title: 2006 m. liepos 6 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Talacre Beach Caravan Sales Ltd prieš Commissioners of Customs & Excise.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Jungtinė Karalystė.#Šeštoji PVM direktyva - 28 straipsnis - Atleidimas nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį - Prekių, kurioms nustatytas nulinis mokesčio tarifas, pardavimas su įranga, kuriai taikomas standartinis mokesčio tarifas - Nameliai automobilio priekabos - Vienas tiekimas.#Byla C-251/05.

text:
      Byla C‑251/05
      Talacre Beach Caravan Sales Ltd
      prieš
      Commissioners of Customs & Excise
      (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)  prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Šeštoji PVM direktyva – 28 straipsnis – Atleidimas nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį – Prekių, kurioms nustatytas nulinis mokesčio tarifas, pardavimas su įranga, kuriai taikomas standartinis mokesčio tarifas
         – Nameliai automobilio priekabos – Vienas tiekimas“

      Sprendimo santrauka
      Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Apyvartos mokesčiai – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Valstybių
            narių teisė išlaikyti atleidimą nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti ankstesniame etape sumokėtą mokestį
      (Tarybos direktyvos 77/388 28 straipsnio 2 dalies a punktas)
      Tai, kad tam tikros prekės yra vieno tiekimo, kurį sudaro pagrindinė prekė, kuriai pagal valstybės narės teisės aktus taikomas
         atleidimas nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį pagal Šeštosios direktyvos 77/388 dėl valstybių narių
         apyvartos mokesčių įstatymų derinimo, su pakeitimais, padarytais Direktyva 92/77, papildančia bendrą pridėtinės vertės mokesčio
         sistemą ir iš dalies keičiančia Direktyvą 77/388 (pridėtinės vertės mokesčio tarifų derinimas), 28 straipsnio 2 dalį, ir prekės,
         kurios pagal šiuos teisės aktus neįtrauktos į tokio atleidimo taikymo sritį, objektas, nėra kliūtis atitinkamai valstybei
         narei taikyti standartinį pridėtinės vertės mokesčio tarifą šių neįtrauktų prekių tiekimui.

      Žinoma, nors iš teismo praktikos, susijusios su vienu tiekimu, išplaukia, kad tokiam tiekimui iš principo taikomas tik vienas
         pridėtinės vertės mokesčio tarifas, ji nedraudžia atskirai apmokestinti tam tikrų sudėtinių šio tiekimo dalių, jei tik toks
         apmokestinimas atitinka Šeštosios direktyvos 28 straipsnio 2 dalies a punkte nustatytas atleidimo nuo mokesčio suteikiant
         teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį taikymo sąlygas.

      (žr. 24, 27 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2006 m. liepos 6 d.(*)

      „Šeštoji PVM direktyva – 28 straipsnis – Atleidimas nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį – Prekių, kurioms nustatytas nulinis mokesčio tarifas, pardavimas su įranga, kuriai taikomas standartinis mokesčio tarifas
         – Nameliai automobilio priekabos – Vienas tiekimas“

      Byloje C‑251/05,
      dėl 2004 m. liepos 21 d. Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Jungtinė Karalystė) sprendimu pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo, kurį Teisingumo Teismas gavo 2005 m. birželio 14 d.,
         priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Talacre Beach Caravan Sales Ltd
      prieš
      Commissioners of Customs & Excise,

      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai K. Schiemann, N. Colneric, M. Ilešič (pranešėjas) ir E. Levits,
      generalinė advokatė J. Kokott,
      posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. balandžio 6 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Talacre Beach Caravan Sales Ltd, atstovaujamos QC R. Cordara, barrister A. Hitchmough ir solicitor  B. Goren,

      –        Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos C. White ir T. Harris, padedamų QC  R. Anderson,

      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos R. Lyal,
      susipažinęs su 2006 m. gegužės 4 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių
         narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145,
         p. 1) su pakeitimais, padarytais 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 92/77/EEB, papildančia bendrą pridėtinės vertės mokesčio
         sistemą ir iš dalies keičiančia Direktyvą 77/388/EEB (PVM tarifų derinimas) (OL L 316, p. 1, toliau – Šeštoji direktyva),
         28 straipsnio 2 dalies a punkto išaiškinimo.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas sprendžiant ginčą tarp bendrovės Talacre Beach Caravan Sales Ltd (toliau – Talacre) ir Commissioners of Customs and Excise (Muitų ir akcizų komisija, toliau – Commissioners), atsakingos už pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM) surinkimą Jungtinėje Karalystėje, dėl atleidimo nuo mokesčio suteikiant
         teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį taikymo.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      3        Talacre Jungtinėje Karalystėje eksploatuoja laisvalaikio parkus, skirtus nameliams automobilio priekaboms. Ji gauna pajamas būtent
         iš prekybos įrengtais nameliais automobilio priekabomis, jų statymo vietų nuomos ir sąlygų naudotis reikiamais įrenginiais
         šių namelių automobilio priekabų savininkams sudarymo.

      4        Talacre parduodami nameliai automobilio priekabos paprastai turi vonios kambarius, grindų dangą, karnizus užuolaidoms, užuolaidas,
         sienines spintas, įrengtas virtuves, minkštasuolius, valgomuosius stalus, kėdes, taburetes, kavos staliukus, veidrodžius,
         spintas, lovas ir čiužinius.

      5        Namelių automobilio priekabų gamintojo Talacre pateiktose sąskaitose atskirai nurodoma jų kaina be PVM ir vidaus įrangos kaina su standartinio tarifo PVM.

      6        Tačiau Talacre mano, kad namelių automobilio priekabų bei jų vidaus įrangos pardavimas yra vienas nedalomas tiekimas, kuriam turi būti taikomas
         vienas mokesčio tarifas, t. y. tas, kuris taikomas pagrindiniam elementui – nameliams automobilio priekaboms. Vienas šiuo
         atveju taikytinas mokesčio tarifas būtų nulinis, nes pagal Jungtinėje Karalystėje taikomus teisės aktus toks tarifas taikomas
         Talacre tiekiamo tipo nameliams automobilio priekaboms.

      7        Iš tiesų Pridėtinės vertės mokesčio įstatymo (Value Added Tax Act, toliau – PVM įstatymas) 30 straipsnis nustato, kad „<…> prekių tiekimas arba paslaugų teikimas apmokestinamas nuliniu tarifu
         <…>, kai tai susiję su prekėmis arba paslaugomis, šiuo metu nurodytomis 8 priede <…>“. Šio 8 priedo 9 grupėje nurodyti „nameliai
         automobilio priekabos, viršijantys šiuo metu leistinus naudoti keliuose motorinės transporto priemonės, kurios tuščios masė
         yra mažesnė nei 2030 kilogramų, traukiamos priekabos gabaritus“.

      8        Neginčijama, kad šis nulinis mokesčio tarifas yra panašus į atleidimą nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti sumokėtą
         mokestį pagal Šeštosios direktyvos 28 straipsnio 2 dalį, kurioje nurodoma:

      „2. Nepaisant 12 straipsnio 3 dalies, 28 l straipsnyje nurodytu pereinamuoju laikotarpiu taikomos šios nuostatos.
      a)      Atleidimo nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti ankstesniame etape sumokėtą mokestį atvejai ir sumažinti tarifai, mažesni
         už minimalų tarifą, nustatytą 12 straipsnio 3 dalyje, sumažintiems tarifams, galioję 1991 m. sausio 1 d. ir atitinkantys Bendrijos
         teisės aktus bei 1967 m. balandžio 11 d. Antrosios Tarybos direktyvos 17 straipsnio paskutinėje įtraukoje nustatytas sąlygas,
         gali būti taikomi toliau.

      <…>“
      9        Nepaisant Talacre argumento dėl įrengtų namelių automobilio priekabų tiekimo apmokestinimo, Commissioners nulinį tarifą pritaikė tik patiems nameliams automobilio priekaboms, o jų vidaus įrangai – standartinį PVM tarifą.

      10      Šiuo atžvilgiu ji rėmėsi tuo, kad PVM įstatymas aiškiai numato, kad nulinis tarifas šiai įrangai netaikomas.

      11      Iš tiesų pagal PVM įstatymo 8 priede esančią pastabą šio priedo 9 grupė neapima nei „kito kilnojamojo turto nei nurodytas
         5 grupės 3 punkte“, nei „įrangos, susijusios su gyvenimu namelyje automobilio priekaboje arba gyventi pritaikytame laive“.
         Pagal PVM įstatymo 96 straipsnį 8 priedas turi būti aiškinamas atsižvelgiant į šią pastabą.

      12      VAT and Duties Tribunal ir High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division  atmetė Talacre pareikštą ieškinį dėl Commissioners sprendimo. Šių teismų požiūriu, tai, kad nameliai automobilio priekabos bei jų vidaus įranga yra vieno tiekimo objektas,
         nereiškia, kad bendrai jų kainai turi būti taikomas nulinis tarifas. Talacre pateikė apeliaciją prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.

      13      Šiomis aplinkybėmis Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Kai valstybė narė pagal (Šeštosios direktyvos) 28 straipsnio 2 dalies a punktą pasinaudojo teise savo teisės aktais išimtiniais
         atvejais nustatyti nulinį tarifą tam tikroms prekėms, bet tuose pačiuose teisės aktuose nurodė prekes, kurioms nulinis mokesčio
         tarifas netaikomas („neįtrauktos prekės“), ar aplinkybė, kad yra tik vienas prekių (kartu su neįtrauktomis prekėmis) tiekimas,
         yra kliūtis valstybei narei taikyti standartinį PVM tarifą neįtrauktų prekių tiekimui?

       Dėl prejudicinio klausimo
      14      Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar aplinkybė, kad tam tikros prekės
         yra vieno tiekimo, kurį sudaro pagrindinė prekė, kuriai pagal valstybės narės teisės aktus taikomas atleidimas nuo mokesčio
         suteikiant teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį pagal Šeštosios direktyvos 28 straipsnio 2 dalį, ir prekės, kurioms toks atleidimas
         pagal šiuos teisės aktus netaikomas, objektas, yra kliūtis atitinkamai valstybei narei taikyti standartinį PVM tarifą šių
         neįtrauktų prekių tiekimui.

