarbintų kvalifikuotų mokytojų. Iš bylos duomenų matyti,
         kad šis trūkumas šioje valstybėje narėje atsirado dėl, pirma, daugybės mokytojų išėjimo į pensiją, be to, dėl aiškiai nepakankamo
         diplomuotų darbuotojų, tenkinančių įprastines įdarbinimo sąlygas, skaičiaus ir galiausiai dėl mokinių skaičiaus augimo. Kadangi
         nebuvo užginčyta, kad diplomuotų mokytojų įdarbinimas neterminuotai, nors ši galimybė numatyta visiems reikalingus diplomus
         turintiems valstybių narių piliečiams, neleido patenkinti mokytojų poreikio šioje valstybėje narėje, neturėtų būti abejojama,
         kad nacionalinės valdžios institucijos turėjo teisę pasinaudoti terminuotai įdarbintų mokytojų paslaugomis.

      41      Todėl kyla klausimas, ar SÄL reglamento vertinimas tenkina proporcingumo siekiamo tikslo atžvilgiu reikalavimą.

      42      Pirma, pažymėtina, kad SÄL programa organizuojama tik šešiuose universitetuose ir aukštojo mokslo įstaigose už valstybės biudžete
         specialiai numatytas lėšas siekiant parengti 4 000 mokytojų. Iš bylos dokumentų neaišku, kad šiomis aplinkybėmis ši mokymo
         programa turėjo kitokį, o ne laikiną pobūdį.

      43      Antra, specialios programos kandidatams buvo numatytas reikalavimas dirbti Švedijos mokykloje. Atrodo, kad šis reikalavimas,
         galintis kitų valstybių narių mokytojams sukliudyti mokytis pagal šią programą, yra susijęs su šios specialios programos praktinės
         dalies įgyvendinimu. Iš esmės praktika atliekama ten, kur mokytojas verčiasi savo veikla. Ją prižiūrėti ir įvertinti aiškiai
         būtų sunkiau tuo atveju, jei šios ji vyktų ne Švedijos, o užsienio mokyklų sistemoje.

      44      Be to, siekiant įvertinti, ar nagrinėjamos priemonės taikymas viršija tai, kas būtina, reikia išnagrinėti nagrinėjamo mokymo
         praktinės dalies reikalavimus. Atsižvelgiant į Švedijos vyriausybės per posėdį pateiktą informaciją, atrodo, kad kai kurios
         aukštojo mokslo įstaigos ar universitetai gali suinteresuotus asmenis nuo praktikos atleisti. Be to, ši vyriausybė nemanė,
         kad jos negalima atlikti kitoje mokykloje nei ta, kurioje suinteresuotas asmuo dirba mokytoju. Šiomis aplinkybėmis Teisingumo
         Teismas neturi pakankamai duomenų, leidžiančių tiksliai nustatyti, ar ši mokymo praktika yra esminė ir privaloma jo dalis.

      45      Be to, mokytojo veikla, kurią vykdo ieškovas pagrindinėje byloje, a priori užtikrina, kad jis turi reikiamų sugebėjimų mokytis pagal SÄL programą ir, ją užbaigus, mokyti Švedijoje. Nors neaišku, ar
         suinteresuotas kandidatas išreiškė ketinimą po tokio mokymo neterminuotai įsidarbinti Švedijoje, ši aplinkybė nepaneigia jo
         ir Švedijos mokyklose terminuotai dirbančių mokytojų, kurie, kaip matyti iš Teisingumo Teismui per posėdį pateiktos informacijos,
         po mokymo nėra įpareigoti Švedijoje neterminuotai įsidarbinti mokytojais, situacijų panašumo.

      46      Šioje situacijoje ieškovo pagrindinėje byloje kandidatūros atmetimas motyvuojant vien tuo, kad šis asmuo nedirba Švedijos
         mokykloje, gali galiausia atrodyti kaip prieštaraujantis siekiamiems tikslams ir neproporcingas, ypač tuo atveju, jei priimant
         bet kurį Švedijos mokykloje dirbantį lygiavertį kandidatą, buvo galima nesunkiai panaikinti kliūtis atlikti mokymo praktiką.

      47      Šiomis aplinkybėmis negali būti paneigta, kad SÄL reglamento taikymas viršijo tai, kas būtina siekiant apsaugoti ir patobulinti
         Švedijos švietimo sistemą.

      48      Atsižvelgiant į neišsamią Teisingumo Teismo turimą informaciją, konstatuotina, kad pagrindinę bylą nagrinėjantis nacionalinis
         teismas, kuriam tenka atsakomybė priimti teismo sprendimą, atsižvelgdamas į šio sprendimo 42–45 punktuose išdėstytus argumentus,
         turi įvertinti, ar SÄL reglamento taikymas yra proporcingas siekiamam tikslui.

      49      Atsižvelgiant į visus pirmiau išdėstytus argumentus, į pateiktus klausimus reikia atsakyti, kad Bendrijos teisė nedraudžia
         nacionalinės teisės aktuose, kuriais organizuojamas laikinas mokymas tam, kad tam tikroje valstybėje narėje skubiai būtų patenkintas
         kvalifikuotų mokytojų poreikis, reikalauti, kad kandidatai mokytis dirbtų šios valstybės mokykloje, su sąlyga, jog šie teisės
         aktai netaikomi taip, kad tokioje mokykloje nedirbančio mokytojo kandidatūra paprastai atmetama iš anksto ir individualiai
         neįvertinus šio kandidato tinkamumo pirmiausia atsižvelgiant į suinteresuoto asmens sugebėjimus bei galimybę prižiūrėti praktinę
         jo įgyto mokymo dalį arba nuo jos atleisti.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      50      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje
         byloje, išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus
         tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      Bendrijos teisė nedraudžia nacionalinės teisės aktuose, kuriais organizuojamas laikinas mokymas tam, kad tam tikroje valstybėje
            narėje skubiai būtų patenkintas kvalifikuotų mokytojų poreikis, reikalauti, kad kandidatai mokytis dirbtų šios valstybės mokykloje,
            su sąlyga, jog šie teisės aktai netaikomi taip, kad tokioje mokykloje nedirbančio mokytojo kandidatūra paprastai atmetama
            iš anksto ir individualiai neįvertinus šio kandidato tinkamumo pirmiausia atsižvelgiant į suinteresuoto asmens sugebėjimus
            bei galimybę prižiūrėti praktinę jo įgyto mokymo dalį arba nuo jos atleisti.
      Parašai.
      * Proceso kalba: švedų.