title: 2012 m. birželio 20 d. EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS.#Alma Yael Cristina prieš Europos Komisiją.#Viešoji tarnyba – Atviras konkursas – Konkurso atrankos komisijos sprendimas neleisti laikyti egzaminų – Teisės gynimo priemonės – Ieškinys, pareikštas nesulaukus sprendimo dėl administracinio skundo – Priimtinumas – Specialios dalyvavimo konkurse sąlygos – Reikalaujama profesinė patirtis.#Byla F‑66/11.

text:
      EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. birželio 20 d.(*)

      „Viešoji tarnyba – Atviras konkursas – Konkurso atrankos komisijos sprendimas neleisti laikyti vertinimo egzaminų – Teisių gynimo būdai – Teisme pareikštas ieškinys nelaukiant sprendimo dėl administracinio skundo – Priimtinumas – Specialieji dalyvavimo konkurse reikalavimai – Reikalaujama profesinė patirtis“
      Byloje F‑66/11
      dėl pagal SESV 270 straipsnį, taikytiną EEBA sutarčiai remiantis jos 106a straipsniu,
      Alma Yael Cristina, gyvenanti Briuselyje (Belgija), atstovaujama advokatų S. Rodrigues, A. Blot ir C. Bernard-Glanz,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą B. Eggers ir P. Pecho, vėliau B. Eggers,

      atsakovę,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas S. Van Raepenbusch, teisėjai R. Barents ir K. Bradley (pranešėjas),
      posėdžio sekretorė X. Lopez Bancalari, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2012 m. vasario 29 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Dokumentu, kuriuo pradedama byla ir kurį Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2011 m. liepos 12 d., A. Y. Cristina pareiškė
         šį ieškinį, kuriuo siekiama, kad, pirma, būtų panaikintas atviro konkurso EPSO/AST/111/10 atrankos komisijos sprendimas neleisti
         jai laikyti šio konkurso vertinimo egzaminų ir, antra, Komisijai būtų nurodyta atlyginti žalą, kurią ji patyrė dėl šio sprendimo.

       Teisinis pagrindas
      2        Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Tarnybos nuostatai) 90 straipsnio 2 dalyje nustatyta:

      „Bet kuris asmuo, kuriam taikomi šie Tarnybos nuostatai, gali paduoti Paskyrimų tarnybai skundą dėl kiekvieno jo nenaudai
         priimto akto, ir tuo atveju, kai minėta institucija priėmė sprendimą, ir tuo atveju, kai ji nepriėmė Tarnybos nuostatuose
         nustatyto sprendimo. Skundas turi būti paduotas per tris mėnesius. <...>“

      3        Tarnybos nuostatų 91 straipsnio 2 dalis suformuluota taip:

      „Ieškinį Europos Sąjungos Teisingumo Teismas priima tik tuo atveju, jei:
      –        prieš tai administracijai buvo pateiktas skundas 90 straipsnio 2 dalies prasme per joje numatytą terminą ir
      –        šis skundas buvo atmestas implicitiniu ar eksplicitiniu sprendimu.“
      4        Tarnybos nuostatų III priedo 2 straipsnyje, susijusiame su Tarnybos nuostatų 29 straipsnyje nurodyta konkurso procedūra, nustatyta:

      „Kandidatai turi užpildyti paskyrimų tarnybos nurodytą blanką.
      Gali būti pareikalauta, kad jie pateiktų papildomus dokumentus arba informaciją.“
      5        2010 m. lapkričio 17 d. Europos personalo atrankos tarnyba (EPSO) Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbė pranešimą apie atvirą konkursą EPSO/AST/111/10 AST 1 lygio padėjėjų sekretoriato srityje rezervo sąrašui sudaryti
         (OL C 312 A, p. 1; toliau – pranešimas apie konkursą).

      6        Pranešimo apie konkursą II antraštinė dalis „Pareigų pobūdis“ buvo suformuluota taip:

      „Vykdytinų pareigų pobūdis ir lygis apima šių užduočių atlikimą:
      –        organizuoti ir koordinuoti susirinkimus, įskaitant bylų ir darbo dokumentų sudarymą,
      –        priimti, atrinkti ir koordinuoti telefono skambučius, tvarkyti korespondenciją ir suteikti bendrą informaciją interesantams
         telefonu,

      –        tvarkyti [elektroninio pašto] dėžutes ir tarnybines pašto dėžutes,
      –        tvarkyti darbotvarkes, prižiūrėti terminus, kontroliuoti, kad būtų laikomasi terminų,
      –        teikti bendrą administracinę pagalbą, be kita ko, tvarkant dokumentus (dokumentų ir laiškų gavimas, tvarkymas, atsakymas į
         juos ir suskirstymas),

      –        rengti ir forminti komandiruotes; formintineatvykimo į darbą atvejus,
      –        išdėstyti ir tikrinti dokumentus (išdėstymas lape, formatavimas, lentelės),
      –        redaguoti raštus, laiškus, protokolus (sekretoriato lygiu),
      –        kiti įvairūs administraciniai sekretoriato darbai, kurie susiję su bylų tvarkymu ir informacijos paieška ir kuriems atlikti
         būtina, be kita ko, naudotis informacinėmis technologijomis,

      –        vertimo tarnybose: vertimo užsakymų priėmimas, koordinavimas ir tvarkymas bei, be kita ko, dokumentų parengimas, tvarkymas
         ir užbaigimas daugiausia naudojantis vertimo programomis, vertimo atmintinių pildymas ir atnaujinimas, daktilografijos, išdėstymo
         lape ir formatavimo darbai.

      <...>“
      7        Dėl diplomo pažymėtina, kad specialiuosiuose dalyvavimo konkurse reikalavimuose, apibrėžtuose pranešimo apie konkursą III antraštinės
         dalies 2 punkte, buvo nurodyta, kad kandidatai turėjo turėti diplomu patvirtintą aukštąjį išsilavinimą, tiesiogiai susijusį
         su pareigų pobūdžiu [III antraštinės dalies 2.1 punkto a papunktis], arba diplomu patvirtintą vidurinį išsilavinimą, suteikiantį
         galimybę siekti aukštojo išsilavinimo, ir po vidurinio išsilavinimo įgytą bent 3 metų profesinę patirtį, tiesiogiai susijusią
         su pareigų pobūdžiu [III antraštinės dalies 2.1 punkto b papunktis].

      8        Pranešimo apie konkursą IV antraštinės dalies 1 punkte buvo nurodyta, kad laikyti atrankos egzaminų kviečiami tik kandidatai,
         kurie registruodamiesi elektroniškai patvirtino atitinką bendrąsias ir specialiąsias pranešimo apie konkursą III antraštinės
         dalies sąlygas.

      9        Pranešimo apie konkursą V antraštinės dalies 1 punkte buvo nurodyta, kad vertinimo egzaminus bus leista laikyti kandidatams,
         kurie ne tik gavo geriausius balus ir surinko reikalaujamą minimalų balų skaičių, bet ir, atsižvelgiant į jų patvirtinimą,
         pateiktą registruojantis elektroniniu būdu, atitinka bendrąsias ir specialiąsias pranešimo apie konkursą III antraštinės dalies
         priėmimo į konkursą sąlygas.

      10      Toje pačioje nuostatoje buvo patikslinta, kad leidimas dalyvauti vertinimo egzaminuose bus patvirtintas vėliau patikrinus
         pagrindžiamuosius dokumentus, pridėtus prie kiekvieno kandidato bylos.

      11      Pranešimo apie konkursą VII antraštinės dalies 2 punkte buvo patikslinta, kad kandidatai, kuriems bus leista dalyvauti vertinimo
         egzaminuose, turės pateikti visą paraišką (pasirašytą elektroninę paraišką ir pagrindžiamuosius dokumentus).

      12      Pranešime apie konkursą taip pat buvo pateikta tokia apibrėžta ir paryškinta pirminė pastaba:

      „Prieš pateikdamas paraišką kandidatas turi atidžiai perskaityti 2010 m. liepos 8 d. <...> Oficialiajame leidinyje C 184 A
         ir EPSO interneto svetainėje paskelbtą [Atvirų konkursų] vadovą.