      15      Talacre teigimu, į šį klausimą turi būti atsakyta teigiamai. Ji tvirtina, kad valstybė narė jokiais atvejais negali vienam tiekimui
         taikyti skirtingo dydžio mokesčio. Šiuo atžvilgiu ji remiasi 1989 m. liepos 13 d. Sprendimu Henriksen, 173/88, Rink. p. 2763; 1999 m. vasario 25 d. Sprendimu CPP, C‑349/96, Rink. p. I‑973 ir 2001 m. gegužės 15 d. Sprendimu Primback, C‑34/99, Rink. p. I‑3833.

      16      Jungtinės Karalystės vyriausybė ir Europos Bendrijų Komisija ginčija šiuos argumentus. Jos atkreipia dėmesį į tai, kad tokiomis
         aplinkybėmis, kokios yra pagrindinėje byloje, taikomo PVM tarifas yra susijęs su leidžiančios nukrypti nacionalinės nuostatos,
         kurią, atsižvelgdama į tam tikras sąlygas, valstybė narė turi teisę priimti pagal Šeštosios direktyvos 28 straipsnį, nustatymu.
         Kadangi pagal vieną iš šių sąlygų leidžianti nukrypti nuostata turėjo galioti 1991 m. sausio 1 d., atleidimas nuo mokesčio
         suteikiant teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį negali būti taikomas plačiau, nei tai aiškiai numatyta nacionalinės teisės
         aktuose.

      17      Šiuo atžvilgiu reikia iš karto pažymėti, kad Šeštosios direktyvos 28 straipsnio 2 dalis suteikia valstybėms narėms teisę taikyti
         atleidimą nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį, numatydama nuo šios direktyvos 12 straipsnio 3 dalies,
         reglamentuojančios standartinį PVM tarifą, leidžiančią nukrypti nuostatą.

      18      Toliau iš Šeštosios direktyvos 28 straipsnio 2 dalies a punkto išplaukia, kad atleidimo nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti
         sumokėtą mokestį taikymas susietas su keliomis sąlygomis. Šis atleidimas turėjo galioti 1991 m. sausio 1 dieną. Be to, jis
         turi atitikti Bendrijos teisės aktus ir panaikintos 1967 m. balandžio 11 d. Antrosios Tarybos direktyvos 67/228/EEB dėl valstybių
         narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendros pridėtinės vertės mokesčio sistemos struktūra ir taikymo sąlygos (OL 71,
         1967, p. 1303) 17 straipsnio paskutinėje įtraukoje nurodytus kriterijus, pagal kuriuos atleidimas nuo mokesčio suteikiant
         teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį galėjo būti nustatytas tik dėl aiškiai apibrėžtų visuomenės intereso priežasčių ir tik
         galutinių vartotojų naudai.

      19      Šiuo atveju neginčijama, kad tiek, kiek PVM įstatymas Talacre tiekiamo tipo namelius automobilio priekabas atleidžia nuo mokesčio, suteikdamas teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį, minėtos
         sąlygos yra įvykdomos. Be kita ko, pripažįstama tai, kad nulinis tarifas galiojo 1991 m. sausio 1 d. ir kad jis buvo nustatytas
         dėl visuomenės intereso priežasčių.

      20      Taip pat aišku, kad tam tikroms kartu su nameliais automobilio priekabomis tiekiamoms prekėms pagal PVM įstatymą atleidimas
         nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį aiškiai netaikomas. Iš to išplaukia, kad, kiek tai susiję su šiomis
         prekėmis, Šeštosios direktyvos 28 straipsnio 2 dalies a punkte nurodytos sąlygos ir būtent ta, pagal kurią tik 1991 m. sausio
         1 d. galiojęs atleidimas nuo mokesčio gali būti taikomas toliau, nėra įvykdomos.

      21      Todėl atleidimas nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti už šias prekes sumokėtą mokestį išplėstų pačių namelių automobilio
         priekabų tiekimui numatyto atleidimo taikymo sritį. To pasekmė būtų tai, kad pagal nacionalinės teisės aktus nuo mokesčio
         aiškiai neatleistos prekės vis tiek būtų atleidžiamos nuo mokesčio pagal Šeštosios direktyvos 28 straipsnio 2 dalies a punktą.

      22      Reikia konstatuoti, kad toks Šeštosios direktyvos 28 straipsnio 2 dalies a punkto aiškinimas prieštarautų šios nuostatos tekstui
         ir tikslui, pagal kuriuos šioje nuostatoje numatytos leidžiančios nukrypti nuostatos apimtis yra apribota tuo, ką aiškiai
         nurodė 1991 m. sausio 1 d. galioję nacionalinės teisės aktai. Kaip generalinė advokatė nurodė savo išvados 15 ir 16 punktuose,
         Šeštosios direktyvos 28 straipsnio 2 dalies a punktas yra panašus į „sustabdymo sąlygą“, siekiančią išvengti sudėtingų socialinių
         situacijų, galinčių susidaryti panaikinus nacionalinio įstatymų leidėjo numatytas, tačiau į Šeštąją direktyvą neįtrauktas
         lengvatas. Atsižvelgiant į šį tikslą, būtent 1991 m. sausio 1 d. galiojusių nacionalinės teisės aktų turinys yra lemiantis
         nustatant, kurių paslaugų teikimui Šeštoji direktyva pereinamuoju laikotarpiu leidžia toliau taikyti atleidimą nuo mokesčio.

      23      Be to, kaip Teisingumo Teismas yra ne kartą pažymėjęs, Šeštosios direktyvos nuostatos, nustatančios bendro principo išimtis,
         pagal kurį PVM renkamas už kiekvieną apmokestinamojo asmens už atlygį atliekamą prekių tiekimą ar paslaugų teikimą, turi būti
         aiškinamos siaurai (šia prasme žr. 1998 m. spalio 22 d. Sprendimo Madgett ir Baldwin, C‑308/96 ir C‑94/97, Rink. p. I‑6229, 34 punktą; 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C‑384/01, Rink. p. I‑4395, 28 punktą; 2005 m. gruodžio 1 d. Sprendimo Ygeia, C‑394/04 ir C‑395/04, Rink. p. I‑0000, 15 ir 16 punktus bei 2005 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Jyske Finans, C‑280/04, Rink. p. I‑0000, 21 punktą). Taip pat dėl šios priežasties Šeštosios direktyvos 28 straipsnio 2 dalies a punkte
         nurodytas atleidimas nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį negali apimti prekių, kurioms nacionalinis
         įstatymų leidėjas 1991 m. sausio 1 d. tokio atleidimo netaikė.

      24      Tai, kad namelių automobilio priekabų bei jų vidaus įrangos tiekimas gali būti laikomas vienu tiekimu, negali paneigti šios
         išvados. Su vieno tiekimo apmokestinimu susijusi teismų praktika, kurią nurodo Talacre ir kuri paminėta šio sprendimo 15 punkte, nekalba apie Šeštosios direktyvos 28 straipsnyje nurodytą atleidimą nuo mokesčio
         suteikiant teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį. Žinoma, jeigu iš šios teismų praktikos išplaukia, kad vienam tiekimui iš principo
         taikomas tik vienas PVM tarifas, ji nedraudžia atskirai apmokestinti tam tikrų sudėtinių šio tiekimo dalių, jei tik toks apmokestinimas
         atitinka Šeštosios direktyvos 28 straipsnio 2 dalies a punkte nustatytas atleidimo nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti
         sumokėtą mokestį taikymo sąlygas.

      25      Šiuo atžvilgiu, kaip teisingai pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 38–40 punktuose, nurodydama minėto sprendimo CCP 27 punktą, absoliučios taisyklės paslaugų teikimo apimčiai PVM požiūriu nustatyti nėra, todėl, siekiant nustatyti paslaugų
         teikimo apimtį, reikia atsižvelgti į aplinkybių visumą, įskaitant specifinį teisinį kontekstą. Tačiau, atsižvelgiant į pirmiau
         nurodytus Šeštosios direktyvos 28 straipsnio 2 dalies a punkto tekstą ir tikslą, nacionalinėje teisėje numatytas atleidimas,
         kurį leidžia šis straipsnis, gali būti taikomas tik su sąlyga, kad jis galiojo 1991 m. sausio 1 d. ir jeigu jis, atitinkamos
         valstybės narės nuomone, yra būtinas dėl socialinio intereso priežasčių ir tik galutinių vartotojų naudai. Nagrinėjamu atveju
         Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė konstatavo, kad nulinis tarifas turėjo būti taikomas tik pačių
         namelių automobilio priekabų tiekimui. Ji nemanė, kad yra pagrįsta šį tarifą taikyti ir šių namelių automobilio priekabų vidaus
         įrangos tiekimui.

      26      Galiausia niekas neleidžia daryti išvados, kad atskiras tam tikrų sudėtinių šio įrengtų namelių automobilio priekabų tiekimo
         dalių apmokestinimas keltų neįveikiamų sunkumų, galinčių neigiamai paveikti gerą PVM sistemos funkcionavimą (pagal analogiją
         žr. 2005 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Centralan Property, C‑63/04, Rink. p. I‑0000, 79 ir 80 punktus).

      27      Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pateiktą klausimą turi būti atsakyta taip: tai, kad tam tikros prekės yra vieno tiekimo,
         kurį sudaro pagrindinė prekė, kuriai pagal valstybės narės teisės aktus taikomas atleidimas nuo mokesčio suteikiant teisę
         susigrąžinti sumokėtą mokestį pagal Šeštosios direktyvos 28 straipsnio 2 dalį, ir prekės, kurioms toks atleidimas pagal šiuos
         teisės aktus netaikomas, objektas, nėra kliūtis atitinkamai valstybei narei taikyti standartinį PVM tarifą šių neįtrauktų
         prekių tiekimui.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      28      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Teisingumo Teismui savo pastabas pateikusių
         asmenų, išskyrus pagrindinės bylos šalis, bylinėjimosi išlaidos nėra atlyginamos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      Tai, kad tam tikros prekės yra vieno tiekimo, kurį sudaro pagrindinė prekė, kuriai pagal valstybės narės teisės aktus taikomas
            atleidimas nuo mokesčio suteikiant teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį pagal Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių
            narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas, su pakeitimais,
            padarytais 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 92/77/EEB, papildančia bendrą pridėtinės vertės mokesčio sistemą ir iš dalies
            keičiančia Direktyvą 77/388/EEB (PVM tarifų derinimas), 28 straipsnio 2 dalį, ir prekės, kurioms toks atleidimas pagal šiuos
            teisės aktus netaikomas, objektas, nėra kliūtis atitinkamai valstybei narei taikyti standartinį PVM tarifą šių neįtrauktų
            prekių tiekimui.
      Parašai.
      * Proceso kalba: anglų.


