title: 2010 m. birželio 17 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Nawras Bolbol prieš Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Fővárosi Bíróság - Vengrija.#Direktyva 2004/83/EB - Būtiniausios sąlygos, kurias turi įvykdyti trečiųjų šalių piliečiai ar asmenys be pilietybės, kad jiems būtų suteiktas pabėgėlio statusas - Iš Palestinos kilęs asmuo be pilietybės, nesikreipęs į Jungtinių Tautų pagalbos ir darbo Palestinos pabėgėliams Artimuosiuose Rytuose organizaciją (UNRWA) dėl apsaugos ar pagalbos - Prašymas suteikti pabėgėlio statusą - Atmetimas motyvuojant, kad netenkinamos 1951 m. liepos 28 d. Ženevoje pasirašytos Konvencijos dėl pabėgėlių statuso 1 straipsnio A skirsnyje numatytos sąlygos - Šio asmens be pilietybės teisė į pabėgėlio statuso pripažinimą pagal Direktyvos 2004/83 12 straipsnio 1 dalies a punkto antrą sakinį.#Byla C-31/09.

text:
      Byla C‑31/09
      Nawras Bolbol
      prieš
      Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal
      (Fővárosi Bíróság prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Direktyva 2004/83/EB – Būtiniausios sąlygos, kurias turi įvykdyti trečiųjų šalių piliečiai ar asmenys be pilietybės, kad jiems būtų suteiktas pabėgėlio
         statusas – Iš Palestinos kilęs asmuo be pilietybės, nesikreipęs į Jungtinių Tautų pagalbos ir darbo Palestinos pabėgėliams Artimuosiuose
         Rytuose organizaciją (UNRWA) dėl apsaugos ar pagalbos – Prašymas suteikti pabėgėlio statusą – Atmetimas motyvuojant, kad netenkinamos 1951 m. liepos 28 d. Ženevoje pasirašytos Konvencijos dėl pabėgėlių statuso 1 straipsnio
         A skirsnyje numatytos sąlygos – Šio asmens be pilietybės teisė į pabėgėlio statuso pripažinimą pagal Direktyvos 2004/83 12 straipsnio 1 dalies a punkto antrą
         sakinį“

      Sprendimo santrauka
      Vizos, prieglobstis, imigracija – Prieglobsčio politika – Pabėgėlio statusas arba papildomos apsaugos statusas – Direktyva
            2004/83
      (Tarybos direktyvos 2004/83 12 straipsnio 1 dalies a punkto pirmas sakinys)
      Taikant Direktyvos 2004/83 dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo pabėgėliams ar asmenims, kuriems
         reikalinga tarptautinė apsauga, jų statuso ir suteikiamos apsaugos pobūdžio būtiniausių standartų 12 straipsnio 1 dalies a punkto
         pirmą sakinį, asmuo naudojasi kitų Jungtinių Tautų institucijų, išskyrus Jungtinių Tautų pabėgėlių reikalų vyriausiojo komisariato
         (UNHCR), apsauga ar pagalba, jeigu šis asmuo iš tikrųjų jomis pasinaudojo.

      Iš tikrųjų Ženevos konvencijos dėl pabėgėlių statuso 1 straipsnio D skirsnyje, į kurį daroma nuoroda direktyvos 12 straipsnio
         1 dalies a punkte, tik numatyta, kad į minėtos konvencijos taikymo sritį neįtraukiami asmenys, kurie šiuo metu naudojasi kitų
         Jungtinių Tautų institucijų, išskyrus UNHCR, apsauga ar pagalba. Iš aiškios šios Ženevos konvencijos nuostatos formuluotės
         matyti, kad vien asmenys, kurie iš tikrųjų pasinaudojo Jungtinių Tautų pagalbos ir darbo Palestinos pabėgėliams Artimuosiuose
         Rytuose organizacijos pagalba, patenka į joje įtvirtintą pabėgėlio statuso netaikymo išlygą, kuri turi būti aiškinama siaurai,
         ir todėl negali būti taikoma ir asmenims, kurie tiesiog atitinka ar atitiko sąlygas, suteikiančias teisę pasinaudoti šios
         organizacijos apsauga ar pagalba.

      (žr. 50–51, 53 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. birželio 17 d.(*)

      „Direktyva 2004/83/EB – Būtiniausios sąlygos, kurias turi įvykdyti trečiųjų šalių piliečiai ar asmenys be pilietybės, kad jiems būtų suteiktas pabėgėlio
         statusas – Iš Palestinos kilęs asmuo be pilietybės, nesikreipęs į Jungtinių Tautų pagalbos ir darbo Palestinos pabėgėliams Artimuosiuose
         Rytuose organizaciją (UNRWA) dėl apsaugos ar pagalbos – Prašymas suteikti pabėgėlio statusą – Atmetimas motyvuojant, kad netenkinamos 1951 m. liepos 28 d. Ženevoje pasirašytos Konvencijos dėl pabėgėlių statuso 1 straipsnio
         A skirsnyje numatytos sąlygos – Šio asmens be pilietybės teisė į pabėgėlio statuso pripažinimą pagal Direktyvos 2004/83 12 straipsnio 1 dalies a punkto antrą
         sakinį“

      Byloje C‑31/09
      dėl Fővárosi Bíróság (Vengrija) 2008 m. gruodžio 15 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2009 m. sausio 26 d., pagal EB 68 ir 234 straipsnius
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Nawras Bolbol
      prieš
      Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal,
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues (pranešėjas), K. Lenaerts, J.-C. Bonichot,
         R. Silva de Lapuerta, teisėjai A. Rosas, P. Kūris, J.-J. Kasel, M. Safjan ir D. Šváby,

      generalinė advokatė E. Sharpston,
      posėdžio sekretorius B. Fülöp, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. spalio 20 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        N. Bolbol, atstovaujamos ügyvéd G. Győző,

      –        Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos R. Somssich, M. Fehér ir K. Borvölgyi,
      –        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pochet ir T. Materne,
      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir N. Graf Vitzthum,
      –        Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos E. Belliard, G. de Bergues ir B. Beaupère-Manokha,
      –        Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos I. Rao,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos B. Simon ir M. Condou-Durande,
      susipažinęs su 2010 m. kovo 4 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyvos 2004/83/EB dėl trečiųjų šalių
         piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo pabėgėliams ar asmenims, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, jų statuso ir
         suteikiamos apsaugos pobūdžio būtiniausių standartų (OL L 304, p. 12 ir klaidų ištaisymas OL L 204, 2005, p. 24; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 19 sk., 7 t., p. 96; toliau – direktyva) 12 straipsnio 1 dalies a punkto išaiškinimo.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą tarp N. Bolbol, iš Palestinos kilusio asmens be pilietybės, ir Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal (Imigracijos ir pilietybės reikalų tarnyba, toliau – IPT) dėl to, kad ši atmetė N. Bolbol prašymą suteikti pabėgėlio statusą.

       Teisinis pagrindas
       Tarptautinė teisė
       Konvencija dėl pabėgėlių statuso
      3        1951 m. liepos 28 d. Ženevoje pasirašyta Konvencija dėl pabėgėlių statuso (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 189 tomas, p. 150, 1954 m., Nr. 2545 (1954)) įsigaliojo 1954 m. balandžio 22 dieną. Ji buvo papildyta 1967 m. sausio 31 d.
         Protokolu dėl pabėgėlių statuso, kuris įsigaliojo 1967 m. spalio 4 d. (toliau – Ženevos konvencija).

      4        Pagal Ženevos konvencijos 1 straipsnio A skirsnio 2 punkto pirmą pastraipą sąvoka „pabėgėlis“ apibrėžiamas asmuo, kuris „dėl
         visiškai pagrįstos baimės būti persekiojamam dėl rasės, religijos, pilietybės, priklausymo tam tikrai socialinei grupei ar
         politinių įsitikinimų yra už šalies, kurios pilietis jis yra, ribų ir negali arba bijo naudotis tos šalies gynyba; arba neturėdamas
         atitinkamos pilietybės ir būdamas už šalies, kurioje anksčiau buvo jo nuolatinė gyvenamoji vieta, ribų dėl tokių įvykių negali
         ar bijo į ją grįžti“.

      5        Ženevos konvencijos 1 straipsnio D skirsnyje numatyta:

      „Ši Konvencija netaikoma asmenims, kurie šiuo metu naudojasi kitų Jungtinių Tautų Organizacijos organų ir agentūrų, išskyrus
         Jungtinių Tautų Organizacijos pabėgėlių reikalų vyriausiąjį komisarą, gynyba ar parama.

      Jei tokia gynyba ar parama dėl kokios nors priežasties buvo nutraukta galutinai nesureguliavus tokių asmenų padėties pagal
         atitinkamas Jungtinių Tautų Organizacijos Generalinės Asamblėjos priimtas rezoliucijas, šie asmenys ipso facto įgyja šioje Konvencijoje numatytas teises.“

       Jungtinių Tautų Palestinos taikinamoji komisija
      6        Jungtinių Tautų Palestinos taikinamoji komisija (UNCCP) buvo įsteigta 1948 m. gruodžio 11 d. Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos
         rezoliucija Nr. 194 (III). Pagal šios rezoliucijos 11 dalį Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja:

      „Nusprendžia, kad pabėgėliams, jei jie to pageidauja, reikia leisti kuo greičiau grįžti į jų gyventas vietas ir taikiai sugyventi su kaimynais,
         ir kad tiems, kurie nusprendžia negrįžti į jų gyventas vietas, pagal tarptautinės teisės arba teisingumo principus turi būti
         išmokamos kompensacijos už jų turtą, taip pat bet kokį prarastą ar sugadintą turtą, ir už šį prarastą ar sugadintą turtą turi
         atlyginti atsakingos Vyriausybės arba institucijos.

      Nurodo (UNCCP) padėti pabėgėliams grįžti, įsikurti ir stabilizuoti jų ekonominę ir socialinę padėtį bei išmokėti kompensacijas,
         taip pat glaudžiai bendradarbiauti su Jungtinių Tautų pagalbos Palestinos pabėgėliams direktoriumi ir, jam tarpininkaujant,
         su kitais atitinkamais Jungtinių Tautų Organizacijos organais ir agentūromis.“

       Jungtinių Tautų pagalbos ir darbo Palestinos pabėgėliams Artimuosiuose Rytuose organizacija
      7        1949 m. gruodžio 8 d. Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos rezoliucija Nr. 302 (IV) buvo įsteigta Jungtinių Tautų pagalbos
         ir darbo Palestinos pabėgėliams Artimuosiuose Rytuose organizacija (UNRWA). Jos mandatas reguliariai atnaujinamas, o dabartinis
         mandatas baigsis 2011 m. birželio 30 dieną. UNRWA veikla apima Libaną, Sirijos Arabų Respubliką, Jordaniją, Vakarų Krantą
         (įskaitant Rytų Jeruzalę) ir Gazos ruožą.

      8        Pagal Rezoliucijos Nr. 302 (IV) 20 dalį Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja:

      „Nurodo (UNRWA) susitarti su (UNCCP) taip, kad abi galėtų kuo geriau vykdyti savo užduotis, pirmiausia susijusias su 1948 m. gruodžio
         11 d. priimtos Generalinės Asamblėjos rezoliucijos Nr. 194 (III) 11 dalimi.“

      9        Pagal 1967 m. liepos 4 d. Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos rezoliucijos Nr. 2252 (ES-V) 6 straipsnį Jungtinių Tautų
         Generalinė Asamblėja:

      „Remia <...> (UNRWA) Generalinio komisaro pastangas kiek įmanoma nenumatytais atvejais teikti humanitarinę pagalbą kaip laikiną
         priemonę kitiems šioje teritorijoje esantiems asmenims, kurie šiuo metu yra perkelti ir kuriems labai reikalinga neatidėliotina
         pagalba dėl neseniai vykdytų karo veiksmų.“

      10      Pagal 2008 m. gruodžio 5 d. Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos rezoliucijos Nr. 63/91 1–3 dalis ši asamblėja:

      „1.      Apgailestauja, kad pabėgėliai dar nesugrįžo ir jiems nebuvo atlyginta žala, kaip numatyta Rezoliucijos Nr. 194 (III) 11 dalyje, ir todėl
         pabėgėlių iš Palestinos padėtis lieka sudėtinga ir jiems vis dar reikalinga pagalba pagrindiniams sveikatos, švietimo ir pragyvenimo
         poreikiams užtikrinti.

