title: 2011 m. gegužės 5 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Ze Fu Fleischhandel GmbH (C-201/10) ir Vion Trading GmbH (C-202/10) prieš Hauptzollamt Hamburg-Jonas.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Finanzgericht Hamburg - Vokietija.#Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 - Europos Sąjungos finansinių interesų apsauga - 3 straipsnis - Reikalavimas grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką - 30 metų senaties terminas - Valstybės narės bendrosios civilinės teisės nuostata, reglamentuojanti senaties terminą - Taikymas "pagal analogiją" - Teisinio saugumo principas - Teisėtų lūkesčių principas - Proporcingumo principas.#Sujungtos bylos C-201/10 ir C-202/10.

text:
      Sujungtos bylos C‑201/10 ir C‑202/10
      Ze Fu Fleischhandel GmbH
      ir
      Vion Trading GmbH
      prieš
      Hauptzollamt Hamburg‑Jonas
      (Finanzgericht Hamburg prašymai priimti prejudicinį sprendimą)

      „Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 – Europos Sąjungos finansinių interesų apsauga – 3 straipsnis – Reikalavimas grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką – 30 metų senaties terminas – Valstybės narės bendrosios civilinės teisės nuostata, reglamentuojanti senaties terminą – Taikymas „pagal analogiją“ − Teisinio saugumo principas – Teisėtų lūkesčių principas – Proporcingumo principas“
      Sprendimo santrauka
      1.        Europos Sąjungos nuosavi ištekliai – Reglamentas dėl Sąjungos finansinių interesų apsaugos – Patraukimas atsakomybėn už pažeidimus
            – Senaties terminas – Ilgesnių nacionalinių senaties terminų taikymas
      (Tarybos reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalis)
      2.        Europos Sąjungos nuosavi ištekliai – Reglamentas dėl Sąjungos finansinių interesų apsaugos – Patraukimas atsakomybėn už pažeidimus
            – Senaties terminas – Ilgesnių nacionalinių senaties terminų taikymas
      (Tarybos reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies 1 ir 3 pastraipos)
      3.        Europos Sąjungos nuosavi ištekliai – Reglamentas dėl Sąjungos finansinių interesų apsaugos – Patraukimas atsakomybėn už pažeidimus
            – Senaties terminas – Ilgesnių nacionalinių senaties terminų taikymas
      (Tarybos reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies 1 ir 3 pastraipos)
      1.        Pagal teisinio saugumo principą iš esmės nedraudžiama, kad saugant Europos Sąjungos finansinius interesus, kaip tai numatyta
         Reglamente Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos, ir taikant šio reglamento 3 straipsnio 3 dalį valstybės
         narės nacionalinės valdžios institucijos ir teismai ginčams dėl neteisėtai pervestų grąžinamųjų eksporto išmokų grąžinimo
         pagal analogiją taikytų bendrosios nacionalinės teisės nuostatoje įtvirtintą senaties terminą, tačiau su sąlyga, kad toks
         taikymas, kurį lemia teismų praktika, būtų pakankamai numatomas, o tai patikrinti privalo nacionalinis teismas.

      (žr. 35 punktą, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      2.        Kai valstybės narės naudojasi Reglamento Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos 3 straipsnio 3 dalyje
         joms numatyta galimybe, pagal proporcingumo principą draudžiama taikyti 30 metų senaties terminą ginčams, susijusiems su neteisėtai
         gautų grąžinamųjų išmokų grąžinimu.

      Atsižvelgiant į Sąjungos finansinių interesų apsaugos tikslą, dėl kurio Sąjungos teisės aktų leidėjas nusprendė, jog ketverių
         ar net trejų metų senaties terminas pats savaime yra pakankamai ilgas, kad nacionalinės valdžios institucijos galėtų patraukti
         asmenis atsakomybėn už pažeidimus, keliančius grėsmę šiems finansiniams interesams ir dėl kurių gali būti imamasi tokios priemonės,
         kaip antai neteisėtai gautos naudos susigrąžinimas, minėtoms valdžios institucijoms suteikiant 30 metų terminą viršijama tai,
         kas yra būtina rūpestingai institucijai.

      (žr. 43, 47 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
      3.        Esant situacijai, patenkančiai į Reglamento Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos taikymo sritį, pagal
         teisinio saugumo principą draudžiamas ilgesnis senaties terminas, kaip jis suprantamas pagal šio reglamento 3 straipsnio 3 dalį,
         kurį teismai nustatytų sutrumpinę bendrojoje teisėje numatytą senaties terminą tam, kad šio termino taikymas atitiktų proporcingumo
         principą, nes bet kuriuo atveju tokioms aplinkybėms galima taikyti Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje
         numatytą ketverių metų senaties terminą.

      (žr. 50, 54 punktus, rezoliucinės dalies 3 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2011 m. gegužės 5 d.(*)

      „Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 – Europos Sąjungos finansinių interesų apsauga – 3 straipsnis – Reikalavimas grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką – 30 metų senaties terminas – Valstybės narės bendrosios civilinės teisės nuostata, reglamentuojanti senaties terminą – Taikymas „pagal analogiją“ − Teisinio saugumo principas – Teisėtų lūkesčių principas – Proporcingumo principas“
      Sujungtose bylose C‑201/10 ir C‑202/10
      dėl 2010 m. vasario 12 d. Finanzgericht Hamburg (Vokietija) sprendimais, kuriuos Teisingumo Teismas gavo 2010 m. balandžio 26 d., pagal SESV 267 straipsnį pateiktų prašymų
         priimti prejudicinį sprendimą bylose

      Ze Fu Fleischhandel GmbH (C‑201/10),

      Vion Trading GmbH (C‑202/10),

      prieš
      Hauptzollamt Hamburg-Jonas
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J.‑C. Bonichot, teisėjai K. Schiemann, L. Bay Larsen, C. Toader (pranešėjas) ir A. Prechal,
      generalinė advokatė E. Sharpston,
      posėdžio sekretorius K. Malacek, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. vasario 16 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Ze Fu Fleischhandel GmbH, atstovaujamos Rechtsanwalt D. Ehle,

      –        Vion Trading GmbH, atstovaujamos Rechtsanwälte K. Landry ir G. Schwendinger,

      –        Europos Komisijos, atstovaujamos G. von Rintelen ir M. Vollkommer,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymai priimti prejudicinį sprendimą susiję su 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl
         Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340)
         3 straipsnio 1 ir 3 dalių bei proporcingumo ir teisinio saugumo principų išaiškinimu.

      2        Šie prašymai buvo pateikti nagrinėjant ginčą, kilusį tarp Ze Fu Fleischhandel GmbH bei Vion Trading GmbH (toliau − ieškovės pagrindinėje byloje) ir Hauptzollamt Hamburg-Jonas (toliau − Hauptzollamt) dėl eksporto grąžinamųjų išmokų grąžinimo.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisė
      3        Pagal Reglamento Nr. 2988/95 trečiąją konstatuojamąją dalį „<...> Bendrijų finansiniams interesams kenkiantys teisės aktai
         turi būti panaikinti visose srityse“.