1999 m. sausio 26 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # F.C. Terhoeve prieš Inspecteur van de Belastingdienst Particulieren/Ondernemingen buitenland. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Gerechtshof 's-Hertogenbosch - Nyderlandai. # Laisvas darbuotojų judėjimas. # Byla C-18/95.


2000 m. sausio 20 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Landerzeugergemeinschaft eG Groß Godems prieš Amt für Landwirtschaft Parchim. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgericht Schwerin - Vokietija. # Žemės ūkis. # Byla C-414/98.


1993 m. gruodžio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Ruth Hünermund ir kiti prieš Landesapothekerkammer Baden-Württemberg. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg - Vokietija. # Laisvas prekių judėjimas. # Byla C-292/92.


title: 2014 m. birželio 5 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#Kone AG ir kt. prieš ÖBB-Infrastruktur AG.#Oberster Gerichtshof prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#SESV 101 straipsnis – Šiuo straipsniu draudžiamo kartelio padarytos žalos atlyginimas – Žala, atsiradusi dėl didesnės kainos, kurią dėl draudžiamo kartelio taiko jame nedalyvaujanti įmonė („Umbrella pricing“) – Priežastinis ryšys.#Byla C-557/12.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
      2014 m. birželio 5 d. (
            *1
         )
      „SESV 101 straipsnis — Šiuo straipsniu draudžiamo kartelio padarytos žalos atlyginimas — Žala, atsiradusi dėl didesnės kainos, kurią dėl draudžiamo kartelio taiko jame nedalyvaujanti įmonė („Umbrella pricing“) — Priežastinis ryšys“
      Byloje C‑557/12
      dėl 2012 m. spalio 17 d.Oberster Gerichtshof (Austrija) sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2012 m. gruodžio 3 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Kone AG,

         Otis GmbH,

         Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH,

         Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH,

         ThyssenKrupp Aufzüge GmbH

      prieš

         ÖBB-Infrastruktur AG,

      TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas T. von Danwitz, teisėjai E. Juhász, A. Rosas (pranešėjas), D. Šváby ir C. Vajda,
      generalinė advokatė J. Kokott,
      posėdžio sekretorius V. Tourrès, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2013 m. gruodžio 12 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Kone AG, atstovaujamos Rechtsanwalt H. Wollmann,

               —

                  Otis GmbH, atstovaujamos Rechtsanwälte D. Hauck ir E. Hold,

               —

                  Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH ir Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, atstovaujamų Rechtsanwälte A. Traugott ir S. Riegler,

               —

                  ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, atstovaujamos Rechtsanwälte A Reidlinger, T. Kustor ir E. Rittenauer,

               —

                  ÖBB Infrastruktur AG, atstovaujamos Rechtsanwalt A. Egger,

               —

               Austrijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pesendorfer,

               —

               Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato P. Gentili,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos G. Meessen ir P. Van Nuffel,

         susipažinęs su 2014 m. sausio 30 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB 101 straipsnio išaiškinimu.

               2

               Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant Kone AG (toliau – Kone), Otis GmbH (toliau – Otis), Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH (toliau – Schindler Aufzüge und Fahrtreppen), Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH (toliau – Schindler Liegenschaftsverwaltung) ir ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (toliau – ThyssenKrupp Aufzüge), t. y. įmonių, dalyvavusių karteliuose, susijusiuose su liftų ir eskalatorių įrengimu ir priežiūra keliose valstybėse narėse, ir ÖBB-Infrastruktur AG (toliau – ÖBB-Infrastruktur), t. y. Österreichische Bundesbahnen (Austrijos federalinis geležinkelis) dukterinės bendrovės ginčą dėl galimybės reikalauti atlyginti žalą, patirtą dėl didesnių kainų, kurios buvo nustatomos sudarant sutartis su šiems karteliams nepriklausančiomis įmonėmis.

         Teisinis pagrindas

               3

               Austrijos civilinio kodekso (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch, toliau – ABGB) 1295 straipsnis suformuluotas taip:
               „Kiekvienas asmuo turi teisę reikalauti atlyginti žalą, kurią jam padarė pažeidėjas dėl savo kaltės; žala gali kilti dėl sutartinio įsipareigojimo nesilaikymo arba nebūti susijusi su sutartimi.“

               4

               Pagal ABGB 1311 straipsnio antrą sakinį už žalą atsako asmuo, kuris „pažeidė teisės normą, skirtą keliui atsitiktinei žalai užkirsti“ („apsaugos teisės norma“).

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               5

               Bent jau nuo devintojo dešimtmečio pradžios Kone, Otis, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen, Schindler Liegenschaftsverwaltung ir ThyssenKrupp Aufzüge, siekdamos pasidalyti liftų ir eskalatorių rinką, plačiai taikė susitarimą keliose valstybėse narėse.

               6

               2007 m. vasario 21 d. Europos Komisija skyrė Kone, Otis, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen ir Schindler Liegenschaftsverwaltung 992 mln. EUR baudą už dalyvavimą karteliuose, susijusiuose su liftų ir eskalatorių įrengimu ir priežiūra Belgijoje, Vokietijoje, Liuksemburge ir Nyderlanduose.

               7

               2008 m. spalio 8 d. sprendimu Oberster Gerichtshof, kaip aukštesnysis konkurencijos bylas nagrinėjantis teismas, paliko galioti 2007 m. gruodžio 14 d.Kartellgericht (konkurencijos bylų teismas) nutartį, ja buvo paskirtos baudos Kone, Otis ir Schindler Aufzüge und Fahrtreppen, taip pat kitoms dviem įmonėms. Kadangi ThyssenKrupp Aufzüge nusprendė teikti parodymus, kad būtų atleista nuo baudos ar ji būtų sumažinta, ši įmonė nedalyvavo kartelių byloje kaip atsakovė.

               8

               Pagrindinėje byloje nagrinėjamu karteliu (toliau – nagrinėjamasis kartelis) buvo siekta privilegijuotai įmonei užtikrinti didesnę kainą nei ta, kurią ji būtų galėjusi taikyti įprastomis konkurencijos sąlygomis. Taip buvo iškraipyta konkurencija ir pirmiausia kainų pokyčiai, atsirandantys įprastomis konkurencijos sąlygomis.

               9

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, šio kartelio dalyviai bandė koordinuoti daugiau nei pusę naujų įrenginių rinkos visoje Austrijoje. Dėl daugiau nei pusės susijusių projektų sutartys buvo sudarytos bendru susitarimu, todėl bent dėl vieno trečdalio rinkos buvo derinami veiksmai. Maždaug du trečdaliai projektų, dėl kurių buvo derinami veiksmai, buvo įvykdyti taip, kaip planuota. Vienu trečdaliu atvejų sutartys buvo sudaromos su trečiosiomis įmonėmis (karteliui nepriklausančiomis įmonėmis) arba kartelio dalyviu, kuris nesilaikė susitarto priskyrimo ir siūlė pirkti mažesnėmis kainomis. Nustatyta, kad projektai buvo skirstomi ir dvišaliu lygmeniu pagal bendrą susitarimą. Dėl nagrinėjamo kartelio dalyvių veiksmų rinkos kainos mažai pasikeitė, taip pat ir per paskutinius metus, buvusius iki 2004 m., o suinteresuotųjų asmenų rinkos dalys iš esmės liko tokios pačios.

               10

               Remdamasi „apsauginių kainų efektu“ („umbrella effect“) ÖBB Infrastruktur prašo įpareigoti kasatores pagrindinėje byloje atlyginti 1839239,74 EUR įvertintą žalą, kurią ji patyrė nupirkusi iš trečiųjų įmonių, nedalyvavusių nagrinėjamame kartelyje, liftų ir eskalatorių už didesnę kainą nei ta, kuri būtų nustatyta nesant šio kartelio, nes šios trečiosios įmonės, pasinaudojusios šio kartelio egzistavimu, pakėlė savo kainas.

               11

               Pirmosios instancijos teismas atmetė ÖBB Infrastruktur prašymą, tačiau apeliacinis teismas jį patenkino.

               12

                  Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas), į kurį kreipėsi kasatorės pagrindinėje byloje, kelia klausimą, kokiomis sąlygomis atsiranda kartelio dalyvių atsakomybė atsižvelgiant į SESV 101 straipsnį ir Teisingumo Teismo praktiką, pirmiausia į sprendimus Courage ir Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465), Manfredi ir kt. (C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461) ir Pfleiderer (C‑360/09, EU:C:2011:389).

               13

               Pagal Austrijos teismų praktiką asmuo, kuris kreipiasi dėl žalos atlyginimo deliktinės atsakomybės pagrindu, turi įrodyti tinkamą priežastinį ryšį ir neteisėtumo ryšį, t. y. apsaugos teisės normos pažeidimą, kaip tai suprantama pagal ABGB 1311 straipsnį.

               14

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad, taikant tinkamo priežastinio ryšio sąvoką, pažeidėjas atsako už bet kokias pasekmes, įskaitant atsitiktinai atsiradusiąsias, kurių jis galėjo tikėtis in abstracto, bet neatsako už netipines pasekmes. Pagal minėtą teismų praktiką, jei karteliui nepriklausanti įmonė pasinaudoja kainų skėčio efektu, nėra tinkamo priežastinio ryšio tarp kartelio ir galimos žalos pirkėjui, nes tai susiję su netiesiogine žala, t. y. su sprendimo, kurį karteliui nepriklausantis asmuo priėmė savarankiškai, vadovaudamasis savo samprotavimais apie valdymą, šalutiniu poveikiu. Manoma, kad tai, kokį poveikį konkurentui daro kartelio dalyvių paveikta situacija rinkoje, kokias iš to ekonominio pobūdžio išvadas jis daro savo įmonės ir produktų atžvilgiu ir kokius su įmonės valdymu ir pirmiausia kainų nustatymu susijusius sprendimus vėliau jis priima, labai priklauso nuo daugelio veiksnių, kurie neturi nieko bendra su šiuo karteliu.