      Vadovas yra sudedamoji šio pranešimo apie konkursą dalis ir padės suprasti registracijos taisykles ir tvarką.“
      13      Atvirų konkursų vadovo (klostantis pagrindinės bylos aplinkybėms galiojusios redakcijos, OL C 184 A, 2010, p. 1; toliau –
         Vadovas kandidatams) 6.3 punkte „Apskundimo būdai“ nustatyta:

      „Jei, Jūsų nuomone, kuriuo nors konkurso procedūros etapu EPSO arba vertinimo komisija elgėsi šališkai arba nesilaikė:
      –        konkurso procedūros nuostatų arba
      –        pranešimo apie konkursą nuostatų
      ir tai Jums daro žalą, galite naudotis tokiomis priemonėmis:
      –        pagal <...> tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį pateikti administracinį skundą
      paštu šiuo adresu:
      Office européen de sélection du personnel (EPSO)
      <…>
      arba per EPSO interneto svetainės kontaktinį puslapį.
      Laiško temos laukelyje prašom nurodyti:
      –        konkurso numerį,
      –        kandidato numerį,
      –        nuorodą „réclamation article 90, §2“, „complaint article 90 §2“, „Beschwerde Artikel 90, Absatz 2“ (pasirinktinai),
      –        atitinkamą konkurso etapą <...>.
      Atkreipiame Jūsų dėmesį į tai, kad konkurso vertinimo komisijoms suteikiami platūs vertinimo įgaliojimai.
      Vertinimo komisijos sprendimų, kuriuos ji priėmė visiškai nepriklausomai ir kurių EPSO direktorius negali keisti, neverta
         apskųsti. Platūs konkurso vertinimo komisijų vertinimo įgaliojimai gali būti kontroliuojami tik tuomet, jei akivaizdžiai pažeistos
         taisyklės, kuriomis reglamentuojamas jų darbas. Tokiu atveju konkurso vertinimo [atrankos] komisijos sprendimas gali būti
         tiesiogiai skundžiamas Europos Sąjungos teismams, iš anksto nepateikus skundo pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį.

      –        pagal [SESV] 270 straipsnį ir <...> tarnybos nuostatų 91 straipsnį pateikti skundą teismine tvarka:
      Europos Sąjungos tarnautojų teismui
      <…>
      Atkreipiame Jūsų dėmesį į tai, kad konkurso vertinimo komisijos kompetencijai nepriklausantys skundai dėl su bendraisiais
         atrankos kriterijais susijusios vertinimo klaidos Tarnautojų teismo priimami tik tuomet, jeigu iš anksto pateikiamas administracinis
         skundas pagal <...> Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį šioje dalyje nurodyta tvarka.

      Informacija apie skundo pateikimo tvarką pateikiama <...> Tarnautojų teismo svetainėje <…>.
      [Tarnybos nuostatuose] numatyti imperatyvūs šių dviejų rūšių procedūrų terminai pradedami skaičiuoti nuo pranešimo apie skundžiamą
         sprendimą dienos.“

       Faktinės bylos aplinkybės
      14      2010 m. lapkričio 18 d. ieškovė pateikė savo kandidatūrą dalyvauti atvirame konkurse EPSO/AST/111/10 (toliau – konkursas)
         užpildydama atitinkamą elektroninę paraišką.

      15      2011 m. kovo 17 d. EPSO informavo ieškovę, kad ji išlaikė atrankos egzaminus.

      16      Tačiau 2011 m. balandžio 7 d. elektroniniu laišku EPSO pranešė ieškovei, kad išnagrinėjusi paraišką konkurso atrankos komisija
         nusprendė neleisti jai laikyti vertinimo egzaminų, nes ji mananti, kad ieškovė neatitinka specialių priėmimo į konkursą sąlygų.

      17      Ieškovė apskundė pašalinimą iš konkurso dviem elektroniniais laiškais atitinkamai 2011 m. balandžio 7 ir 8 d.

      18      EPSO atsakė 2011 m. birželio 6 d. elektroniniu laišku, kuriame nurodė, kad atrankos komisija iš naujo išnagrinėjo jos bylą,
         tačiau ji ir toliau laikosi savo sprendimo neleisti jai laikyti vertinimo egzaminų. Anot konkurso atrankos komisijos, ieškovės
         diplomas nebuvo susijęs su konkurso sritimi, todėl ieškovė turėjo turėti bent 3 metų profesinę patirtį, tiesiogiai susijusią
         su užimtinų darbo vietų pareigų pobūdžiu. Taigi tiek, kiek paraiškoje ji nenurodė jokios informacijos, susijusios su jos,
         kaip asistentės, profesine patirtimi, konkurso atrankos komisija negalėjo laikyti, kad ji atitiko profesinės patirties sąlygą.

      19      2011 m. birželio 9 d. elektroniniu laišku ieškovė atsakė EPSO, kad 2011 m. birželio 6 d. laiške ji negalėjo rasti jokio naudingo
         atsakymo, ir manydama, jog ji atitinka visus reikalaujamus kriterijus, paprašė leisti jai laikyti konkurso egzaminus. Į šį
         elektroninį laišką nebuvo atsakyta.

      20      2011 m. liepos 11 d. ieškovė pateikė skundą „prevenciniais tikslais“ pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį dėl konkurso
         atrankos komisijos sprendimo neleisti jai laikyti vertinimo egzaminų ir kitą dieną, 2011 m. liepos 12 d., ji kreipėsi į Tarnautojų
         teismą.

      21      Per posėdį ieškovė pranešė Tarnautojų teismui, kad 2011 m. spalio 11 d. paskyrimų tarnyba (toliau – AIPN) atmetė jos skundą
         ir kad ji nepareiškė ieškinio dėl šio sprendimo.

       Šalių reikalavimai ir procesas
      22      Ieškovė Tarnautojų teismo prašo:

      1)      pirmiausia:
      –        panaikinti 2011 m. balandžio 7 d. priimtą sprendimą nesuteikti jai teisės dalyvauti konkurso vertinimo egzaminuose,
      –        todėl nurodyti, kad ją reikia grąžinti į įdarbinimo procedūrą, vykdomą rengiant konkursą, ir, jei reikia, surengti naujus
         vertinimo egzaminus;

      2)      papildomai, jei nebus patenkintas pagrindinis reikalavimas, priteisti iš atsakovės iš anksto ex æquo et bono nustatytą 20 000 eurų sumą su palūkanomis už pavėluotą mokėjimą, apskaičiuojant jas pagal sprendimo priėmimo dieną taikomą
         teisės aktuose nustatytą palūkanų normą, materialinei žalai atlyginti;

      3)      bet kokiu atveju priteisti iš atsakovės iš anksto ex æquo et bono nustatytą 20 000 eurų sumą su palūkanomis už pavėluotą mokėjimą, apskaičiuojant pagal sprendimo priėmimo dieną taikomą teisės
         aktuose nustatytą palūkanų normą, nematerialinei žalai atlyginti;

      4)      priteisti iš atsakovės visas bylinėjimosi išlaidas.
      23      Komisija Tarnautojų teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
      24      2011 m. spalio 21 d. ir 2012 m. sausio 30 d. kanceliarijos laiškais Tarnautojų teismas šalims nurodė atsakyti į proceso organizavimo
         priemones. Šalys atsakė į Tarnautojų teismo prašymus per nurodytus terminus.

      25      2012 m. sausio 26 d. Tarnautojų teismo trečiosios kolegijos pirmininko nutartimi ši byla buvo sujungta su byla, įregistruota
         numeriu F‑83/11, Cristina prieš Komisiją, dėl žodinio nagrinėjimo kartu.

       Dėl ginčo dalyko ir dėl antrojo pagrindinio reikalavimo
      26      Pirma, nors ieškovė prašo panaikinti pirminį konkurso atrankos komisijos sprendimą, apie kurį pranešta 2011 m. balandžio 7 d.
         EPSO laišku, reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į nusistovėjusią teismo praktiką, ieškovės nenaudai priimtas tik sprendimas
         po pakartotinio nagrinėjimo neleisti jai laikyti vertinimo egzaminų, apie kurį EPSO pranešė 2011 m. birželio 6 d. (visų pirma
         žr. 2010 m. vasario 4 d. Tarnautojų teismo sprendimo Wiame prieš Komisiją, F‑15/08, 20 punktą), ir kad todėl reikia manyti, jog ieškovė prašo panaikinti šį sprendimą (toliau – ginčijamas sprendimas).

      27      Antra, Tarnautojų teismas konstatuoja, kad antruoju pagrindiniu reikalavimu iš esmės prašoma, kad ieškovė būtų grąžinta į
         įdarbinimo procedūrą, vykdomą konkursu.

      28      Tačiau pagal nusistovėjusią teismų praktiką Sąjungos teismas, vykdydamas teisėtumo priežiūrą, neturi teisės nurodyti Sąjungos
         institucijoms atlikti tam tikrų veiksmų arba veikti vietoj jų (2005 m. balandžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Christensen prieš Komisiją, T‑336/02, 17 punktas; 2010 m. lapkričio 23 d. Tarnautojų teismo sprendimo Bartha prieš Komisiją, F‑50/08, 50 punktas).

