title: 2006 m. spalio 26 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Koninklijke Coöperatie Cosun UA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas - Žemės ūkis - Bendras rinkų organizavimas - Cukrus - Reglamento (EEB) Nr. 1785/81 26 straipsnis ir Reglamento (EEB) Nr. 2670/81 3 straipsnis - Už vidaus rinkoje realizuotą C cukrų mokėtina suma - Prašymas atsisakyti išieškoti - Reglamento (EEB) Nr. 1430/79 13 straipsnyje numatyta teisingumo išlyga - Importo ar eksporto muitų sąvoka - Lygybės ir teisinio saugumo principai - Teisingumas. # Byla C-68/05 P.

text:
      Byla C‑68/05 P
      Koninklijke Coöperatie Cosun UA
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Apeliacinis skundas – Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Cukrus – Reglamento (EEB) Nr. 1785/81 26 straipsnis ir Reglamento (EEB) Nr. 2670/81 3 straipsnis – Už vidaus rinkoje realizuotą C cukrų mokėtina suma – Prašymas atsisakyti išieškoti – Reglamento (EEB) Nr. 1430/79 13 straipsnyje numatyta teisingumo išlyga – Importo ar eksporto muitų sąvoka – Lygybės ir teisinio saugumo principai – Teisingumas“
      Sprendimo santrauka
      1.        Nuosavi Europos Bendrijų ištekliai – Importo muitų grąžinimas arba atsisakymas juos išieškoti
      (Tarybos reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a ir b punktai ir 13 straipsnis; Komisijos reglamento Nr. 2670/8 3 straipsnis)
      2.        Apeliacinis skundas – Pagrindai – Pagrindas, pirmą kartą pateiktas nagrinėjant apeliacinį skundą
      1.        Reglamento Nr. 1430/79 dėl importo arba eksporto muitų grąžinimo arba atsisakymo juos išieškoti 13 straipsnis, kuris numato,
         kad importo muitai grąžinami arba juos atsisakoma išieškoti išimtinėmis aplinkybėmis, kurios susidaro ne dėl tyčinių ar akivaizdžiai
         neatsargių suinteresuotojo asmens veiksmų, negali būti pagrindas atsisakyti išieškoti arba grąžinti pagal Reglamento Nr. 2670/81,
         nustatančio išsamias įgyvendinimo taisykles dėl virškvotinės cukraus produkcijos, 3 straipsnį už vidaus rinkoje realizuotą
         C cukrų mokėtinas sumas.

      Pirma, ši suma nėra gaunama dėl to, kad C cukraus kiekis kerta Bendrijos išorinę sieną, o kaip tik priešingai, – todėl, kad
         šis kiekis nebuvo išvežtas iš Bendrijos, arba todėl, kad jis buvo išvežtas nesilaikant Reglamente Nr. 2670/81 nustatytų sąlygų
         ir terminų. Šios sumos gavimo faktinė priežastis yra įrodymų apie tam tikro C cukraus kiekio tam tikru laikotarpiu išvežimą
         nustatytu laiku nepateikimas. Todėl ši suma neatitinka jokios iš Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose
         išvardytų trijų kategorijų.

      Be to, niekas nerodo, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs, jog cukraus importuotojas ir vidaus rinkoje realizuojamo
         C cukraus gamintojas būtų vertinami vienodai.

      Pirma, importo mokesčiais už iš trečiųjų šalių įvežamą cukrų ir pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį už vidaus rinkoje
         realizuotą C cukrų mokėtina suma nesiekiama tų pačių tikslų.

      Antra, nei iš Reglamento Nr. 2645/70 dėl nuostatų, taikomų virškvotiniam cukraus kiekiui, trečios konstatuojamosios dalies,
         nei iš Reglamento Nr. 2670/81, kuris jį pakeitė, trečios konstatuojamosios dalies, suformuluotų iš esmės vienodai, neišplaukia,
         kad Bendrijos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs, jog iš trečiųjų šalių įvežančio cukrų importuotojo bei vidaus rinkoje realizuojamo
         C cukraus gamintojo padėtis būtų tokia pati. Iš tikrųjų iš šių konstatuojamųjų dalių bei Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnio
         aiškiai matyti, kad nuoroda į iš trečiųjų šalių įvežamą cukrų ribojama tame pačiame straipsnyje numatytos sumos apskaičiavimo
         būdu.

      Trečia, iš Reglamento Nr. 1785/81 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo 26 straipsnio formuluotės negalima daryti
         jokios išvados apie Bendrijos teisės aktų leidėjo valią suteikti vidaus rinkoje realizuotam C cukrui iš trečiųjų šalių importuoto
         produkto statusą ir prilyginti C cukraus gamintoją cukraus importuotojui, nes šis straipsnis tik įtvirtina draudimą realizuoti
         C cukrų vidaus rinkoje.

      Galiausiai ketvirta, ta aplinkybė, kad tiek importo muitai, tiek pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtina suma yra
         dalis Bendrijos nuosavų išteklių, negali įrodyti, jog iš trečiųjų šalių įvežančių cukrų importuotojų ir C cukraus gamintojų
         situacijos yra panašios. Iš tikrųjų, Bendrijos nuosavus išteklius sudaro labai įvairaus pobūdžio įplaukos, kurioms taip pat
         taikomas skirtingas reglamentavimas.

      (žr. 39, 41, 43, 63–65, 101–102 punktus)
      2.        Leidus šaliai Teisingumo Teisme pirmą kartą nurodyti teisinį pagrindą, kuris nebuvo nurodytas Pirmosios instancijos teisme,
         jai būtų leista pateikti Teisingumo Teismui, kurio kompetencija apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti platesnę bylą,
         nei nagrinėjo Pirmosios instancijos teismas. Apeliaciniame procese Teisingumo Teismo kompetencija apsiriboja pirmojoje instancijoje
         išnagrinėtų teisinių pagrindų teisiniu vertinimu.

      Todėl pagrindas, kuriuo Pirmosios instancijos teismui priekaištaujama dėl vienodo požiūrio į ieškovą ir tam tikrą ūkio subjektų
         kategoriją principo pažeidimo, yra nepriimtinas, nes pirmojoje instancijoje ieškovas, remdamasis lygybės principo pažeidimu,
         ginčijo tik nevienodą požiūrį į jį ir į kitą ūkio subjektų kategoriją.

      (žr. 95–97 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2006 m. spalio 26 d.(*)

      „Apeliacinis skundas – Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Cukrus – Reglamento (EEB) Nr. 1785/81 26 straipsnis ir Reglamento (EEB) Nr. 2670/81 3 straipsnis – Už vidaus rinkoje realizuotą C cukrų mokėtina suma – Prašymas atsisakyti išieškoti – Reglamento (EEB) Nr. 1430/79 13 straipsnyje numatyta teisingumo išlyga – Importo ar eksporto muitų sąvoka – Lygybės ir teisinio saugumo principai – Teisingumas“
      Byloje C‑68/05 P
      dėl 2005 m. vasario 11 d. pateikto apeliacinio skundo pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį
      Koninklijke Coöperatie Cosun UA, įsteigtas Breda (Nyderlandai), atstovaujamas advokatų M. Slotboom ir N. J. Helder,

      apeliantas,
      dalyvaujant kitai proceso šaliai
      Europos Bendrijų Komisijai, atstovaujamai X. Lewis, padedamo advokato F. Tuytschaever, nurodžiusiai adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      atsakovei pirmojoje instancijoje,
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, J. N. Cunha Rodrigues ir M. Ilešič (pranešėjas),
      generalinė advokatė C. Stix‑Hackl,
      posėdžio sekretorė M. M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. kovo 23 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2006 m. gegužės 16 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo apeliaciniu skundu Koninklijke Coöperatie Cosun UA (toliau – Cosun) prašo panaikinti 2004 m. gruodžio 7 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Koninklijke Coöperatie Cosun prieš Komisiją (T‑240/02, Rink. p. II‑4237, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Pirmosios instancijos teismas atmetė jo ieškinį, kuriuo
         buvo prašoma panaikinti 2002 m. gegužės 2 d. Europos Bendrijų Komisijos sprendimą REM 19/01, taip pat vadinamą Nr. K(2002) 1580
         galutinis (toliau – ginčijamas sprendimas).