               15

               Dėl neteisėtumo klausimo Oberster Gerichtshof nusprendė, kad, atsižvelgiant į normos apsaugos tikslo doktriną, padaryta turtinė žala turi būti atlyginama tik tuo atveju, jei žalos neteisėtumas kyla dėl sutartinių įsipareigojimų, absoliučių teisių arba apsaugos teisės normų pažeidimo. Taigi svarbu, ar norma, kurią pažeidė teisės pažeidėjas, siekiama apsaugoti žalą patyrusio asmens interesus. Taip nėra apsauginių kainų („umbrella pricing“) praktikos atveju, kai reikia paneigti neteisėtumo ryšį. Neteisėtais kartelio dalyvių veiksmais siekiama pakenkti tiems asmenims, kurie perka jų produkciją dirbtinai padidintomis kainomis. Apsauginių kainų efekto padaryta žala atsiranda tik dėl šiam karteliui nepriklausančio asmens sprendimo, priimto savarankiškai vadovaujantis savo samprotavimais apie valdymą, šalutinio poveikio.

               16

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad į klausimą, ar pagal Sąjungos teisės aktus dėl apsauginių kainų efekto atsiradusi žala turi būti atlyginta, ir Vokietijos, ir Austrijos doktrinose atsakoma labai prieštaringai. Dėl ES teisės viršenybės prejudicinis klausimas šioje byloje labai svarbus, nes yra neaišku, ar paneigus teisę į žalos atlyginimą laikomasi Teisingumo Teismo nustatyto veiksmingumo principo.

               17

               Šiomis aplinkybėmis Oberster Gerichtshof nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
               „Ar SESV 101 straipsnį (EB 81 straipsnis, EB sutarties 85 straipsnis) reikia aiškinti taip, jog kiekvienas asmuo gali reikalauti, kad kartelio dalyviai taip pat atlygintų žalą, jam padarytą karteliui nepriklausančio asmens, kuris, pasinaudojęs didelėmis rinkos kainomis, pakelia savo produktų kainas labiau, nei jas būtų pakėlęs nesant kartelio („umbrella-pricing“), todėl remiantis <...> Teisingumo Teismo nustatytu veiksmingumo principu reikia priimti palankų sprendimą pagal nacionalinę teisę?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               18

               Kadangi EB 81 straipsnio, EB sutarties 85 straipsnio ir SESV 101 straipsnio turinys iš esmės sutampa, bus daroma nuoroda tik į šiuo metu galiojantį SESV 101 straipsnį.

               19

               Pateiktu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori išsiaiškinti, ar pagal SESV 101 straipsnį draudžiama taip aiškinti ir taikyti valstybės narės teisę, kad dėl teisinių priežasčių visiškai atmetama galimybė, jog karteliui priklausančios įmonės civiline tvarka atsako už žalą, atsiradusią dėl to, kad karteliui nepriklausanti įmonė, atsižvelgusi į šio kartelio veiksmus, nustato didesnes kainas nei tos, kurios būtų taikomos nesant kartelio.

               20

               Reikia priminti, kad pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį ir 102 straipsnį daromas tiesioginis poveikis asmenų santykiams ir teisės subjektams suteikiamoms teisėms, kurias nacionaliniai teismai turi saugoti (žr. Sprendimo BRT et Société belge des auteurs, compositeurs et éditeurs, 127/73, EU:C:1974:25, 16 punktą; Sprendimo Courage et Crehan, EU:C:2001:465, 23 punktą ir Sprendimo Manfredi ir kt., EU:C:2006:461, 39 punktą).

               21

               Visas SESV 101 straipsnis ir pirmiausia jo 1 dalyje įtvirtintas draudimas taptų neveiksmingi, jei bet kuris asmuo negalėtų reikalauti atlyginti žalą, jam padarytą sutartimi ar veiksmais, kurie gali riboti arba iškraipyti konkurenciją (Sprendimo Courage et Crehan, EU:C:2001:465, 26 punktas; Sprendimo Manfredi ir kt., EU:C:2006:461, 60 punktas; Sprendimo Otis ir kt., C‑199/11, EU:C:2012:684, 41 punktas ir Sprendimo Donau Chemie ir kt., C‑536/11, EU:C:2013:366, 21 punktas).

               22

               Taigi kiekvienas asmuo turi teisę reikalauti atlyginti patirtą žalą, jei tarp tokios žalos ir SESV 101 straipsniu draudžiamo susitarimo ar veiksmų yra priežastinis ryšys (Sprendimo Manfredi ir kt., EU:C:2006:461, 61 punktas ir Sprendimo Otis ir kt., EU:C:2012:684, 43 punktas).

               23

               Kiekvieno asmens teisė reikalauti atlyginti tokią žalą sustiprina Sąjungos konkurencijos taisyklių veikimą ir gali atgrasyti nuo dažnai slaptų susitarimų ar veiksmų, galinčių riboti ar iškraipyti konkurenciją, ir taip prisideda prie veiksmingos konkurencijos Europos Sąjungoje išlaikymo (Sprendimo Courage et Crehan, EU:C:2001:465, 27 punktas; Sprendimo Manfredi ir kt., EU:C:2006:461, 91 punktas; Sprendimo Pfleiderer, EU:C:2011:389, 29 punktas ir Sprendimo Donau Chemie ir kt., EU:C:2013:366, 23 punktas).

               24

               Nesant Bendrijos teisės nuostatų šioje srityje, kiekviena valstybė narė savo teisinėje sistemoje turi nustatyti teisės reikalauti atlyginti žalą, atsiradusią dėl SESV 101 straipsniu draudžiamo susitarimo ar veiksmų, įgyvendinimo taisykles, įskaitant „priežastinio ryšio“ sąvokos taikymo taisykles, su sąlyga, kad bus laikomasi ekvivalentiškumo ir veiksmingumo principų (Sprendimo Manfredi ir kt., EU:C:2006:461, 64 punktas).

               25

               Todėl ieškiniams, skirtiems dėl Sąjungos teisės tiesioginio veikimo kylančių asmenų teisių apsaugai užtikrinti, taikomos taisyklės neturi būti mažiau palankios už taisykles, taikomas panašiems ieškiniams pagal nacionalinę teisę (lygiavertiškumo principas), ir dėl jų naudojimasis pagal Sąjungos teisę suteiktomis teisėmis neturi tapti praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas (veiksmingumo principas) (žr. Sprendimo Courage et Crehan, EU:C:2001:465, 29 punktą; Sprendimo Manfredi ir kt., EU:C:2006:461, 62 punktą; Sprendimo Pfleiderer, EU:C:2011:389, 24 punktą ir Sprendimo Donau Chemie ir kt., EU:C:2013:366, 27 punktą).

               26

               Šiuo atžvilgiu ir, konkrečiai kalbant, konkurencijos srityje, šios taisyklės neturi daryti neigiamos įtakos SESV 101 ir 102 straipsnių taikymo veiksmingumui (žr. Sprendimo VEBIC, C‑439/08, EU:C:2010:739, 57 punktą; Sprendimo Pfleiderer, EU:C:2011:389, 24 punktą ir Sprendimo Donau Chemie ir kt., EU:C:2013:366, 27 punktą).

               27

               Pagrindinėje byloje ÖBB Infrastruktur nurodo, kad žalos, kurią ji patyrė, dalis atsirado dėl nagrinėjamojo kartelio, galėjusio išlaikyti tokią didelę rinkos kainą, kad konkurentai, kurie nebuvo šio kartelio nariai, taip pat galėjo pasinaudoti didesne rinkos kaina nei ta, kuri būtų buvusi nesant minėto kartelio, nesvarbu, ar tai susiję su pelno marža, ar tiesiog su išlikimo riba, jeigu jų išlaidų sistema buvo tokia, jog įprastomis konkurencijos sąlygomis jie galėjo būti pašalinti iš rinkos.

               28

               Suinteresuotieji asmenys, kurie Teisingumo Teismui pateikė savo pastabas, neginčija, kad toks apsauginės kainos („umbrella pricing“) reiškinys tam tikromis aplinkybėmis pripažįstamas vienu iš galimų kartelio padarinių. Atvirkščiai, kasatorės pagrindinėje byloje iš esmės ginčija galimybę aiškinti ES teisę taip, kad pagal ją yra patvirtinami apsauginių kainų efekto egzistavimu pagrįsti reikalavimai atlyginti nuostolius („umbrella claims“).

               29

               Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad rinkos kaina yra vienas iš pagrindinių veiksnių, į kuriuos atsižvelgia įmonė nustatydama kainą, už kurią ji parduoda prekes ar teikia paslaugas. Jei karteliui pavyksta išlaikyti dirbtinai dideles tam tikrų prekių kainas ir jei yra įvykdytos tam tikros rinkos sąlygos, pirmiausia susijusios su prekės pobūdžiu ar rinkos, kurią apima kartelis, dydžiu, negalima atmesti galimybės, kad šiam karteliui nepriklausanti įmonė konkurentė nuspręs nustatyti didesnę pasiūlymo kainą nei ta, kurią ji būtų pasirinkusi įprastomis konkurencijos sąlygomis, t. y. nesant tokio kartelio. Tokiomis aplinkybėmis, net jei pasiūlymo kainos nustatymas turi būti laikomas visiškai savarankišku sprendimu, priimtu kartelyje nedalyvaujančios įmonės, vis dėlto reikia konstatuoti, kad šis sprendimas galėjo būti priimtas atsižvelgiant į rinkos kainą, kuri dėl šio kartelio buvo iškraipyta, todėl prieštaravo konkurencijos taisyklėms.

               30

               Iš to darytina išvada, kad, priešingai, nei teigia Schindler Aufzüge und Fahrtreppen ir Schindler Liegenschaftsverwaltung, tai, jog karteliui nepriklausančios, tačiau naudos iš ekonominių sąlygų, susijusių su apsaugine kaina, gavusios įmonės klientas patiria žalą dėl didesnės pasiūlymo kainos nei ta, kuri būtų buvusi nesant šio kartelio, yra vienas iš galimų tokio kartelio padarinių, apie kurį negali nežinoti šio kartelio nariai.

               31

               Kalbant apie pagrindinėje byloje nagrinėjamus nacionalinės teisės aktus, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Austrijos teisėje visiškai nėra numatyta teisė į žalos atlyginimą esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, nes laikoma, kad, nesant sutartinių santykių su kartelio nariu, priežastinis ryšys tarp patirtos žalos ir atitinkamo kartelio nutrūko dėl minėtam karteliui nepriklausančios, tačiau dėl pastarojo egzistavimo apsauginę kainą („umbrella pricing“) nustačiusios įmonės savarankiško sprendimo.