      29      Todėl šis reikalavimas turi būti atmestas kaip nepriimtinas.

       Dėl ieškinio priimtinumo
       Šalių argumentai
      30      Atsiliepime į ieškinį Komisija aiškiai pripažįsta, kad „konkurso kandidatai turi teisę kreiptis į [Sąjungos teismą] be išankstinio
         skundo, jei jie ginčija [konkurso] atrankos komisijos sprendimą“. Tačiau ji mano, kad šis ieškinys yra akivaizdžiai nepriimtinas,
         nes iki pateikiant šį ieškinį pagal Tarnybos nuostatų 91 straipsnio 2 dalį nebuvo pateiktas ir eksplicitiniu ar implicitiniu
         sprendimu atmestas skundas.

      31      Komisija pažymi, kad nors tiesa, jog kandidatas gali apskųsti konkurso atrankos komisijos sprendimą tiesiogiai teisme, tačiau
         pagal teismų praktiką, jei buvo pateiktas skundas remiantis Tarnybos nuostatų 91 straipsniu, terminas ieškiniui pareikšti
         skaičiuojamas nuo pranešimo apie sprendimą, priimtą atsakant į skundą, ir vėliau teisme pareikšto ieškinio priimtinumas priklauso
         nuo to, ar suinteresuotasis asmuo laikėsi visų procedūrinių reikalavimų, susijusių su išankstiniu skundu.

      32      Anot Komijos, tarp šių procedūrinių reikalavimų yra suinteresuotojo asmens pareiga sulaukti ikiteisminės procedūros pabaigos
         prieš pareiškiant ieškinį teisme.

      33      Todėl Komisija mano, kad dėl to, jog ieškovė pateikė skundą dėl konkurso atrankos komisijos sprendimo neleisti jai laikyti
         konkurso vertinimo egzaminų, prieš pareikšdama šį ieškinį ji turėjo sulaukti AIPN sprendimo.

      34      Galiausiai Komisija tvirtina, kad teisinio saugumo ir gero administravimo principui prieštarautų tai, jei būtų pripažintas
         priimtinu ieškinys, pareikštas Tarnautojų teisme, dėl konkurso atrankos komisijos sprendimo, neužbaigus ikiteisminės procedūros,
         kuria, be kita ko, siekiama draugiškai išspręsti ginčą.

      35      Per posėdį atsakydama į Komisijos nurodytą nepriimtinumu pagrįstą prieštaravimą ieškovė priminė, kad 1990 m. birželio 20 d.
         Sprendime Burban prieš Parlamentą (T‑133/89) Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismas pripažino ieškinį, pareikštą susiklosčius iš esmės tokioms pačioms
         sąlygoms, priimtinu.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      36      Pagal Tarnybos nuostatų 91 straipsnio 2 dalį ieškinys Europos Sąjungos Teisingumo Teisme yra priimtinas tik jei prieš tai
         AIPN buvo pateiktas skundas ir jis buvo atmestas eksplicitiniu ar implicitiniu sprendimu.

      37      Vis dėlto, kaip matyti iš nusistovėjusios teismų praktikos, administracinio skundo procedūra neturi prasmės, jei kaltinimai
         pateikiami dėl konkurso atrankos komisijos sprendimų, nes AIPN neturi priemonių jų pakeisti (žr. 1978 m. kovo 16 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo Ritter von Wüllerstorff und Urbair prieš Komisiją, 7/77, 7 punktą ir 1983 m. liepos 14 d. Sprendimo Detti prieš Teisingumo Teismą, 144/82, 16 punktą; 2002 m. sausio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Gonçalves prieš Parlamentą, T‑386/00, 34 punktą). Šiomis aplinkybėmis teisinės gynybos priemonės konkurso atrankos komisijos atžvilgiu paprastai yra
         tiesioginis kreipimasis į Europos Sąjungos teismą (toliau – tiesioginis kreipimasis, žr. minėto Sprendimo Bartha prieš Komisiją 25 punktą).

      38      Darytina išvada, jog kai pašalintas kandidatas ginčija atrankos komisijos sprendimą, tikrai nebūtina, kad jis pateiktų išankstinį
         skundą dėl jo ginčijamo sprendimo, ir juo labiau nebūtina pateikti skundo „prevenciniais tikslais“, kaip tai padarė ieškovė
         šioje byloje.

      39      Tačiau nei iš Tarnybos nuostatų, nei iš teismų praktikos nematyti, kad konkurso kandidatas, pateikęs skundą AIPN dėl minėto
         konkurso atrankos komisijos sprendimo, negalėtų tiesiogiai kreiptis į teismą, nelaukdamas AIPN sprendimo dėl jo skundo.

      40      Atvirkščiai, Sąjungos teismas jau aiškiai pripažino, kad kai konkurso kandidatas administraciniu skundu kreipiasi į AIPN,
         dėl tokio veiksmo, kad ir kokia būtų jo teisinė reikšmė, negalima atimti kandidato teisės tiesiogiai kreiptis į teismą (1978 m.
         lapkričio 30 d. Teisingumo Teismo sprendimo Salerno ir kt. prieš Komisiją, 4/78, 19/78 ir 28/78, 10 punktas; minėto Sprendimo Burban prieš Parlamentą 17 punktas).

      41      Taigi, jei kandidatas nusprendžia tiesiogiai kreiptis į Tarnautojų teismą, šis turi nustatyti, ar ieškinys buvo pareikštas
         per 3 mėnesių ir 10 dienų terminą, skaičiuojamą nuo pranešimo apie ieškovo nenaudai priimtą sprendimą (žr. minėto Sprendimo Burban prieš Parlamentą 18 punktą).

      42      Tačiau tokio teisme pareikšto ieškinio priimtinumui negali būti taikoma Tarnybos nuostatų 91 straipsnyje įtvirtinta ikiteisminės
         procedūros sąlyga, nes ši sąlyga taikoma tik ieškiniams, kurių atveju administraciniai skundai yra privalomi. Komisijos siūlomas
         sprendimas prilygtų tam, kad tiesioginiam kreipimuisi į teismą būtų taikoma papildoma priimtinumo sąlyga, kuri iš tikrųjų
         taikoma tik tuo atveju, kai prieš kreipiantis į teismą turi būti pateiktas skundas.

      43      Ši išvada neprieštarauja Vadovo kandidatams 6.3 punktui, kuriame nurodyta, kad jie gali ginčyti konkurso atrankos komisijos
         sprendimus administracine tvarka ir pareikšdami ieškinį teisme, tačiau niekur nepatikslinama, jog pareiškus skundą nebegalima
         tiesiogiai kreiptis į teismą.

      44      Be to, Tarnautojų teismas konstatuoja, kad šios išvados nepaneigia nei Komisijos dokumentuose nurodyta teismų praktika, kuri
         bus nagrinėjama vėliau, nei per posėdį pateikti argumentai.

      45      Nors tiesa, kaip pažymi Komisija, kad pagal gausią teismų praktiką, susijusią su teisminiais ginčais dėl konkurso atrankos
         komisijų sprendimų, pirma, kai ieškovas nusprendžia iš anksto kreiptis į administraciją ir pateikti administracinį skundą,
         teisme pareikšto ieškinio priimtinumas priklauso nuo procedūrinių reikalavimų, kurie taikomi išankstiniam skundui, laikymosi
         (2007 m. gruodžio 13 d. Tarnautojų teismo sprendimo Van Neyghem prieš Komisiją, F‑73/06, 37 punktas) ir, antra, tiek, kiek skundas buvo pateiktas dėl atrankos komisijos sprendimo, pagal Tarnybos nuostatų
         91 straipsnį terminas pradedamas skaičiuoti nuo pranešimo apie sprendimą, priimtą atsakant į skundą (minėto Sprendimo Detti prieš Teisingumo Teismą 17 punktas; 1991 m. birželio 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Valverde Mordt prieš Teisingumo Teismą, T‑156/89, 90 punktas; 1998 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo Jouhki prieš Komisiją, T‑215/97, 22 punktas; 2005 m. gegužės 31 d. Sprendimo Gibault prieš Komisiją, T‑294/03, 22 punktas; 2005 m. lapkričio 25 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Pérez‑Díaz prieš Komisiją, T‑41/04, 32 punktas ir 2006 m. birželio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Pérez‑Díaz prieš Komisiją, T‑156/03, 26 punktas; 2009 m. kovo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hambura prieš Parlamentą, F‑4/08, 24 punktas ir minėto Sprendimo Bartha prieš Komisiją 26 punktas).

      46      Tačiau reikia konstatuoti, kad visi šie sprendimai, išskyrus atskirus atvejus, buvo susiję su ieškinio, pareikšto atmetus
         skundą ir praėjus terminui tiesiogiai kreiptis į teismą, priimtinumu. Taigi tai teismų praktika, kuri susijusi su ieškinių,
         pareikštų laikantis Tarnybos nuostatų 91 straipsnyje nustatytos procedūros, priimtinumu.