      2.      Taip pat apgailestaudama pažymi, kad (UNCCP) nesurado būdo, kaip taikyti Rezoliucijos Nr. 194 (III) 11 dalį, ir vėl prašo (UNCCP) toliau stengtis šioje srityje
         ir pateikti ataskaitą šiuo klausimu, kai tai būtina, tačiau ne vėliau kaip iki 2009 m. rugsėjo 1 dienos.

      3.      Patvirtina būtinybę, kad būtų tęsiama (UNRWA) veikla ir jos operacijų, kurios turi būti vykdomos sklandžiai, bei jos tarnybų svarbą pabėgėlių
         iš Palestinos gerovei ir asmenybės vystymuisi bei regiono stabilumui, kol bus pasiektas teisingas Palestinos pabėgėlių problemos
         sprendimas.“

       Jungtinių Tautų pabėgėlių reikalų vyriausiasis komisaras
      11      Pagal 1950 m. gruodžio 14 d. Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos rezoliucijos Nr. 428 (V) priedo dėl Jungtinių Tautų pabėgėlių
         reikalų vyriausiojo komisariato (UNHCR) statuto 7 straipsnio c punktą Jungtinių Tautų pabėgėlių reikalų vyriausiojo komisaro
         kompetencija „neapima klausimų dėl <...> asmenų, toliau besinaudojančių kitų Jungtinių Tautų agentūrų ar organų apsauga ar
         pagalba“.

       Sąjungos teisės aktai
      12      Direktyvos 2 ir 3 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:

      „2)      1999 m. spalio 15 ir 16 d. savo specialiajame posėdyje Tamperėje Europos Taryba susitarė kurti Bendrąją Europos prieglobsčio
         sistemą, grindžiamą visišku ir visaapimančiu 1951 m. liepos 28 d. Ženevos konvencijos dėl pabėgėlių statuso (Ženevos konvencija),
         papildytos 1967 m. sausio 31 d. Niujorko protokolu (Protokolas), taikymu, taip patvirtindama pabėgėlių negrąžinimo principą
         ir užtikrindama, kad nė vienas asmuo nebus išsiųstas atgal, kur yra persekiojamas.

      3)      Ženevos konvencija <...> sudaro tarptautinio teisinio pabėgėlių apsaugos režimo pamatus.“
      13      Pagal direktyvos 6 konstatuojamąją dalį:

      „Pagrindinis šios direktyvos tikslas yra užtikrinti, kad valstybės narės taikytų bendrus asmenų, kuriems tikrai reikia tarptautinės
         apsaugos, nustatymo kriterijus, ir garantuoti, kad tokiems asmenims visose valstybėse narėse būtų suteikta bent reikalingiausia
         pagalba.“

      14      Remiantis direktyvos 10 konstatuojamąja dalimi:

      „Ši direktyva gerbia pagrindines teises ir laikosi principų, patvirtintų visų pirma Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje.
         Visų pirma ši direktyva siekia užtikrinti visišką pagarbą žmogaus orumui ir prieglobsčio prašytojų bei juos lydinčių šeimos
         narių teisę į prieglobstį.“

      15      Direktyvos 16 ir 17 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:

      „16)      Turėtų būti nustatyti būtiniausi pabėgėlio statuso apibrėžimo ir apibūdinimo turinio standartai, padėsiantys valstybių narių
         kompetentingoms institucijoms taikyti Ženevos konvenciją.

      17)      Būtina įvesti bendrus prieglobsčio prašytojų pripažinimo pabėgėliais pagal Ženevos konvencijos 1 straipsnį kriterijus.“
      16      Pagal direktyvos 2 straipsnio c–e punktus šioje direktyvoje:

      „c)      „pabėgėlis“ – trečiosios šalies pilietis, kuris dėl pagrįstos persekiojimo dėl rasės, religijos, tautybės, politinių pažiūrų
         ar priklausymo tam tikrai socialinei grupei baimės yra ne savo pilietybės šalyje ir negali arba dėl tokios baimės nepageidauja
         atsiduoti tos šalies globai, arba asmuo be pilietybės, kuris būdamas ne savo gyventoje šalyje dėl pirmiau minėtų priežasčių
         negali ar dėl tokios baimės nenori į ją grįžti, ir kuriam netaikomas 12 straipsnis;

      d)      „pabėgėlio statusas“ – tai valstybės narės suteikiamas trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės pripažinimas pabėgėliu;
      e)      „papildomą apsaugą galintis gauti asmuo“ – tai trečiosios šalies pilietis arba asmuo be pilietybės, kuris negali būti laikomas
         pabėgėliu, tačiau apie kurį pagrįstai galima manyti, kad jei jis arba ji būtų grąžintas (-a) į savo kilmės šalį, arba asmens
         be pilietybės atveju – į jo arba jos gyventą šalį, jam arba jai iškiltų realus pavojus patirti 15 straipsnyje apibrėžtus smurtinius
         veiksmus, kuriam arba kuriai netaikomos 17 straipsnio 1 bei 2 dalys ir kuris arba kuri negali arba dėl tokio pavojaus nepageidauja
         pasinaudoti tos šalies apsauga.“

      17      Direktyvos 13 ir 18 straipsniuose nurodyta, kad valstybės narės suteikia pabėgėlio statusą arba papildomos apsaugos statusą
         trečiosios šalies piliečiams, kurie atitinka jos atitinkamai II ir III arba II ir V skyriuose numatytas sąlygas.

      18      Direktyvos 12 straipsnyje „Pabėgėlio statuso nesuteikimas“, esančiame direktyvos III skyriuje, susijusiame su pabėgėlio statuso
         reikalavimais, nustatyta:

      „Trečiosios šalies piliečiui arba asmeniui be pilietybės pabėgėlio statusas nesuteikiamas, jei:
      a)      jis arba ji patenka į Ženevos konvencijos 1D straipsnio, susijusio su apsauga ar pagalba iš Jungtinių Tautų organų ar agentūrų,
         išskyrus Jungtinių Tautų vyriausiąjį komisarą pabėgėlių reikalams, taikymo sritį. Jei dėl bet kokios priežasties tokia apsauga
         ar pagalba nutrūktų, o tokių asmenų padėtis nebūtų galutinai išspręsta pagal atitinkamas Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos
         priimtas rezoliucijas, tokie asmenys ipso facto turi teisę pasinaudoti šios direktyvos teikiamomis lengvatomis.“

      19      Pagal direktyvos 13 straipsnį:

      „Valstybės narės suteikia pabėgėlio statusą trečiosios šalies piliečiui arba asmeniui be pilietybės, kuris priskiriamas pabėgėliams
         remiantis II ir III skyriais.“

      20      Direktyvos 21 straipsnio, esančio jos VII skyriuje „Tarptautinės apsaugos pobūdis“, 1 dalyje nustatyta:

      „Valstybės narės laikosi negrąžinimo principo pagal savo tarptautinius įsipareigojimus.“
      21      Remiantis direktyvos 38 ir 39 straipsniais, ji įsigaliojo 2004 m. spalio 20 d. ir turėjo būti perkelta vėliausiai iki 2006 m.
         spalio 10 dienos.

       Nacionalinės teisės aktai
      22      1997 m. Įstatymo Nr. CXXXIX dėl teisės į prieglobstį (Magyar Közlöny 1997/112 (XII.15.); toliau – Įstatymas dėl teisės į prieglobstį) 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Išskyrus 4 straipsnyje numatytą išimtį, gavusi prašymą Pabėgėlių reikalų institucija suteikia pabėgėlio statusą užsieniečiui,
         kuris įrodo arba pateikia įtikinamą patvirtinimą, kad pagal Ženevos konvencijos 1 straipsnio A skirsnį ir B skirsnio 1 dalies
         b punktą bei Protokolo 1 straipsnio 2 ir 3 dalis jam taikytinos šios konvencijos nuostatos.“

      23      Remiantis Įstatymo dėl teisės į prieglobstį 38 straipsnio 2 dalimi, kompetentinga institucija savo sprendime atmesti prieglobsčio
         prašymą nurodo, ar taikytinas draudimas grąžinti arba išsiųsti.

      24      2007 m. Įstatymo Nr. II dėl trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir apsigyvenimo (a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007 évi II. törvény, Magyar Közlöny 2007/1 (I.5.)) 51 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Trečiųjų šalių piliečiai neturi būti grąžinami ar išsiunčiami nei į šalies, kuri suinteresuotiesiems asmenims nepripažįstama
         saugia kilmės šalimi, teritoriją, konkrečiai kalbant, jeigu joje jiems kiltų pavojus būti persekiojamiems dėl rasės, religijos,
         pilietybės, priklausymo tam tikrai socialinei grupei, nei į šalies, kurioje pagrįsta manyti, kad šie trečiosios šalies piliečiai
         gali būti kankinami, su jais gali būti žiauriai, nežmoniškai ar žeminančiai elgiamasi arba jie taip baudžiami, teritoriją
         ar prie jos sienos.“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      25      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad N. Bolbol, lydima savo vyro, išvyko iš Gazos ruožo ir 2007 m. sausio
         10 d. pateikusi vizą atvyko į Vengriją, kur Imigracijos reikalų tarnyba jai išdavė leidimą gyventi.

      26      2007 m. birželio 21 d. N. Bolbol, remdamasi dėl kasdienių susidūrimų tarp Fatah ir Hamas susidariusia nesaugia situacija, pateikė IPT prieglobsčio prašymą tuo atveju, jeigu ši tarnyba nepratęs jos leidimo gyventi.
         N. Bolbol šiame prašyme rėmėsi Ženevos konvencijos 1 straipsnio D skirsnio antruoju sakiniu, nurodydama savo, ne UNRWA veiklos
         zonoje gyvenančios palestinietės, situaciją. Iš jos šeimos narių vien tėvas liko Gazos ruože.

      27      Pagal prašymą priimti prejudicinį sprendimą N. Bolbol nebuvo teikiama UNRWA apsauga ir pagalba. Tačiau ji teigia, kad turėjo
         į jas teisę remdamasi UNRWA registracijos kortele, išduota jos tėvo pusbrolių šeimai. Atsakovė pagrindinėje byloje abejoja
         N. Bolbol nurodytais šeimos ryšiais, kuriems pagrįsti nebuvo pateiktas joks rašytinis įrodymas. Be to, nors ir kreipėsi į
         UNRWA, ši negalėjo patvirtinti jos teisės būti įregistruota remiantis šeiminiais ryšiais.

      28      2007 m. rugsėjo 14 d. Sprendimu atsakovė pagrindinėje byloje atmetė N. Bolbol prieglobsčio prašymą, tačiau nusprendė, kad
         ji negali būti išsiųsta.

      29      Sprendimas atmesti prieglobsčio prašymą paremtas Įstatymo dėl teisės į prieglobstį 3 straipsnio 1 dalimi. Pagal sprendimo
         atmesti prieglobsčio prašymą motyvuojamąją dalį Ženevos konvencijos 1 straipsnio D skirsnio antrajame sakinyje ne numatyta
         pareiga besąlygiškai pripažinti pabėgėlio statusą, o nustatoma asmenų, kuriems taikytinos minėtos konvencijos nuostatos, kategorija.
         Tai reiškia, kad palestiniečiai turi turėti galimybę pasinaudoti procedūra pabėgėlio statusui gauti ir kad reikia patikrinti,
         ar jie atitinka „pabėgėlio“ sąvoką minėtos konvencijos 1 straipsnio A skirsnio prasme. Pagal šį sprendimą pabėgėlio statusas
         N. Bolbol neturėtų būti pripažintas, nes jai netaikytinos Ženevos konvencijos 1 straipsnio A skirsnio nuostatos, kadangi iš
         savo kilmės šalies ji išvyko ne dėl persekiojimų dėl rasės, religijos, pilietybės ar politinių įsitikinimų.