               32

               Žinoma, kaip nurodyta šio sprendimo 24 punkte, kiekviena valstybė narė savo teisinėje sistemoje iš principo turi nustatyti „priežastinio ryšio“ sąvokos taikymo taisykles. Tačiau iš Teisingumo Teismo praktikos, nurodytos šio sprendimo 26 punkte, matyti, kad šios nacionalinės taisyklės turi užtikrinti visišką Sąjungos konkurencijos teisės veiksmingumą (šiuo klausimu žr. Sprendimo VEBIC, EU:C:2010:739, 63 punktą). Taigi nustatant šias taisykles reikia, konkrečiai kalbant, atsižvelgti į SESV 101 straipsniu siekiamą tikslą užtikrinti, kad būtų išlaikyta veiksminga ir neiškraipyta konkurencija vidaus rinkoje ir kainos, kurios nustatomos laisvos konkurencijos sąlygomis. Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas, kaip nurodyta šio sprendimo 22 punkte, nusprendė, kad pagal nacionalines taisykles turi būti pripažinta, jog kiekvienas asmuo turi teisę reikalauti atlyginti žalą.

               33

               Tačiau visiškam SESV 101 straipsnio veiksmingumui kiltų grėsmė, jei kiekvieno asmens teisė reikalauti atlyginti patirtą žalą pagal nacionalinės teisės aktus, visiškai ir nepaisant konkrečių bylos aplinkybių, priklausytų nuo tiesioginio priežastinio ryšio buvimo, atmetant galimybę šią teisę suteikti dėl aplinkybės, jog atitinkamas asmuo turėjo sutartinių santykių ne su kartelio nariu, o su šiam karteliui nepriklausančia įmone, kurios kainų politika vis dėlto yra kartelio, prisidėjusio prie konkurencingose rinkose nustatyto kainų formavimo mechanizmo iškraipymo, padarinys.

               34

               Todėl nuo apsauginės kainos („umbrella pricing“) nukentėjusiam asmeniui gali būti atlyginama žala, kurią jis patiria dėl kartelio narių, net ir neturėdamas sutartinių santykių su jais, jeigu nustatoma, kad toks kartelis, atsižvelgiant į bylos aplinkybes ir, be kita ko, atitinkamos rinkos ypatumus, galėjo lemti tai, jog savarankiškai veikiantys tretieji asmenys taiko apsauginę kainą, ir kad šių aplinkybių ir ypatumų negalėjo nežinoti minėto kartelio nariai. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar šios sąlygos yra įvykdytos.

               35

                  Kone ir Otis teigia, kad ieškiniais dėl žalos, patirtos dėl pakeltų kainų, kurios yra apsauginės kainos buvimo pasekmė, atlyginimo yra reikalaujama atlyginti baudžiamojo pobūdžio nuostolius, nes dėl ÖBB-Infrastruktur patirtos žalos kasatorės pagrindinėje byloje nepraturtėjo. Tačiau reikia pažymėti, kad pagal deliktinės atsakomybės taisykles atlygintinos žalos dydis nepriklauso nuo pelno, kurį gavo tą žalą lėmusį pažeidimą padaręs asmuo.

               36

                  Kone ir Otis taip pat nurodo, kad tokie nuostoliai gali atgrasyti atitinkamas įmones padėti konkurencijos institucijoms tirti bylas, o tai prieštarautų veiksmingumo principui. Tačiau reikia priminti, kad atleidimo nuo baudų ir baudų sumažinimo programa yra Komisijos programa, priimta Pranešimu dėl atleidimo nuo baudų ir baudų sumažinimo kartelių bylose (OL C 298, p 17), kuris neturi įstatymo galios ir nėra privalomas valstybėms narėms (Sprendimo Pfleiderer, EU:C:2011:389, 21 punktas). Todėl ši atleidimo nuo baudų ir baudų sumažinimo programa neatima iš asmenų teisės nacionaliniuose teismuose siekti dėl SESV 101 straipsnio pažeidimo atsiradusios žalos atlyginimo.

               37

               Atsižvelgiant į visus minėtus argumentus, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad SESV 101 straipsnis aiškintinas taip, kad pagal jį draudžiama taip aiškinti ir taikyti valstybės narės teisę, kad dėl teisinių priežasčių būtų visiškai atmesta galimybė, jog karteliui priklausančios įmonės civiline tvarka atsakytų už žalą, atsiradusią dėl to, kad karteliui nepriklausanti įmonė, atsižvelgusi į šio kartelio veiksmus, nustato didesnes kainas nei tos, kurios būtų taikomos nesant kartelio.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               38

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

                     SESV 101 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama taip aiškinti ir taikyti valstybės narės teisę, kad dėl teisinių priežasčių būtų visiškai atmesta galimybė, jog karteliui priklausančios įmonės civiline tvarka atsakytų už žalą, atsiradusią dėl to, kad karteliui nepriklausanti įmonė, atsižvelgusi į šio kartelio veiksmus, nustato didesnes kainas nei tos, kurios būtų taikomos nesant kartelio.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


title: 2008 m. balanžio 30 d. Tarnautojų teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Adriana Dragoman prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Viešoji tarnyba - Konkursas. # Byla F-16/07.

text:
      TARNAUTOJŲ TEISMO (trečioji kolegija)SPRENDIMAS
      2008 m. balandžio 30 d.
      Byla F‑16/07
      Adriana Dragoman
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Viešoji tarnyba – Konkursas – Atrankos komisija – Atrankos komisijos nešališkumo principas – Pareigūnų tarnybos nuostatų 11a straipsnis – Vidaus ir išorės kandidatų vienodas vertinimas – Kandidato pašalinimas – Pareiga motyvuoti – Apimtis – Atrankos komisijos darbo slaptumo užtikrinimas“
      Dalykas: Pagal EB 236 straipsnį ir AE 152 straipsnį pareikštas ieškinys, kuriuo A. Dragoman prašo panaikinti 2006 m. gruodžio 12 d.
         atviro konkurso EPSO/AD/34/05, skirto rumunų kalbos administratorių lingvistų (vertėjai žodžiu – AD 5) rezervo sąrašui sudaryti,
         atrankos komisijos sprendimą neįrašyti jos į minėtą rezervo sąrašą.

      Sprendimas: Atmesti ieškinį. Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.      Pareigūnai – Konkursas – Atrankos komisijos nešališkumo principas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 11a straipsnis)
      2.      Pareigūnai – Konkursas – Konkurso eiga
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedas)
      3.      Pareigūnai – Konkursas – Atrankos komisija – Kandidatūros atmetimas – Pareiga motyvuoti – Apimtis – Darbų slaptumo užtikrinimas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 25 straipsnis ir III priedo 6 straipsnis)
      1.      Atrankos komisijos nešališkumo principas yra vienodo požiūrio principo išraiška ir jis yra viena iš garantijų, kurias suteikia
         Bendrijos teisės sistema.

      Vien fakto, kad atrankos komisijos narys ir kandidatas yra pažįstami, nepakanka įrodyti, kad šis narys asmeniškai suinteresuotas
         „dėl šeimos ar finansinių dalykų“, kaip numatyta Pareigūnų tarnybos nuostatų 11a straipsnyje, kas galėtų sukelti abejonių
         dėl jo nešališkumo. Iš tiesų, faktas, kad atrankos komisijos narys asmeniškai pažįsta vieną iš kandidatų, nebūtinai reiškia,
         kad šis narys laikysis palankaus išankstinio nusistatymo minėto kandidato atžvilgiu per pokalbį. Be to, kadangi egzaminas
         žodžiu dėl savo pobūdžio negali būti anoniminis, tai, kad kandidatas turėjo tarnautojo, o ne lankytojo pažymėjimą, nesuteikia
         atrankos komisijai jokios informacijos, kurios žinoti ji neturėjo teisės.

      (žr. 41, 44 ir 46 punktus)
      2.      Konkurso atrankos komisija turi didelę diskreciją nustatant egzaminų žodžiu tvarką ir detalų turinį su sąlyga, kad ji griežtai
         laikosi nuostatų, kuriose reglamentuojamas egzaminų organizavimas. Taigi, nuspręsdama pirmo vertimo žodžiu egzamino pradžioje
         prieš pagrindinį egzaminą žodžiu paprašyti kandidatą prisistatyti ir taip jam leisti pasijusti patogiau, atrankos komisija
         nepažeidžia savo diskrecijos ribų.

      (žr. 51 ir 57 punktus)
      Nuoroda:
      Pirmosios instancijos teismo praktika: 2002 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo Girardot prieš Komisiją, T‑92/01, Rink. VT p. I‑A‑163 ir II‑859, 24 punktas; 2005 m. balandžio 5 d. Sprendimo Christensen prieš Komisiją, T‑336/02, Rink. VT p. I‑A‑75 ir II‑341, 38 punktas.

      3.      Pareigos motyvuoti asmens nenaudai priimtą sprendimą tikslas, pirma, suteikti suinteresuotajam asmeniui reikalingą informaciją,
         kad jis žinotų, ar sprendimas yra pagrįstas, ir, antra, sudaryti galimybę atlikti jo teisminę kontrolę. Kiek tai susiję su
         konkurso atrankos komisijos priimtais sprendimais, ši pareiga, remiantis Tarnybos nuostatų III priedo 6 straipsniu, turi būti
         suderinta su atrankos komisijos darbų slaptumu. Šis slaptumas įtvirtintas siekiant užtikrinti konkursų atrankos komisijų nepriklausomumą
         ir jų darbų objektyvumą, apsaugant jas nuo bet kokio kišimosi ir spaudimo iš išorės, kylančio iš pačios Bendrijos administracijos,
         suinteresuotųjų kandidatų arba trečiųjų asmenų. Todėl šio slaptumo užtikrinimas draudžia platinti atskirų atrankos komisijos
         narių nuomones ir atskleisti bet kokią informaciją apie asmeninį arba palyginamąjį kandidatų vertinimą.

      Vykdant reikalavimą nurodyti konkurso atrankos komisijos sprendimų motyvus, turi būti atsižvelgta į atrankos komisijos darbo,
         kuris paprastai vyksta bent dviem atskiromis stadijomis, t. y., pirma, svarstomos paraiškos atrenkant kandidatus, kuriems
         leidžiama dalyvauti konkurse, ir, antra, vertinamas kandidatų tinkamumas eiti laisvas pareigas siekiant sudaryti tinkamų kandidatų
         sąrašą. Antroji atrankos komisijos darbo stadija yra pirmiausia lyginamoji, todėl šis darbas laikomas slaptu. Atrankos komisijos
         iki testų patvirtinti taisymo kriterijai yra sudedamoji lyginamojo vertinimo dalis ir, vertindama atitinkamus kandidatų nuopelnus,
         komisija jais vadovaujasi. Taigi šiems kriterijams, kaip ir atrankos komisijos vertinimams, taikomas svarstymų slaptumo principas.
         Komisijos lyginamasis vertinimas matyti iš kandidatams suteiktų balų. Kadangi turi būti užtikrinamas atrankos komisijos darbo
         slaptumas, pranešimas apie surinktus įvairių egzaminų balus yra pakankama atrankos komisijos sprendimų motyvacija ir ji neprivalo
         patikslinti, kurie kandidato atsakymai buvo įvertinti kaip nepakankami, ar paaiškinti, kodėl šie atsakymai nepakankamai įvertinti.