      4        Šio reglamento penktoje konstatuojamoje dalyje numatyta:

      „<...> neteisėtą veiką ir jai taikomas administracines priemones bei už ją skiriamas nuobaudas nustato atskirų sektorių taisyklės
         pagal šį reglamentą.“

      5        To paties reglamento 1 straipsnyje numatyta:

      „1.      Siekiant apsaugoti Europos Bendrijų finansinius interesus, šiuo reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios
         vienodus patikrinimus ir administracines priemones bei nuobaudas už Bendrijos teisės aktų pažeidimus.

      2.      Pažeidimas – tai bet kuris Bendrijos teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmais ar
         neveikimu, dėl kurio Bendrijų bendrajam biudžetui ar jų valdomiems biudžetams padaroma žala sumažinant ar iš viso prarandant
         pajamas, gaunamas iš tiesiogiai Bendrijų vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas.“

      6        Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 ir 3 dalyse numatyta:

      „1.      Patraukimo atsakomybėn senaties terminas – ketveri metai nuo tada, kai buvo padarytas 1 straipsnio 1 dalyje nurodytas pažeidimas.
         Atskirų sektorių taisyklėse gali būti nustatytas trumpesnis senaties terminas, tačiau ne trumpesnis kaip treji metai.

      Jeigu pažeidimai daromi nuolat ir pakartotinai, senaties terminas skaičiuojamas nuo tos dienos, kai pažeidimas buvo baigtas.
         <...>.

      Senaties eiga nutrūksta, jeigu kompetentinga institucija imasi bet kokio su pažeidimo tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu susijusio
         veiksmo, apie kurį pranešama atitinkamam asmeniui. Senaties eiga atsinaujina po kiekvieno ją nutraukusio veiksmo.

      <…>
      3.      Valstybės narės išlaiko teisę taikyti ilgesnį laikotarpį nei <...> numatyta <...> 1 <...> dalyje.“
      7        Šio reglamento 4 straipsnio 1 ir 4 dalyse skelbiama:

      „1.      Įvykdžius bet kokį pažeidimą, neteisingai įgyta nauda paprastai panaikinama:
      –        įpareigojant sumokėti nustatytas sumas arba grąžinti neteisėtai įgytas sumas,
      <…>
      4.      Šiame straipsnyje numatytos priemonės nelaikomos nuobaudomis.“
       Nacionalinė teisė
      8        Finanzgericht Hamburg teigimu, pagrindinių bylų aplinkybių metu Vokietijoje nebuvo jokios specialios nuostatos, susijusios su senaties terminu,
         taikytinu administracinio pobūdžio ginčams dėl nepagrįstai suteiktos naudos. Tačiau tiek Vokietijos institucijos, tiek teismai
         „pagal analogiją“ taikė bendroje teisėje įtvirtintą 30 metų senaties terminą, numatytą Vokietijos civilinio kodekso (Bürgerliches Gesetzbuch, toliau − BGB) 195 straipsnyje. Nuo 2002 m. šis bendroje teisėje įtvirtintas senaties terminas buvo sumažintas iš esmės iki
         trejų metų.

       Pagrindinės bylos ir prašymo priimti prejudicinį sprendimą procedūra sujungtose bylose C‑278/07−C‑280/07
      9        1993 m. ieškovės pagrindinėje byloje atliko jautienos eksporto į Jordaniją muitinės procedūras ir, patenkinus jų prašymus,
         gavo eksporto grąžinamųjų išmokų avansą. 1998 m. pradžioje atlikus patikrinimą nustatyta, kad nagrinėjamos siuntos, naudojantis
         tranzito arba reeksporto procedūromis, iš tiesų buvo išsiųstos į Iraką.

      10      Šiomis aplinkybėmis Hauptzollamt 1999 m. spalio 13 d. sprendimais pareikalavo grąžinti nagrinėjamas eksporto grąžinamąsias išmokas.

      11      Ieškovės pagrindinėje byloje ir Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb GmbH & Co pateikė ieškinius dėl šių sprendimų Finanzgericht Hamburg. Šis 2005 m. balandžio 21 d. sprendimu patenkino ieškinius remdamasis tuo, kad reikalavimai grąžinti sumokėtas sumas prieštarauja
         Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytai senaties termino taisyklei, nes pateikti praėjus
         daugiau kaip ketveriems metams nuo ginčijamų eksporto operacijų.

      12      Dėl šių Finanzgericht Hamburg sprendimų Hauptzollamt pateikė kasacinius skundus Bundesfinanzhof.

      13      Nustatęs, be kita ko, kad pažeidimai, kuriais kaltinama, padaryti prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 2988/95, Bundesfinanzhof nusprendė sustabdyti bylų nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos visose trijose bylose C‑278/07−C‑280/07 vienodai
         suformuluotus prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar Reglamento <...> Nr. 2988/95 <...> 3 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos pirmame sakinyje numatytas senaties terminas
         taikytinas ir tuomet, kai pažeidimas padarytas arba baigtas prieš įsigaliojant šiam reglamentui?

      2.      Ar šioje nuostatoje nustatytas senaties terminas apskritai taikomas tokioms administracinėms priemonėms, koks yra reikalavimas
         grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką, skirtą padarius pažeidimą?

      Jeigu atsakymai į šiuos du klausimus būtų teigiami:
      3.      Ar valstybė narė gali taikyti ilgesnį terminą pagal Reglamento <...> Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalį ir tuomet, kai toks ilgesnis
         terminas valstybės narės teisėje buvo numatytas dar prieš priimant minėtąjį reglamentą? Ar tokį ilgesnį terminą galima taikyti
         ir tuomet, kai jis buvo numatytas ne specialioje normoje, skirtoje reikalavimui grąžinti eksporto grąžinamąsias išmokas arba
         administracinėms priemonėms apskritai, o bendroje, visus atskirai nereglamentuotus senaties atvejus apimančioje atitinkamos
         valstybės narės (bendrosios teisės) normoje?“

      14      Dėl šių prašymų priimti prejudicinį sprendimą buvo priimtas 2009 m. sausio 29 d. Sprendimas Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb (C‑278/07–C‑280/07, Rink. p. I‑457), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė:

      „1.      <...> Reglamento <...> Nr. 2988/95 <...> 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytas senaties terminas taikomas tokioms
         administracinėms priemonėms, koks yra reikalavimas eksportuotojui grąžinti dėl pastarojo padarytų pažeidimų neteisėtai gautą
         eksporto grąžinamąją išmoką.