       Teisinis pagrindas
       Bendras cukraus sektoriaus rinkų organizavimas
      2        Įgyvendinant bendrą cukraus sektoriaus rinkų organizavimą, 1981 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 1785/81 dėl
         bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (OL L 177, p. 4), iš dalies pakeistu 1991 m. vasario 4 d. Tarybos reglamentu
         (EEB) Nr. 305/91 (OL L 37, p. 1, toliau – pagrindinis reglamentas), numatoma išlaikyti būtinas, su pagrindinių produktų gamintojų,
         šiuo atveju Europos Bendrijos cukraus gamintojų, darbu ir gyvenimo sąlygomis susijusias garantijas bei užtikrinti visų vartotojų
         aprūpinimą cukrumi protingomis kainomis, taip stabilizuojant cukraus rinką.

      3        Šiais tikslais jis reglamentuoja cukraus gamybą, importą bei eksportą. Konkrečiai kalbant, jis numato gamybos kvotų sistemą,
         kuri, remiantis jo penkiolikta konstatuojamąja dalimi, yra būdas garantuoti gamintojams Bendrijos kainas ir produkcijos realizavimo
         rinkas.

      4        Pagrindinio reglamento 24 straipsnis kvotų sistemoje nustato kiekvienų prekybos metų (t. y. nuo vienų metų liepos 1 d. iki
         kitų metų birželio 30 d.) bazinius A cukraus ir B cukraus kiekius, kuriuos valstybės narės turi paskirstyti savo teritorijose
         įsteigtiems cukraus gamintojams. Taip kiekvienais prekybos metais įmonėms cukraus gamintojoms nustatomos A ir B cukraus kvotos.
         Kiekis, pagamintas viršijus A ir B kvotas, yra vadinamas C cukrumi.

      5        C cukrui netaikoma nei parama kainomis, nei eksporto kompensacijos. Be to, C cukrus negali būti realizuotas vidaus rinkoje,
         o tik pasaulinėje rinkoje už Bendrijos ribų. Pagrindinio reglamento 26 straipsnis šiuo klausimu numato:

      „1.      <...> į kitus prekybos metus pagal 27 straipsnį neperkeltas C cukrus <...> pasibaigus prekybos metams iki sausio 1 dienos
         negali būti realizuojamas Bendrijos vidaus rinkoje, o turi būti eksportuojamas natūraliu pavidalu.

      <...>
      3.      41 straipsnyje nustatyta tvarka priimamos išsamios šio straipsnio taikymo taisyklės.
      Pagal šias taisykles numatyta apmokestinti šio straipsnio 1 dalyje minėtą C cukrų <...> dėl kurio nustatytiną dieną nebuvo
         pateikta įrodymų, kad jis per nurodytą laiką buvo eksportuotas natūraliu pavidalu.“ (Neoficialus vertimas)

      6        Priimtas remiantis pagrindinio reglamento 26 straipsnio 3 dalimi 1981 m. rugsėjo 14 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 2670/81,
         nustatantis išsamias įgyvendinimo taisykles dėl virškvotinės cukraus produkcijos (OL L 262, p. 14), iš dalies pakeistas 1991 m.
         gruodžio 6 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 3559/91 (OL L 336, p. 26, toliau – Reglamentas Nr. 2670/81), numato išsamias
         sąlygas, kuriomis laikoma, kad C cukrus buvo eksportuotas.

      7        Reglamento Nr. 2670/81 1 straipsnio 1 dalis numato:

      „Reglamento (EEB) Nr. 1785/81 26 straipsnio 1 dalyje nurodytas eksportas laikomas įvykdytu, jei:
      a)      cukrus C <...> yra eksportuotas iš valstybės narės, kurios teritorijoje jis buvo pagamintas;
      b)      pasibaigus prekybos metams, kuriais buvo pagamintas C cukrus <...>, iki sausio 1 dienos a punkte minėta valstybė narė priėmė
         eksporto deklaraciją;

      c)      C cukrus <...> iš Bendrijos muitų teritorijos buvo išvežtas ne vėliau kaip per 60 dienų nuo b punkte minėtos sausio 1 dienos;
      d)      produktas buvo eksportuotas iš a punkte numatytos valstybės narės, netaikant grąžinamosios išmokos arba mokesčio <...>
      Jei nesilaikoma visų pirmojoje pastraipoje numatytų sąlygų, išskyrus force majeure atvejus, laikoma, kad atitinkamas C cukraus <...> kiekis buvo realizuotas vidaus rinkoje.

      Force majeure atvejais valstybės narės, kurios teritorijoje buvo pagamintas C cukrus <...>, kompetentinga institucija patvirtina priemones,
         būtinas dėl aplinkybių, kuriomis remiasi suinteresuotas asmuo.“

      8        Pagal Reglamento Nr. 2670/81 trečią konstatuojamąją dalį, „kai apmokestinama dėl realizavimo vidaus rinkoje, yra labai svarbu,
         kad neišvežtas C cukrus <...> būtų prilygintas iš trečiųjų šalių įvežtam cukrui <...>“ ir „šis privalomasis mokėjimas turėtų
         būti nustatomas atsižvelgiant į cukraus importo mokesčio didžiausią normą, kuri taikoma tais prekybos metais, kai minėtas
         cukrus <...> buvo pagamintas, ir po to dar šešis mėnesius, ir į fiksuoto dydžio sumą, nustatomą remiantis iš trečiųjų šalių
         įvežto cukraus realizavimo kaina“.

      9        Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnis numato:

      „1.      Kiekiams, kurie, kaip apibrėžta 1 straipsnio 1 dalyje, buvo realizuoti vidaus rinkoje, valstybė narė nustato privalomąjį mokėjimą,
         kurio suma lygi:

      a)      100 kilogramų C cukraus:
      –        didžiausiam importo mokesčiui už 100 kilogramų baltojo arba žaliavinio cukraus, taikomam tais prekybos metais, kuriais šis
         cukrus buvo pagamintas, ir po to dar šešis mėnesius,

      ir
      –        1 eurui;
      <...>
      4.      Už tuos C cukraus <...> kiekius, kurie prieš juos išvežant buvo negrąžinamai sunaikinti arba apgadinti dėl aplinkybių, kurias
         valstybės narės kompetentinga institucija pripažino esant force majeure, atitinkamos šio straipsnio 1 dalyje paminėtos sumos nereikalaujama.“

       Muitų teisės aktai
      10      1979 m. liepos 2 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1430/79 dėl importo arba eksporto muitų grąžinimo arba atsisakymo juos išieškoti
         (OL L 175, p. 1), su pakeitimais, padarytais 1986 m. spalio 7 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 3069/86 (OL L 286, p. 1, toliau
         – Reglamentas Nr. 1430/79), 13 straipsnio 1 dalis numato:

      „<...> importo muitai grąžinami arba juos atsisakoma išieškoti ypatingomis aplinkybėmis, kurios susidaro ne dėl tyčinių ar
         akivaizdžiai neatsargių suinteresuotojo asmens veiksmų.