      30      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, jog draudimas išsiųsti N. Bolbol taikytas remiantis Įstatymo dėl teisės į
         prieglobstį 38 straipsniu ir 2007 m. Įstatymo Nr. II dėl atvykimo ir apsigyvenimo 51 straipsnio 1 dalimi todėl, kad palestiniečių
         grįžimas priklauso nuo Izraelio valdžios institucijų valios ir kad dėl kritiškos situacijos Gazos ruože N. Bolbol grėstų kankinimas
         arba nežmoniškas ir žeminamas elgesys.

      31      N. Bolbol prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašo pakeisti IPT sprendimą ir remiantis Ženevos konvencijos
         1 straipsnio D skirsnio antruoju sakiniu, kuris, jos nuomone, yra atskiras pabėgėlio statuso pripažinimo pagrindas, suteikti
         jai pabėgėlio statusą. Iš tikrųjų, kadangi šioje nuostatoje nustatytos sąlygos yra įvykdytos, ji turi teisę, kad jai būtų
         pripažintas pabėgėlio statusas, neatsižvelgiant į tai, ar ji taip pat turi būti pripažinta pabėgėle to paties straipsnio A skirsnio
         prasme. N. Bolbol nuomone, šiuo 1 straipsnio D skirsniu siekiama patikslinti, kad jei UNRWA įregistruotas arba turintis teisę
         būti įregistruotas asmuo dėl kokios nors priežasties gyvena ne šio organo veiklos zonoje ir dėl rimtų priežasčių negalima
         tikėtis, kad jis į ją sugrįš, valstybės, Ženevos konvencijos šalys, turėtų jam automatiškai pripažinti pabėgėlio statusą.
         Atsižvelgiant į tai, kad, remiantis giminystės ryšiais pagal tėvo liniją, N. Bolbol turėtų būti UNRWA įregistruota, tačiau
         ji gyvena Vengrijoje, t. y. ne šio organo veiklos zonoje, pabėgėlio statusas jai turi būti pripažintas nesvarstant.

      32      Atsakovė prašo atmesti ieškinį, remdamasi tuo, kad N. Bolbol pateiktas prašymas suteikti pabėgėlio statusą yra nepagrįstas,
         nes ji iš savo šalies išvyko ne dėl vienos iš Ženevos konvencijos 1 straipsnio A skirsnyje nurodytų priežasčių, ir kad to
         paties straipsnio D skirsnis yra ne automatiškas pagrindas pabėgėlio statusui pripažinti, o tik šios konvencijos taikymo asmenims
         srities nuostata. Tai reiškia, kad palestiniečiai gali šį statusą gauti tik tada, jeigu jie atitinka „pabėgėlio“ sąvoką, apibrėžtą
         minėtos konvencijos 1 straipsnio A skirsnyje, o šis klausimas turi būti nagrinėjamas kiekvienu atskiru atveju.

      33      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagrindinėje byloje pateiktas teisės klausimas turi būti
         sprendžiamas atsižvelgiant į direktyvos 12 straipsnio 1 dalies a punktą. Kadangi prašymas pagrindinėje byloje buvo pateiktas
         2007 m. birželio 21 d., kai minėtas straipsnis dar nebuvo perkeltas į Vengrijos teisės sistemą, Sąjungos teisės nuostatos
         šiuo atveju turėtų būti taikomos tiesiogiai.

      34      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, Ženevos konvencijos 1 straipsnio D skirsnį galima aiškinti
         įvairiai. 2002 m. spalio mėn. Jungtinių Tautų pabėgėlių reikalų vyriausiasis komisaras išleido „Ženevos konvencijos 1 straipsnio
         D skirsnio taikymo palestiniečiams pabėgėliams“ gaires. Tačiau jose nepateikiama aiškių ir nedviprasmiškų nuorodų, kurios
         užtikrintų vienodą šios nuostatos taikymą palestiniečiams. Turint omeny, kad direktyvoje daroma nuoroda į Ženevos konvencijos
         1 straipsnio D skirsnį, Teisingumo Teismas turi kompetenciją išaiškinti šios nuostatos prasmę.

      35      Tokiomis aplinkybėmis Fővárosi Bíróság (Budapešto teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „Ar pagal Tarybos direktyvos 2004/83/EB 12 straipsnio 1 dalies a punktą:
      1.      Reikia manyti, kad asmuo naudojasi Jungtinių Tautų organo apsauga ar pagalba vien todėl, jog šis asmuo turi teisę į tokią
         apsaugą ar pagalbą, ar būtina, kad šis asmuo iš tikrųjų būtų pasinaudojęs šia apsauga arba pagalba?

      2.      Ar organo apsaugos arba pagalbos nutrūkimas reiškia, kad apsigyvenama ne jo veiklos zonoje, organas nutraukė savo veiklą,
         nebėra galimybės pasinaudoti šio organo teikiama apsauga ar pagalba arba kad, galimas dalykas, turintis teisę į apsaugą ar
         pagalbą asmuo nebegali ja pasinaudoti dėl objektyvių kliūčių?

      3.      Ar galimybė pasinaudoti šios direktyvos teikiamomis lengvatomis reiškia pabėgėlio statuso arba vienos iš dviejų apsaugos formų,
         kurias apima direktyvos taikymo sritis (pabėgėlio statusas ir papildomos apsaugos suteikimas), pripažinimą valstybės narės
         pasirinkimu, ar galbūt reiškia, kad nė viena iš jų nepripažįstama automatiškai, o tik parodo, kad suinteresuotasis asmuo priklauso
         direktyvos taikymo asmenims sričiai?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Pirminės pastabos
      36      Direktyva buvo priimta remiantis, be kita ko, EB 63 straipsnio pirmos pastraipos 1 punkto c papunkčiu, kuriuo Europos Sąjungos
         Tarybai buvo pavesta pagal Ženevos konvenciją ir kitas atitinkamas sutartis nustatyti prieglobsčio klausimams skirtas priemones
         dėl būtiniausių reikalavimų, pagal kuriuos trečiųjų šalių piliečiai laikomi pabėgėliais.

      37      Iš direktyvos 3, 16 ir 17 konstatuojamųjų dalių išplaukia, kad Ženevos konvencija sudaro tarptautinio teisinio pabėgėlių apsaugos
         režimo pagrindus ir kad direktyvos nuostatos dėl pabėgėlių statuso suteikimo sąlygų ir dėl jo turinio buvo priimtos siekiant
         padėti valstybių narių kompetentingoms institucijoms taikyti šią konvenciją remiantis bendromis sąvokomis ir kriterijais (žr.
         2010 m. kovo 2 d. Sprendimo Salahadin Abdulla ir kt., C–175/08, C‑176/08, C‑178/08 ir C‑179/08, Rink. p. I‑0000, 52 punktą).

      38      Todėl direktyvos nuostatos turi būti aiškinamos atsižvelgiant į bendrą jos sistemą ir tikslą, laikantis Ženevos konvencijos
         ir kitų reikšmingų sutarčių, nurodytų EB 63 straipsnio pirmos pastraipos 1 punkte. Kaip matyti iš direktyvos 10 konstatuojamosios
         dalies, aiškinant taip pat turi būti atsižvelgiama į pagrindines teises ir principus, visų pirma pripažintus Europos Sąjungos
         pagrindinių teisių chartijoje (minėto Sprendimo Salahadin Abdulla ir kt. 53 ir 54 punktai).

       Dėl pirmojo klausimo
      39      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar direktyvos 12 straipsnio
         1 dalies a punkto pirmojo sakinio taikymo tikslais asmuo naudojasi ne UNHCR, o kitų Jungtinių Tautų agentūrų apsauga ar pagalba
         vien remiantis aplinkybe, kad šis asmuo turi teisę į šią apsaugą ar pagalbą, ar būtina, kad jis iš tikrųjų būtų pasinaudojęs
         šia apsauga ar pagalba.

      40      Visų pirma reikia priminti, kad pagal prašymo priimti prejudicinį sprendimą procedūrą būtent nacionalinis teismas turi nustatyti
         faktines aplinkybes.

      41      Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 27 punkte, N. Bolbol nesikreipė dėl UNRWA apsaugos ir pagalbos.

      42      Pagal direktyvos III skyriuje, susijusiame su pabėgėlio statuso reikalavimais, esančio 12 straipsnio 1 dalies a punktą trečiosios
         šalies piliečiui arba asmeniui be pilietybės pabėgėlio statusas nesuteikiamas, jeigu „jis arba ji patenka į Ženevos konvencijos
         1D straipsnio, susijusio su apsauga ar pagalba iš Jungtinių Tautų organų ar agentūrų, išskyrus Jungtinių Tautų vyriausiąjį
         komisarą pabėgėlių reikalams, taikymo sritį“.

      43      Ženevos konvencijos 1 straipsnio D skirsnyje numatyta, kad ji netaikoma „asmenims, kurie šiuo metu naudojasi kitų Jungtinių
         Tautų Organizacijos institucijų ar organizacijų, išskyrus Jungtinių Tautų Organizacijos pabėgėlių reikalų vyriausiąjį komisarą,
         gynyba ar parama“.

      44      Aišku, kad UNRWA yra ne Jungtinių Tautų Organizacijos pabėgėlių reikalų vyriausiasis komisaras, bet viena iš Jungtinių Tautų
         organų ir agentūrų, nurodytų direktyvos 12 straipsnio 1 dalies a punkte ir Ženevos konvencijos 1 straipsnio D skirsnyje, kuri
         buvo specialiai sukurta atsižvelgiant į ypatingą iš UNRWA pagalbą ir apsaugą gaunančių Palestinos pabėgėlių situaciją, kaip
         matyti iš 2001 m. rugsėjo 12 d. Komisijos Tarybai pateikto direktyvos pasiūlymo (COM(2001) 510, galutinis).

      45      Kaip nurodė generalinė advokatė savo išvados 12 ir 13 punktuose, iš UNRWA Suvestinių teisės įgijimo ir registracijos nurodymų
         (Consolidated Eligibility and Registration Instructions; toliau – CERI), kurių šiuo metu galiojanti versija buvo priimta 2009 metais, matyti, kad nors UNRWA veiklos tikslais „Palestinos
         pabėgėliais“ laikomi visi „asmenys, kurių įprasta gyvenamoji vieta laikotarpiu nuo 1946 m. birželio 1 d. iki 1948 m. gegužės
         15 d. buvo Palestina ir kurie prarado ir namus, ir pragyvenimo šaltinį dėl 1948 m. konflikto“ (CERI III.A.1 punktas), kiti
         asmenys taip pat gali kreiptis į UNRWA dėl pagalbos ar apsaugos, kaip, antai „neregistruoti asmenys, perkelti dėl 1967 m.
         ir vėlesnių karo veiksmų“ (CERI III.B punktas; taip pat žr., konkrečiai kalbant, 1967 m. liepos 4 d. Jungtinių Tautų Generalinės
         Asamblėjos rezoliucijos Nr. 2252 (ES-V) 6 dalį).

      46      Šiomis aplinkybėmis negalima daryti išvados, kad tokiam UNRWA neregistruotam asmeniui, kaip antai N. Bolbol, negali būti taikomas
         bent Ženevos konvencijos 1 straipsnio D skirsnis, o todėl ir direktyvos 12 straipsnio 1 dalies a punkto pirmasis sakinys.

      47      Prieštaraujant tam, kad dėl 1967 m. karo veiksmų perkelti asmenys patenka į Ženevos konvencijos 1 straipsnio D skirsnio taikymo
         sritį, negalima teigti, kaip antai tvirtina Jungtinės Karalystės vyriausybė, kad Ženevos konvencijos 1 straipsnio D skirsnis
         ir direktyvos 12 straipsnio 1 dalies a punktas taikytini vien pabėgėliams iš Palestinos dėl 1948 m. konflikto, kurie buvo
         pasinaudoję UNRWA pagalba ar apsauga, kai 1951 m. buvo sudaryta Ženevos konvencijos pradinė versija.