      2.      Pagrindinėse bylose nagrinėjamais atvejais Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytas senaties
         terminas:

      –        taikomas pažeidimams, padarytiems prieš įsigaliojant šiam reglamentui,
      –        pradedamas skaičiuoti nuo nagrinėjamo pažeidimo padarymo dienos.
      3.      Ilgesni senaties terminai, kuriuos valstybės narės gali taikyti remdamosi Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalimi, gali
         būti numatyti prieš šio reglamento priėmimą galiojusiose bendrosios teisės nuostatose.“

       Pagrindinių bylų aplinkybės ir prejudiciniai klausimai šiose bylose
      15      2009 m. liepos 7 d. sprendimu Bundesfinanzhof panaikino 2005 m. balandžio 21 d. Finanzgericht Hamburg sprendimą ir grąžino bylas pastarajam motyvuodamas tuo, kad nebuvo suėjęs grąžinimo reikalavimo senaties terminas, nes BGB
         195 straipsnis galėjo ir turėjo „pagal analogiją“ būti taikomas iki 2001 m. pabaigos. Šis teismas atmetė ieškovių pagrindinėje
         byloje argumentus, kad jei senaties terminas turi būti taikomas „pagal analogiją“, jis turėjo būti 10 metų terminas, taikomas
         mokesčių srityje, o ne BGB numatytas 30 metų terminas.

      16      Dėl šio Bundesfinanzhof sprendimo Finanzgericht Hambourg nurodė:

      „Bundesfinanzhof laikėsi nuomonės, kad iki 2001 m. pabaigos galiojusi BGB 195 straipsnio redakcija (toliau – senos redakcijos BGB 195 straipsnis)
         taikytina pagal analogiją. Jis neatsakė į klausimą, ar reikalaujant grąžinti eksporto grąžinamąsias išmokas praėjus beveik
         30 metų nuo jų skyrimo nepažeidžiamas teisinio saugumo principas. Jei taip atsitiktų, jis, veikdamas Konstitucijoje ar Bendrijos
         teisėje nustatyta tvarka ir pasinaudodamas ypatingąja teismo kompetencija, galėtų pagrįstai sutrumpinti nacionalinėje teisėje
         įtvirtintą neproporcingai ilgą terminą. Jis neturi galutinai įvertinti ir nuspręsti, ar įgyvendinant tokią ypatingąją teismo
         kompetenciją senos redakcijos BGB 195 straipsnyje įtvirtintas terminas turi būti sutrumpintas ar bent jau, taikant šią nuostatą
         pagal analogiją, reikalavimui grąžinti dėl pažeidimo neteisėtai skirtą eksporto grąžinamąją išmoką turi būti nustatytas trumpesnis
         senaties terminas, siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir teisinę taiką. Bet kuriuo atveju toks terminas negali būti sutrumpintas
         tiek, kad ginčijamo sprendimo priėmimo momentu jau būtų suėjusi atsakovės reikalavimo senatis.“

      17      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šiuo klausimu pritardamas generalinės advokatės E. Sharpston nuomonei,
         pateiktai išvadoje minėtoje byloje Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb, mano, viena vertus, kad su teisinio saugumo principu nesuderinamas „pagal analogiją“ taikomas BGB įtvirtintas senaties terminas
         reikalavimams grąžinti grąžinamąsias eksporto išmokas, ir, antra vertus, kad 30 metų senaties termino taikymas tokiam ginčui
         prieštarauja proporcingumo principui, nes tokie terminai nėra protingi.

      18      Šis teismas ypač nesutinka su Bundesfinanzhof atliktu minėto Sprendimo Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb, kurį Teisingumo Teismas priėmė jo prašymu, aiškinimu. Bundesfinanzhof iš šio sprendimo padarė išvadą, kad Teisingumo Teismas, laikydamasis „iškalbingos tylos“ dėl klausimo, ar civilinės teisės
         nuostatos taikymas „pagal analogiją“ ginčams dėl neteisėtai gautų gražinamųjų išmokų grąžinimo priskirtinas Reglamento Nr. 2988/95
         3 straipsnio 3 dalies taikymo sričiai, iš principo pritarė tokiam taikymui ir teisinio saugumo bei proporcingumo principų
         atžvilgiu taip pat nebuvo prieštaraujama tam, kad 30 metų senaties terminas būtų taip taikomas. Tačiau Finanzgericht savo ruožtu laikosi nuomonės, kad Teisingumo Teismas neturėjo jokio pagrindo nagrinėti šių aspektų savo prejudiciniame sprendime,
         nes Bundesfinanzhof jam nepateikė dėl to jokio aiškaus klausimo.

      19      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat mano, kad:

      „2009 m. liepos 7 d. sprendime [Bundesfinanzhof] pripažino sau ypatingąją kompetenciją, kuria pasinaudodamas jis, praktiškai kaip įstatymų leidėjas, galėtų pagrįstai sumažinti
         30 metų senaties terminą. Šiuo metu nežinoma tiksli Vokietijoje galiojančio senaties termino trukmė taikant senos redakcijos
         BGB 195 straipsnį pagal analogiją. Negalima nustatyti ar numatyti, ar ir prireikus kokiu mastu Bundesfinanzhof ateityje naudosis šia ypatingąja kompetencija. Iš šios teismo praktikos aišku tik kad taikant senos redakcijos BGB 195 straipsnį
         pagal analogiją senaties terminas yra mažiausiai šešeri ir daugiausiai trisdešimt metų. Remiantis šia teismo praktika, Vokietijoje
         galiojantis senaties terminas, taikant senos redakcijos BGB 195 straipsnį pagal analogiją ir prireikus pakeičiant jį teismo
         praktikoje, neperžengia šio 24 metų laikotarpio ribų.“

      20      Šiomis aplinkybėmis Finanzgericht Hamburg nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar pagal analogiją reikalavimui grąžinti neteisėtai skirtą eksporto grąžinamąją išmoką taikant iki 2001 m. pabaigos galiojusioje
         BGB 195 straipsnio redakcijoje įtvirtintą nuostatą dėl senaties pažeidžiamas Bendrijos teisėje įtvirtintas teisinio saugumo
         principas?

      2.      Ar reikalavimui grąžinti neteisėtai skirtą eksporto grąžinamąją išmoką taikant BGB 195 straipsnyje įtvirtintą 30 metų senaties
         terminą pažeidžiamas Bendrijos teisėje įtvirtintas proporcingumo principas?

      3.      Jei atsakymas į antrąjį klausimą būtų teigiamas, ar taikant ilgesnį nacionalinėje teisėje įtvirtintą senaties terminą, kaip
         numatyta Reglamento <...> Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje, kiekvienu konkrečiu atveju nustatomą teismų praktikoje vadovaujantis
         preziumuojama ypatingąja kompetencija, pažeidžiamas Bendrijos teisėje įtvirtintas teisinio saugumo principas?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo
      21      Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar teisinio saugumo principas
         Reglamente Nr. 2988/95 atsižvelgiant į apibrėžtus Sąjungos finansinius interesus draudžia „ilgesnį“ nacionalinį senaties terminą,
         kaip tai suprantama pagal šio reglamento 3 straipsnio 3 dalį, kurį lemia senaties termino, įtvirtino nacionalinėje bendrosios
         teisės nuostatoje, taikymas „pagal analogiją“ neteisėtai pervestų grąžinamųjų eksporto išmokų grąžinimui.