      Aplinkybės, kada gali būti pasinaudojama pirmąja pastraipa, bei tvarka nustatomos pagal procedūrą, numatytą (taikymo priemonėms
         priimti). Importo muitų grąžinimas arba atsisakymas juos išieškoti gali būti siejamas su ypatingomis sąlygomis.“ (Neoficialus
         vertimas)

      11      Reglamento Nr. 1430/79 14 straipsnyje teigiama, kad 13 straipsnio nuostatos mutatis mutandis taikomos taip pat ir eksporto muitų grąžinimui.

      12      Vadovaujantis Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a punktu „importo muitai“ suprantami kaip „muitai ir lygiaverčio
         poveikio mokėjimai, žemės ūkio mokesčiai ir kiti importo privalomieji mokėjimai, nustatyti įgyvendinant bendrąją žemės ūkio
         politiką arba konkrečią tvarką, kuri vadovaujantis Sutarties 235 straipsniu taikoma tam tikroms prekėms, gaunamoms perdirbant
         žemės ūkio produktus“. (Neoficialus vertimas)

      13      Pagal to paties reglamento 1 straipsnio 2 dalies b punktą „eksporto muitai“ suprantami kaip „žemės ūkio mokesčiai ir kiti
         eksporto privalomieji mokėjimai, nustatyti įgyvendinant bendrąją žemės ūkio politiką arba konkrečią tvarką, kuri vadovaujantis
         Sutarties 235 straipsniu taikoma tam tikroms prekėms, gaunamoms perdirbant žemės ūkio produktus“. (Neoficialus vertimas)

      14      1986 m. gruodžio 12 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3799/86, nustatančio Reglamento Nr. 1430/79 4a, 6a, 11a ir 13 straipsnius
         įgyvendinančias nuostatas (OL L 352, p. 19), 4 straipsnyje išvardijamos ypatingos aplinkybės, kurios susidaro ne dėl tyčinių
         ar akivaizdžiai neatsargių suinteresuotojo asmens veiksmų Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsnio 1 dalies prasme. Kitos faktinės
         aplinkybės taip pat gali patekti į šias ypatingas aplinkybes, vertinant jas konkrečiais atvejais pagal procedūrą, pagal kurią
         būtinas Europos Bendrijų Komisijos įsikišimas.

       Bylos aplinkybės
      15      Cosun, Olandijoje įsteigtas kooperatyvas, 1991–1992 ir 1992–1993 prekybos metais pagamino C cukraus. 1993 m. jis įvairiems asmenims,
         su kuriais sudarė pardavimo sutartis, pardavė tam tikrą C cukraus, skirto eksportuoti į Kroatiją, Slovėniją bei Maroką, partijų
         kiekį.

      16      Prisidengdami šiais sandoriais, asmenys, su kuriais buvo sudarytos pardavimo sutartys, Cosun nežinant vykdė sukčiavimą, tai yra netinkamai žymėjo dokumentus T5, skirtus įrodyti, kad C cukrus tikrai buvo išvežtas iš
         Bendrijos teritorijos.

      17      Apie šių asmenų, su kuriais buvo sudarytos pardavimo sutartys, veiksmus kompetentingos Nyderlandų institucijos pranešė Hoofdproductschap Akkerbouwproducten (toliau – HPA), Nyderlandų institucijai, kompetentingai taikyti nuostatas dėl bendro rinkų organizavimo, ir pradėjo tyrimą. Tačiau Cosun iš pradžių nebuvo pranešta apie šį tyrimą.

      18      Kadangi Cosun neįrodė, kad kai kurios C cukraus partijos buvo išvežtos iš Bendrijos, 1994 m. balandžio 25 d. sprendimu, iš dalies pakeistu
         1994 m. birželio 13 d. sprendimu, HPA pareikalavo iš Cosun sumokėti 6 250 856,78 Olandijos florino (NLG) (2 836 515,14 euro).

      19      Kadangi HPA atmetė Cosun pateiktą skundą, pastarasis apskundė šį sprendimą dėl skundo atmetimo College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nyderlandai) ir, remdamasis Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsniu, pateikė HPA prašymą atsisakyti išieškoti reikalaujamą sumą.

      20      Pirma, kalbant apie ieškinį, pareikštą dėl HPA sprendimo atmesti Cosun skundą, College van Beroep voor het bedrijfsleven 2004 m. birželio 9 d. sprendimu pateikė Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą, susijusį su pagrindinio
         reglamento ir Reglamento Nr. 2670/81 galiojimu. Šios dienos sprendimu Koninklijke Coöperatie Cosun (C‑248/04, Rink. p. I‑0000), Teisingumo Teismas atsakė, kad pateikto klausimo analizė neatskleidė jokio elemento, galinčio
         paveikti šių reglamentų galiojimą.

      21      Antra, kalbant apie prašymą atsisakyti išieškoti, Nyderlandų institucijos jį perdavė Komisijai, kurios kompetencijai priklauso
         nagrinėti tokius prašymus, pridėdamos teigiamą nuomonę. Kadangi Komisija ginčijamu sprendimu minėtą prašymą pripažino nepriimtinu,
         Cosun pateikė Pirmosios instancijos teismui ieškinį dėl panaikinimo.

       Skundžiamas sprendimas
      22      Skundžiamu sprendimu Pirmosios instancijos teismas atmetė ieškovo ieškinį.

      23      Pirmuoju pagrindu ieškovas teigė, kad, vadovaujantis Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsniu, iš jo reikalaujama sumokėti suma
         turėtų būti laikoma importo ar eksporto muitais Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a ir b punktų bei 13 straipsnio
         prasme, ir todėl remiantis pastaruoju straipsniu pateiktas prašymas atsisakyti išieškoti mokesčius turėjo būti pripažintas
         priimtinu.

      24      Skundžiamo sprendimo 36–38 punktuose Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad reikalaujama suma formaliai neatitinka
         jokios iš Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose išvardytų trijų importo ar eksporto muitų kategorijų,
         nes tai nėra nei muitas, nei muitams lygiaverčio poveikio mokestis bei, „griežtai“ aiškinant, tai nėra žemės ūkio importo
         ar eksporto privalomas mokėjimas.

      25      Ieškovo teiginius, kad ši suma turi būti laikoma importo ar eksporto muitu, nes ja siekiama tų pačių kaip ir muitas tikslų,
         ji apskaičiuojama remiantis mokėjimais už iš trečiųjų šalių įvežamą cukrų ir ji padeda neišvežtą virškvotinį cukrų prilyginti
         iš trečiųjų šalių įvežtam cukrui, Pirmosios instancijos teismas atmetė skundžiamo sprendimo 40‑46 punktuose.