      48      Iš tikrųjų 1951 m. Ženevos konvencijos pradinė versija buvo iš dalies pakeista 1967 m. sausio 31 d. Protokolu dėl pabėgėlių
         statuso, būtent siekiant leisti šią konvenciją aiškinti atsižvelgiant į besikeičiančią situaciją ir įtraukti naujas pabėgėlių
         grupes šalia asmenų, kurie pabėgėliais tapo dėl „įvykių iki 1951 m. sausio 1 d.“.

      49      Todėl, kad įvertintume, ar toks asmuo, kaip antai N. Bolbol, patenka į direktyvos 12 straipsnio 1 dalies a punkto pirmojo
         sakinio taikymo sritį, reikia patikrinti, kaip to prašo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ar pakanka
         pripažinti, kad toks asmuo gali pasinaudoti UNRWA teikiama pagalba, ar turi būti įrodyta, kad jis iš tikrųjų pasinaudojo šia
         pagalba.

      50      Ženevos konvencijos 1 straipsnio D skirsnyje, į kurį daroma nuoroda direktyvos 12 straipsnio 1 dalies a punkte, tik numatyta,
         kad į minėtos konvencijos taikymo sritį neįtraukiami asmenys, „kurie šiuo metu naudojasi“ kitų Jungtinių Tautų Organizacijos
         institucijų ar organizacijų, išskyrus UNHCR, gynyba ar pagalba.

      51      Iš aiškios Ženevos konvencijos 1 straipsnio D skirsnio formuluotės matyti, kad vien asmenys, kurie iš tikrųjų pasinaudojo
         UNRWA pagalba, patenka į joje įtvirtintą pabėgėlio statuso netaikymo išlygą, dėl ko ji turi būti aiškinama siaurai ir todėl
         negali būti taikoma ir asmenims, kurie atitinka ar atitiko sąlygas, suteikiančias teisę pasinaudoti šios agentūros apsauga
         ar pagalba.

      52      Nors UNRWA registracija yra pakankamas įrodymas, kad iš tikrųjų pasinaudota jos pagalba, kaip tai buvo išdėstyta šio sprendimo
         45 punkte, tokia pagalba gali būti suteikta ir neįsiregistravus, tačiau tokiu atveju ją gavusiam asmeniui turi būti leista
         tai įrodyti kitais būdais.

      53      Šiomis aplinkybėmis į pateiktą pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2004/83 12 straipsnio 1 dalies a punkto pirmo
         sakinio prasme asmuo naudojasi kitų Jungtinių Tautų Organizacijos institucijų ar organizacijų, išskyrus UNHCR, apsauga ar
         pagalba, jeigu šis asmuo iš tikrųjų jomis pasinaudojo.

      54      Pažymėtina, kad asmenys, kurie iš tikrųjų nepasinaudojo UNRWA apsauga ar pagalba, prieš pateikdami prašymą pripažinti pabėgėlio
         statusą gali bet kuriuo atveju kreiptis dėl šio prašymo nagrinėjimo vadovaudamiesi direktyvos 2 straipsnio c punktu.

       Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
      55      Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 41 punkte, N. Bolbol nepasinaudojo UNRWA apsauga ar pagalba.

      56      Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į pirmojo klausimo atsakymą, nereikia atsakyti į kitus klausimus.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      57      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      2004 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyvos 2004/83/EB dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo pabėgėliams
            ar asmenims, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, jų statuso ir suteikiamos apsaugos pobūdžio būtiniausių standartų 12 straipsnio
            1 dalies a punkto pirmojo sakinio prasme asmuo naudojasi kitų Jungtinių Tautų Organizacijos institucijų ar organizacijų, išskyrus
            Jungtinių Tautų pabėgėlių reikalų vyriausiojo komisariato, apsauga ar pagalba, jeigu šis asmuo iš tikrųjų jomis pasinaudojo.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vengrų.


2002 m. gegužės 16 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 92/51/EEB. # Byla C-142/01.


1988 m. rugsėjo 22 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Land de Sarre ir kiti prieš Ministre de l'Industrie, des P et T et du Tourisme ir kt.. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal administratif de Strasbourg - Prancūzija. # Byla 187/87.


1982 m. gruodžio 9 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # H.P. Klughardt oHG prieš Hauptzollamt Hamburg-St. Annen. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Byla 309/81.


2003 m. spalio 2 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Empresa Nacional Siderúrgica SA (Ensidesa) prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas. # Byla C-198/99 P.


1993 m. rugpjūčio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Maria Grana-Novoa prieš Landesversicherungsanstalt Hessen. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundessozialgericht - Vokietija. # Darbuotojų migrantų socialinė apsauga. # Byla C-23/92.


1998 m. balanžio 30 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Barbara Bellone prieš Yokohama SpA. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale di Bologna - Italija. # Direktyva 86/653/EEB. # Byla C-215/97.


1994 m. birželio 22 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Lello Di Marzio ir Giorgio Lebedef prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai. # Sujungtos bylos T-98/92 ir T-99/92.


1975 m. liepos 9 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # I. Schroeder KG prieš Oberstadtdirektor der Stadt Köln. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgericht Köln - Vokietija. # Byla 21-75.


title: 2008 m. rugsėjo 17 d. Pirmosios instancijos teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo "Neurim PHARMACEUTICALS" paraiška - Ankstesni žodiniai Bendrijos ir nacionaliniai prekių ženklai EURIM-PHARM - Apeliacinės procedūros kalba - Terminai -Apeliacijos Apeliacinėje taryboje priimtinumas - Proporcingumo principas - Procedūros pratęsimas - Ankstesnės padėties atkūrimas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 59, 78 ir 78 a straipsniai - Reglamento (EB) Nr. 2868/95 48 taisyklės 1 dalies c punktas ir 2 dalis, 49 taisyklės 1 dalis ir 96 taisyklės 1 dalis. # Byla T-218/06.

text:
      Byla T‑218/06
      Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo „Neurim PHARMACEUTICALS“ paraiška – Ankstesni žodiniai Bendrijos ir nacionaliniai prekių ženklai EURIM-PHARM – Apeliacinės procedūros kalba – Terminai – Apeliacijos Apeliacinėje taryboje priimtinumas – Proporcingumo principas – Procedūros pratęsimas – Ankstesnės padėties atkūrimas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 59, 78 ir 78 a straipsniai – Reglamento (EB) Nr. 2868/95 48 taisyklės 1 dalies c punktas ir 2 dalis, 49 taisyklės 1 dalis ir 96 taisyklės 1 dalis“
      Sprendimo santrauka
      1.      Bendrijos prekių ženklas – Apskundimo procedūra – Apeliacijos terminas ir forma
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 59 straipsnis; Komisijos reglamento Nr. 2868/95 1 straipsnio 48 taisyklės 1 dalies c punktas
            ir 2 dalis, 49 taisyklės 1 dalis ir 96 taisyklės 1 dalis)
      2.      Institucijų aktai – Teisėtumo prezumpcija
      (EB 249 straipsnis)
      3.      Bendrijos prekių ženklas – Tarnyboje vartojamos kalbos
      (Komisijos reglamento Nr. 2868/95 1 straipsnio 96 taisyklės 1 dalis)
      4.      Bendrijos prekių ženklas – Procedūros nuostatos – Ankstesnės padėties atkūrimas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 78 straipsnio 2 dalis)
      1.      Iš Reglamento Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Reglamentą Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo, 48 taisyklės 1 dalies c punkto
         ir 2 dalies matyti, kad apeliacijoje turi būti paaiškinta, kokiu mastu ginčijamą sprendimą prašoma pakeisti arba panaikinti,
         ir ji turi būti pateikta šio sprendimo procedūros kalba.

      Pagal Reglamento Nr. 2868/95 49 taisyklės 1 dalį, jeigu apeliacija, be kita ko, neatitinka šio reglamento 48 taisyklės 1 dalies
         c punkte ir 2 dalyje nustatytų taisyklių, Apeliacinė taryba ją atmeta kaip nepriimtiną, jei iki Reglamento Nr. 40/94 59 straipsnyje
         numatyto termino pabaigos, t. y. per du mėnesius nuo pranešimo apie ginčijamą sprendimą dienos, šie trūkumai nebuvo ištaisyti.

      Iš Reglamento Nr. 2868/95 49 taisyklės 1 dalies matyti, kad jeigu nesilaikoma šio reglamento 48 taisyklės 1 dalies c punkto
         bei 2 dalies, apeliacija tiesiogiai ir be išankstinio pranešimo atmetama kaip nepriimtina ir tai prireikus įvyksta pasibaigus
         terminui, numatytam šio reglamento 96 taisyklės 1 dalyje, kurioje nustatyta, kad jei minėtame reglamente nenumatyta kitaip,
         kiekviena šalis gali naudoti bet kurią Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) kalbą, kuri
         nėra procedūros kalba, jeigu per mėnesį nuo autentiško dokumento pateikimo ta šalis pateikia vertimą į procedūros kalbą. Nei
         iš taikomų reglamentų, nei iš teismų praktikos nematyti, kad Tarnyba turi pareigą įspėti asmenis, galinčius pateikti apeliaciją
         Apeliacinėms taryboms, apie šiuose reglamentuose išvardytų formalumų nesilaikymo pasekmes.

      Net jei Tarnyboje būtų nusistovėjusi praktika informuoti apeliaciją pateikusius asmenis apie formalius jų dokumentų trūkumus,
         tai nepakeistų Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės 1 dalyje numatyto termino pradžios. Be to, pagal nusistovėjusią teismų
         praktiką terminus reglamentuojančios taisyklės buvo nustatytos siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir išvengti bet kokios
         diskriminacijos ar savivalės. Ši bendra išvada taip pat taikoma terminams, numatytiems reglamentuose dėl Bendrijos prekių
         ženklo. Todėl taikant minėtos 96 taisyklės 1 dalyje numatytą terminą vienodo požiūrio principas nepažeidžiamas.

      (žr. 37–39, 43 ir 44 punktus)
      2.      Atsisakiusi laikytis Reglamento Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Reglamentą Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo, 96 taisyklės
         1 dalies, 49 taisyklės 1 dalies ir 48 taisyklės 1 dalies c punkto bei 2 dalies, reglamentuojančių apeliacijos priimtinumą,
         Apeliacinė taryba pažeistų teisėtumo prezumpcijos principą, pagal kurį Bendrijos teisės aktai lieka visiškai galioti tol,
         kol kompetentingas teismas konstatuoja, kad jie neteisėti.

      (žr. 52 punktą)
      3.      Reglamento Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Reglamentą Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo, 96 taisyklės 1 dalis, 49 taisyklės
         1 dalis ir 48 taisyklės 1 dalies c punktas bei 2 dalis yra sudėtinė kalbinių nuostatų, nustatytų Reglamentu Nr. 40/94, dalis.
         Kadangi pagal teismų praktiką šios kalbinės nuostatos suderinamos su proporcingumo principu, negalima laikyti, kad šios taisyklės
         minėtam principui prieštarauja.

      (žr. 54 punktą)
      4.      Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 78 straipsnio 2 dalyje numatytas dviejų mėnesių terminas prašymui atkurti
         ankstesnę padėtį pateikti pradedamas skaičiuoti nuo momento, kai pašalinama kliūtis, dėl kurios paraišką pateikęs asmuo Vidaus
         rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) atžvilgiu negalėjo laikytis termino, o ne nuo momento,
         kai Tarnyba galbūt praneša apie procedūros pažeidimą.