      22      Visų pirma reikia konstatuoti, kaip tai nurodė ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kad Teisingumo Teismo
         trečiuoju prejudiciniu klausimu, pateiktu minėtose sujungtose bylose C‑278/07–C‑280/07, buvo iš esmės klausiama, ar „ilgesnį“
         nacionalinį senaties terminą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalį, galėjo lemti prieš šį
         reglamentą galiojusi bendrosios teisės bendroji nuostata. Tačiau Teisingumo Teismo nebuvo akivaizdžiai klausiama dėl to, kas
         yra šio prejudicinio klausimo dalykas, kuris susijęs su tokios nuostatos taikymo tvarka, šiuo atveju − bendrosios teisės nuostatos
         taikymu „pagal analogiją“ specifiniams ginčams, susijusiems su eksporto grąžinamųjų išmokų grąžinimu, kurią priėmė ne nacionalinės
         teisės aktų leidėjas, bet kuri buvo nustatyta teismų praktikoje.

      23      Pagrindinėse bylose nagrinėjamomis aplinkybėmis, kai pažeidimai, kuriais kaltinami ūkio subjektai, padaryti 1993 m., galiojant
         nacionalinei 30 metų senaties termino taisyklei, nacionalinių institucijų reikalavimų grąžinti dėl tokių pažeidimų neteisėtai
         gautas sumas senaties terminas, nesiėmus jį nutraukiančio veiksmo, pasibaigė 1997 m., taikant Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio
         1 dalies pirmoje pastraipoje numatytą ketverių metų senaties terminą, jei valstybė narė, kurioje padaryti pažeidimai, nepasinaudojo
         šio reglamento 3 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta savo teise (žr. minėto Sprendimo Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ir kt. 36 ir 38 punktus).

      24      Žinoma, priimdamas Reglamentą Nr. 2988/95, ypač jo 3 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą, Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė
         įtvirtinti bendrą šiai sričiai taikomą senaties termino taisyklę, kuria siekė apibrėžti visose valstybėse narėse taikomą minimalų
         terminą ir atsisakyti galimybės susigrąžinti iš Sąjungos biudžeto neteisėtai gautas sumas, nuo ginčijamoms išmokoms reikšmingo
         pažeidimo padarymo praėjus ketveriems metams (minėto Sprendimo Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ir kt. 27 punktas).

      25      Tačiau kadangi Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai numatė, kad valstybės narės gali taikyti ilgesnius senaties terminus
         nei šis minimalus ketverių metų terminas, reikia konstatuoti, kad jis nesiekė suvienodinti šioje srityje taikytinų terminų
         ir kad todėl įsigaliojus Reglamentui Nr. 2988/95 valstybės narės neturėtų būti įpareigotos sumažinti senaties terminus, kuriuos,
         nesant ankstesnių šioje srityje galiojančių Sąjungos teisės nuostatų, jos anksčiau taikė, iki ketverių metų.

      26      Esant Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje numatytai galimybei valstybės narės išlaiko didelę diskreciją nustatyti
         ilgesnius senaties terminus, kuriuos ketina taikyti, kai padaromas Sąjungos finansiniams interesams kenkiantis pažeidimas
         (2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Corman, C‑131/10, Rink. p. I‑0000, 54 punktas).

      27      Reglamente Nr. 2988/95 nenumatytas joks informavimo arba pranešimo mechanizmas, susijęs su valstybių narių naudojimusi savo
         teise numatyti ilgesnius senaties terminus pagal šio reglamento 3 straipsnio 3 dalį. Taigi Sąjungos lygiu nenumatyta nei pagal
         šią nuostatą valstybių narių taikomų nukrypstančių senaties terminų, nei sektorių, kuriuose jos nusprendė tokius terminus
         taikyti, kontrolė (minėtų sprendimų Josef Vosding Schlacht‑, Kühl- und Zerlegebetrieb ir kt. 45 punktas bei Corman 55 punktas).

      28      Pagrindinėse bylose, kaip nurodo ir pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Vokietijos teismai ir toliau
         ieškiniams dėl reikalavimo grąžinti ūkio subjektų neteisėtai gautas grąžinamąsias išmokas taikė BGB 195 straipsnyje numatytą
         30 metų senaties terminą.

      29      Šiuo aspektu Teisingumo Teismas, minėtose bylose C‑278/07− C‑280/07 atsakydamas į Bundesfinanzhof suformuluotą trečiąjį prejudicinį klausimą, kad ilgesni senaties terminai, kuriuos valstybės narės gali taikyti remdamosi
         Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalimi, gali būti numatyti prieš šio reglamento priėmimą galiojusiose bendrosios teisės
         nuostatose, netiesiogiai bet neišvengiamai patvirtino šiam teismui, kad valstybės narės gali taikyti tokius ilgesnius terminus
         neteisėtai gautos naudos susigrąžinimo srityje, vadovaujantis teismų praktikoje, kurią Vokietijos teismai taiko „pagal analogiją“,
         nustatyta bendrąja nuostata, numatančia senaties terminą, kuris yra ilgesnis nei ketveri metai.

      30      Tokia praktika iš principo yra priimtina Sąjungos teisės ir ypač Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalies atžvilgiu (šiuo
         klausimu žr. minėto Sprendimo Josef Vosding Schlacht‑, Kühl- und Zerlegebetrieb ir kt. 47 punktą). Tačiau dar reikia, kad šia praktika būtų laikomasi šios teisės bendrųjų principų, tarp kurių yra ir teisinio
         saugumo principas (šiuo klausimu žr. 2010 m. spalio 28 d. Sprendimo SGS Belgium ir kt., C‑367/09, Rink. p. I‑0000, 40 punktą).

      31      Šiuo aspektu ieškovės pagrindinėje byloje, be kita ko, tvirtina, kad po to, kai Vokietijos teisinėje sistemoje įsigaliojo
         bendroji ir tiesioginio veikimo senaties termino taisyklė, numatyta Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje,
         kuri kompensavo specialios nuostatos šioje srityje šioje teisinėje sistemoje nebuvimą, nacionalinės valdžios institucijos
         ir teismai daugiau nebeturi pagrindo ir todėl nebegali taikyti, nesant nacionalinės teisės nuostatos, įpareigojančios jas
         taip daryti, „pagal analogiją“ BGB numatyto bendro senaties termino patraukimui atsakomybėn už „pažeidimus“, kaip tai suprantama
         pagal šį reglamentą.