      26      Jis iš esmės manė, kad pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtinos sumos tikslai nebūtinai yra tokie patys kaip ir
         importo mokesčių arba eksporto grąžinamųjų išmokų, numatytų pagal bendrą cukraus rinkos organizavimą, ir kad šių importo mokesčių
         už iš trečiųjų šalių įvežamų cukrų įskaičiavimas nustatant šį dydį tik suteikia pagrindą sumos apskaičiavimui, tačiau nesiekia
         vidaus rinkoje realizuoto C cukraus prilyginti iš trečiųjų šalių įvežtam cukrui.

      27      Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 47 punkte konstatavo, kad iš ieškovo reikalaujama suma nėra importo ar
         eksporto muitas Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsnio prasme, todėl Komisija, pripažinusi nepriimtinu prašymą atsisakyti išieškoti,
         šios nuostatos nepažeidė.

      28      Antruoju pagrindu ieškovas pirmiausia teigė, kad nors reikalaujama suma nėra importo ar eksporto muitas Reglamento Nr. 1430/79
         prasme, Komisija turėjo nagrinėti šį prašymą atsižvelgdama į šio reglamento 13 straipsnį, numatantį bendrąją teisingumo išlygą,
         ir kad, apsiribodama sprendimu atmesti prašymą, ji pažeidė lygybės ir teisingumo principus. Subsidiariai ieškovas teigė, kad
         jei Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsnis nėra taikytinas, Komisija vis tiek privalėjo nagrinėti jo prašymą atsisakyti išieškoti,
         net jei jis nepatenka į šio reglamento taikymo sritį, ir kad apsiribojusi tik sprendimu, jog prašymas yra nepriimtinas, ji
         pažeidė teisingumo, lygybės ir teisinio saugumo principus.

      29      Skundžiamo sprendimo 57 ir 58 punktuose Pirmosios instancijos teismas atmetė argumentą dėl teisingumo. Nusprendęs, kad teisingumas
         neleidžia nukrypti nuo Bendrijos teisės nuostatų taikymo, nebent tai numatyta pačiuose teisės aktuose arba tais atvejais,
         kai teisės aktai pripažįstami niekiniais, ir priminęs, kad pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtina suma nepatenka
         į Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsnio taikymo sritį, jis konstatavo, jog teisės aktuose, reglamentuojančiuose bendrą cukraus
         rinkų organizavimą, numatoma, kad šios sumos nėra reikalaujama dėl aplinkybių, kurias valstybės narės kompetentinga institucija
         pripažino esant force majeure, ir kad teisingumas nepateisina išimties dėl nagrinėjamos sumos nesant force majeure aplinkybių.

      30      To paties sprendimo 59 ir 61 punktuose Pirmosios instancijos teismas atmetė argumentus dėl lygybės principo pažeidimo. Jis
         iš esmės manė, kad C cukraus gamintojo ir privalančio mokėti importo ar eksporto mokesčius ūkio subjekto situacijos bet kuriuo
         atveju nėra panašios.

      31      Galiausiai minėto sprendimo 62 ir 63 punktuose Pirmosios instancijos teismas atmetė argumentą dėl teisinio saugumo principo
         pažeidimo, manydamas, kad nagrinėjamu atveju jo buvo paisyta, nes sumos, numatytos Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnyje, sumokėjimo
         prievolė išplaukia iš aiškiai apibrėžtos teisinės situacijos, leidžiančios ūkio subjektui sužinoti apie šias su jo veikla
         susijusias minėtas prievoles.

       Apeliacinis skundas
      32      Apeliaciniame skunde, pagrįstame keturiais pagrindais, apeliantas Teisingumo Teismo prašo:

      –        panaikinti skundžiamą sprendimą,
      –        panaikinti ginčijamą sprendimą ir subsidiariai – grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui,
      –        priteisti iš Komisijos pirmoje ir apeliacinėje instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.
      33      Komisija Teisingumo Teismo prašo:

      –        pirmiausia pripažinti antrą ir ketvirtą pagrindus nepriimtinais ir atmesti likusią apeliacinio skundo dalį kaip nepagrįstą,
      –        subsidiariai – atmesti visą apeliacinį skundą kaip nepagrįstą,
      –        priteisti iš apelianto bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl pirmo pagrindo
       Šalių argumentai
      34      Pirmuoju pagrindu apeliantas nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 36‑38 punktuose
         teigdamas, kad pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtina suma formaliai nėra žemės ūkio importo ar eksporto mokėjimas
         Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a ir b punktų prasme.

      35      Ieškovas iš skundžiamo sprendimo 38 punkte esančio teiginio, kad iš jo reikalaujama suma „nėra griežtai aiškinant žemės ūkio
         importo ar eksporto privalomas mokėjimas“, daro išvadą, kad tai įrodo, jog Pirmosios instancijos teismas griežtai aiškino
         sąvoką „žemės ūkio mokėjimas“. Jo nuomone, kadangi minėta suma iš jo reikalaujama dėl C cukraus siuntų neišvežimo, buvo galimas
         ir labiau pageidautinas ne toks griežtas aiškinimas.

      36      Apeliantas priduria, kad Pirmosios instancijos teismas, nenurodęs, kodėl netinka ne toks griežtas aiškinimas, pažeidė motyvavimo
         pareigą.

      37      Komisija atsako, jog Pirmosios instancijos teismas visiškai teisingai ir motyvuotai nusprendė, kad pagal Reglamento Nr. 2670/81
         3 straipsnį mokėtina suma negali formaliai būti laikoma žemės ūkio importo ar eksporto mokėjimu Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio
         2 dalies a ir b punktų prasme. Ji nesutinka, kad Pirmosios instancijos teismas griežtai aiškino sąvoką „žemės ūkio importo
         ar eksporto mokėjimas“.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      38      Viena vertus, pažymėtina, kad apeliantas neginčija Pirmosios instancijos teismo analizės, pagal kurią, remiantis Reglamento
         Nr. 2670/81 3 straipsniu, mokėtina suma nėra importo ar eksporto muitas arba lygiaverčio poveikio priemonė.

      39      Kita vertus, Pirmosios instancijos teismas visiškai teisingai skundžiamo sprendimo 38 punkte pažymėjo, kad Reglamento Nr. 1430/79
         1 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose numatyti žemės ūkio importo ar eksporto mokesčiai ir kiti importo ar eksporto mokėjimai
         gaunami todėl, kad žemės ūkio produktai ar tam tikros prekės, gaunamos perdirbant žemės ūkio produktus, kerta Bendrijos išorines
         sienas.

      40      Taip teigdamas Pirmosios instancijos teismas pateikė ne griežtą sąvokos „žemės ūkio importo ar eksporto mokėjimai“ aiškinimą,
         o tik nurodė šių mokėjimų faktinę priežastį.

      41      Tačiau reikia pastebėti, kad pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtina suma nėra gaunama ne dėl to, kad C cukraus
         kiekis kerta Bendrijos išorinę sieną, o kaip tik priešingai – todėl, kad šis kiekis nebuvo išvežtas iš Bendrijos, arba todėl,
         kad jis buvo išvežtas nesilaikant Reglamente Nr. 2670/81 nustatytų sąlygų ir terminų. Kaip Pirmosios instancijos teismas teisingai
         pažymėjo skundžiamo sprendimo 37 punkte, šios sumos gavimo faktinė priežastis yra įrodymų apie tam tikro C cukraus kiekio
         tam tikru laikotarpiu išvežimą nustatytu laiku nepateikimas.