      47      Dėl minėto Sprendimo Pérez-Díaz prieš Komisiją Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad skundo ir ieškinio dalykai skyrėsi. Iš tiesų skundu buvo siekiama užginčyti
         Komisijos sprendimą suorganizuoti naują egzaminą žodžiu 2002 m. rugsėjo 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu Pérez-Díaz prieš Komisiją (T‑102/01) panaikinus atrankos komisijos sprendimą pašalinti ieškovą iš rezervo sąrašo, o teisme pareikštame ieškinyje buvo
         ginčijamas naujas konkurso atrankos komisijos sprendimas neįrašyti ieškovo į rezervo sąrašą po naujo egzamino žodžiu. Darytina
         išvada, kad šioje byloje Pirmosios instancijos teismui nereikėjo nuspręsti, jog ieškinys dėl panaikinimo, pareikštas prieš
         skundo atmetimu užbaigiant dėl ginčijamo akto, nagrinėjamu atveju – Komisijos sprendimo suorganizuoti naują egzaminą žodžiu,
         pradėtą ikiteisminę administracinę procedūrą, buvo pateiktas per anksti, nes Pirmosios instancijos teismas tik konstatavo,
         kad teisme pareikštas ieškinys negalėjo būti laikomas ieškiniu, pareikštu prieš tai pateikus administracinį skundą (minėto
         Sprendimo Pérez-Díaz prieš Komisiją, T‑156/03, 27 ir 34 punktai).

      48      Todėl šio sprendimo 45 ir 47 punktuose priminta teismų praktika, susijusi su faktinėmis ir teisinėmis situacijomis, kurios
         iš esmės skiriasi nuo nagrinėjamosios šioje byloje, negali būti laikoma taikytina nagrinėjamam atvejui.

      49      Be to, Komisija tvirtina, kad šis ieškinys turi būti pripažintas nepriimtinu dėl priežasčių, susijusių su teisiniu saugumu
         ir geru teisingumo administravimu.

      50      Tačiau, pirma, teisinio saugumo reikalavimų laikymusi negalima pateisinti to, kad tiesioginiam kreipimuisi į teismą taikoma
         priimtinumo sąlyga, kuri jam nebūdinga, nes taip būtų apribota pašalintų kandidatų teisė tiesiogiai apskųsti teisme atrankos
         komisijos sprendimą. Be to, reikia konstatuoti, kad kai konkurso kandidatas prieš tiesiogiai kreipdamasis į teismą pateikia
         skundą, jei prieš Tarnautojų teismui priimant sprendimą dėl ieškinio priimamas palankus sprendimas dėl skundo, ieškovas praranda
         suinteresuotumą pareikšti ieškinį ir jo ieškinys netenka dalyko. Tačiau jei sprendimas jam nepalankus, ieškovas bet kokiu
         atveju turi teisę apskųsti sprendimą Tarnautojų teisme, kad būtų išnagrinėtas jo ir administracijos ginčas.

      51      Dėl gero teisingumo administravimo principo laikymosi Tarnautojų teismas mano, kad geriausias būdas laikytis šio principo
         yra nagrinėti tiesiogiai jam pareikštą ieškinį neatsižvelgiant į galimą skundo, dėl kurio į jį nesikreipta, sėkmę ar nesėkmę.

      52      Galiausiai negalima pritarti ir per posėdį Komisijos nurodytiems argumentams nepriimtinumu pagrįstam prieštaravimui, susijusiam
         su tuo, kad šis ieškinys pareikštas per anksti, pagrįsti.

      53      Iš tiesų, pirma, Komisija tvirtino, kad minėtame Sprendime Burban prieš Parlamentą padaryta išvada buvo pakeista vėlesne teismo praktika. Vis dėlto, kaip Tarnautojų teismas tai paaiškino šio sprendimo 45–48 punktuose,
         Komisijos nurodyta teismų praktika netaikoma nagrinėjamam atvejui, nes ji susijusi su ieškiniais, pareikštais prieš tai pateikus
         skundą, o minėti sprendimai Salerno ir kt. prieš Komisiją ir Burban prieš Parlamentą priimti iš esmės tokiomis pačiomis faktinėmis aplinkybėmis kaip ir nagrinėjama byla.

      54      Antra, Komisija nurodė, kad byloje, kurioje buvo priimtas minėtas Sprendimas Burban prieš Parlamentą, ieškovas „galiausiai“ pasirinko tiesioginį kreipimąsi į teismą (minėto Sprendimo Burban prieš Parlamentą 18 punktas), o nagrinėjamoje byloje ieškovė siekė naudotis abiem teisių gynimo būdais. Šiais argumentais neatsižvelgiama į
         tai, kad nagrinėjamu atveju ieškovė, kaip ir ieškovai bylose, kuriose buvo priimti minėti sprendimai Salerno ir kt. prieš Komisiją ir Burban prieš Parlamentą, pasirinko tiesioginio kreipimosi į teismą būdą ir juo naudojosi, savaime suprantama, nelaukdama administracijos sprendimo
         dėl jos skundo, tačiau nepraleisdama 3 mėnesių ir 10 dienų termino ieškiniui pareikšti, skaičiuojamo nuo pranešimo apie konkurso
         atrankos komisijos sprendimą.

      55      Trečia, tam, kad atskirtų nagrinėjamą bylą nuo bylos, kurioje buvo priimtas minėtas Sprendimas Burban prieš Parlamentą, Komisija nurodė, kad nagrinėjamu atveju ieškovei, kai ji pateikė skundą, atstovavo advokatai. Tačiau toks argumentas yra
         nesvarbus, nes tai, jog ieškovei parengti skundą padėjo advokatai, neturi jokios įtakos jos teisei tiesiogiai kreiptis į Tarnautojų
         teismą.

      56      Ketvirta, Komisija tvirtino, kad įdarbinimo ir atrankos procedūros pasidarė daug sudėtingesnės, ypač kiek tai susiję su pašalinto
         kandidato galimybėmis sužinoti apie atrankos komisijos sprendimus ir galbūt juos užginčyti. Tačiau Komisija neįrodė šių faktinių
         teiginių svarbos teisme pareikšto ieškinio, kuris bet kokiu atveju pateikiamas išnaudojus visus kitus konkursų kandidatams
         suteiktus specialius teisių gynimo būdus, priimtinumui.

      57      Penkta, savo dokumentuose ir per posėdį Komisija teigė, kad daugeliu atvejų sprendimais dėl skundų pašalintiems kandidatams
         pateikiamas „patenkinamas“ atsakymas – tai įrodo faktas, kad Tarnautojų teisme pareiškiama gerokai mažiau ieškinių, nei pateikiama
         skundų dėl konkurso atrankos komisijos sprendimų, kuriuos nagrinėja Komisija.

      58      Pirma, Tarnautojų teismas konstatuoja, kad Komisija nepagrindė šių teiginių jokiais įrodymais. Antra, net jei šie teiginiai
         yra teisingi, Komisija pripažino, kad tik labai retai konkurso atrankos komisija pakeičia savo pirminę poziciją neleisti kandidatui
         dalyvauti konkurse. Trečia, Vadovo kandidatams 6.3 punkte, kuris susijęs su teisių gynimo būdais, aiškiai nurodyta, kad „atrankos
         komisijos sprendimų, kuriuos ji priėmė visiškai nepriklausomai ir kurių EPSO direktorius negali keisti, neverta apskųsti“.
         Ketvirta, net jei būtų patvirtinti Komisijos teiginiai, jais nebūtų galima paneigti nusistovėjusios teismų praktikos, pagal
         kurią Tarnybos nuostatų 91 straipsnyje numatytas išankstinis privalomas administracinis skundas yra susijęs tik su aktais,
         kuriuos AIPN gali galiausiai pakeisti, ir fakto, kad AIPN negali pakeisti atrankos komisijos sprendimo. Penkta, Komisijos
         argumentas yra prieštaringas tiek, kiek prieš sueinant atsakymo į išankstinį skundą terminui pašalinti kandidatai dėl pareikšto
         ieškinio nepriimtinumo būtų atgrasomi nuo tokių skundų pateikimo, kai, anot pačios Komisijos, po šių skundų bent jau kai kuriais
         atvejais galėtų būti priimtas pašalintiems kandidatams palankus sprendimas.

      59      Taigi atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia nustatyti, ar nagrinėjamu atveju į Tarnautojų teismą tiesiogiai kreiptasi
         per 3 mėnesių ir 10 dienų terminą, skaičiuojamą nuo pranešimo apie ieškovės nenaudai priimtą sprendimą (žr. minėto Sprendimo Burban prieš Parlamentą 17 punktą).