      32      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad traukiant atsakomybėn už pažeidimą, dėl kurio kyla grėsmė Sąjungos finansiniams interesams
         ir tai lemia tokią administracinę priemonę, kaip antai pareigą ūkio subjektui grąžinti neteisėtai gautas grąžinamąsias išmokas,
         teisinio saugumo principas, be kita ko, reikalauja, kad ūkio subjekto situacija, atsižvelgiant į jo teises ir pareigas nacionalinės
         valdžios institucijos atžvilgiu, negali būti bet kada kvestionuojama (žr. pagal analogiją 2010 m. sausio 21 d. Sprendimo Alstom Power Hydro, C‑472/08, Rink. p. I‑0000, 16 punktą) ir kad todėl senaties terminas turi būti taikomas patraukimui atsakomybėn už tokį
         pažeidimą ir, siekiant įgyvendinti jo tikslą užtikrinti teisinį saugumą, šis terminas turi būti nustatytas iš anksto (žr.
         1970 m. liepos 15 d. Sprendimo ACF Chemiefarma prieš Komisiją, 41/69, Rink. p. 661, 19 punktą ir 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo Marks & Spencer, C‑62/00, Rink. p. I‑6325, 39 punktą). Todėl asmuo turi pakankamai numatyti bet kokį senaties termino taikymą „pagal analogiją“
         (žr. pagal analogiją 2009 m. kovo 24 d. Sprendimo Danske Slagterier, C‑445/06, Rink. p. I‑2119, 34 punktą).

      33      Žinoma, tokiam ūkio subjektui lengviau nustatyti senaties terminą, taikytiną patraukimui atsakomybėn už jo padarytą pažeidimą,
         jei toks terminas ir jo taikymas sričiai, kuriai priskirtinas šis pažeidimas, nacionalinio teisės aktų leidėjo nustatyti nuostatoje,
         kuri specialiai taikoma atitinkamai sričiai. Tačiau jei, o taip, panašu, yra pagrindinėje byloje, nacionalinis teisės aktų
         leidėjas nepriėmė specialios nuostatos, taikytinos tokiai sričiai, kaip antai neteisėtai gautų grąžinamųjų eksporto išmokų
         padarant žalos Sąjungos biudžetui grąžinimui, teisinio saugumo principas iš esmės nedraudžia administracinėms ir teisminėms
         institucijoms, remiantis tokiam ūkio subjektui žinoma ankstesne jų praktika, ir toliau taikyti „pagal analogiją“ bendro pobūdžio
         senaties terminą, numatytą civilinės teisės nuostatoje, kuris yra ilgesnis nei ketverių metų terminas, numatytas Reglamento
         Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje.

      34      Tačiau tokiu taikymu laikomasi teisinio saugumo principo, tik jeigu jis išplaukia iš pakankamai numatomos teismų praktikos.
         Šiuo aspektu pakanka priminti, kad Teisingumo Teismas šioje prejudicinio sprendimo priėmimo procedūroje neprivalo konstatuoti
         tokios teismų praktikos buvimą ar nebuvimą.

      35      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: pagrindinėse bylose nagrinėjamomis aplinkybėmis
         teisinio saugumo principas iš esmės nedraudžia to, kad saugant Sąjungos finansinius interesus, kaip tai numatyta Reglamente
         Nr. 2988/95, ir taikant šio reglamento 3 straipsnio 3 dalį valstybės narės nacionalinės valdžios institucijos ir teismai ginčams
         dėl neteisėtai pervestų grąžinamųjų eksporto išmokų grąžinimo „pagal analogiją“ taikytų bendrosios teisės nuostatoje įtvirtintą
         senaties terminą, tačiau su sąlyga, kad toks taikymas, kurį lemia teismų praktika, būtų pakankamai numatomas, o tai patikrinti
         privalo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

       Dėl antrojo prejudicinio klausimo
      36      Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar proporcingumo principas
         draudžia valstybėms narėms pasinaudojant joms Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje numatyta galimybe taikyti 30 metų
         senaties terminą ginčams, susijusiems su neteisėtai gautų grąžinamųjų išmokų grąžinimu.

      37      Kaip matyti iš šio sprendimo 26 ir 30 punktų, esant Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje numatytai galimybei valstybės
         narės išlaiko didelę diskreciją nustatyti ilgesnius senaties terminus, kuriuos jos ketina taikyti, kai padaromas Sąjungos
         finansiniams interesams kenkiantis pažeidimas, tačiau valstybės narės privalo laikytis bendrųjų Sąjungos teisės principų,
         ypač proporcingumo principo.

      38      Kalbant apie „ilgesnį“ nacionalinį senaties terminą, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalį,
         jis privalo, be kita ko, akivaizdžiai neviršyti to, kas yra būtina Sąjungos finansinių interesų apsaugos tikslui pasiekti
         (šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 17 d. Sprendimo AJD Tuna Ltd., C‑221/09, Rink. p. I‑0000, 79 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      39      Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad ilgesni senaties terminai, kuriuos valstybės narės taiko remdamosi Reglamento Nr. 2988/95
         3 straipsnio 3 dalimi, yra labai skirtingi valstybėse narėse, o tai daugiausia lemia šių valstybių teisės tradicijos ir tai,
         kaip jų atitinkamose teisės sistemose vertinamas laiko tarpas, kurio rūpestingai institucijai reikia ir pakanka patraukti
         atsakomybėn už pažeidimus, padarytus sukeliant žalos viešosios valdžios institucijoms ir nacionaliniams biudžetams.

      40      Be to, tai, kad pasinaudodama šioje nuostatoje numatyta galimybe valstybė narė nustato trumpesnius senaties terminus nei taikomi
         kitoje valstybėje narėje, neturėtų reikšti, kad jie yra neproporcingi (žr. pagal analogiją 2008 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo
         Komisija prieš Vokietiją, C‑141/07, Rink. p. I‑6935, 51 punktą ir 2010 m. vasario 25 d. Sprendimo Müller Fleisch, C‑562/08, Rink. p. I‑0000, 45 punktą).

      41      Taip pat reikia pažymėti, jog neatmetama, kad civilinės teisės nuostatoje numatytas 30 metų senaties terminas gali būti būtinas
         ir proporcingas, ypač kalbant apie ginčus tarp privačių asmenų, šia nuostata siekiamo tikslo, apibrėžto nacionalinio teisės
         aktų leidėjo, atžvilgiu.

      42      Tačiau tokio senaties termino vertinimas proporcingumo principo atžvilgiu yra kitoks, jei ši nuostata naudojama „pagal analogiją“
         siekiant kitokio tikslo, nei numatė nacionalinis teisės aktų leidėjas ją priimdamas, šiuo atveju pagrindinėse bylose − siekiant
         Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatyto tikslo.

      43      Šiuo aspektu panašu, kad, atsižvelgiant į Sąjungos finansinių interesų apsaugos tikslą, dėl kurio Sąjungos teisės aktų leidėjas
         manė, jog ketverių ar net trejų, metų senaties terminas pats savaime yra pakankamai ilgas, kad nacionalinės valdžios institucijos
         galėtų patraukti atsakomybėn asmenis už pažeidimus, keliančius grėsmę šiems finansiniams interesams ir dėl kurių gali būti
         imamasi tokių priemonių, kaip antai neteisėtai gautos naudos susigrąžinimas, minėtoms valdžios institucijoms suteikiant 30 metų
         terminą viršijama tai, kas yra būtina rūpestingai institucijai.