      (žr. 63 punktą)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 1996 m. liepos 4 d. Sprendimo Parlamentas prieš Innamorati, C‑254/95 P, Rink. p. I‑3423, 23–31 punktai.

      Pirmosios instancijos teismo praktika: 2003 m. kovo 27 d. Sprendimo Martínez Páramo ir kt. prieš Komisiją, T‑33/00, Rink. VT p. I‑A‑105 ir II‑541, 43–52 punktai.


title: 2014 m. kovo 13 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#A. Karuse AS prieš Politsei- ja Piirivalveamet.#Tartu ringkonnakohus prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Kelių transportas – Reglamentas (EB) Nr. 561/2006 – Pareiga naudoti tachografą – Išimtis transporto priemonėms, naudojamoms kelių priežiūrai – Transporto priemonė, kuria iš pakrovimo vietos žvyras vežamas į kelių priežiūros darbų atlikimo vietą.#Byla C-222/12.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C‑222/12
            dėl Tartu ringkonnakohus  (Estija) 2012 m. gegužės 4 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2012 m. gegužės 11 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
            A. Karuse AS
            prieš
            Politsei- ja Piirivalveamet
            TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Borg Barthet, teisėjai E. Levits ir M. Berger (pranešėja),
            generalinis advokatas N. Wahl,
            kancleris A. Calot Escobar,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – Estijos vyriausybės, atstovaujamos M. Linntam,
            – Graikijos vyriausybės, atstovaujamos I. Bakopoulos ir O. Souropani,
            – Švedijos vyriausybės, atstovaujamos U. Persson,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos J. Hottiaux, padedamos advokaat  C. Ginter,
            atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 561/2006 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo ir iš dalies keičiančio Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 3821/85 ir (EB) Nr. 2135/98 bei panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3820/85 (OL L 102, p. 1) 13 straipsnio 1 dalies h punkto išaiškinimu.
            2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant A. Karuse AS  (toliau – Karuse ) ir Politsei- ja Piirivalveamet ginčą dėl policijos pareigūno sprendimo, kuriuo nurodyta atlikti neeilinę šiai bendrovei priklausančios transporto priemonės, kurioje neįrengtas įstatymus atitinkantis tachografas, techninę apžiūrą.
            Teisinis pagrindas
            Sąjungos teisė
            3. 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3821/85 dėl kelių transporto priemonėse naudojamų tachografų (OL L 370, p. 8; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 227), iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 561/2006 (toliau – Reglamentas Nr. 3821/85), 3 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
            „1. Įrašymo įranga įrengiama ir naudojama valstybėje narėje registruotose transporto priemonėse, naudojamose keleiviams ir kroviniams vežti keliais, išskyrus Reglamento (EB) Nr. 561/2006 3 straipsnyje nurodytas transporto priemones. < … >
            2. Nuo šio reglamento nuostatų taikymo valstybės narės gali atleisti Reglamento (EB) Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 ir 3 dalyse paminėtas transporto priemones.“
            4. Reglamento Nr. 561/2006 17 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
            „Šio reglamento tikslas – pagerinti socialines sąlygas darbuotojams, kuriems jis taikomas, taip pat bendrai pagerinti saugų eismą keliuose. < … > “
            5. Reglamento Nr. 561/2006 1 straipsnyje nurodyta:
            „Siekiant suderinti konkurencijos sąlygas tarp sausumos transporto rūšių, ypač kelių transporto sektoriuje, bei pagerinti darbo sąlygas ir saugų eismą keliuose, šis reglamentas nustato vairavimo trukmių, pertraukų ir poilsio laikotarpių taisykles vairuotojams, vežantiems keleivius ir krovinius keliais. Šiuo reglamentu taip pat siekiama skatinti valstybių narių stebėsenos ir vykdymo praktikos bei kelių transporto pramonės darbo pagerėjimą.“
            6. Šio reglamento 5–9 straipsniuose išdėstytos taisyklės, taikomos vežimo transporto priemonės ekipažui, vairavimo trukmei, pertraukoms ir poilsio laikotarpiams.
            7. Minėto reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
            „Jei nepažeidžiami 1 straipsnyje nustatyti tikslai, kiekviena valstybė narė savo teritorijoje arba, suinteresuotoms valstybėms sutikus, kitos valstybės narės teritorijoje gali leisti išimtis dėl 5–9 straipsnių ir nustatyti tokioms išimtims individualias sąlygas, kai vežama tokiomis transporto priemonėmis:
            < … >
            h) su kanalizacijos sistemų, apsaugos nuo potvynių, vandens dujų ir elektros priežiūros paslaugomis, kelių priežiūra ir kontrole, buitinių atliekų surinkimu nuo namų ir atliekų šalinimu, telegrafo ir telefono paslaugomis, radijo ir televizijos transliavimo bei radijo ir televizijos siųstuvų ar imtuvų paieška susijusiomis transporto priemonėmis;
            < … > “
            Estijos teisė
            8. Pagrindinėje byloje taikytinos 2000 m. gruodžio 14 d. Kelių eismo įstatymo (RT I 2001, 3, 6) redakcijos (toliau – LS) 20 3  straipsnyje nurodyta:
            „Specialieji vairuotojo darbo ir poilsio trukmės reikalavimai“
            1. Transporto priemonės ar jų junginio, kuriame yra daugiau kaip devynios sėdimos vietos (įskaitant vairuotojo vietą) vežant keleivius arba kurio didžiausia leistina masė yra didesnė kaip 3 500 kilogramų vežant krovinius, vairuotojo darbo ir poilsio trukmė, vežimo rūšių, dėl kurių netaikoma pareiga įvykdyti reikalavimus vežimo keliais srityje, sąrašas bei vairuotojo ir jo darbdavio pareigos numatytos Reglamente [Nr. 561/2006].
            1 1 . [Reglamento Nr. 561/2006] 10 straipsnio 4 dalyje nurodyti asmenys privalo įvykdyti reikalavimus, numatytus teisės nuostatose dėl vairuotojo darbo ir poilsio trukmės. Bet kokia sutarties nuostata, kuria nukrypstama nuo minėto reglamento reikalavimų, yra negaliojanti.
            < … >
            7. Šiame straipsnyje nustatytus reikalavimus turi įvykdyti ne tik vairuotojai, dirbantys pagal darbo sutartį, bet ir pagal kitas sutartis dirbantys vairuotojai.
            < … >
            8. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytame reglamente nustatyti reikalavimai išimties tvarka netaikomi vairuotojams, vežantiems šalies viduje, jeigu:
            < … >
            8) transporto priemonė susijusi su kanalizacijos sistemų, apsaugos nuo potvynių, vandens, dujų ir elektros priežiūros paslaugomis, kelių priežiūra ir kontrole, buitinių atliekų surinkimu nuo namų ir atliekų šalinimu, telegrafo ir telefono paslaugomis, radijo ir televizijos transliavimo bei radijo ir televizijos siųstuvų ar imtuvų paieška,
            < … > “
            9. LS 20 4  straipsnyje numatyta:
            „Tachografo naudojimas
            1. Motorinės transporto priemonės vairuotojo vairavimo ir poilsio laikas apskaičiuojamas remiantis [Reglamento Nr. 3821/85] I priede nurodyto mechaninio tachografo registracijos lapais arba to paties reglamento I B priede nurodyto tachografo, duomenis registruojančio skaitmeniniu būdu (toliau – skaitmeninis tachografas), atmintyje įrašytais duomenimis.
            < … >
            1 1 . Jeigu tachografą naudoti privaloma, pagal Reglamento < ... > Nr. 3821/85 15 straipsnį vairuotojas privalo duomenis apie vairavimo ir poilsio laiko trukmę įrašyti tachografu.
            2. Tachografas neprivalomas šiose transporto priemonėse:
            1) pagamintose iki 1985 m. sausio 1 d., jei jos nėra naudojamos atlygintinų prekių ar asmenų vežimo paslaugoms teikti;
            2) naudojamose vežti, kai vežimui, remiantis [Reglamento Nr. 561/2006] 3 straipsniu ir šio įstatymo 20 3  straipsnio 8 dalimi, netaikoma pareiga atitikti reikalavimus.“
            10. Pagal LS 71 straipsnį „Specialioji transporto priemonė“:
            „1. Specialioji transporto priemonė:
            < … >
            2) transporto priemonė, kuria atliekamos su kelių sistema susijusios užduotys ir būtini darbai kelyje (toliau – priežiūros transporto priemonė);
            < … >
            4) priežiūros transporto priemonės su įjungtais geltonos spalvos žybčiojančiais švyturėliais vairuotojas atlikdamas jam pavestas užduotis gali nesilaikyti šio įstatymo 3 straipsnio 1 dalyje nustatytų reikalavimų.“
            11. 1999 m. vasario 17 d. Kelių įstatymo ( Teeseadus; RT I 1999, 26, 377, toliau – TeeS ) 10 straipsnyje „Kelių būklė“ nustatyta:
            „1. Turi būti įmanoma visiškai saugiai važiuoti keliais ir jie turi atitikti reikalavimus, susijusius su kelių būkle.
            2. Ekonomikos ir susisiekimo ministras nustato taikytinus reikalavimus dėl kelių eismo saugos įrenginių, kelio ženklų, šviesoforų, apsauginių atitvarų, stulpelių, kelių ženklinimo ir dėl valstybinės reikšmės, nacionalinės reikšmės ir žiemos kelių būklės.
            3. Aplinkos ministras nustato taikytinus reikalavimus dėl miško kelių.
            4. Viešojo kelio savininkas arba asmuo, laikomas atsakingu už su kelių sistema susijusias užduotis, privalo palaikyti tokią kelio būklę, kuri atitiktų šiame įstatyme arba pagal jį priimtuose teisės aktuose numatytus reikalavimus.“
            12. TeeS 14 straipsnyje dėl su kelių sistema susijusių užduočių nurodyta:
            „1. Užduotimis, susijusiomis su kelių sistema, laikomas kelio darbų atlikimas, projektavimas, kelių naudojimo valdymas, apsaugos zonos priežiūra, su keliais susijusių projektų rengimas ir bet kokia kita veikla, susijusi su kelių sistemos valdymu.