      60      Šiuo klausimu iš bylos medžiagos matyti, kad ginčijamą sprendimą ieškovė gavo 2011 m. birželio 6 d. ir kad ieškinys buvo pareikštas
         liepos 12 d.

      61      Atsižvelgiant į tai, reikia nuspręsti, kad ieškinys nepareikštas per anksti.

       Dėl esmės
       Dėl reikalavimų dėl panaikinimo
      62      Grįsdama savo reikalavimus dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo ieškovė pateikia tris pagrindus, atitinkamai susijusius su
         akivaizdžia konkurso atrankos komisijos vertinimo klaida, gero administravimo principo ir pareigos rūpintis pažeidimu.

       Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su akivaizdžia konkurso atrankos komisijos vertinimo klaida
      –       Šalių argumentai
      63      Ieškovė tvirtina, kad konkurso atrankos komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes neatsižvelgė į paraiškoje pateiktus
         patvirtinimus, susijusius su jos išsilavinimu ir profesine patirtimi.

      64      Visų pirma, anot ieškovės, remdamasi paraiškoje pateiktais patvirtinimais konkurso atrankos komisija turėjo jos paprašyti
         pateikti pagrindžiamuosius dokumentus, susijusius su jos išsilavinimo lygiu ir profesine patirtimi, bei įsitikinti jos diplomo
         ar profesinės patirties tinkamumu pranešime apie konkursą nurodytoms pareigoms.

      65      Komisija atsako, kad konkurso paraiškos skiltyje „Profesinė patirtis“ ieškovė nurodė 2 mėnesių ir 17 dienų patirtį. Kadangi
         konkurso atrankos komisija galėjo pagrįstai atsižvelgti tik į šį laikotarpį, kad įvertintų ieškovės profesinę patirtį, ir
         jai nereikėjo papildomos informacijos iš ieškovės, ji, nepadarydama akivaizdžios vertinimo klaidos, manė, jog šios profesinės
         patirties nepakanka, nes ji neatitinka mažiausiai 3 metų sąlygos.

      66      Todėl Komisija mano, kad pirmasis pagrindas turi būti atmestas kaip akivaizdžiai nepagrįstas.

      –       Tarnautojų teismo vertinimas
      67      Pirmiausia reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką konkurso atrankos komisija turi kiekvienu atveju įvertinti,
         ar kiekvieno kandidato nurodyta profesinė patirtis atitinka pranešime apie konkursą reikalaujamą lygį. Šiuo klausimu atrankos
         komisija, taikydama Tarnybos nuostatų nuostatas dėl konkurso procedūrų, turi diskreciją vertinti ankstesnę kandidatų profesinę
         patirtį, t. y. tiek jos pobūdį ir trukmę, tiek jos galimą daugiau ar mažiau glaudų ryšį su reikalavimais, taikytinais užimtinos
         darbo vietos, atžvilgiu (2004 m. kovo 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Petrich prieš Komisiją, T‑145/02, 37 punktas ir 2006 m. sausio 31 d. Sprendimo Giulietti prieš Komisiją, T‑293/03, 65 ir 66 punktai).

      68      Taigi, vykdydamas teisėtumo kontrolę, Tarnautojų teismas turi apsiriboti patikrinimu, ar naudojantis šia diskrecija nebuvo
         padaryta akivaizdi vertinimo klaida (2000 m. lapkričio 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Carrasco Benítez prieš Komisiją, T‑214/99, 71 punktas; 2010 m. liepos 1 d. Tarnautojų teismo sprendimo Časta prieš Komisiją, F‑40/09, 58 punktas).

      69      Be to, teismų praktikoje jau buvo galimybė patikslinti, jog tam, kad patikrintų, ar leidimo laikyti egzaminus sąlygos įgyvendintos,
         konkurso atrankos komisija gali atsižvelgti tik į paraiškoje nurodytą informaciją ir pagrindžiamuosius dokumentus, kuriuos
         kandidatai privalo pateikti, kad patvirtintų šią informaciją (žr. minėto Sprendimo Časta prieš Komisiją 67 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      70      Ginčijamame sprendime konkurso atrankos komisija priėjo prie išvados, kad ieškovės turimas Europos Sąjungos teisės ir ekonomikos
         diplomas tiesiogiai nesusijęs su konkurso sritimi, t. y. sekretoriatu, todėl pagal pranešimo apie konkursą III.2.1 punktą
         ji turėjo turėti mažiausiai 3 metų sekretoriaus profesinę patirtį. Tačiau kadangi paraiškoje ji nepateikė jokios informacijos
         apie profesinę patirtį, išskyrus 2 mėnesių ir 17 dienų patirtį, konkurso atrankos komisija manė, kad nebuvo įvykdyta profesinės
         patirties sąlyga, ir atsisakė leisti ieškovei dalyvauti konkurse dėl šios priežasties.

      71      Per posėdį ieškovė patikslino, kad ji neginčijo to, jog jos diplomas tiesiogiai nesusijęs su pranešime apie konkursą nurodytomis
         pareigomis, ir kad todėl ji turėjo atitikti pranešimo apie konkursą III.2.1 punkte nurodytas specialiąsias sąlygas.

      72      Ieškovė taip pat neginčija, kad paraiškos skiltyje, susijusioje su profesine patirtimi, ji nurodė tik 2 mėnesių ir 17 dienų
         asistento darbo Komisijoje patirtį. Tačiau per posėdį ji pripažino neabejotinai padariusi klaidą, nes nurodė savo profesinę
         patirtį paraiškos skiltyje, susijusioje su motyvacija.

      73      Iš tiesų šiuo klausimu Tarnautojų teismas konstatuoja, kad paraiškos skiltyje, susijusioje su motyvacija, ieškovė tik nurodė
         daugiau nei 10 metų dirbusi administracine sekretore. Tačiau jos paraiškoje nebuvo jokios kitos informacijos, kuria remdamasi
         konkurso atrankos komisija būtų galėjusi patikrinti, kas sudarė šią profesinę patirtį ir tinkamumą atsižvelgiant į dalyvavimo
         konkurse sąlygas.

      74      Darytina išvada, kad atsižvelgiant į pirmiau nurodytą teismų praktiką negalima kaltinti konkurso atrankos komisijos nepaprašius
         ieškovės pateikti papildomos informacijos ar pačiai nesiėmus papildomų paieškų dėl šios su ieškovės profesine patirtimi susijusios
         informacijos, kuri nebuvo pagrįsta jokiu patikrinamu elementu (žr. minėto Sprendimo Carrasco Benítez prieš Komisiją 77 ir 78 punktus).

      75      Todėl konkurso atrankos komisija nepadarė akivaizdžios klaidos, kai remdamasi paraiškoje ieškovės pateikta informacija manė,
         kad profesinė patirties sąlyga neįgyvendinta.

      76      Todėl pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

       Dėl antrojo pagrindo, susijusio su gero administravimo principo ir rūpinimosi pareigos pažeidimu
      –       Šalių argumentai
      77      Ieškovė kaltina konkurso atrankos komisiją neatsižvelgus į visą informaciją, kuri galėjo lemti jos sprendimą, kaip antai ne
         tik į tarnybos interesą, bet ir į jos asmeninį suinteresuotumą, ir tvirtina, jog ginčijamu sprendimu iš konkurso pašalinama
         kandidatė, visais atžvilgiais atitinkanti tarnybos interesą.

      78      Komisija prašo atmesti šį pagrindą kaip akivaizdžiai nepagrįstą.

      –       Tarnautojų teismo vertinimas
      79      Pirma, Tarnautojų teismas pažymi, kad Vadovo kandidatams, kuris sudaro pranešimo apie konkursą dalį ir kurį ieškovė taip pat
         pridėjo prie ieškinio, 2.1.3.1 punkte aiškiai nurodyta informacija, kurios prašoma registruojantis į konkursą, yra susijusi
         su, be kita ko, „profesine patirtimi (jei jos reikalaujama): darbovietės pavadinimas ir adresas, eitų pareigų pobūdis, darbo
         pradžios ir pabaigos datos“. Nagrinėjamu atveju pranešime apie konkursą tikrai buvo reikalaujama nurodyti profesinę patirtį.

      80      Antra, reikia priminti, kad pagal šio sprendimo 67–69 punktuose primintą teismų praktiką konkurso atrankos komisija visai
         neprivalo prašyti kandidatų pateikti papildomos informacijos ar pati imtis paieškų, kad patikrintų, ar suinteresuotasis asmuo
         atitinka visas pranešime apie konkursą nurodytas sąlygas.