      44      Reikia pažymėti, kad institucijos privalo laikytis rūpestingumo pareigos tikrindamos jų pačių atliekamus mokėjimus iš Sąjungos
         biudžeto, nes valstybės narės privalo laikytis bendros rūpestingumo pareigos, numatytos ES 4 straipsnio 3 dalyje, kuria jos
         įpareigojamos nedelsiant imtis visų priemonių tokiems pažeidimams pašalinti (žr. pagal analogiją 2001 m. lapkričio 13 d. Sprendimo
         Prancūzija prieš Komisiją, C‑277/98, Rink. p. I‑8453, 40 punktą).

      45      Šiomis aplinkybėmis, pripažįstant valstybėms narėms galimybę suteikti minėtoms institucijoms tokį ilgą terminą, koks yra 30 metų
         senaties terminas, veiksmams imtis, gali tam tikra prasme būti skatinamas nacionalinių valdžios institucijų neveiklumas nagrinėjant
         „pažeidimus“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnį, taip sukeliant ūkio subjektams, viena vertus,
         ilgalaikį teisinį neaiškumą ir, kita vertus, riziką, kad tokio termino pabaigoje nebebus įmanoma pateikti nagrinėjamų operacijų
         teisėtumo įrodymų.

      46      Bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad jei Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytas ketverių
         metų senaties terminas nacionalinių valdžios institucijų požiūriu pasirodytų per trumpas tam, kad jos galėtų išnagrinėti sudėtingus
         pažeidimus, nacionalinis teisės aktų leidėjas, pasinaudodamas minėto straipsnio 3 dalyje numatyta galimybe, visada gali priimti
         ilgesnį senaties terminą numatančią nuostatą, kuri būtų pritaikyta prie tokios rūšies pažeidimų.

      47      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: pagrindinėse bylose nagrinėjamomis aplinkybėmis
         proporcingumo principas draudžia valstybėms narėms pasinaudojant Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje joms numatyta
         galimybe taikyti 30 metų senaties terminą ginčams, susijusiems su neteisėtai gautų grąžinamųjų išmokų grąžinimu.

       Dėl trečiojo klausimo
      48      Savo trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar tuo atveju, jei 30 metų
         patraukimo atsakomybėn už „pažeidimą“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnį, senaties terminas būtų
         pripažintas neproporcingu Sąjungos finansinių interesų apsaugos tikslo atžvilgiu, teisinio saugumo principas draudžia nacionaliniam
         teismui nuspręsti sutrumpinti tokį 30 metų senaties terminą, šiuo atveju − iki 10 metų, netaikant Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio
         1 dalyje numatyto ketverių metų senaties termino.

      49      Neatmestina, kad esant situacijai, kai nėra jokios kitos taikytinos senaties terminą nustatančios nuostatos, nacionaliniai
         teismai, laikydamiesi Sąjungos teisės reikalavimų, gali bandyti aiškinti 30 metų senaties terminą jį sutrumpindami.

      50      Tačiau bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad esant tokiai situacijai, kaip antai pagrindinėse bylose, kuri priskirtina
         Reglamento Nr. 2988/95 taikymo sričiai, nesant teisėtai taikomos nacionalinės nuostatos, numatančios ilgesnį senaties terminą,
         Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalyje numatytas ketverių metų senaties terminas ir turi būti tiesiogiai taikomas valstybėse
         narėse, įskaitant ir žemės ūkio produktų eksporto grąžinamųjų išmokų srityje (žr. 2004 m. birželio 24 d. Sprendimo Handlbauer, C‑278/02, Rink. p. I‑6171, 35 punktą).

      51      Tuo atveju, jei paaiškėja, kad bendrosios teisės senaties termino taikymas ginčams, susijusiems su neteisėtai gautų grąžinamųjų
         išmokų grąžinimu iki įsigaliojant Reglamentui Nr. 2988/98, yra neproporcingas Sąjungos finansinių interesų apsaugos tikslui,
         tokia nuostata netaikoma ir, kaip tai matyti iš minėto Sprendimo Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ir kt. 34 punkto, gali būti taikomas Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytas bendrasis senaties
         terminas tiek, kiek jis apima ir pažeidimus, padarytus prieš įsigaliojant šiam reglamentui, kuris pradedamas skaičiuoti nuo
         nagrinėjamo pažeidimo padarymo datos.

      52      Esant tokiai situacijai, jei nacionaliniam teismui atsižvelgiant į Reglamentą Nr. 2988/95 būtų leista sutrumpinti tam tikrą
         iki šiol taikytą senaties terminą, kad šis atitiktų proporcingumo principą, nors bet kuriuo atveju jis gali vadovautis Sąjungos
         teisėje nustatytu ir tiesiogiai jo teisės sistemoje taikytinu senaties terminu, tai ypač prieštarautų principams, kad, pirma,
         siekiant įgyvendinti senaties termino funkciją užtikrinti teisinį saugumą, jis turi būti nustatytas iš anksto (žr. minėtų
         sprendimų ACF Chemiefarma prieš Komisiją 19 punktą bei Marks & Spencer 39 punktą) ir, antra, kad kiekvienas senaties termino taikymas „pagal analogiją“ asmeniui turi būti pakankamai numatomas
         (žr. pagal analogiją minėto Sprendimo Danske Slagterier 34 punktą).

      53      Tačiau tokioje situacijoje nacionalinis teisės aktų leidėjas, kaip priminta ir šio sprendimo 46 punkte, pasinaudodamas Reglamento
         Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje numatyta galimybe, visada gali priimti nuostatą, numatančią ilgesnį senaties terminą.

      54      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip: pagrindinėse bylose nagrinėjamomis aplinkybėmis
         teisinio saugumo principas draudžia „ilgesnį“ senaties terminą, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio
         3 dalį, teismams sutrumpinus bendrojoje teisėje numatytą senaties terminą, kad šio termino taikymas atitiktų proporcingumo
         principą, nes bet kuriuo atveju tokioms aplinkybėms galima taikyti Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje
         numatytą ketverių metų senaties terminą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      55      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Pagrindinėje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis teisinio saugumo principas iš esmės nedraudžia to, kad saugant Europos Sąjungos
            finansinius interesus, kaip tai numatyta 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamente (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos
            Bendrijų finansinių interesų apsaugos, ir taikant šio reglamento 3 straipsnio 3 dalį valstybės narės nacionalinės valdžios
            institucijos ir teismai ginčams dėl neteisėtai pervestų grąžinamųjų eksporto išmokų grąžinimo „pagal analogiją“ taikytų bendrosios
            teisės nuostatoje įtvirtintą senaties terminą, tačiau su sąlyga, kad toks taikymas, kurį lemia teismų praktika, būtų pakankamai
            numatomas, o tai patikrinti privalo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
      2.      Pagrindinėse bylose nagrinėjamomis aplinkybėmis proporcingumo principas draudžia valstybėms narėms pasinaudojant Reglamento
            Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje joms numatyta galimybe taikyti 30 metų senaties terminą ginčams, susijusiems su neteisėtai
            gautų grąžinamųjų išmokų grąžinimu.
      3.      Pagrindinėse bylose nagrinėjamomis aplinkybėmis teisinio saugumo principas draudžia „ilgesnį“ senaties terminą, kaip jis suprantamas
            pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalį, teismams sutrumpinus bendrojoje teisėje numatytą senaties terminą tam, kad
            šio termino taikymas atitiktų proporcingumo principą, nes bet kuriuo atveju tokioms aplinkybėms galima taikyti Reglamento
            Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytą ketverių metų senaties terminą.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