      (žr. 77 punktą)
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2008 m. rugsėjo 17 d.(*)

      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo „Neurim PHARMACEUTICALS“ paraiška – Ankstesni žodiniai Bendrijos ir nacionaliniai prekių ženklai EURIM-PHARM – Apeliacinės procedūros kalba – Terminai – Apeliacijos Apeliacinėje taryboje priimtinumas – Proporcingumo principas – Procedūros pratęsimas – Ankstesnės padėties atkūrimas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 59, 78 ir 78 a straipsniai – Reglamento (EB) Nr. 2868/95 48 taisyklės 1 dalies c punktas ir 2 dalis, 49 taisyklės 1 dalis ir 96 taisyklės 1 dalis“
      Byloje T‑218/06
      Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd, įsteigta Tel Avive (Izraelis), atstovaujama advokato M. Kinkeldey,

      ieškovė,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą G. Schneider,

      atsakovę,
      dalyvaujant kitai procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šaliai, įstojusiai į bylą Pirmosios instancijos teisme,
      Eurim-Pharm Arzneimittel GmbH, įsteigtai Piding (Vokietija), atstovaujamai advokato T. Raab,

      dėl ieškinio, pareikšto dėl 2006 m. birželio 2 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 74/2006‑1), susijusio
         su protesto procedūra tarp Eurim-Pharm Arzneimittel GmbH ir Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd,

      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkė V. Tiili, teisėjai F. Dehousse ir I. Wiszniewska-Białecka (pranešėja),
      posėdžio sekretorė K. Andová, administratorė,
      susipažinęs su 2006 m. rugpjūčio 16 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu ieškiniu,
      susipažinęs su 2006 m. gruodžio 20 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu VRDT atsakymu į ieškinį,
      susipažinęs su 2006 m. gruodžio 18 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu įstojusios į bylą šalies atsakymu
         į ieškinį,

      įvykus 2008 m. vasario 12 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Teisinis pagrindas
      1        Iš dalies pakeisto 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p.1)
         59 straipsnyje numatyta:

      „Apeliacija Tarnybai turi būti paduodama raštu per du mėnesius nuo pranešimo apie sprendimą dienos. Apeliacija laikoma paduota
         tik po to, kai sumokamas apeliacijos mokestis. Per keturis mėnesius nuo pranešimo apie sprendimą dienos turi būti paduodamas
         rašytinis dokumentas, kuriame nurodomi apeliacijos pagrindai.“ (Pataisytas vertimas)

      2        Reglamento Nr. 40/94 78 straipsnyje nustatyta:

      „Ankstesnės padėties atkūrimas
      1. Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikusio asmens ar šio ženklo savininko arba kitos procedūros Tarnyboje šalies, kuri,
         nors ir, atsižvelgdama į aplinkybes, ėmėsi visų reikalingų priemonių, neįstengė laikytis terminų Tarnybos atžvilgiu ir kuri
         padavė dėl to prašymą, teisės atkuriamos, jeigu dėl minimo termino nesilaikymo atsirado tiesioginių šio reglamento nuostatų
         sąlygojamų padarinių, susijusių su kokių nors teisių į atlyginimą ar atlyginimo praradimu.

      2. Prašymas turi būti paduotas raštu per du mėnesius nuo termino nesilaikymo priežasties pašalinimo dienos. Per šį laiką turi
         būti baigtas neatliktas veiksmas.<...>

      3. Prašyme turi būti nurodyti jo padavimo pagrindai ir jį pagrindžiantys faktai. Prašymas laikomas nepaduotu, kol nesumokamas
         mokestis už ankstesnės padėties atkūrimą.

      <...>“(Pataisytas vertimas)
      3        Reglamento Nr. 40/94 78 a straipsnyje numatyta:

      „Procedūros pratęsimas
      1. Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo, šio ženklo savininkas arba bet kuri kita procedūros Tarnyboje šalis, kuri
         nesilaikė terminų Tarnybos atžvilgiu, pateikusi prašymą gali pratęsti procedūrą, jei prašymo padavimo metu neatliktas veiksmas
         jau yra įvykdytas. Prašymas pratęsti procedūrą priimamas tik tuomet, kai jis paduodamas per du mėnesius po nesilaikyto termino
         pabaigos. Prašymas laikomas nepaduotu, kol nesumokamas mokestis už procedūros pratęsimą.

      <...>“ (Pataisytas vertimas)
      4        Iš dalies pakeisto 1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Tarybos reglamentą (EB)
         Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo, 48 taisyklėje numatyta:

      „1. Apeliacijoje turi būti nurodyta:
      <...>
      c) ginčijamo sprendimo formuluotė ir paaiškinimas, kokiu mastu prašoma tą sprendimą pakeisti arba panaikinti.
      2. Apeliacija pateikiama procedūros kalba, kuria tas ginčijamas sprendimas buvo priimtas.“ (Pataisytas vertimas)
      5        Reglamento Nr. 2868/95 49 taisyklės 1 dalyje nustatyta:

      „1. Jei apeliacija neatitinka Reglamento (Nr. 40/94) 57, 58 ir 59 straipsnių nuostatų bei 48 taisyklės 1 dalies c punkto ir
         2 dalies, Apeliacinė taryba ją atmeta kaip nepriimtiną, jei iki Reglamento (Nr. 40/94) 59 straipsnyje nustatyto atitinkamo
         termino pabaigos nebuvo ištaisyti visi trūkumai.“

      6        Reglamento Nr. 2868/95 70 taisyklėje, susijusioje su terminų skaičiavimu, numatyta:

      „<...>
      2. Skaičiuoti pradedama nuo kitos dienos po atitinkamo įvykio, tokio kaip procesinis veiksmas arba kito termino pabaiga. Jei
         procesinis veiksmas yra pranešimas, tas įvykis yra dokumento gavimas, jei nenustatyta kitaip.

      <...>
      4. Jei terminas yra vienas mėnuo arba tam tikras mėnesių skaičius, jis baigiasi atitinkamo vėlesnio mėnesio dieną, kuri turi
         tą patį skaitmenį kaip ir ta diena, kada įvyko minėtas įvykis. <...>“

      7        Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės, įtrauktos į dalį, nustatančią bendrąsias kalbines nuostatas, 1 dalyje nustatyta:

      „Nepažeidžiant Reglamento (Nr. 40/94) 115 straipsnio 4 ir 7 dalių ir jeigu šiose taisyklėse nenumatyta kitaip, Tarnyboje vykstant
         rašytinėms procedūroms kiekviena šalis gali naudoti bet kurią Tarnybos kalbą. Jei pasirinkta kalba nėra procedūros kalba,
         per vieną mėnesį nuo autentiško dokumento pateikimo ta šalis pristato vertimą <...>.“ (Pataisytas vertimas)

       Ginčo aplinkybės
      8        2002 m. rugpjūčio 1 d. ieškovė Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd pagal Reglamentą Nr. 40/94 pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką
         įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.

      9        Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra šis vaizdinis žymuo:

      10      Prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos
         sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 5 ir 10 klasėms ir atitinka tokius aprašymus:

      –        5 klasė: „Farmacijos produktai, farmaciniai preparatai, piliulės (farmacijos reikmėms), cheminiai preparatai (farmacijos reikmėms),
         cheminiai preparatai (medicinos reikmėms), vaistai (medicinos reikmėms)“,

      –        10 klasė: „Medicinos prietaisai“.
      11      Bendrijos prekių ženklo paraišką ieškovė padavė anglų kalba, o vokiečių kalbą nurodė kaip antrąją kalbą.

      12      Bendrijos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2003 m. kovo 31 d. Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 28/03.

      13      Pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą 2003 m. birželio 27 d. įstojusi į bylą šalis Eurim-Pharm Arzneimittel GmbH pateikė protestą dėl prašomo prekių ženklo registracijos.

      14      Protestas buvo grindžiamas žodiniu prekių ženklu EURIM-PHARM, Bendrijoje įregistruotu Nr. 667 899 5 klasei priklausantiems
         „vaistams“, o Vokietijoje įregistruotu Nr. 1 068 926 taip pat 5 klasei priklausantiems „vaistams gyvūnams ir žmonėms“, ir
         vokišku komerciniu pavadinimu „Eurim-Pharm“, Vokietijoje naudojamu vaistų gamybai ir prekybai apibūdinti, ypač didmeninei
         prekybai vaistais.

      15      Protestas pateiktas vokiečių kalba. Pagal Reglamento Nr. 40/94 115 straipsnio 6 dalį ši kalba tapo procedūros kalba.

      16      2005 m. lapkričio 14 d. Sprendimu, apie kurį šalims tą pačią dieną pranešta faksu, Protestų skyrius protestą patenkino ir
         atmetė paraišką įregistruoti.

      17      2006 m. sausio 6 d. ieškovė  dėl šio sprendimo pateikė apeliaciją. Šiuo tikslu ji panaudojo VRDT pateiktą apeliacijos formą
         anglų kalba, kurios 31 grafoje „Apeliacijos apimtis“ anglų kalba įrašė šį sakinį:

      „Sprendimas turi būti panaikintas ir paraiška įregistruoti patenkinta“.
      18      2006 m. sausio 18 d. VRDT raštinė ieškovės atstovams faksu išsiuntė du dokumentus: dviejų puslapių laišką, patvirtinantį,
         jog apeliacija gauta, ir vieno puslapio pranešimą, kuriuo ieškovė informuojama apie trūkumą Reglamento Nr. 2868/95 48 taisyklės
         2 dalies prasme, susijusį su kalba, kuria pateikta apeliacija. Šiame pranešime pagal Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės 1 dalį
         ieškovės buvo prašoma per mėnesį nuo autentiško dokumento pateikimo, t. y. vėliausiai 2006 m. vasario 6 d., pateikti apeliacijos
         vertimą į procedūros kalbą.

      19      VRDT pateiktoje faksimilių perdavimo ataskaitos kopijoje dėl minėtą dieną ieškovės atstovams išsiųstų dokumentų persiuntimo
         nurodyta „OK“.

      20      2006 m. kovo 14 d. ieškovė pateikė rašytinį dokumentą, kuriame vokiečių kalba nurodė apeliacijos pagrindus.

      21      2006 m. kovo 22 d. VRDT tarnautojas, telefonu susisiekęs su vienu iš ieškovės atstovų, jį informavo apie su apeliacijos kalba
         susijusį trūkumą ir šiuo tikslu 2006 m. sausio 18 d. VRDT išsiųstą pranešimą. Ieškovės atstovas nurodė, kad šio pranešimo
         negavo.

      22      2006 m. balandžio 7 d. laiške, išsiųstame VRDT faksu, ieškovės atstovas, remdamasis ankstesniu pokalbiu telefonu su VRDT tarnautoju,
         teigė 2006 m. sausio 18 d. gavęs tik vieną VRDT laišką, būtent patvirtinantį, kad apeliacija gauta. Šiam teiginiui pagrįsti
         jis pateikė elektroninės išklotinės, kurioje nurodytas 2006 m. sausio 18 d. gautų faksimilių sąrašas, kopiją. Be to, jis paprašė,
         kad jam dar kartą būtų išsiųsta 2006 m. sausio 18 d. laiško dėl trūkumo, susijusio su apeliacijos kalba, kopija.

      23      Kitu 2006 m. balandžio 7 d. laišku ieškovės atstovas išsiuntė VRDT naują, šįkart tik vokiečių kalba suformuluotą apeliaciją,
         ir prašė tęsti procedūrą pagal Reglamento Nr. 40/94 78 a straipsnį bei leido iš savo einamosios sąskaitos VRDT išskaičiuoti
         reikalingo sumokėti mokesčio sumą.

      24      2006 m. gegužės 23 d. ieškovės atstovas pagal Reglamento Nr. 40/94 78 straipsnį pateikė prašymą atkurti ankstesnę padėtį ir
         leido iš savo einamosios sąskaitos VRDT išskaičiuoti reikalingo sumokėti mokesčio sumą. Jis tvirtino davęs nurodymą sekretorei
         2006 m. sausio 6 d. išsiųsti VRDT vokiškąją apeliacijos versiją, bet dėl nepaaiškinamų priežasčių, o ne dėl to, kad jis būtų
         neatlikęs savo pareigos prižiūrėti, apeliacijos formos antrasis lapas buvo išsiųstas anglų kalba. Taip pat jis patikslino,
         kad ši patirtį turinti sekretorė, dėl kurios darbo anksčiau nekilo problemų, tuo metu turėjo rimtų šeimyninių problemų, apie
         kurias jos darbdaviai nežinojo.