      42      Todėl, nepaisant to, kad skundžiamo sprendimo 36 punkte vartojamas žodis „formaliai“, Pirmosios instancijos teismas neapsiribojo
         formaliu vertinimu, o ištyrė žemės ūkio mokėjimų ir pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtinos sumos pobūdžius.

      43      Todėl Pirmosios instancijos teismas, minėtame skundžiamo sprendimo punkte nuspręsdamas, kad iš ieškovo reikalaujama suma formaliai
         neatitinka jokios iš Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose išvardytų trijų kategorijų, nepadarė teisės
         klaidos ir nepažeidė motyvavimo pareigos.

      44      Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

       Dėl antro pagrindo
       Šalių argumentai
      45      Antru pagrindu apeliantas teigia, kad net ir darant prielaidą, jog pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtina suma
         formaliai nepatenka į „importo ar eksporto mokesčių“ sąvoką Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a ir b punktų prasme,
         Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 40–46 punktuose atmesdamas jo argumentus, kurie buvo
         apibendrintai išdėstyti šio sprendimo 25 punkte, pagal kuriuos tokia suma vis tiek turi būti laikoma importo mokesčiu Reglamento
         Nr. 1430/79 13 straipsnio prasme.

      46      Pirma, Pirmosios instancijos teismas padarė klaidą nekonstatavęs, kad pagal Reglamento Nr. 2670/81, kuriuo pagal pagrindinio
         reglamento dešimtą konstatuojamąją dalį siekiama atstatyti C cukraus neišvežimu sutrikdytus santykius, 3 straipsnį mokėtina
         suma siekiama tų pačių kaip ir muitais tikslų, t. y. vidaus rinkos apsaugos, rinkų stabilizavimo ir aprūpinimo užtikrinimo,
         ir todėl jie turi būti vienodai vertinami.

      47      Antra, iš 1970 m. gruodžio 28 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2645/70 dėl nuostatų, taikomų virškvotiniam cukraus kiekiui
         (OL L 283, p. 48), trečios konstatuojamosios dalies bei iš jį pakeitusio Reglamento Nr. 2670/81 trečios konstatuojamosios
         dalies išplaukia, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas nuspendė, jog „labai svarbu“, kad neišvežtas virškvotinis cukrus būtų
         prilygintas iš trečiųjų šalių įvežtam cukrui ir kad šiuo tikslu suma, mokėtina už vidaus rinkoje realizuotą C cukrų, nustatoma
         atsižvelgiant į cukraus importo mokesčio didžiausią normą, kuri taikoma tais prekybos metais, kai minėtas cukrus buvo pagamintas,
         ir po to dar šešis mėnesius, ir į fiksuoto dydžio sumą, nustatomą remiantis iš trečiųjų šalių įvežto cukraus realizavimo kaina.

      48      Apeliantas iš to daro išvadą, kad priešingai, nei nusprendė Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 45 ir 46 punktuose,
         atsižvelgiant į mokėjimą už iš trečiųjų šalių įvežamą cukrų ne tik nustatomas pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtinos
         sumos dydis, bet tai taip pat reiškia Bendrijos teisės aktų leidėjo valią neišvežto C cukraus gamintojams taikyti panašias
         sąlygas kaip ir iš trečiųjų šalių įvežantiems cukrų importuotojams. Vadinasi, tam, kad šios sąlygos būtų panašios, Bendrijos
         muitų teisės aktai, būtent Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsnis, turėtų būti taikomi nustatant šią sumą.

      49      Komisija pirmiausia prašo pripažinti antrojo pagrindo nepriimtinumą, nes jame paprasčiausiai atkartojami Pirmosios instancijos
         teismui jau pateikti argumentai, kuriuos pastarasis atmetė.

      50      Subsidiariai Komisija Teisingumo Teismo prašo atmesti šį pagrindą kaip nepagrįstą.

      51      Pirma, ji konstatuoja, kad Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 44 ir 45 punktuose nurodė, kokie yra specifiniai
         pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtinos sumos tikslai. Ši suma iš esmės „pasižymi drausminamuoju pobūdžiu ir ja
         siekiama užtikrinti draudimo realizuoti C cukrų vidaus rinkoje vykdymą“. Todėl Pirmosios instancijos teismas visiškai teisingai
         konstatavo, kad šis tikslas skiriasi nuo importo mokesčiais ir eksporto grąžinamosiomis išmokomis, numatytų pagal bendrą cukraus
         rinkos organizavimą, siekiamų tikslų, kuriuos Pirmosios instancijos teismas apibrėžė minėto sprendimo 42 ir 43 punktuose.

      52      Antra, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 44‑46 punktuose teisėtai konstatavo, kad pagal Reglamento Nr. 2670/81
         3 straipsnį mokėtina suma dėl savo apskaičiavimo būdo nevirsta muitu.

      53      Grįsdamas savo priešingą analizę, apeliantas apsiriboja nurodydamas privalomosios galios neturinčią konstatuojamąją dalį,
         be to, jis iškreipia jos formuluotę, iš kurios išplaukia, kad nuoroda į importo mokesčius už iš trečiųjų šalių įvežamą cukrų
         yra tik šios sumos skaičiavimo pagrindas.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      54      Pagal EB 225 straipsnį, Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmąją pastraipą ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento
         112 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos c punktą apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos skundžiamo sprendimo,
         kurį prašoma panaikinti, dalys ir teisiniai argumentai, kuriais paremtas šis prašymas. Šio reikalavimo netenkina apeliacinis
         skundas, kuriame nepateikiami net argumentai, konkrečiai skirti ginčijamame sprendime padarytai teisės klaidai identifikuoti,
         bet tik atkartojami arba pažodžiui perkeliami ieškinio pagrindai ir argumentai, kurie jau buvo pateikti Pirmosios instancijos
         teisme (be kita ko, žr. 2000 m. liepos 4 d. Sprendimo Bergaderm ir Goupil prieš Komisiją, C‑352/98 P, Rink. p. I‑5291, 34 ir 35 punktus bei 2005 m. liepos 7 d. Sprendimo Le Pen prieš Parlamentą, C‑208/03 P, Rink. p. I‑6051, 39 punktą).

      55      Tačiau kai apeliantas ginčija Pirmosios instancijos teismo Bendrijos teisės aiškinimą arba jos taikymą, pirmoje instancijoje
         išnagrinėti teisės klausimai gali būti dar kartą išnagrinėti apeliaciniame procese. Iš tiesų, jeigu apeliantas negalėtų pagrįsti
         savo apeliacinio skundo ieškinio pagrindais ir argumentais, kuriuos jis buvo pateikęs Pirmosios instancijos teisme, minėtas
         procesas iš dalies netektų savo prasmės (be kita ko, žr. 2003 m. kovo 6 d. Sprendimo Interporc prieš Komisiją, C‑41/00 P, Rink. p. I‑2125, 17 punktą ir minėto sprendimo Le Pen prieš Parlamentą 40 punktą).

      56      Taigi apeliacinio skundo antruoju pagrindu konkrečiai siekiama užginčyti Reglamento Nr. 1430/79 aiškinimą, kurio laikėsi Pirmosios
         instancijos teismas, kad atmestų pirmojoje instancijoje pateiktą pirmąjį ieškinio pagrindą. Vadinasi, turi būti nuspręsta,
         kad šis pagrindas yra priimtinas.