1981 m. lapkričio 12 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Amministrazione delle finanze dello Stato prieš Srl Meridionale Industria Salumi ir kt. ; Ditta Italo Orlandi & Figlio ir Ditta Vincenzo Divella prieš Amministrazione delle finanze dello Stato. # Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Corte suprema di Cassazione - Italija. # Sujungtos bylos 212 iki 217/80.


title: 2008 m. rugsėjo 10 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE prieš Europos Bendrijų Komisiją.#Viešieji paslaugų pirkimai - Bendrijos viešojo pirkimo procedūra - Kompiuterių ir susijusių paslaugų, skirtų Žuvininkystės generalinio direktorato informacinėms sistemoms, teikimas - Konkurso dalyvio pasiūlymo atmetimas - Pareiga motyvuoti.#Byla T-465/04.

text:
      2008 m. rugsėjo 10 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
      (Byla T‑465/04)
      „Viešieji paslaugų pirkimai – Bendrijos konkurso procedūra – Kompiuterių ir susijusių paslaugų, skirtų Žuvininkystės generalinio direktorato informacinėms sistemoms, teikimas – Konkurso dalyvio pasiūlymo atmetimas – Pareiga motyvuoti“
      1.                     Ieškinys dėl panaikinimo – Bendrijos teismo kompetencija – Prašymas įpareigoti instituciją – Nepriimtinumas (EB 230 ir 233 straipsniai)
            (žr. 35 punktą)
      2.                     Europos Bendrijų viešieji pirkimai – Sutarties sudarymas paskelbus konkursą – Institucijų diskrecija – Teisminė kontrolė –
            Ribos (žr. 45 punktą)
      3.                     Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Viešojo paslaugų pirkimo procedūroje priimtas sprendimas atmesti pasiūlymą
            (EB 253 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1605/2002 100 straipsnio 2 dalis; Komisijos reglamento Nr. 2342/2002 149 straipsnis)
            (žr. 47–50, 54–55, 59 ir 76–80 punktus)
      Dalykas

               2004 m. rugsėjo 15 d. Komisijos sprendimo, kuriuo buvo atmestas ieškovės pasiūlymas, pateiktas konkurse dėl kompiuterių ir
                  susijusių paslaugų, skirtų Žuvininkystės generalinio direktorato informacinėms sistemoms, teikimo, o sutartį nuspręsta sudaryti
                  su buvusiu rangovu, panaikinimas.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Panaikinti Komisijos sprendimą atmesti Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis
                     AE pateiktą pasiūlymą konkurse „FISH/2004/02“ ir sudaryti sutartį su konkurso laimėtoju.

                  2.

                  	Komisija padengia visas bylinėjimosi išlaidas.


1986 m. sausio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Prancūzijos Respubliką. # Byla 270/83.


title: Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas 2004 m. gruodžio 2 d. # José Martí Peix SA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas - Žuvininkystė - Bendrijos finansinė parama - Paramos sumažinimas - Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 - 1 ir 3 straipsniai - Senatis. # Byla C-226/03 P.

text:
      Byla C‑226/03 P
      José Martí Peix SA
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Apeliacinis skundas – Žuvininkystė – Bendrijos finansinė parama – Paramos sumažinimas – Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 – 1 ir 3 straipsniai – Senatis“
      Sprendimo santrauka
      1.        Nuosavos Europos Bendrijų lėšos – Reglamentas dėl Bendrijos finansinių interesų apsaugos – Tęstinis pažeidimas – Senaties
            terminas – Nutraukiantis veiksmas
      (Tarybos reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnio 2 dalis ir 3 straipsnio 1 dalies antroji bei trečioji pastraipos)
      2.        Apeliacinis skundas – Pagrindai – Bendrijos teisės pažeidimą sudarantys sprendimo motyvai – Rezoliucinė dalis, pagrįsta remiantis
            kitais teisiniais motyvais – Atmetimas
      1.        Pagal Reglamento Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos 1 straipsnio 2 dalį pažeidimas – tai Bendrijos
         teisės aktų nuostatų pažeidimas, kylantis dėl ūkio subjekto veikimo ar neveikimo.

      Jeigu neveikimas, susijęs su atitinkamos Bendrijos teisės normos pažeidimu, tęsiasi, šis pažeidimas yra „tęstinis“ to paties
         reglamento 3 straipsnio 1 dalies antrosios pastraipos prasme. Atitinkamas senaties terminas skaičiuojamas tik nuo tos dienos,
         kai pažeidimas baigėsi.

      Šį terminą nutraukia Komisijos laiškas, kuriuo siekiama pradėti tyrimą dėl pažeidimo bei sumažinti paramą, nes šis laiškas
         yra su pažeidimo tyrimu susijęs veiksmas minėto 3 straipsnio 1 dalies trečiosios pastraipos prasme.

      (žr. 16–18, 30 punktus)
      2.        Nors Pirmosios instancijos teismo sprendimo motyvai sudaro Bendrijos teisės pažeidimą, bet kadangi jo rezoliucinė dalis yra
         pagrįsta remiantis kitais teisiniais motyvais, apeliacinis skundas turi būti atmestas.

      (žr. 29 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2004 m. gruodžio 2 d.(*)

      „Apeliacinis skundas – Žuvininkystė – Bendrijos finansinė parama – Paramos sumažinimas – Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 – 1 ir 3 straipsniai – Senatis“
      Byloje C‑226/03 P,
      dėl 2003 m. gegužės 22 d. paduoto apeliacinio skundo pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį
      José Martí Peix SA, įsteigta Huelva (Ispanija), atstovaujama advokatų   J.‑R. García-Gallardo Gil-Fournier ir D. Domínguez Pérez,

      apeliantė,
      dalyvaujant kitai Pirmosios instancijos teismo proceso šaliai:
      Europos Bendrijų Komisijai,  atstovaujamai S. Pardo Quintillán ir advokato J. Guerra Fernández, nurodžiusiai adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai J.‑P. Puissochet ir  N. Colneric (pranešėja),
      generalinis advokatas A. Tizzano,
      posėdžio sekretorė Múgica Azarmendi, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. birželio 10 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs šalių pateiktas rašytines pastabas,
      susipažinęs su 2004 m. rugsėjo 7 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Bendrovė José Martí Peix SA (toliau – apeliantė) savo apeliaciniu skundu prašo panaikinti 2003 m. kovo 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą José Martí Peix prieš Komisiją (T‑125/01, Rink. p. II‑865, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Pirmasis instancijos teismas atmetė jos ieškinį dėl 2001 m.
         kovo 19 d. Komisijos sprendimo sumažinti 1991 m. ieškovei suteiktą paramą, skirtą bendrosios Ispanijos ir Angolos žuvininkystės
         įmonės steigimo projektui, bei nurodyti jai grąžinti 639 520 eurų sumą (toliau – ginčijamas sprendimas) panaikinimo.