      25      2006 m. birželio 2 d. Sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT pirmoji apeliacinė taryba pagal Reglamento Nr. 2868/95
         49 taisyklės 1 dalį ir 48 taisyklės 1 dalies c punktą atmetė apeliaciją kaip nepriimtiną. Taip pat ji nusprendė, kad pagal
         Reglamento Nr. 40/94 78 a straipsnį pateiktas prašymas pratęsti procedūrą ir pagal to paties reglamento 78 straipsnį pateiktas
         prašymas atkurti ankstesnę padėtį „laikytini nepateiktais“, nes tinkamu laiku nebuvo leista išskaičiuoti reikalingų sumokėti
         mokesčių.

       Šalių reikalavimai
      26      Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
      27      VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
      28      Įstojusi į bylą šalis Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        patvirtinti ginčijamą sprendimą,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
      29      Savo ieškinį ieškovė grindžia keturiais pagrindais, susijusiais su, pirma, Reglamento Nr. 40/94 59 straipsnio, Reglamento
         Nr. 2868/95 48 taisyklės 1 dalies c punkto ir 2 dalies, 49 taisyklės 1 dalies ir 96 taisyklės 1 dalies pažeidimu, antra, su
         Reglamento Nr. 40/94 78 a straipsnio pažeidimu, trečia, to paties reglamento 78 straipsnio pažeidimu ir, ketvirta, proporcingumo
         principo pažeidimu.

      30      Kadangi ieškinio ketvirtasis pagrindas, kaip ir pirmasis pagrindas, susijęs su apeliacijos priimtinumu Apeliacinėje taryboje,
         jį reikia nagrinėti antrą, išnagrinėjus pirmąjį ieškinio pagrindą. Ieškinio antrasis ir trečiasis pagrindai, atitinkamai dėl
         prašymo pratęsti procedūrą priimtinumo ir dėl prašymo atkurti ankstesnę padėtį per nustatytą terminą pateikimo, bus nagrinėjami
         kaip antrasis ir trečiasis klausimai.

       Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 59 straipsnio, Reglamento Nr. 2868/95 48 taisyklės 1 dalies c punkto
            ir 2 dalies, 49 taisyklės 1 dalies ir 96 taisyklės 1 dalies pažeidimu
       Šalių argumentai
      31      Ieškovė tvirtina, kad apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo pagal Reglamento Nr. 40/94 59 straipsnį pateikė per nustatytą
         terminą bei tinkama forma ir paraiškos įregistruoti kalba, o ne procedūros kalba išdėstyta tik apeliacijos apimtis. Iš VRDT
         ieškovė negavo jokio pranešimo raštu, kuriuo ji būtų informuota apie trūkumą, susijusį su kalba, kuria pateikta apeliacija.

      32      Viena vertus, ji teigia, kad VRDT pateikta 2006 m. sausio 18 d. faksimilių perdavimo ataskaita, kurioje yra žyma „OK“ dėl
         pranešimo apie trūkumą, susijusį su apeliacijos kalba, leidžia tik daryti prielaidą, jog šis pranešimas gautas. Remiantis
         teismų praktika ir VRDT direktyvomis, reglamentuojančiomis joje vykstančias procedūras, ši prezumpcija galėtų būti paneigta,
         jei VRDT pranešimo adresatas įrodytų, kad jo negavo. Nagrinėjamu atveju pateikdama 2006 m. sausio 18 d. faksimilių gavimo
         ataskaitą, iš kurios matyti, kad iš VRDT buvo gautas tik vienas dviejų puslapių pranešimas, kuris atitinka patvirtinimą apie
         gautą apeliaciją, ieškovė šią prezumpciją paneigė. Taigi turi būti laikoma, jog apie trūkumą, susijusį su apeliacijos kalba,
         nebuvo pranešta.

      33      Antra vertus, ji teigia, kad pagal nusistovėjusią VRDT praktiką klaidų, susijusių su kalba, kuria pateikiama apeliacija, atveju
         taikoma Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės 1 dalis, o tai suteikia galimybę per vieną mėnesį nuo autentiško dokumento pateikimo
         pateikti jo vertimą į procedūros kalbą. Be to, pagal nusistovėjusią VRDT praktiką apeliaciją pateikę asmenys turi būti aiškiai
         pranešimu informuoti apie jų klaidas, susijusias su procedūros kalba, ir apie Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės 1 dalyje
         numatytą terminą šioms klaidoms ištaisyti.

      34      Pagal vienodo požiūrio principą ieškovė turi turėti galimybę remtis tuo, kad bus laikomasi nusistovėjusios ir VRDT įpareigojančios
         administracinės praktikos, juo labiau kad nagrinėjamu atveju apeliacija jau buvo pateikta ir nebuvo sudėtinga iki nustatyto
         termino pabaigos jai dar kartą tinkamai pranešti apie nagrinėjamą trūkumą. Per keletą pokalbių telefonu ieškovės atstovai
         to nesėkmingai prašė. Atsižvelgiant į tai, kad pažeidžiant vienodo požiūrio principą buvo pakeista nusistovėjusi administracinė
         praktika, 2006 m. balandžio 7 d. iš naujo, jau vokiečių kalba pateikta apeliacija turi būti laikoma tinkamai panaikinusia
         trūkumą, susijusį su apeliacijos kalba.

      35      VRDT teigia, kad iš Reglamento Nr. 2868/95 48 taisyklės 2 dalies, 49 taisyklės ir 96 taisyklės 1 dalies matyti, kad apeliacija,
         kuri, kaip nagrinėjamu atveju, buvo pateikta kita nei procedūros kalba ir kurios vertimo per nustatytą terminą nebuvo pateikta,
         turi būti atmesta kaip nepriimtina. Ieškovės pateikto dokumento neužtenka įrodyti, kad ji negavo VRDT siųstos faksimilės,
         kuria ieškovė turėjo būti informuota apie trūkumą, susijusį su apeliacijos kalba.

      36      Įstojusios į bylą šalies nuomone, kadangi pažeidžiant Reglamento Nr. 2868/95 48 taisyklės 2 dalį apeliacija buvo pateikta
         kita nei procedūros kalba, ji buvo teisėtai atmesta pagal to paties reglamento 49 taisyklės 1 dalį. Apeliacinės tarybos praktika
         informuoti šalis apie jų dokumentų formalius trūkumus nesukuria pareigos, todėl ji nedaro įtakos numatytiems terminams. Dėl
         šių terminų pratęsimo gali atsirasti nevienodas vertinimas.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      37      Iš Reglamento Nr. 2868/95 48 taisyklės 1 dalies c punkto ir 2 dalies matyti, kad apeliacijoje turi būti paaiškinta, kokiu
         mastu ginčijamą sprendimą prašoma pakeisti arba panaikinti, ir ji turi būti pateikta šio sprendimo procedūros kalba.

      38      Pagal Reglamento Nr. 2868/95 49 taisyklės 1 dalį, jeigu apeliacija, be kita ko, neatitinka šio reglamento 48 taisyklės 1 dalies
         c punkte ir 2 dalyje nustatytų taisyklių, Apeliacinė taryba ją atmeta kaip nepriimtiną, jei iki Reglamento Nr. 40/94 59 straipsnyje
         numatyto termino pabaigos, t. y. per du mėnesius nuo pranešimo apie ginčijamą sprendimą dienos, šie trūkumai nebuvo ištaisyti.

      39      Pagal Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės 1 dalį, jei šiame reglamente nenumatyta kitaip, kiekviena šalis gali naudoti bet
         kurią VRDT kalbą, kuri nėra procedūros klaba, jeigu per mėnesį nuo autentiško dokumento pateikimo ta šalis pateikia vertimą
         į procedūros kalbą.

      40      Nagrinėjamu atveju ginčijamas Protestų skyriaus sprendimas ieškovei pateiktas faksu 2005 m. lapkričio 14 dieną. Apeliacija
         paduota 2006 m. sausio 6 d., taigi ji pateikta per Reglamento Nr. 40/94 59 straipsnyje numatytą dviejų mėnesių terminą. Tačiau
         apeliacija, kurioje pagal Reglamento Nr. 2868/95 48 taisyklės 1 dalies c punktą buvo nurodyta, kokiu mastu turėtų būti panaikintas
         Protestų skyriaus sprendimas, neatitiko Reglamento Nr. 2868/95 48 straipsnio 2 dalyje numatytos sąlygos, nes ši nuoroda pateikta
         anglų, o ne procedūros, t. y. vokiečių, kalba.

      41      Pagal Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės 1 dalį per du mėnesius nuo apeliacijos pateikimo dienos, t. y. vėliausiai 2006 m.
         vasario 6 d., buvo galima pateikti jos vertimą į procedūros kalbą. Tačiau šį vertimą VRDT gavo kaip naują vokiečių kalba parengtą
         apeliaciją, kuri buvo pateikta 2006 m. balandžio 7 d., t. y. praėjus daugiau kaip dviem mėnesiams nuo nustatyto termino pabaigos.

      42      Todėl Apeliacinė taryba, pagal Reglamento Nr. 2868/95 49 taisyklės 1 dalį ir šio reglamento 48 taisyklės 1 dalies c punktą
         ir 2 dalį atmetusi apeliaciją kaip nepriimtiną, nepadarė teisės klaidos.

      43      Šios išvados nepaneigia ieškovės argumentai, kad VRDT tariamai nepranešė apie trūkumą, susijusį su apeliacijos kalba, ir pažeidė
         vienodo požiūrio principą. Iš tikrųjų iš Reglamento Nr. 2868/95 49 taisyklės 1 dalies matyti, kad jeigu nesilaikoma šio reglamento
         48 taisyklės 1 dalies c punkto, apeliacija tiesiogiai ir be išankstinio pranešimo prireikus, pasibaigus šio reglamento 96 taisyklės
         1 dalyje numatytam terminui, atmetama kaip nepriimtina. Nei iš taikomų reglamentų, nei iš teismų praktikos nematyti, kad VRDT
         turi pareigą įspėti asmenis, galinčius pateikti apeliaciją apeliacinėms taryboms, apie šiuose reglamentuose išvardytų formalumų
         nesilaikymo pasekmes (šiuo klausimu žr. 2005 m. gegužės 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Solo Italia prieš VRDT – Nuova Sala (PARMITALIA), T‑373/03, Rink. p. II‑1881, 59 punktą).

      44      Net jei VRDT būtų nusistovėjusi praktika informuoti apeliaciją pateikusius asmenis apie jų dokumentų formalius trūkumus, nagrinėjamu
         atveju tai neturėtų reikšmės. Iš tikrųjų ši praktika nepakeistų Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės 1 dalyje numatyto termino
         pradžios (šiuo klausimu žr. 2003 m. rugsėjo 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Classen Holding prieš VRDT – International Paper (BECKETT EXPRESSION), T‑71/02, Rink. p. II‑3181, 41 punktą). Be to, pagal nusistovėjusią teismų praktiką terminus reglamentuojančios taisyklės
         buvo nustatytos siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir išvengti bet kokios diskriminacijos ar savivalės (žr. 2005 m. lapkričio
         21 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Tramarin prieš Komisiją, T‑426/04, Rink. p. II‑4765, 60 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Ši bendra išvada taip pat taikoma terminams, numatytiems
         reglamentuose dėl Bendrijos prekių ženklo. Todėl pritaikiusi Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės 1 dalyje numatytą terminą
         ir jo nepakeisdama Apeliacinė taryba nepažeidė vienodo požiūrio principo.