      57      Apeliantas iš esmės teigia, kad kadangi Bendrijos teisės aktų leidėjas norėjo numatyti vienodas sąlygas C cukraus gamintojams
         ir iš trečiųjų šalių įvežantiems cukrų importuotojams, tai reiškia, jog pirmiesiems būtų taikoma tokia pati sistema kaip ir
         antriesiems, įskaitant ir galimybę atsisakyti išieškoti arba grąžinti mokesčius motyvuojant teisingumo išlyga pagal Reglamento
         Nr. 1430/79 13 straipsnį.

      58      Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad bendras cukraus sektoriaus rinkų organizavimas iš esmės yra grindžiamas kainų sistema (numatančia
         būtent tikslines ar intervencines kainas), prekybos su trečiosiomis šalimis sistema (numatančia importo mokėjimų iš trečiųjų
         šalių gavimą) ir kvotų sistema (sudaryta iš gamybos kvotų paskirstymo ir virškvotinio cukraus pardavimo sąlygų nustatymo).

      59      Visų šių priemonių galutinis tikslas – stabilizuoti Bendrijos cukraus rinką ir užtikrinti būtinas, su Bendrijos gamintojų
         darbu ir gyvenimo sąlygomis susijusias garantijas bei visų vartotojų aprūpinimą cukrumi.

      60      Vis dėlto jų tiesioginiai tikslai labai skiriasi. Pavyzdžiui, pagal pagrindinio reglamento penktą konstatuojamąją dalį prekybos
         su trečiosiomis šalimis sistema siekiama, kad cukraus kainų svyravimai pasaulio rinkoje neturėtų poveikio Bendrijos vidaus
         kainoms.

      61      Akivaizdu, kad tai nėra kvotų sistemos tikslas. Šiuo klausimu pabrėžtina, kad, priešingai, nei teigia apeliantas, šis tikslas
         nėra nurodytas pagrindinio reglamento dešimtoje konstatuojamoje dalyje, kurioje siekiama pateisinti šio reglamento 22 straipsnyje
         numatytų priemonių reikalingumą.

      62      Kaip Pirmosios instancijos teismas visiškai teisingai pažymėjo skundžiamo sprendimo 43 ir 44 punktuose, pagal pagrindinio
         reglamento penkioliktą konstatuojamąją dalį gamybos kvotos yra priemonė, užtikrinanti, kad gamintojams bus mokama Bendrijos
         kainomis ir jie turės rinką savo produkcijai realizuoti. Be to, kalbant apie pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtiną
         sumą, ši nuostata pasižymi drausminamuoju pobūdžiu ir ja siekiama užtikrinti draudimo realizuoti virškvotinį C cukrų vidaus
         rinkoje vykdymą.

      63      Todėl skundžiamo sprendimo 41‑44 punktuose Pirmosios instancijos teismas visiškai teisingai konstatavo, kad importo mokesčiais
         už iš trečiųjų šalių įvežamą cukrų ir pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį už vidaus rinkoje realizuotą C cukrų mokėtina
         suma nesiekiama tų pačių tikslų.

      64      Antra, nei iš Reglamento Nr. 2645/70 trečios konstatuojamosios dalies, nei iš Reglamento Nr. 2670/81 trečios konstatuojamosios
         dalies, suformuluotų iš esmės vienodai, neišplaukia, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs, jog iš trečiųjų šalių
         įvežančio cukrų importuotojo bei vidaus rinkoje realizuojamo C cukraus gamintojo padėtis būtų tokia pati.

      65      Iš tikrųjų iš šių konstatuojamųjų dalių bei Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnio aiškiai matyti, kad nuoroda į iš trečiųjų
         šalių įvežamą cukrų ribojama tame pačiame straipsnyje numatytos sumos apskaičiavimo būdu. Iš esmės ši nuostata nepasiektų
         savo tiesioginio tikslo užtikrinti draudimo realizuoti C cukrų vidaus rinkoje vykdymą, jei ekonominiu požiūriu būtų naudingiau
         įgyti C cukrų vidaus rinkoje, nei įvežti cukrų iš trečiųjų šalių. Atvirkščiai, minėtose konstatuojamosiose dalyse ir straipsnyje
         nėra jokios užuominos apie atitinkamas cukraus importuotojų ir C cukraus gamintojų padėtis.

      66      Kalbant apie aplinkybę, kad importo mokestis už iš trečiųjų šalių įvežamą cukrų naudojamas kaip pagrindas pagal Reglamento
         Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtinai sumai apskaičiuoti, ji nepateisina jų sulyginimo, nes šis apskaičiavimo būdas pagrindžia
         siekį užtikrinti šios sumos drausminamąjį pobūdį, kaip tai buvo pabrėžta šio sprendimo ankstesniame punkte.

      67      Todėl nei iš pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtinos sumos tikslo, nei iš apskaičiavimo būdo bei šios sumos gavimo
         tvarkos, kuri numatyta Reglamento Nr. 2645/70 ir Reglamento Nr. 2670/81 trečiose konstatuojamosiose dalyse ir minėtame 3 straipsnyje,
         neišplaukia, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs C cukraus gamintojus prilyginti iš trečiųjų šalių įvežantiems
         cukrų importuotojams.

      68      Šiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas nepadarė jokios teisės klaidos nuspręsdamas, kad ieškovo prašymas atsisakyti
         išieškoti iš jo reikalaujamos sumos, pateiktas remiantis Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsniu, buvo nepriimtinas. Todėl antras
         pagrindas turi būti atmestas.

       Dėl trečio pagrindo
       Šalių argumentai
      69      Pirmoje trečio pagrindo dalyje apeliantas teigia, kad pirmojoje instancijoje nagrinėdamas antrą pagrindą, Pirmosios instancijos
         teismas nesilaikė ieškiniu apibrėžto dalyko ribų.

      70      Jis aiškina šiuo pagrindu pirmojoje instancijoje tik teigęs, kad Komisija, ginčijamame sprendime pripažindama, jog prašymas
         atsisakyti išieškoti yra nepriimtinas pagal Reglamentą Nr. 1430/79, pažeidė lygybės ir teisingumo principus. Tačiau jis neprašė
         Pirmosios instancijos teismo nagrinėti, ar Reglamentas Nr. 2670/81 galioja.

      71      Tačiau Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 58‑62 punktuose netiesiogiai atliko šio reglamento galiojimo bendrųjų
         teisės principų atžvilgiu kontrolę. Taip darydamas jis nesilaikė ieškovo dokumentuose apibrėžto dalyko ribų ir pažeidė pagrindinį
         proceso principą, pagal kurį bylos apimtis yra apibrėžiama ieškinyje.

      72      Antroje trečio pagrindo dalyje apeliantas teigia, kad Pirmosios instancijos teismas atsisakė išnagrinėti pirmosios instancijos
         trečią pagrindą, kuriuo jis teigė, kad padarius prielaidą, jog Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsnis netaikomas, Komisija privalo
         išnagrinėti prašymą atsisakyti išieškoti ne pagal minėtą reglamentą, o pagal teisingumo, lygybės ir teisinio saugumo principus.

      73      Kalbant apie pirmą trečio apeliacinio skundo pagrindo dalį, Komisija nurodė, kad iš skundžiamo sprendimo 58‑62 punktų visiškai
         neišplaukia, jog Pirmosios instancijos teismas nagrinėjo Reglamento Nr. 2670/81 galiojimą.