      81      Trečia, iš Tarnybos nuostatų III priedo 2 straipsnio antros pastraipos nuostatų matyti, kad jose numatyta paprasčiausia konkurso
         atrankos komisijos galimybė prašyti kandidatų papildomos informacijos, kai jai kyla abejonė dėl pateikto dokumento reikšmės.
         Šiuo atžvilgiu jokiu būdu negalima to, ką teisės aktų leidėjas laikė paprasčiausia konkurso atrankos komisijos galimybe, paversti
         pareiga (minėto Sprendimo Carrasco Benítez prieš Komisiją 78 punktas).

      82      Ketvirta, pagal pranešimo apie konkursą V antraštinės dalies 1 punktą ir VII antraštinės dalies 2 punktą visos paraiškos perdavimas
         ir pridėtų pagrindžiamųjų dokumentų patikrinimas yra antras konkurso etapas, į kurį pateko tik tie kandidatai, kurie ne tik
         gavo geriausius balus ir surinko reikalaujamą minimalų balų skaičių, bet ir, atsižvelgiant į jų patvirtinimus, pateiktus registruojantis
         elektroniniu būdu, atitinka bendruosius ir specialiuosius pranešimo apie konkursą III antraštinės dalies dalyvavimo konkurse
         reikalavimus.

      83      Galiausiai, penkta, net manant, kad paprastas ieškovės teiginys, kuris nepagrįstas jokiu įrodymu, jog ji visais atžvilgiais
         atitinka tarnybos interesą dėl diplomo ir profesinės patirties, būtų teisingas, konkurso atrankos komisijos negalima kaltinti
         pažeidus gero administravimo principą, kai ji priėmė sprendimą, pagrįstą tuo, jog paraiškoje ieškovė nepateikė pakankamai
         informacijos, kad minėta atrankos komisija būtų galėjusi nustatyti, jog ji atitinka dalyvavimo reikalavimus. Be to, rūpinimosi
         pareiga niekaip nereikalaujama konkurso atrankos komisijos, kad ji leistų dalyvauti visiems kandidatams, kurie mano atitinkantys
         užimtinos darbo vietos reikalavimus.

      84      Todėl konkurso atrankos komisija nepažeidė nei gero administravimo principo, nei rūpinimosi pareigos, kai priėmė ginčijamą
         sprendimą iš anksto nepaprašiusi informacijos, papildančios kandidatės, kuri nepateikė pakankamai informacijos, kad atrankos
         komisija galėtų nustatyti, jog ji atitinka specialiuosius dalyvavimo konkurse reikalavimus, paraiškoje pateiktus patvirtinimus.

      85      Todėl antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

       Dėl reikalavimų atlyginti žalą
      86      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką viešosios tarnybos srityje reikalavimai atlyginti žalą turi būti atmesti, jeigu jie glaudžiai
         susiję su reikalavimais dėl panaikinimo, kurie buvo atmesti kaip nepagrįsti (2010 m. lapkričio 23 d. Tarnautojų teismo sprendimo
         Wenig prieš Komisiją, F‑75/09, 71 punktas).

      87      Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad reikalavimai dėl žalos atlyginimo yra glaudžiai susiję su reikalavimais dėl panaikinimo,
         kurie buvo atmesti kaip nepagrįsti. Kadangi nagrinėjant reikalavimus dėl panaikinimo nebuvo atskleistas joks neteisėtumas,
         dėl kurio būtų galėjusi atsirasti institucijos atsakomybė, reikia atmesti reikalavimus atlyginti žalą, susijusius su materialinės
         ir nematerialinės žalos atlyginimu.

      88      Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad reikia atmesti visą ieškinį.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      89      Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 1 dalį, nepažeidžiant kitų šio reglamento II dalies 8 skyriaus nuostatų, pralaimėjusiai
         šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal to paties straipsnio 2 dalį Tarnautojų
         teismas gali nuspręsti, kai to reikalauja teisingumas, iš pralaimėjusios šalies priteisti tik dalį bylinėjimosi išlaidų arba
         nuspręsti, kad pralaimėjusi šalis visai jų neturi padengti.

      90      Iš išdėstytų motyvų matyti, kad ieškovė bylą pralaimėjo. Be to, Komisija savo reikalavimuose aiškiai prašė priteisti iš jos
         bylinėjimosi išlaidas. Kadangi šios bylos aplinkybės nepateisina Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalies taikymo, ieškovė
         turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos Komisijos bylinėjimosi išlaidos.

      Remdamasis šiais motyvais,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (trečioji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      A. Y. Cristina padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidos.

               Van Raepenbusch

               Barents

               Bradley

         Paskelbta 2012 m. birželio 20 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kanclerė

                      Pirmininkas

               W. Hakenberg

                      S. Van Raepenbusch

         * Proceso kalba: prancūzų.


title: 2010 m. gruodžio 9 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Vlaamse Gemeenschap prieš Maurits Baesen.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour de cassation - Belgija.#Socialinė apsauga - Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 - 13 straipsnio 2 dalies d punktas - Sąvoka valstybės tarnautojams "prilyginti asmenys" - Su viešosios valdžios institucija sudaryta darbo sutartis.#Byla C-296/09.

text:
      Byla C‑296/09
      Vlaamse Gemeenschap
      prieš
      Maurits Baesen
      (Cour de cassation (Belgija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Socialinė apsauga – Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 – 13 straipsnio 2 dalies d punktas – Sąvoka valstybės tarnautojams „prilyginti asmenys“ – Su viešosios valdžios institucija sudaryta darbo sutartis“
      Sprendimo santrauka
      Darbuotojų migrantų socialinė apsauga – Taikytini teisės aktai
      (Tarybos reglamento Nr. 1408/71, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1390/81, 13 straipsnio 2 dalies d punktas)
      Sąvokas „valstybės tarnautojai“ ir „prilyginti asmenys“, kaip jos suprantamos pagal Reglamento Nr. 1408/71, iš dalies pakeisto
         Reglamentu Nr. 1390/81, 13 straipsnio 2 dalies d punktą, reikia aiškinti tik pagal valstybės narės nacionalinės teisės nuostatas,
         kurios taikomos asmenį įdarbinusiai administracijai. Asmeniui, kuris valstybėje narėje iš dalies priklauso valstybės tarnautojų
         socialinės apsaugos sistemai ir iš dalies – pagal darbo sutartį dirbančių darbuotojų sistemai, pagal šio reglamento 13 straipsnio
         2 dalies d punkte numatytus reikalavimus gali būti taikomi tik valstybės narės teisės aktai, kurie taikomi jį įdarbinusiai
         administracijai.

      (žr. 31 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2010 m. gruodžio 9 d.(*)

      „Socialinė apsauga – Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 – 13 straipsnio 2 dalies d punktas – Sąvoka valstybės tarnautojams „prilyginti asmenys“ – Su viešosios valdžios institucija sudaryta darbo sutartis“
      Byloje C‑296/09
      dėl Cour de cassation (Belgija) 2009 m. gegužės 25 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2009 m. liepos 29 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Vlaamse Gemeenschap
      prieš
      Maurits Baesen,
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J.‑C. Bonichot, teisėjai K. Schiemann (pranešėjas), L. Bay Larsen, C. Toader ir A. Prechal,
      generalinis advokatas J. Mazák,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Vlaamse Gemeenschap, atstovaujamos advocaat W. van Eeckhoutte,

      –        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos L. Van den Broeck,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos M. van Beek ir V. Kreuschitz,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su sąvokos „valstybės tarnautojai ir [jiems] prilyginti asmenys“ aiškinimu
         1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems
         asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje (OL L 149, p. 2; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t.,
         p. 35), iš dalies pakeisto 1981 m. gegužės 12 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 1390/81 (OL L 143, p. 1; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 222, toliau – Reglamentas Nr. 1408/71), 13 straipsnio 2 dalies d punkto prasme.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp M. Baesen ir Vlaamse Gemeenschap dėl prašymo grąžinti socialinio draudimo įmokas, kurios buvo nepagrįstai sumokėtos Belgijoje.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisės aktai
      3        Reglamento Nr. 1408/71 2 straipsnio „Asmenys, kuriems taikomas šis reglamentas“ 3 dalyje numatyta:

      „Šis reglamentas taikomas valstybės tarnautojams ir pagal teisės aktus jiems prilygintiems asmenims, jeigu jiems taikomi arba
         buvo taikomi valstybės narės teisės aktai, kuriems galioja šis reglamentas.“

      4        Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnyje „Reguliavimo sritys“ nustatyta:

      „1.      Šis reglamentas taikomas visiems teisės aktams, kurie apima šias socialinės apsaugos sritis:
      a)      ligos ir motinystės išmokas;
      b)      invalidumo išmokas, įskaitant tas, kurios skirtos darbingumui išsaugoti ar atgauti;
      c)      senatvės išmokas;
      d)      išmokas išlaikytiniams;
      e)      išmokas dėl nelaimingų atsitikimų darbe ir profesinių ligų;
      f)      išmokas mirties atveju;
      g)      bedarbio išmokas;
      h)      išmokas šeimai.
      <…>
      4.      Šis reglamentas netaikomas <...> valstybės tarnautojų ir jiems prilygintų asmenų specialioms sistemoms.“
      5        To paties reglamento 13 straipsnyje „Bendrosios taisyklės“ numatyta:

      „1.      Laikantis 14c straipsnio, asmenims, kuriems taikomas šis reglamentas, taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai. Tokie
         teisės aktai nustatomi remiantis šios antraštinės dalies nuostatomis.