      45      Todėl šį ieškinio pagrindą reikia atmesti.

       Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su proporcingumo principo pažeidimu
       Šalių argumentai
      46      Ieškovė teigia, kad, atmesdama per nustatytą terminą ir tinkama forma, išskyrus vieną sakinį anglų kalba, pateiktą apeliaciją,
         Apeliacinė taryba pažeidė proporcingumo principą, nes iš ieškovės buvo atimta galimybė tęsti procedūrą ir ginti paraišką įregistruoti.

      47      Pirma, nustatant pusiausvyrą tarp įstojusios į bylą šalies suinteresuotumo lengvai suprasti apeliaciją bei išlaikyti procedūros
         kalbą ir ieškovės suinteresuotumo ginti savo paraišką įregistruoti, būtų nepagrįsta atmesti apeliaciją tik todėl, kad nebuvo
         laikomasi formalaus reikalavimo pateikti apeliaciją procedūros kalba.

      48      Antra, pati Apeliacinė taryba yra pripažinusi, kad Reglamentuose Nr. 40/94 ir Nr. 2868/95 numatytoms kalbinėms nuostatoms
         trūksta aiškumo. Per daug griežta ir formalu šias nuostatas taikyti apeliacijai, kurios tik kelios pagrindinės dalys turi
         būti išverstos. Iš tikrųjų apeliacijos formoje teiktina informacija, įskaitant su apeliacijos apimtimi susijusius duomenis,
         kurie dabartinėje formos versijoje nurodomi pažymint atitinkamą langelį, yra minimali.

      49      Trečia, siekiant išvengti, kad procedūros kalba nebūtų visiškai nesuprantama kuriai nors iš procedūros šalių, procedūros kalbos
         pasirinkimas yra ribojamas labiausiai Bendrijoje paplitusiomis kalbomis. Nagrinėjamu atveju įstojusi į bylą šalis galėjo suprasti
         apeliacijos turinį, įskaitant su apeliacijos apimtimi susijusią informaciją, pateiktą anglų kalba, nes paraiška įregistruoti,
         dėl kurios ji pateikė protestą, taip pat buvo parengta anglų kalba. Nėra jokios abejonės, kad ši šalis supranta angliškai,
         juolab kad ji ne privatus asmuo, o farmacijos įmonė.

      50      |Pabrėždama, kad Apeliacinė taryba nėra kompetentinga tikrinti taisyklių, numatančių, jog apeliacija, pateikta kita nei procedūros
         kalba, yra atmetama, proporcingumo, VRDT pažymi, kad egzistuojančios įvairios teisių gynimo priemonės, leidžiančios ištaisyti
         formos ar su terminų nesilaikymu susijusius trūkumus, sustiprina šių nuostatų proporcingumą. Kadangi ieškovė nepasinaudojo
         šiomis jai prieinamomis teisių gynimo priemonėmis bei, atsižvelgiant į tai, kad ji pakartotinai nesilaikė terminų, o todėl
         kyla abejonių dėl jos atstovų rūpestingumo, nėra pagrindo ginčyti aptariamų teisės nuostatų proporcingumo.

      51      Į bylą įstojusios šalies nuomone, nėra neproporcinga reikalauti, kad būtų laikomasi su terminais ir procedūros kalba susijusių
         taisyklių, kurios taikomos, nepaisant to, ar suderinti šalių interesai. Be to, kadangi ieškovė turi galimybę pateikti naują
         paraišką įregistruoti, nėra netinkama atmesti jos apeliaciją.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      52      Atmesdama apeliaciją kaip nepriimtiną, Apeliacinė taryba taikė Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės 1 dalį, 49 taisyklės 1 dalį
         ir 48 taisyklės 1 dalies c punktą bei 2 dalį. Apeliacinė taryba turi taikyti šias galiojančias ir nagrinėjamu atveju apeliacijos
         priimtinumą reglamentuojančias taisykles. Atsisakius laikytis šių taisyklių būtų pažeistas teisėtumo prezumpcijos principas,
         pagal kurį Bendrijos teisės aktai lieka visiškai galioti tol, kol kompetentingas teismas konstatuoja, kad jie neteisėti (šiuo
         klausimu žr. 2001 m. liepos 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Kik prieš VRDT (Kik), T‑120/99, Rink. p. II‑2235, 55 straipsnį).

      53      Taigi, atsižvelgdamas į proporcingumo principą, Pirmosios instancijos teismas turi spręsti dėl šių taisyklių teisėtumo, kai
         teigdama, kad pagal šias taisykles nepriėmus apeliacijos pažeidžiamas proporcingumo principas, ieškovė netiesiogiai tvirtinta,
         jog šios taisyklės pažeidžia proporcingumo principą.

      54      Šiuo klausimu reikia priminti, kad šios taisyklės yra sudėtinė kalbinių nuostatų, nustatytų Reglamentu Nr. 40/94, dalis. Pagal
         teismų praktiką šios nuostatos yra suderinamos su proporcingumo principu (šiuo klausimu žr. 2003 m. rugsėjo 9 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo Kik prieš VRDT, C‑361/01 P, Rink. p. I‑8283, 92‑94 punktus ir šio sprendimo 52 punkte minėto sprendimo Kik 62 ir 63 punktus). Taigi negalima laikyti, kad šios taisyklės prieštarauja proporcingumo principui.

      55      Be to, už įsipareigojimų, pavyzdžiui, apeliacijos padavimo terminų laikymąsi, kurie yra pagrindiniai, kad Bendrijos sistema
         tinkamai funkcionuotų, nesilaikymą Bendrijos teisės aktai gali numatyti teisės atėmimą ir tai yra suderinama su proporcingumo
         principu (šiuo klausimu žr. 2003 m. kovo 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo APOL prieš Komisiją, T‑61/00 ir T‑62/00, Rink. p. II‑635, 96 ir 98 punktus).

      56      Remiantis tuo, kas išdėstyta, Apeliacinės tarybos sprendimas pagal Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės 1 dalį, 49 taisyklės
         1 dalį ir 48 taisyklės 1 dalies c punktą bei 2 dalį atmesti apeliaciją kaip nepriimtiną negali būti laikomas neproporcingu.
         Todėl šis ieškinio pagrindas turi būti atmestas.

       Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 78 a straipsnio pažeidimu
       Šalių argumentai
      57      Ieškovė tvirtina, kad nenorint pakenkti apeliaciją pateikusiam asmeniui dėl apeliacijai pateikti naudotos pranešimo priemonės
         Reglamento Nr. 2868/95 72 taisyklės 1 dalį, susijusią su terminų pasibaigimu, taip pat reikia taikyti nustatant terminų pradžią.
         Ši taisyklė numato, kad jei terminas baigiasi tokią dieną, kai VRDT dokumentai nepriimami, arba tokią dieną, kai įprastas
         paštas nepristatomas toje vietovėje, kurioje yra VRDT, šis terminas pratęsiamas iki pirmos dienos, kai VRDT dokumentai bus
         priimami ir kai bus pristatomas įprastas paštas. Taigi nagrinėjamu atveju Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės 1 dalyje numatytas
         vieno mėnesio terminas neprasidėjo penktadienį, 2006 m. sausio 6 d., t. y. apeliacijos pateikimo dieną, nes pagal 2006 m.
         VRDT nedarbo dienų sąrašą ši diena buvo nedarbo diena. Turi būti laikoma, kad apeliacija pateikta 2006 m. sausio 9 dieną.
         Iš to matyti, kad vieno mėnesio terminas pateikti apeliacijos vertimą į procedūros kalbą baigėsi 2006 m. vasario 9 d., o ne,
         kaip tvirtina VRDT, 2006 m. vasario 6 dieną.

      58      Taigi kartu su apeliacijos vertimu į vokiečių kalbą ir mokesčio už procedūros pratęsimą mokėjimo pavedimu 2006 m. balandžio
         7 d. paduotas prašymas pratęsti procedūrą pateiktas pagal Reglamento Nr. 40/94 78 a straipsnį. Todėl nepatenkindama šio prašymo
         VRDT pažeidė Reglamento Nr. 40/94 78 a straipsnį.

      59      VRDT ir įstojusi į bylą šalis ginčija ieškovės argumentus ir tvirtina, kad apeliacija anglų kalba pateikta 2006 m. sausio
         6 d., Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės 1 dalyje numatytas terminas baigėsi 2006 m. vasario 6 d. ir Reglamento Nr. 40/94
         78 a straipsnyje numatytas terminas pateikti prašymą pratęsti procedūrą baigėsi 2006 m. balandžio 6 dieną. Todėl 2006 m. balandžio
         7 d. pateiktas prašymas pratęsti procedūrą paduotas praėjus dienai po nustatyto termino pabaigos.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      60      Ieškinio pagrindu dėl prašymo pratęsti procedūrą priimtinumo ieškovė iš esmės kaltina Apeliacinę tarybą, jog ši nepatenkino
         šio prašymo, nes traktavo, kad jis nebuvo pateiktas.

      61      Pagal Reglamento Nr. 40/94 78 a straipsnį procedūros VRDT šalis, kuri nesilaikė termino, gali pateikusi prašymą pratęsti procedūrą,
         jei prašymo padavimo metu neatliktas veiksmas jau yra įvykdytas. Prašymas priimamas tik tuomet, kai jis paduodamas per du
         mėnesius nuo nesilaikyto termino pabaigos, ir jis laikomas nepaduotu, kol nesumokamas mokestis už procedūros pratęsimą.

      62      Reglamento Nr. 2868/95 96 taisyklės 1 dalyje numatyta, kad vieno mėnesio terminas autentiško dokumento, parengto kita kalba,
         vertimui į procedūros kalbą pateikti pradedamas skaičiuoti nuo šio autentiško dokumento pateikimo dienos. Pagal Reglamento
         Nr. 2868/95 70 taisyklės 4 dalį, jei terminas yra vienas mėnuo arba tam tikras mėnesių skaičius, jis baigiasi atitinkamo vėlesnio
         mėnesio dieną, kuri turi tą patį skaitmenį kaip ir ta diena, kada įvyko minėtas įvykis.

      63      Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad apeliacija anglų kalba pateikta 2006 m. sausio 6 d. VRDT išsiųsta faksimile. Todėl Apeliacinė
         taryba teisingai manė, kad vieno mėnesio terminas apeliacijos vertimui į procedūros kalbą pateikti baigėsi 2006 m. vasario
         6 dieną.

      64      Kadangi terminas, kurio nesilaikyta, baigėsi 2006 m. vasario 6 d., prašymas pratęsti procedūrą turėjo būti pateiktas ir leisti
         išskaičiuoti reikalingą sumokėti mokestį reikėjo vėliausiai 2006 m. balandžio 6 dieną. Tačiau prašymas pratęsti procedūrą
         bei apeliacijos vertimas į procedūros kalbą pateiktas ir reikalingą sumokėti mokestį leista išskaičiuoti tik 2006 m. balandžio
         7 dieną.

      65      Todėl laikydama, kad prašymas pratęsti procedūrą nebuvo paduotas, Apeliacinė taryba nepadarė teisės klaidos.

      66      Šios išvados nepaneigia ieškovės argumentas, kad vieno mėnesio terminas pradedamas skaičiuoti nuo 2006 m. sausio 9 d., o ne
         nuo 2006 m. sausio 6 d., kai apeliacija gauta faksu. Šis argumentas paremtas taisyklėmis, susijusiomis su termino pasibaigimu
         ypatingais atvejais, kurios nagrinėjamu atveju nėra taikomos. Iš tikrųjų turi būti taikoma Reglamento Nr. 2868/95 70 taisyklės
         2 dalis, susijusi su termino pradžia pranešimo atveju. Joje numatyta, kad dokumento, kuriuo pranešama, gavimas yra įvykis,
         nuo kurio pradedamas skaičiuoti terminas. Be to, Reglamento Nr. 2868/95 79 taisyklėje nustatyta, kad kiekvienas VRDT skirtas
         pranešimas gali būti pateiktas faksu, bei daroma nuoroda į to paties reglamento 80 taisyklę, kurioje atskaitos diena yra laikoma
         faksimilės gavimo diena. Todėl tuo atveju, kai VRDT skirtas pranešimas perduodamas faksu, faksimilės gavimas VRDT, nepaisant
         to, kad gavimo diena yra nedarbo diena, laikomas įvykiu, nuo kurio pradedamas skaičiuoti terminas.