      74      Kalbant apie antrą to paties pagrindo dalį, Komisija pabrėžia, kad kaltinimai, kuriuos apeliantas kvalifikuoja kaip „antrą“
         ir „trečią“ pirmosios instancijos pagrindus, buvo Pirmosios instancijos teismo išnagrinėti kartu skundžiamo sprendimo 57‑62 punktuose
         kaip pirmosios instancijos antras pagrindas.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      75      Trečias apeliacinio skundo pagrindas paremtas klaidingu skundžiamo sprendimo supratimu.

      76      Kalbant apie šio pagrindo antrą dalį, pakanka konstatuoti, kad apelianto kvalifikuojami kaip antras ir trečias pirmosios instancijos
         pagrindai Pirmosios instancijos teismo buvo laikomi dviem to paties pagrindo, kurį jis laikė antru pirmosios instancijos pagrindu,
         dalimis, iš kurių pirma buvo nurodyta pirmiausia, o antra subsidiariai, ir Pirmosios instancijos teismas abi šias dalis nagrinėjo
         kartu skundžiamo sprendimo 56‑63 punktuose.

      77      Todėl Pirmosios instancijos teismas atsakė į kaltinimus, kuriuos apeliantas laiko trečiu pirmosios instancijos pagrindu.

      78      Kalbant apie pirmą trečio apeliacinio skundo pagrindo dalį, pabrėžtina, kad antro pirmosios instancijos pagrindo subsidiarioje
         antroje dalyje, kuri trumpai išdėstoma skundžiamo sprendimo 53 punkte, apeliantas nurodė, jog darant prielaidą, kad Reglamento
         Nr. 1430/79 13 straipsnis netaikomas, Komisija privalo išnagrinėti prašymą atsisakyti išieškoti ne pagal minėtą reglamentą,
         o pagal teisingumo, lygybės ir teisinio saugumo principus. Šioje dalyje apeliantas būtent teigė, kad Reglamento Nr. 2670/81
         3 straipsnis turėjo būti aiškinamas ir taikomas atsižvelgiant į pagrindinius teisės principus.

      79      Tam, kad atsakytų į šį argumentą, Pirmosios instancijos teismas, nusprendęs, jog Reglamentas Nr. 2670/81, išskyrus force majeure atvejus, nenumato galimybės atsisakyti išieškoti arba grąžinti jo 3 straipsnyje numatytos sumos, visiškai teisingai išnagrinėjo,
         ar tokios galimybės nebuvimas nėra ieškovo nurodytų lygybės ir teisinio saugumo principų bei tariamo teisingumo principo pažeidimas.

      80      Taip darydamas jis būtent atsakė į ieškovo argumentus, neišeidamas iš ginčo, dėl kurio į jį buvo kreiptasi, dalyko ribų.

      81      Vadinasi, trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

       Dėl ketvirto pagrindo
       Šalių argumentai
      82      Ketvirtu pagrindu apeliantas subsidiariai teigia, kad, darant prielaidą, jog kiti apeliacinio skundo pagrindai bus atmesti,
         Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą atmesdamas jo pirmą pirmosios instancijos pagrindą, pagrįstą lygybės, teisingumo
         ir teisinio saugumo principais.

      83      Pirma, klaidingas esąs Pirmosios instancijos teismo teiginys skundžiamo sprendimo 60 punkte, jog C cukraus gamintojas ir importo
         ar eksporto muitais apmokestintas ūkio subjektas nėra tokioje pačioje situacijoje.

      84      Iš tikrųjų, viena vertus, iš Reglamento Nr. 2670/81 trečios konstatuojamosios dalies, pagrindinio reglamento 26 straipsnio
         ir Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnio matyti, kad C cukrus, kurio išvežimas nebuvo įrodytas nustatytais terminais, įgyja
         iš trečiųjų šalių įvežto produkto statusą. Kita vertus, tiek iš šių šalių įvežtų prekių importo muitai, tiek pagal Reglamento
         Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtina suma yra Bendrijos nuosavi ištekliai, atsirandantys dėl importo iš minėtų šalių.

      85      Antra, apelianto padėtis yra labai panaši į bendrovės De Haan Beheer BV padėtį, nagrinėtą 1999 m. rugsėjo 7 d. Teisingumo Teismo sprendime De Haan (C‑61/98, Rink. p. I‑5003), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad įmonė, esanti tokioje situacijoje, kaip antai De HaanBeheer BV, gali pasinaudoti Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsniu, kad būtų patenkintas jos prašymas atsisakyti išieškoti muitus.

      86      Jei Pirmosios instancijos teismas būtų tyręs, ką jis ir turėjo padaryti, ar nevienodas požiūris į, viena vertus, tokią įmonę,
         kaip antai De Haan, ir, kita vertus, apeliantą pažeidžia teisingumą, yra diskriminacinis bei pažeidžia teisinio saugumo principą, jis būtų turėjęs
         konstatuoti, kad taip ir yra.

      87      Trečia, Pirmosios instancijos teismas klaidingai neatsižvelgė į nevienodą požiūrį į apeliantą ir į kitus C cukraus gamintojus.
         Pastarieji gali pagal pagrindinio reglamento 26 ir 27 straipsnius pasirinkti išvežti C cukrų arba perkelti jį visą arba jo
         dalį į kitus prekybos metus. Atvirkščiai, dėl Nyderlandų vyriausybės tylėjimo apeliantas negalėjo įgyvendinti šio pasirinkimo,
         iki jam buvo pranešta apie įvykdytą sukčiavimą.

      88      Kalbant apie pastarąjį argumentą, apeliantas nurodo, kad jis jau rėmėsi lygybės principu Pirmosios instancijos teisme. Todėl
         šis argumentas nėra naujas nepriimtinas pagrindas, o anksčiau nurodytame pagrinde naujai suformuluotas argumentas.

      89      Komisija pirmiausia prašo pripažinti ketvirtą pagrindą nepriimtinu.

      90      Kalbant apie argumentą dėl nevienodo požiūrio į apeliantą ir kitus C cukraus gamintojus, tai yra naujas kaltinimas, dėl kurio
         Pirmosios instancijos teismas negalėjo pareikšti nuomonės, ir todėl jis yra nepriimtinas pagal kartu skaitomas Teisingumo
         Teismo procedūros reglamento 118 straipsnio ir 42 straipsnio 2 dalies nuostatas.

      91      Be to, ketvirtas pagrindas tik atkartoja tuos pačius argumentus, išdėstytus pirmojoje instancijoje, ir todėl netenkina iš
         Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmosios pastraipos bei Teisingumo Teismo procedūros reglamento 112 straipsnio 1 dalies
         pirmosios pastraipos c punkto išplaukiančio reikalavimo motyvuoti.

      92      Subsidiariai Komisija prašo atmesti pagrindą kaip nepagrįstą.

      93      Pirmosios instancijos teismas visiškai teisingai nusprendė atitinkamai skundžiamo sprendimo 44–46 ir 60 bei 61 punktuose,
         kad, viena vertus, neišvežtas C cukrus ir iš trečiųjų šalių įvežtas cukrus ir, kita vertus, C cukraus gamintojas bei importo
         ar eksporto muitais apmokestintas ūkio subjektas pagal Bendrijos teisę požiūrio į juos atžvilgiu nėra panašūs. Todėl jis anksčiau
         nenagrinėjo apelianto argumento, pagrįsto minėtu sprendimu De Haan.
      94      Apelianto nurodyti argumentai negali įrodyti, kad Pirmosios instancijos teismas, manydamas, jog lygybės ir teisinio saugumo
         principai bei tariamas teisingumo principas neprieštarauja tam, kad Komisija pripažintų nepriimtinu prašymą atsisakyti išieškoti
         muitus, pažeidė Bendrijos teisę.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      –       Dėl priimtinumo
      95      Ketvirtas pagrindas turi būti pripažintas nepriimtinu tiek, kiek Pirmosios instancijos teismas kaltinamas pažeidęs lygybės
         principą neatkreipęs dėmesio į nevienodą požiūrį į apeliantą ir kitus C cukraus gamintojus.