      2.      Laikantis 14–17 straipsnių:
      a)      vienos valstybės narės teritorijoje pagal darbo sutartį dirbančiam asmeniui taikomi tos valstybės teisės aktai, net jeigu
         jis gyvena kitos valstybės narės teritorijoje arba įmonės, kurioje jis dirba, buveinė juridiškai įregistruota ar veiklos vieta
         arba jį nusamdęs asmuo yra kitos valstybės narės teritorijoje;

      <…>
      d)      valstybės tarnautojams ir jiems prilygintiems asmenims taikomi tos valstybės narės teisės aktai, kurie galioja juos į darbą
         priėmusiai administracijai;

      <…>“
       Nacionalinės teisės aktai
      6        Pagal 1969 m. birželio 27 d. Įstatymo, kuriuo pakeistas 1944 m. gruodžio 28 d. Įstatyminis dekretas dėl darbuotojų socialinės
         apsaugos, 1 straipsnio 1 dalį jis taikomas darbuotojams ir darbdaviams, kurie yra sudarę darbo sutartis.

      7        Pagal šio įstatymo 2 straipsnio 1 dalies 2 punktą Belgijos Karalius dekretu, kuris aptariamas Ministrų taryboje, ir gavus
         Nacionalinės darbo tarybos nuomonę, gali apriboti įstatymo taikymą tam tikroms jo nurodytoms darbuotojų kategorijoms viena
         ar keliomis šio įstatymo 5 straipsnyje išvardytomis schemomis.

      8        1969 m. lapkričio 28 d. Karaliaus dekreto, priimto siekiant įgyvendinti 1969 m. birželio 27 d. Įstatymą, 9 straipsnio 2 dalyje
         numatyta, kad įstatymo taikymas asmenims, kuriuos valstybė, provincijos ir joms pavaldžios įstaigos įdarbina pagal darbo sutartis,
         apribojamas šio straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje išvardytomis schemomis, būtent privalomo ligos ir invalidumo draudimo,
         senatvės ir maitintojo netekimo pensijų darbuotojams bei darbo vietų kūrimo darbuotojams ir nedarbo schemomis.

      9        Pagal 1967 m. liepos 3 d. Įstatymo dėl nelaimingų atsitikimų darbe, pakeliui į darbą ir iš darbo prevencijos ir kompensacijų
         už juos bei profesinių ligų valstybės tarnyboje 1 straipsnio 1 dalies 3 punktą šiame įstatyme įtvirtinta schema taikoma nuolatiniams
         darbuotojams, bandomajam terminui paskirtiems darbuotojams, laikiniesiems ar pagalbiniams darbuotojams arba pagal darbo sutartį
         įdarbintiems tarnautojams, dirbantiems bendruomenių ir regionų vyriausybių administracijose ir kitose tarnybose.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      10      Belgijos pilietis M. Baesen 1988 m. pradėjo dirbti Flandrijos bendruomenės tarnyboje investicijų paieškos vadybininku. Iš
         pradžių buvo sudaryta terminuota darbo sutartis, vėliau – neterminuota darbo sutartis. Savo profesinę veiklą jis vykdė Stokholme
         (Švedija).

      11      1996 m. spalio 7 d. Flandrijos bendruomenė nutraukė šią darbo sutartį ir jam išmokėjo dvylikos mėnesių darbo užmokesčio dydžio
         atleidimo iš darbo kompensaciją. M. Baesen pareiškė ieškinį Briuselio darbo teisme dėl papildomos atleidimo iš darbo kompensacijos
         ir žalos atlyginimo už neteisėtą atleidimą. Vykstant apeliaciniam teismo procesui Briuselio darbo teisme, jis taip pat pareikalavo
         sumokėti 19 874,74 euro kompensaciją už socialinio draudimo įmokas, kurios, jo manymu, buvo nepagrįstai sumokėtos Belgijoje.

      12      Pagal Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies d punktą valstybės tarnautojams ir jiems prilygintiems asmenims taikomi
         tos valstybės narės teisės aktai, kurie taikomi juos į darbą priėmusiai administracijai. Be to, M. Baesen teigia, jog atsižvelgiant
         į tai, kad jis su Flandrijos bendruomene buvo susijęs kaip „pagal darbo sutartį dirbantis darbuotojas“, o ne kaip „tarnautojas“,
         jam turi būti taikomos bendrosios Reglamento Nr. 1408/71 taisyklės. Todėl jam buvo taikoma Švedijos socialinės apsaugos sistema,
         o tai reiškia, kad jis neturėjo mokėti Belgijos socialinio draudimo įmokų.

      13      Apeliacine instancija bylą nagrinėjęs Briuselio darbo teismas pripažino, kad Belgijoje neteisėtai buvo išskaičiuotos sumos
         iš M. Baesen atlyginimo. Jis nurodė, kad šiam buvo taikoma Švedijos socialinės apsaugos sistema pagal Reglamento Nr. 1408/71
         13 straipsnio 2 dalies a punktą, kuriame numatyta, kad vienos valstybės narės teritorijoje pagal darbo sutartį dirbančiam
         asmeniui taikomi tos valstybės teisės aktai, net jeigu jis gyvena kitos valstybės narės teritorijoje arba įmonės, kurioje
         jis dirba, buveinė juridiškai įregistruota ar veiklos vieta arba jį nusamdęs asmuo yra kitos valstybės narės teritorijoje.

      14      Šis teismas nusprendė, kad M. Baesen su Flandrijos bendruomene siejo neterminuota darbo sutartis ir dėl to jis turėjo darbuotojo
         statusą, kad jis neturėjo paprastai tarnautojų turimos nuolatinės darbo vietos ir kad pagal tarnautojų sutartininkų statutą
         jis turėjo funkcinius, o ne hierarchinius įgaliojimus, kaip yra valstybės tarnautojų atveju.

      15      Remdamasis šiais argumentais, apeliacinis teismas nusprendė, kad atsakovas turėjo „darbuotojo“, o ne tarnautojams „prilyginamų
         asmenų“ statusą Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies d punkto prasme, jam buvo taikoma jo darbo vietos valstybės
         narės, būtent Švedijos Karalystės, socialinės apsaugos sistema ir todėl socialinio draudimo įmokos buvo nepagrįstai išskaičiuotos
         Belgijoje.

      16      Flandrijos bendruomenė pateikė kasacinį skundą dėl Briuselio darbo teismo sprendimo. Iš esmės ji tvirtino, kad šis teismas
         padarė teisės klaidą, nes M. Baesen nelaikė valstybės tarnautojui prilygintu asmeniu Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio
         2 dalies d punkto prasme, ir nusprendė, kad pagal šio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punktą buvo taikytina Švedijos socialinės
         apsaugos sistema.

      17      Kasacine tvarka bylą nagrinėjęs Kasacinis teismas nusprendė, jog iš reikšmingų Belgijos teisės aktų nuostatų socialinės apsaugos
         srityje matyti, kad Flandrijos bendruomenės darbuotojams sutartininkams iš dalies taikoma bendroji darbuotojų socialinės apsaugos
         sistema (kiek tai susiję su privalomo ligos ir invalidumo draudimo, senatvės ir maitintojo netekimo pensijų bei darbo vietų
         kūrimo darbuotojams ir nedarbo schemomis) ir iš dalies speciali tarnautojams taikoma sistema (kiek tai susiję su nelaimingų
         atsitikimų darbe, profesinių ligų, šeimos išmokų ir kasmetinių atostogų schemomis).

      18      Kasacinis teismas mano, kad reikia nustatyti, ar Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies d punkte numatyta sąvoka „valstybės
         tarnautojai ir jiems prilyginti asmenys“ apibrėžta taip pat kaip ir nacionalinėje socialinės apsaugos sistemoje, kuriai priklauso
         suinteresuotasis asmuo. Be to, šis teismas klausia, ar tokioje situacijoje, kaip antai M. Baesen, esantis asmuo, kuriam kai
         kuriose socialinės apsaugos srityse taikoma bendroji darbuotojų socialinės apsaugos sistema, o kitose jis priklauso specialiai
         valstybės tarnautojams taikomai sistemai, turi būti laikomas valstybės tarnautojams prilygintu asmeniu Reglamento Nr. 1408/71
         13 straipsnio 2 dalies d punkto prasme.