      67      Remiantis tuo, kas išdėstyta, matyti, kad šis ieškinio pagrindas turi būti atmestas.

       Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 78 straipsnio pažeidimu
       Šalių argumentai
      68      Ieškovė teigia, kad apie trūkumą, susijusį su apeliacijos kalba, gali būti tinkamai pranešta tik raštu, o neformalaus pranešimo
         vykstant pokalbiui telefonu diena negali būti laikoma termino nesilaikymo priežasties pašalinimo diena, nuo kurios skaičiuojamas
         terminas pateikti prašymą atkurti ankstesnę padėtį. Kadangi ieškovei nebuvo pranešta raštu apie trūkumą, susijusį su apeliacijos
         kalba, termino nesilaikymo priežastis niekada nebuvo pašalinta ir prašymas atkurti ankstesnę padėtį negali būti laikomas pavėluotu.

      69      VRDT ir įstojusi į bylą šalis tvirtina, kad nagrinėjamu atveju termino nesilaikymo priežastis vėliausiai pašalinta 2006 m.
         kovo 22 d., kai vienas iš ieškovės atstovų telefonu buvo informuotas apie trūkumą, susijusį su apeliacijos kalba. Reglamento
         Nr. 40/94 78 straipsnio 2 dalyje numatytas dviejų mėnesių terminas vėliausiai baigėsi 2006 m. gegužės 22 dieną. Taigi prašymas
         atkurti ankstesnę padėtį pateiktas viena diena vėliau, 2006 m. gegužės 23 dieną. Todėl Apeliacinė taryba teisingai manė, kad
         prašymas atkurti ankstesnę padėtį nebuvo pateiktas.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      70      Pagal Reglamento Nr. 40/94 78 straipsnio 2 ir 3 dalis prašymas atkurti ankstesnę padėtį turi būti paduotas raštu per du mėnesius
         nuo termino nesilaikymo, kurio tiesioginis padarinys – teisės į atlyginimą ar atlyginimo praradimas, priežasties pašalinimo.
         Prašyme turi būti nurodyti jo padavimo pagrindai bei jį pagrindžiantys faktai ir jis laikomas nepaduotu, kol nesumokamas mokestis
         už ankstesnės padėties atkūrimą.

      71      Nagrinėjamu atveju termino pateikti apeliaciją sprendimo, dėl kurio ši apeliacija pateikta, procedūros kalba nesilaikoma todėl
         kad, kaip prašyme atkurti ankstesnę padėtį teigia ieškovė, jos atstovai nežinojo, jog 2006 m. sausio 6 d. apeliacija VRDT
         išsiųsta anglų kalba. Prašymas atkurti ankstesnę padėtį pateiktas 2006 m. gegužės 23 dieną.

      72      Kaip 2006 m. kovo 24 d. vidaus rašte nurodo VRDT, o ieškovė – ieškinyje, 2006 m. kovo 22 d. per VRDT tarnautojo ir vieno iš
         ieškovės atstovų pokalbį telefonu pastarasis buvo informuotas apie trūkumą, susijusį su apeliacijos kalba.

      73      Per posėdį ieškovė nurodė turinti abejonių, kad šis pokalbis galėtų panaikinti termino nesilaikymo priežastį, ir teigė, kad
         tai galėjo būti padaryta 2006 m. balandžio 27 d., per Apeliacinės tarybos pranešėjo ir vieno iš ieškovės atstovų pokalbį telefonu.

      74      Net ir pripažinus šį teiginį priimtinu, jis neturėtų būti pripažintas pagrįstu.

      75      Iš tikrųjų, kaip matyti iš VRDT ir ieškovės pirmiau aprašytų sutampančių teiginių dėl 2006 m. kovo 22 d. pokalbio telefonu,
         būtent per šį pokalbį ieškovė buvo informuota apie trūkumą, susijusį su apeliacijos kalba. Be to, kaip matyti iš administracinės
         bylos medžiagos, pirmajame iš dviejų laiškų, kuriuos 2006 m. balandžio 7 d. vienas iš ieškovės atstovų išsiuntė VRDT tarnautojui,
         daroma nuoroda į jų pokalbį telefonu ir į tai, kad per šį pokalbį buvo kalbama apie 2006 m. sausio 18 d. pranešimą, kurio
         ieškovė negavo. Atsižvelgiant į tai, kad šiuo vieno puslapio pranešimu buvo informuojama tik apie trūkumą, susijusį su apeliacijos
         kalba, galima pagrįstai daryti išvadą, kad aptariamas trūkumas buvo paminėtas per šį pokalbį telefonu. Be to, 2006 m. balandžio
         7 d. antrame laiške, kuris išsiųstas iš karto po pirmojo, nurodyta, kad naujoji apeliacija vokiečių kalba išsiųsta apsidraudžiant,
         atsižvelgiant į VRDT nurodytą trūkumą, susijusį su apeliacijos kalba.

      76      Reikia daryti išvadą, kad Apeliacinė taryba teisėtai galėjo manyti, jog ieškovės nurodyta termino nesilaikymo priežastis vėliausiai
         pašalinta 2006 m. kovo 22 d. ir todėl Reglamento Nr. 40/94 78 straipsnyje numatytas dviejų mėnesių terminas vėliausiai baigėsi
         2006 m. gegužės 22 dieną.

      77      Šios išvados nepaneigia ieškovės argumentas, kad Reglamento Nr. 40/94 78 straipsnyje numatytas terminas pradedamas skaičiuoti
         tik nuo tos dienos, kai VRDT raštu praneša apie trūkumą, susijusį su apeliacijos kalba. Iš tikrųjų Reglamento Nr. 40/94 78 straipsnyje
         toks pranešimas raštu nėra numatytas. Be to, iš teismo praktikos matyti, kad VRDT neprivalo suinteresuotosios šalies informuoti
         apie procedūros pažeidimus ir todėl toks VRDT pranešimas negali turėti įtakos termino, nustatyto prašymui atkurti ankstesnę
         padėtį pateikti, pradžiai (šio sprendimo 44 punkte minėto sprendimo BECKETT EXPRESSION 41 punktas).

      78      Todėl kadangi tik 2006 m. gegužės 23 d. buvo leista išskaičiuoti reikalingą sumokėti mokestį, manydama, kad prašymas atkurti
         ankstesnę padėtį nebuvo pateiktas, Apeliacinė taryba nepadarė teisės klaidos.

      79      Bet kuriuo atveju pagal Reglamento Nr. 40/94 78 straipsnio 1 dalį norint atkurti ankstesnę padėtį keliama sąlyga, kad, atsižvelgiant
         į aplinkybes, būtų imtasi visų reikalingų priemonių. Net ir pripažinus, kad, kaip nurodo ieškovė, išsiųsdama apeliaciją sekretorė
         padarė klaidą, apie kurią ieškovės atstovai nežinojo ir kuri buvo termino nesilaikymo priežastis Reglamento Nr. 40/94 78 straipsnio
         1 dalies prasme, ieškovė Apeliacinei tarybai turėjo įrodyti, kad, atsižvelgdama į aplinkybes, ji ėmėsi visų reikalingų priemonių.
         Tačiau šiuo atžvilgiu ieškovė nepateikė jokio įrodymo. Todėl nuspręsdama, jog nebuvo nustatyta, kad ieškovė, atsižvelgdama
         į aplinkybes, ėmėsi visų reikalingų priemonių, Apeliacinė taryba nepadarė teisės klaidos.

      80      Darytina išvada, kad reikia atmesti šį ieškinio pagrindą ir atitinkamai visą ieškinį.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      81      Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
         šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT ir įstojusios į bylą šalies
         reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Priteisti iš Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd bylinėjimosi išlaidas.

               Tiili

                Dehousse

               Wiszniewska-Białecka

         Paskelbta 2008 m. rugsėjo 17 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                     Pirmininkė

               E. Coulon

                     V. Tiili

         * Proceso kalba: vokiečių.

    ---documentbreak--- unsupported format


2003 m. vasario 27 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Vendedurías de Armadores Reunidos SA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Žuvininkystė - Ieškinys dėl žalos atlyginimo. # Byla T-61/01.


1970 m. gegužės 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Belgijos Karalystę. # Byla 77-69.


title: 2010 m. rugsėjo 8 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Icebreaker Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Žodinio Bendrijos prekių ženklo ICEBREAKER paraiška - Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas ICEBERG - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybė supainioti - Atsisakymas registruoti iš dalies - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (po pakeitimo - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas). # Byla T-112/09.

text:
      2010 m. rugsėjo 8 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas Icebreaker prieš VRDT – Gilmar (ICEBREAKER)
      (Byla T‑112/09)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo ICEBREAKER paraiška – Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas ICEBERG – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Dalinis atsisakymas registruoti – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas)“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 22, 48 punktus)

      Dalykas

         Ieškinys dėl 2009 m. sausio 15 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1536/2007‑4), susijusio su protesto
                  procedūra tarp

               Gilmar SpA
               ir
               Icebreaker Ltd
               .
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               Icebreaker Ltd

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               žodinis prekių ženklas ICEBREAKER 9, 24 ir 25 klasių prekėms – paraiška Nr. 3205523

               Prekių ženklo ar žymens, kuriuo grindžiamas protestas, savininkas:

               Gilmar SpA

               Prekių ženklas ar žymuo, kuriuo grindžiamas protestas:

               žodinis itališkas prekių ženklas ICEBERG 25 klasės prekėms, žodinio prekių ženklo ICEBERG 25 klasės prekėms tarptautinė registracija,
                  žodinis ispaniškas prekių ženklas ICEBERG 25 klasės prekėms, žodinis itališkas prekių ženklas ICE 25 klasės prekėms, žodinio
                  prekių ženklo ICE 25 klasės prekėms tarptautinė registracija

               Protestų skyriaus sprendimas:

               iš dalies patenkinti protestą

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               atmesti apeliaciją

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Icebreaker Ltd bylinėjimosi išlaidas.


title: 2009 m. rugsėjo 23 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas. # Fratex Indústria e Comércio, Ltda prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo TRACK & FIELD USA paraiška - Ankstesnis vaizdinis nacionalinis prekių ženklas TRACK & FIELD - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybės supainioti nebuvimas - Žymenų panašumo nebuvimas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas). # Byla T-103/07.

text:
      2009 m. rugsėjo 23 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas Fratex Indústria e Comércio prieš VRDT – USA Track & Field (TRACK & FIELD USA)
      (Byla T‑103/07)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo TRACK & FIELD USA paraiška – Ankstesnis vaizdinis nacionalinis prekių ženklas TRACK & FIELD – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybės supainioti nebuvimas – Žymenų panašumo nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas)“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 33, 68–74 punktus)

      Dalykas

         Ieškinys dėl 2007 m. sausio 18 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1061/2005-4), susijusio su protesto
                  procedūra tarp

               Fratex Indústria e Comércio, Ltda
                ir
               USA Track & Field, Inc
               .
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               USA Track & Field, Inc

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               vaizdinis prekių ženklas USA TRACK & FIELD – paraiška Nr. 1680883

               Prekių ženklo ar žymens, kuriuo grindžiamas protestas, savininkas:

               Fratex Indústria e Comércio, Ltda

               Prekių ženklas ar žymuo, kuriuo grindžiamas protestas:

               vaizdinis nacionalinis prekių ženklas TRACK & FIELD

               Protestų skyriaus sprendimas:

               patenkinti protestą

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               patenkinti USA Track & Field, Inc. apeliaciją

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Fratex Indústria e Comércio, Ltda bylinėjimosi išlaidas.


1983 m. kovo 16 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Administration des finances de l'État prieš Società petrolifera italiana SpA (SPI) ir SpA Michelin italiana (SAMI). # Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Corte suprema di Cassazione - Italija. # Sujungtos bylos 267/81, 268/81 ir 269/81.