      96      Iš tikrųjų pagal nusistovėjusią teismo praktiką leidimas šaliai Teisingumo Teisme pirmą kartą nurodyti teisinį pagrindą, kuris
         nebuvo nurodytas Pirmosios instancijos teisme, reikštų suteikti jai leidimą pateikti Teisingumo Teismui, kurio kompetencija
         apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti platesnę bylą, nei nagrinėjo Pirmosios instancijos teismas. Apeliaciniame procese
         Teisingumo Teismo kompetencija apsiriboja pirmojoje instancijoje išnagrinėtų teisinių pagrindų teisiniu vertinimu (be kita
         ko, žr. 2004 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Ramondín ir kt. prieš Komisiją, C‑186/02 P ir C‑188/02 P, Rink. p. I‑10653, 60 punktą).

      97      Tačiau, nors apeliantas pirmoje instancijoje nurodė, kad ginčijamas sprendimas pažeidžia lygybės principą, jis ginčijo tik
         nevienodą požiūrį į jį ir į cukraus importuotojus iš trečiųjų šalių, kurių padėtis, jo teigimu, buvo tokia pat kaip ir jo.

      98      Todėl Pirmosios instancijos teismas neturėjo tirti, ar galimybės patenkinti prašymą atsisakyti išieškoti ar grąžinti iš ieškovo
         reikalaujamą sumą nebuvimas yra diskriminacija kitų C cukraus gamintojų atžvilgiu.

      99      Be to, ketvirtas apeliacinio skundo pagrindas, kuriuo iš esmės siekiama užginčyti lygybės principo aiškinimą, Pirmosios instancijos
         teismo pateiktą atmetant pirmosios instancijos antrą pagrindą, turi būti pripažintas nepriimtinu dėl šio sprendimo 54 ir 55 punktuose
         išdėstytų motyvų.

      –       Dėl pagrįstumo
      100    Pirma, Pirmosios instancijos teismas nepadarė jokios teisės klaidos, skundžiamo sprendimo 60 punkte konstatuodamas, kad C cukraus
         gamintojo ir privalančio mokėti importo ar eksporto mokesčius ūkio subjekto situacijos nėra panašios.

      101    Apelianto argumentas, susijęs su Reglamento Nr. 2670/81 trečia konstatuojamąja dalimi ir 3 straipsniu, jau buvo atmestas išnagrinėjus
         apeliacinio skundo antrą pagrindą. Kalbant apie pagrindinio reglamento 26 straipsnį, iš jo formuluotės negalima daryti jokios
         išvados apie Bendrijos teisės aktų leidėjo valią prilyginti C cukraus gamintoją cukraus importuotojui, nes šis straipsnis
         tik įtvirtina draudimą realizuoti C cukrų vidaus rinkoje.

      102    Argumentas dėl to, kad tiek importo muitai, tiek pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtina suma yra dalis Bendrijos
         nuosavų išteklių, negali įrodyti, jog iš trečiųjų šalių įvežančių cukrų importuotojų ir C cukraus gamintojų situacijos yra
         panašios. Iš tikrųjų, Bendrijos nuosavus išteklius sudaro labai įvairaus pobūdžio įplaukos, kurioms taip pat taikomas skirtingas
         reglamentavimas (žr., pavyzdžiui, pridėtinės vertės mokesčio įplaukas).

      103    Antra, kadangi Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad bet kuriuo atveju C cukraus gamintojo, pavyzdžiui, apelianto,
         ir privalančio mokėti importo ar eksporto mokesčius ūkio subjekto, pavyzdžiui, De Haan Beheer BV, aptarto minėtame sprendime De Haan, situacijos nėra panašios, jis teisės požiūriu pakankamai motyvavo su šiuo sprendimu susijusio apelianto argumento atmetimą.

      104    Vadinasi, apeliacinio skundo ketvirtas pagrindas turi būti atmestas kaip iš dalies nepriimtinas ir iš dalies nepagrįstas.

      105    Kadangi visų pagrindų atžvilgiu apeliantas pralaimėjo bylą, apeliacinis skundas turi būti atmestas.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      106    Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai
         šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi
         išlaidas iš apelianto ir pastarasis pralaimėjo bylą, jis turi jas padengti.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Atmesti apeliacinį skundą.
      2.      Priteisti iš Koninklijke Coöperatie Cosun UA bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.


1995 m. liepos 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Parlamentas prieš Europos Sąjungos Tarybą. # Byla C-21/94.


1997 m. rugsėjo 25 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Salvatore Baldone prieš Institut national d'assurance maladie-invalidité (INAMI). # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal du travail de Bruxelles - Belgija. # Pereinamojo laikotarpio priemonės. # Byla C-307/96.


2000 m. rugsėjo 27 d. Pirmos instancijos teismo (vienas teisėjas) sprendimas. # Franz Lemaître prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai. # Byla T-317/99.


1996 m. lapkričio 12 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Girish Ojha prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas - Pareigūnas - Ieškinys dėl panaikinimo. # Byla C-294/95 P.


title: 2012 m. spalio 9 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Bial-Portela & Cª, SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui).#Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo ZEBEXIR paraiška – Ankstesnis žodinis Bendrijos prekių ženklas ZEBINIX – Santykiniai atmetimo pagrindai – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas.#Byla T‑366/11.

text:
      2012 m. spalio 9 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimasBial Portela prieš VRDT – Isdin (ZEBEXIR)
      (Byla T-366/11)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo ZEBEXIR paraiška – Ankstesnis žodinis Bendrijos prekių ženklas ZEBINIX – Santykiniai atmetimo pagrindai – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas“
      1.                     Bendrijos prekių ženklas – Apskundimo procedūra – Ieškinys Sąjungos teisme – Bendrojo Teismo kompetencija – Tarnybai adresuotas
            nurodymas – Netaikymas (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnio 6 dalis) (žr. 14 punktą)
      2.                     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti
            su ankstesniu prekių ženklu – Galimybės supainioti vertinimas – Kriterijai (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies
            b punktas) (žr. 17, 38 punktus)
      3.                     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti
            su ankstesniu prekių ženklu – Žodiniai prekių ženklai ZEBEXIR ir ZEBINIX (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies
            b punktas) (žr. 18, 19, 37, 40 punktus)
      Dalykas

         Ieškinys dėl 2011 m. balandžio 6 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1212/2009-1), susijusio su protesto
                  procedūra tarp

               Bial-Portela & Ca, SA
               ir
               Isdin, SA
               .
            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Panaikinti 2011 m. balandžio 6 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios
                     apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 1212/2009-1).

                  2.

                  	VRDT padengia savo ir Bial-Portela & Cª, SA patirtas bylinėjimosi išlaidas.

                  3.

                  	Isdin, SA padengia savo bylinėjimosi išlaidas.