      19      Tokiomis aplinkybėmis Cour de cassation nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos du prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar taikant Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies d punktą sąvoka „valstybės tarnautojai ir [jiems] prilyginti asmenys“
         turi būti aiškinama remiantis nacionaline socialinės apsaugos sistema, kuriai priklauso suinteresuotasis asmuo?

      2.      Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas: ar suinteresuotasis asmuo, dirbantis pas darbdavį valstybės tarnyboje pagal
         darbo sutartį ir kuriam pagal nacionalinę socialinės apsaugos sistemą kai kuriose socialinės apsaugos srityse, numatytose
         reglamento [Nr. 1407/71] 4 straipsnio 1 dalyje, taikoma darbuotojų socialinės apsaugos sistema, o kitose socialinės apsaugos
         srityse, numatytose [šio] reglamento 4 straipsnio 1 dalies e punkte, taikoma speciali valstybės tarnautojams taikoma sistema,
         turi būti laikomas valstybės tarnautojui prilygintu asmeniu Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies d punkto prasme?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      20      Kadangi abiem pateiktais klausimais siekiama nustatyti, kaip turi būti suprantamos sąvokos „valstybės tarnautojai“ ir „prilyginti
         asmenys“ Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies d punkto prasme, juos abu reikia nagrinėti kartu.

      21      Savo klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, pirma, ar sąvokas „valstybės tarnautojai“
         ir „prilyginti asmenys“ Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies d punkto prasme reikia aiškinti tik pagal valstybės
         narės nacionalinės teisės aktus, kurie taikomi asmenį įdarbinusiai administracijai, ir, antra, ar tokioje situacijoje, kaip
         antai atsakovas pagrindinėje byloje, esančiam asmeniui, kuris šioje valstybėje narėje iš dalies priklauso valstybės tarnautojų
         socialinės apsaugos sistemai ir iš dalies – pagal darbo sutartį dirbančių darbuotojų sistemai, pagal šio reglamento 13 straipsnio
         2 dalies d punkte numatytus reikalavimus gali būti taikomi tik valstybės narės teisės aktai, kurie taikomi jį įdarbinusiai
         administracijai.

      22      Visų pirma reikia nurodyti, kad Reglamentu Nr. 1408/71 įgyvendinamas EB 42 straipsnis, kuriame numatytas nacionalinės teisės
         aktų socialinės apsaugos srityje koordinavimas, o ne jų derinimas. Ši teisės nuostata neturi įtakos materialiesiems ir procedūriniams
         atskirų valstybių narių socialinės apsaugos sistemų skirtumams ir dėl to joms priklausančių asmenų teisėms (žr., be kita ko,
         1986 m. sausio 15 d. Sprendimo Pinna, 41/84, Rink. p. 1, 20 punktą; 1997 m. sausio 30 d. Sprendimo de Jaeck, C‑340/94, Rink. p. I‑461, 18 punktą ir neseniai priimto 2009 m. liepos 16 d. Sprendimo von Chamier-Glisczinski, C‑208/07, Rink. p. I‑6095, 84 punktą).

      23      Kalbant apie asmenis, kurie gali remtis reglamente įtvirtintomis nuostatomis dėl nacionalinių socialinės apsaugos sistemų
         koordinavimo, pažymėtina, kad šiame reglamente nurodomi šioms sistemoms priklausantys asmenys (minėto Sprendimo de Jaeck 19 punktas).

      24      Be to, Teisingumo Teismas dėl Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio a punkte ir 2 straipsnio 1 dalyje numatytų sąvokų ,,pagal
         darbo sutartį dirbantis darbuotojas“ ir ,,savarankiškai dirbantis asmuo“ yra nusprendęs, kad jose daromos nuorodos į jų apibrėžimus,
         pateiktus valstybių narių teisės aktuose socialinės apsaugos srityje, ir neatsižvelgiama į veiklos pobūdį pagal darbo teisę
         (minėto Sprendimo de Jaeck 19 punktas).

      25      Logiškas ir nuoseklus Reglamento Nr. 1408/71 taikymo srities asmenims ir juo įgyvendinamos įstatymų koalizijos sistemos aiškinimas
         reiškia, kad tokio paties pobūdžio argumentai taikomi aiškinant sąvokas „valstybės tarnautojai“ ir „prilyginti asmenys“ šio
         reglamento 13 straipsnio 2 dalies d punkto prasme ir kad šias sąvokas reikia aiškinti atsižvelgiant į tai, kaip jos aiškinamos
         nacionalinėje teisėje taikant valstybių narių sistemas socialinės apsaugos srityje. Toks aiškinimas atitinka bendrą Reglamento
         Nr. 1408/71 koordinavimo, o ne derinimo tikslą.

      26      Konkrečiau kalbant apie M. Baesen situaciją, kuriam, remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teiginiais,
         kai kuriose socialinės apsaugos srityse taikoma darbuotojų socialinės apsaugos sistema, o kitose socialinės apsaugos srityse
         – speciali valstybės tarnautojams taikoma sistema, šis teismas klausia, ar toks asmuo gali būti laikomas valstybės tarnautojams
         prilygintu asmeniu Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies d punkto prasme.

      27      Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 1408/71 2 straipsnio 3 dalį šis reglamentas taikomas valstybės tarnautojams
         ir pagal teisės aktus jiems prilygintiems asmenims, jeigu jiems taikomi arba buvo taikomi valstybės narės teisės aktai, kuriems
         galioja šis reglamentas.

      28      Iš to išplaukia, kad asmenį kvalifikuojant kaip „tarnautoją“ arba „prilygintą asmenį“ reikia atsižvelgti tik į valstybės narės
         teisę, kuri taikoma jį įdarbinusiai administracijai, ir kad kiekviena valstybė narė turi nustatyti socialinės apsaugos, kurią
         ji nori suteikti šioms asmenų kategorijoms, mastą.

      29      Dėl Reglamento Nr. 1408/71 ir, konkrečiai kalbant, jo 2 straipsnio 3 dalies ir 13 straipsnio 2 dalies d punkto taikymo sąvokas
         „valstybės tarnautojai“ ir „prilyginti asmenys“ reikia aiškinti kaip apimančias asmenis, kurie tokiais laikomi pagal valstybės
         narės, kurios teritorijoje yra suinteresuotąjį asmenį įdarbinusi administracija, teisę.

      30      Iš to išplaukia, kad asmeniui, esančiam tokioje situacijoje, kaip antai M. Baesen, negali būti netaikomas Reglamento Nr. 1408/71
         13 straipsnio 2 dalies d punktas tik todėl, kad valstybėje narėje, kurios teritorijoje yra jį įdarbinusi administracija, jam
         tik iš dalies taikoma tarnautojų socialinės apsaugos sistema.

      31      Atsižvelgus į tai, kas pasakyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip, kad sąvokas „valstybės tarnautojai“ ir „prilyginti
         asmenys“ Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies d punkto prasme reikia aiškinti tik pagal nacionalinę valstybės narės
         teisę, kuri taikoma asmenį įdarbinusiai administracijai, ir kad tokioje situacijoje, kaip antai atsakovo pagrindinėje byloje,
         esančiam asmeniui, kuris šioje valstybėje narėje iš dalies priklauso valstybės tarnautojų socialinės apsaugos sistemai ir
         iš dalies – pagal darbo sutartį dirbančių darbuotojų sistemai, pagal šio reglamento 13 straipsnio 2 dalies d punkte numatytus
         reikalavimus gali būti taikomi tik valstybės narės teisės aktai, kurie taikomi jį įdarbinusiai administracijai.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      32      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      Sąvokas „valstybės tarnautojai“ ir „prilyginti asmenys“ 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės
            apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto
            1981 m. gegužės 12 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 1390/81, 13 straipsnio 2 dalies d punkto prasme reikia aiškinti tik pagal
            nacionalinę valstybės narės teisę, kuri taikoma asmenį įdarbinusiai administracijai, ir kad tokioje situacijoje, kaip antai
            atsakovo pagrindinėje byloje, esančiam asmeniui, kuris šioje valstybėje narėje iš dalies priklauso valstybės tarnautojų socialinės
            apsaugos sistemai ir iš dalies – pagal darbo sutartį dirbančių darbuotojų sistemai, pagal šio reglamento 13 straipsnio 2 dalies
            d punkte numatytus reikalavimus gali būti taikomi tik valstybės narės teisės aktai, kurie taikomi jį įdarbinusiai administracijai.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.