            2. Kelio darbai – tai kelių tiesimas, taisymas ir priežiūra, kaip tai suprantama pagal šio įstatymo 17 straipsnį. Tiesimo ir taisymo darbų klasifikacija ir jų techninis aprašymas reglamentuojami su keliais susijusiems projektams taikytinais standartais, nurodytais šio įstatymo 19 straipsnio 2 dalyje.“
            13. TeeS 17 straipsnio 3 dalyje dėl kelių projektavimo, tiesimo, taisymo ir priežiūros numatyta:
            „3 1 . Kelių priežiūros tikslas yra užtikrinti, kad kelių būklė atitiktų šio įstatymo 10 straipsnio 2 dalyje nurodytus reikalavimus.“
            Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
            14. 2009 m. rugpjūčio 19 d. per patikrinimą viešajame kelyje Lõuna Politseiprefektuur  pareigūnas sustabdė Karuse  priklausantį sunkvežimį, kuriuo buvo vežamas žvyro krovinys į kelio darbų vykdymo vietą. Transporto priemonė buvo sustabdyta maždaug 42 kilometrai nuo minėtos bendrovės buveinės vietos ir maždaug 10 kilometrų nuo šių darbų atlikimo vietos.
            15. Pirma, pareigūnas sunkvežimio vairuotojui skyrė 900 Estijos kronų (EEK) baudą, be kita ko, už vairavimą transporto priemonės su neįrengtu LS nustatytus reikalavimus atitinkančiu tachografu, kuriuo sudaromos sąlygos patikrinti, ar laikomasi vairuotojų darbo ir poilsio trukmės. Antra, dėl tos pačios priežasties jis nurodė atlikti neeilinę transporto priemonės techninę apžiūrą.
            16. Iš minėto sunkvežimio registracijos liudijimo matyti, kad tai yra triašis savivartis, kurio maksimali masė – 25,5 tonos. Šio sertifikato dalyje, skirtoje pastaboms, nurodyta „priežiūros transporto priemonė“.
            17. Karuse pateikė skundą Tartu halduskohus  (Tartu administracinis teismas) siekdama, kad būtų panaikintas pareigūno sprendimas, kuriuo nurodyta atlikti neeilinę techninę priežiūrą. Šiuo klausimu ji visų pirma teigė, kad aptariama transporto priemonė yra priežiūros transporto priemonė, kaip tai patvirtinta jos registracijos liudijime, ir per patikrinimą ji vyko į darbų vykdymo vietą su žvyro kroviniu, skirtu kelių priežiūros darbams. Todėl šiai transporto priemonei taikoma LS 20 3  straipsnio 8 dalies 8 punkte numatyta pareigos naudoti tachografą išimtis.
            18. 2009 m. gruodžio 9 d. sprendimu šis skundas buvo atmestas motyvuojant tuo, kad vien registracijos liudijime esančio įrašo „priežiūros transporto priemonė“ nepakanka, kad aptariamai transporto priemonei būtų automatiškai suteiktas toks statusas, taigi vien šiuo pagrindu nėra atleidžiama nuo pareigos naudoti tachografą. Tartu halduskohus  taip pat nusprendė, kad nagrinėjami darbai negali būti laikomi kelių priežiūros darbais, kaip jie suprantami pagal TeeS  14 straipsnį, kuriuos vykdant šiems darbams skirtose transporto priemonėse neprivaloma naudoti tachografo.
            19. 2010 m. sausio 5 d. Karuse dėl šio sprendimo padavė apeliacinį skundą Tartu ringkonnakohus  (Tartu apeliacinis teismas).
            20. Ji teigia, kad atliekant kelių priežiūrą būtina naudoti tam tikras medžiagas ir pasitelkti reikalingą techniką, kurios į darbų vietą gabenamos tuo pačiu transportu, naudojamu ir vykdant priežiūros darbus. Šioje byloje aptariama transporto priemonė buvo naudojama žvyrui viešajame kelyje, kurio priežiūros darbai buvo atliekami, išberti, o jos vairuotojas taip pat buvo atsakingas už šios užduoties įvykdymą. Todėl ji mano, kad medžiagų, skirtų kelio darbams, vežimas turi būti laikomas kelių priežiūros dalimi.
            21. Tačiau Lõuna Politseiprefektuur  prašo patvirtinti Tartu halduskohus  sprendimą.
            22. Prašyme priimti prejudicinį sprendimą Tartu ringkonnakohus  visų pirma nurodo, kad Estijos Respublika beveik pažodžiui perkėlė Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies h punkte įtvirtintą išimtį, todėl vertinant LS 20 3  straipsnio 8 dalies 8 punkte pateiktą sąvoką „transporto priemonės, naudojamos kelių priežiūrai“ reikia atsižvelgti į Sąjungos teisės taikymo taisykles.
            23. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad, be 1992 m. birželio 25 d. Sprendimo British Gas  (C‑116/91, Rink. p. I‑4071), susijusio su sąvokos „transporto priemonės, naudojamos dujų paslaugoms teikti“ išaiškinimu, ir 1996 m. kovo 21 d. Sprendimo Mrozek ir Jäger  (C‑335/94, Rink. p. I‑1573), kuriame nagrinėtas klausimas dėl sąvokos „transporto priemonės, naudojamos atliekų surinkimui ir išvežimui“ išaiškinimo, nėra Teisingumo Teismo praktikos, kuria remiantis būtų galima šios bylos aplinkybėmis nedviprasmiškai išaiškinti sąvoką „su kelių priežiūra susijusios transporto priemonės“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies h punktą.
            24. Šiomis aplinkybėmis Tartu ringkonnakohus nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
            „Ar formuluotę „su kelių priežiūra susijusios“, vartojamą apibrėžiant pagal [Reglamento Nr. 561/2006] 13 straipsnio 1 dalies h punktą leidžiamą išimtį, reikia aiškinti taip, kad ji apima savivartį, kurio maksimali masė yra 25,5 tonos ir kuriuo viešuoju keliu žvyras iš karjero [iš kurio jis iškastas] vežamas į kelio remonto ir priežiūros darbų atlikimo vietą?“
            Dėl prejudicinio klausimo
            25. Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies h punkte pateikta sąvoka „su kelių priežiūra susijusios transporto priemonės“, kurioms gali būti netaikoma pareiga naudoti tachografą, turi būti aiškinama taip, kad ji apima transporto priemonę, kuria iš pakrovimo vietos žvyras vežamas į kelių priežiūros darbų atlikimo vietą.
            26. Visų pirma reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies h punkte iš esmės pakartojamos 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3820/85 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo (OL L 370, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 319) 4 straipsnio 6 punkto nuostatos.
            27. Kadangi Reglamentu Nr. 561/2006 nebuvo padaryta esminių sąlygų, taikomų nustatant Reglamento Nr. 3820/85 4 straipsnio 6 punkte numatytas išimtis, pakeitimų, o minėtais reglamentais siekiama tų pačių tikslų, dėl pastarojoje nuostatoje numatytų išimčių reikia vadovautis minėtuose sprendimuose British Gas  ir Mrozek ir Jäger  Teisingumo Teismo pateiktu išaiškinimu.
            28. Minėtuose sprendimuose Teisingumo Teismas nusprendė, kad, atsižvelgiant į tai, kad minėtoje Reglamento Nr. 3820/85 nuostatoje išvardijamos tam tikros transporto priemonių kategorijos, kurioms netaikomas šis reglamentas, taigi įtvirtinta bendros tvarkos išimtis, jos negalima aiškinti taip, kad pasekmės viršytų tai, kas reikalinga užtikrinant jos garantuojamų interesų apsaugą. Be to, numatytų išimčių apimtis turi būti nustatyta atsižvelgiant į nagrinėjamo teisės akto tikslus (žr. minėto Sprendimo British Gas 12 punktą; minėto Sprendimo Mrozek ir Jäger 9 punktą; 1996 m. kovo 21 d. Sprendimo Goupil , C‑39/95, Rink. p. I‑1601, 8 punktą). Teisingumo Teismas lygiai taip pat išsakė nuomonę dėl Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies d punkte ir 3 straipsnio h punkte numatytų išimčių (2005 m. kovo 17 d. Sprendimo Raemdonck ir Raemdonck‑Janssens , C‑128/04, Rink. p. I‑2445, 19 punktas; 2011 m. liepos 28 d. Sprendimo Seeger , C‑554/09, Rink. p. I‑7131, 33 punktas ir 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Lundberg , C‑317/12, 20 punktas).
            29. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Reglamento Nr. 561/2006 tikslas, kaip visų pirma matyti iš jo 17 konstatuojamosios dalies ir 1 straipsnio, yra suderinti konkurencijos sąlygas kelių transporto sektoriuje ir pagerinti darbo sąlygas bei kelių eismo saugą; šie tikslai, be kita ko, iš esmės reiškia pareigą įrengti kelių transporto priemonėse patvirtintus tachografus, kuriuos naudojant būtų galima patikrinti, ar laikomasi vairavimo ir vairuotojų poilsio laiko (žr. minėto Sprendimo Lundberg 31 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
            30. Dėl interesų, kurių apsaugą siekiama užtikrinti Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies h punktu, reikia pažymėti, kad šioje nuostatoje numatytos išimtys grindžiamos paslaugų, kurioms teikti naudojamos transporto priemonės, pobūdžiu. Iš to, kas išvardyta šioje nuostatoje, matyti, kad joje nurodytos paslaugos yra bendro pobūdžio viešosios paslaugos (šiuo klausimu dėl Reglamento Nr. 3820/85 4 straipsnio 6 punkto žr. minėto Sprendimo British Gas  13 punktą; minėto Sprendimo Mrozek ir Jäger  10 punktą ir minėto Sprendimo Goupil  9 punktą).
            31. Paprašytas pateikti konkretesnį Reglamento Nr. 3820/85 4 straipsnio 6 punkte pateiktos sąvokos „transporto priemonės, naudojamos dujų paslaugoms teikti“ išaiškinimą Teisingumo Teismas nusprendė, kad šioje nuostatoje numatyta išimtis apima tik transporto priemones, naudojamas vežti, kai vežimas visiškai ir išimtinai susijęs su dujų gamyba, perdavimu ar skirstymu arba su tam reikalingų įrenginių priežiūra, todėl minėta išimtis netaikoma transporto priemonėms, visiškai ar iš dalies naudojamoms buitiniams dujų prietaisams vežti (minėto Sprendimo British Gas  21 punktas).
            32. Dėl bet kokio kito šios sąvokos aiškinimo kiltų grėsmė, be kita ko, tikslui pašalinti skirtumus, dėl kurių gali būti iškreipta konkurencija vežimo keliais srityje. Jeigu įmonė, veikianti dujų gamybos, perdavimo ir skirstymo srityje, bet taip pat tiekianti buitinius dujų prietaisus, būtų atleista nuo pareigos naudoti tachografus transporto priemonėse, naudojamose tokiems prietaisams vežti, ji turėtų konkurencinį pranašumą, palyginti su įmonėmis, kurios tiekia tik tokius prietaisus, nes neturėtų išlaidų, susijusių su minėtų įrenginių tose transporto priemonėse įrengimu ir priežiūra, kurių patiria kitos įmonės, tiekiančios buitinius dujų prietaisus (žr. minėto Sprendimo British Gas  19 punktą).
            33. Dėl Reglamento Nr. 3820/85 4 straipsnio 6 punkte pateiktos sąvokos „atliekų surinkimas ir išvežimas“ Teisingumo Teismas nusprendė, kad ši sąvoka apima tik atliekų surinkimą ir išvežimą iš vietos, kur jos buvo paliktos. Jis konstatavo, kad šiai veiklai skirtos transporto priemonės važiuoja nedidelį atstumą ir trumpą laiką, o vežimas lieka pagalbinė veikla surinkimo atžvilgiu. Iš to matyti, kad atliekų vežimui, kuris neatitinka šių kriterijų, negali būti taikoma pareigos naudoti tachografą išimtis (žr. minėto Sprendimo Mrozek ir Jäger  12 punktą).
            34. Būtent atsižvelgiant į šią teismo praktiką reikia atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą.
            35. Pirma, dėl pagrindinėje byloje nagrinėjimo vežimo išimtinumo iš bylos medžiagos matyti, kad pagrindinėje byloje žvyras buvo skirtas tik kelių priežiūros darbams. Darytina išvada, kad šis vežimas buvo visiškai ir išimtinai susijęs su kelių priežiūra, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies h punktą (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo British Gas  21 punktą).
            36. Antra, dėl klausimo, ar nagrinėjamas vežimas buvo tik pagalbinio pobūdžio atsižvelgiant į kelių priežiūros darbus, reikia manyti, jog tam, kad taip būtų, atitinkama transporto priemonė turi būti tiesiogiai naudojama žvyrui sugadintuose kelio ruožuose išberti (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo Mrozek ir Jäger  12 punktą). Tačiau negali būti laikoma, kad vien žvyro, skirto kelių priežiūros darbams, vežimui gali būti taikoma Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies h punkte numatyta išimtis.
            37. Toks aiškinimas atitinka Reglamento Nr. 561/2006 1 straipsnyje nurodytą tikslą pašalinti skirtumus, dėl kurių gali būti iškreipta konkurencija vežimo keliais srityje. Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies h punkte numatyta išimtimi gali pasinaudoti tiek valdžios institucijos, tiek privačios įmonės, kurios, pirmosioms kontroliuojant, užtikrina bendro pobūdžio viešosios paslaugos teikimą (minėto Sprendimo Mrozek ir Jäger  15 punktas). Todėl priežiūros darbams reikalingas medžiagas vežti gali, kaip pagrindinėje byloje, privatus paslaugų teikėjas ir taip ši veikla gali būti ekonominė veikla, susidurianti su konkurencija.
            38. Šiomis aplinkybėmis tokio paslaugų teikėjo, kuris tik veža žvyrą į priežiūros darbų atlikimo vietą, transporto priemonei netaikant pareigos naudoti tachografą, jam būtų suteiktas konkurencinis pranašumas, palyginti su to paties sektoriaus paslaugų teikėjais, nes jis neturėtų išlaidų, susijusių su minėtų kontrolės prietaisų įrengimu ir priežiūra tokiose transporto priemonėse (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo British Gas  19 punktą).
            39. Be to, nors Reglamente Nr. 561/2006 nenumatyta, kad transporto priemonės, naudojamos kelių priežiūrai ir kontrolei, turi būti naudojamos tik netoli kelių priežiūros darbų atlikimo vietos tam, kad būtų galima pasinaudoti šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies h punkte numatyta išimtimi, tai yra aplinkybė, į kurią reikia atsižvelgti vertinant pagalbinį vežimo pobūdį minėtų darbų atžvilgiu (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo Mrozek ir Jäger  12 punktą).
            40. Transporto priemonėms, kurių kelionės laiko ir erdvės požiūriu yra ribotos, iš esmės gali būti netaikoma pareiga įrengti tachografą, jeigu nekeliama grėsmė Reglamento Nr. 561/2006 tikslams pagerinti darbo sąlygas ir kelių eismo saugą.
            41. Tačiau šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies h punkte numatytą išimtį taikant ir transporto priemonėms, kuriomis važiuojamas pakankamai ilgas atstumas, tokių transporto priemonių vairuotojai gali būti priversti vairuoti daug valandų be poilsio, o tai keltų grėsmę minėtiems tikslams (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Seeger 36 punktą).
            42. Šiomis aplinkybėmis vis dėlto reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 28 punkte nurodytos teismo praktikos, Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies h punkte numatytos išimties apimtis turi būti nustatyta atsižvelgiant į šiuo reglamentu siekiamus tikslus, įskaitant kelių eismo saugos tikslą.
            43. Šiomis aplinkybėmis reikia atsižvelgti į tai, kad su kelių priežiūra susijusios veiklos sritys apima labai įvairius darbus, kaip antai, be kita ko, keliams padarytos žalos taisymą, veiksmus prieš apledėjimą, sniego valymą. Šiems darbams visų pirma būdinga tai, kad juos sunku planuoti, o šis planavimas keičiasi atsižvelgiant į įvykius, dėl kurių viešajam keliui padaroma žala, ir tai, kad juos reikia atlikti greitai. Be to, šių darbų dažnumas daugiausia priklauso nuo meteorologinių sąlygų ir atstumų, kuriuos turi nuvažiuoti naudojamos transporto priemonės tarp skirtingų darbų atlikimo vietų, o šios sąlygos gali skirtis įvairiuose Sąjungos regionuose. Taip yra ilgesnių atstumų tarp retai apgyvendintų valstybių narių, kaip antai, be kita ko, Europos Sąjungos šiaurėje esančių valstybių, aglomeracijų atveju, priešingai nuo kai kurių regionų Vidurio Europos valstybėse narėse.
            44. Šioje byloje iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad aptariama transporto priemonė buvo sustabdyta maždaug 42 kilometrai nuo Karuse  buveinės ir maždaug 10 kilometrų nuo darbų atlikimo vietos. Tačiau atstumas tarp šių darbų atlikimo vietos ir vietos, kur žvyras buvo pakrautas į šią transporto priemonę, nebuvo nurodytas.
            45. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgęs į visas nagrinėjamos bylos aplinkybes ir minėtus svarstymus, susijusius su atitinkamo regiono geografinėmis ir klimato ypatybėmis, turi įvertinti, ar pagrindinėje byloje aptariamos transporto priemonės kelionė atitinka nedidelio atstumo ir trumpos trukmės reikalavimą tam, kad dėl nagrinėjamo vežimo nekiltų grėsmės Reglamentu Nr. 561/2006 siekiamiems tikslams.
            46. Galiausiai reikia konstatuoti, jog Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies h punkte nenumatyta, kad transporto priemonėms, naudojamoms jame išvardytoms veiklos sritims, taikomas apribojimas dėl jų maksimalios masės ar techninių specifikacijų tam, kad būtų galima pasinaudoti šia nuostata įtvirtinta išimtimi. Todėl atsakant į pateiktą klausimą nereikia atsižvelgti į šiuo atveju naudotos transporto priemonės maksimalią 25,5 tonos masę ir į tai, kad ji yra savivartis.
            47. Be to, reikia pažymėti, kad, neperžengiant apibrėžtų ribų, nepakrautų transporto priemonių, naudojamų kelių priežiūrai, judėjimas ir jų kelionė rengiantis tokiam vežimui taip pat patenka į Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies h punkto taikymo sritį (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Mrozek ir Jäger  14 punktą).
            48. Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip, kad Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies h punkte vartojama sąvoka „su kelių priežiūra susijusios transporto priemonės“, kurioms gali būti netaikoma pareiga naudoti tachografą, turi būti aiškinama kaip apimanti transporto priemones, kuriomis vežamos medžiagos į kelių priežiūros darbų atlikimo vietą, jeigu vežimas yra visiškai ir išimtinai susijęs su tų darbų vykdymu ir yra pagalbinė veikla šių darbų atžvilgiu. Nacionalinis teismas, atsižvelgęs į visas pagrindinėje byloje reikšmingas aplinkybes, turi įvertinti, ar taip yra.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            49. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
            2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 561/2006 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo ir iš dalies keičiančio Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 3821/85 ir (EB) Nr. 2135/98 bei panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3820/85 13 straipsnio 1 dalies h punkte vartojama sąvoka „su kelių priežiūra susijusios transporto priemonės“, kurioms gali būti netaikoma pareiga naudoti tachografą, turi būti aiškinama kaip apimanti transporto priemones, kuriomis vežamos medžiagos į kelių priežiūros darbų atlikimo vietą, jeigu vežimas yra visiškai ir išimtinai susijęs su tų darbų vykdymu ir yra pagalbinė veikla šių darbų atžvilgiu. Nacionalinis teismas, atsižvelgęs į visas pagrindinėje byloje reikšmingas aplinkybes, turi įvertinti, ar taip yra.


1975 m. rugsėjo 30 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Procureur près la cour d'appel d'Aix-en-Provence ir Fédération nationale des producteurs de vins de table et vins de pays prieš Paul Louis Lahaille ir kt.. # Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Cour d'appel d'Aix-en-Provence - Prancūzija. # Sujungtos bylos 10 iki 14-75.


2002 m. sausio 24 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Jungtinę Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Aplinka - Direktyvos 75/442/EEB, 91/689/EEB ir 94/62/EB. # Byla C-35/00.


1982 m. spalio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Byla 136/81.


1999 m. gruodžio 16 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Michael Cendrowicz prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Pranešimas apie laisvą darbo vietą. # Byla T-143/98.