       Teisės aktai
      2        1986 m. gruodžio 18 d. Tarybos Reglamento (EEB) Nr. 4028/86 dėl Bendrijos priemonių, siekiant patobulinti ir pritaikyti struktūras
         žuvininkystėje ir akvakultūros sektoriuje (OL L 376, p.  7), 44 straipsnio 1 dalis numato:

      „Laikotarpiu, kuriam Bendrija suteikia paramą, valstybės narės tam paskirta valdžios institucija ar įstaiga Komisijos prašymu
         siunčia visus patvirtinančius dokumentus bei kitus dokumentus, parodančius, kad kiekvienam projektui nustatytos finansinės
         ir kitos sąlygos yra įvykdytos. Komisija gali nuspręsti sustabdyti, sumažinti ar nutraukti paramą 47 straipsnyje nustatyta
         tvarka, jei:

      –        projektas nebuvo įgyvendintas taip, kaip numatyta, arba
      –        tam tikros nustatytos sąlygos nebuvo įvykdytos, arba
      –        paramos gavėjas, priešingai nei jo prašyme ir sprendime suteikti paramą pateikta informacija, per vienerių metų nuo paskelbimo
         apie minėtą sprendimą laikotarpį, nepradėjo darbų, arba jei iki šio termino pabaigos nepateikė pakankamų garantijų dėl šio
         projekto įgyvendinimo, arba

      –        gavėjas per dvejus metus nuo jų pradžios nebaigė darbų, išskyrus force majeure  atvejį.

      Apie sprendimą pranešama atitinkamai valstybei narei ir paramos gavėjui.
      Komisija gali susigrąžinti neteisėtai sumokėtas sumas.“ (Neoficialus vertimas)
      3        1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312,
         p. 1) 1 ir 3 straipsniai nustato:

      „1 straipsnis
      1. Siekiant apsaugoti Europos Bendrijų finansinius interesus, šiuo reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios
         vienodus patikrinimus ir administracines priemones bei nuobaudas už Bendrijos teisės aktų pažeidimus.

      2. „Pažeidimas“ – tai bet kuris Bendrijos teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmais
         ar neveikimu, dėl kurio Bendrijų bendrajam biudžetui ar jų valdomiems biudžetams padaroma ar gali būti padaryta žala, sumažinant
         ar iš viso prarandant pajamas, gaunamas iš tiesiogiai Bendrijų vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas.
         (Pataisytas vertimas)

      <...>
      3 straipsnis
      1. Patraukimo atsakomybėn senaties terminas – ketveri metai nuo tada, kai buvo padarytas 1 straipsnio 1 dalyje nurodytas pažeidimas.
         Atskirų sektorių taisyklėse gali būti nustatytas trumpesnis senaties terminas, tačiau ne trumpesnis kaip treji metai.

      Jeigu pažeidimai yra tęstiniai ar daromi pakartotinai, senaties terminas skaičiuojamas nuo tos dienos, kai pažeidimas buvo
         baigtas. Vykdant daugiametes programas, senaties terminas nesibaigia, kol visiškai nebaigiama programa. (Pataisytas vertimas)

      Senaties eiga nutrūksta, jeigu kompetentinga institucija imasi bet kokio su pažeidimo tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu susijusio
         veiksmo, apie kurį pranešama atitinkamam asmeniui. Senaties eiga atsinaujina po kiekvieno ją nutraukusio veiksmo.

      Tačiau senaties terminas įsigalioja ne vėliau kaip tą dieną, kai pasibaigia laikotarpis, lygus dvigubam senaties terminui,
         per kurį kompetentinga institucija nepaskyrė nuobaudos, išskyrus tuos atvejus, kai administracinė procedūra laikinai sustabdoma
         pagal 6 straipsnio 1 dalį.

      <…>“
       Faktinės bylos aplinkybės
      4        Pirmosios instancijos teisme nagrinėto ieškinio faktinės aplinkybės yra išdėstytos skundžiamo sprendimo 11–34 punktuose:

      „11      1991 m. spalio mėn. (ieškovė) per Ispanijos valdžios institucijas pateikė Komisijai prašymą pagal Reglamentą Nr. 4028/86 dėl
         Bendrijos finansinės paramos, siekiant įsteigti bendrąją Ispanijos ir Angolos žuvininkystės įmonę. Pagal šį projektą žuvininkystės
         veiklos tikslais buvo numatyta, kad Portugalijos bendrovė Iberpesca - Sociedades de Pesca Ltda ir Angolos partneris Empromar N’Gunza perleis ieškovės įsteigtai bendrajai įmonei tris laivus: Pondal, Periloja ir Sonia Rosal.
      12      1991 m. gruodžio 16 d. sprendimu (toliau – sprendimas suteikti paramą) Komisija pirmesniame punkte nurodytam projektui (projektas
         SM/ESP/17/91, toliau – projektas) suteikė maksimalią 1 349 550 ekiu Bendrijos paramą. Šiame sprendime buvo numatyta, kad Ispanijos
         Karalystė papildomai dar suteikia 269 910 ekiu paramą.

      13      Bendroji įmonė, pavadinta Ibermar Empresa de Pesca Ltda, buvo įregistruota 1992 m. lapkričio mėn. Luandoje (Angola). 1992 m. gruodžio mėn. trys bendrosios įmonės laivai įregistruoti
         Luandos uoste.

      14      Ieškovės prašymu 1993 m. gegužės 12 d. Komisija priėmė sprendimą, kuriuo pakeistas sprendimas suteikti paramą. Pakeitimas
         susijęs su partnerio iš trečiosios šalies Empromar N’Gunza pakeitimu bendrove Marang, Pesca et Industrias de Pesca Ltda.

      15      1993 m. gegužės 18 d. Komisija per Ispanijos valdžios institucijas gavo 1993 m. gegužės 10 d. prašymą sumokėti pirmą suteiktos
         paramos dalį. Prie šio prašymo pridėti įvairūs dokumentai bei pažymos, patvirtinančios bendrosios įmonės įsteigimą, laivų
         įregistravimą Luandos uoste, jų išbraukimą iš Bendrijos registro bei reikalingų žvejybos leidimų gavimą.

      16      1993 m. birželio 24 d. Komisija sumokėjo 80 % paramos.
      17      1994 m. gegužės 20 d. ieškovė pateikė Ispanijos valdžios institucijoms prašymą sumokėti likusią paramos dalį. Prie šio prašymo
         buvo pridėta pirmoji periodinė ataskaita už veiklos laikotarpį nuo 1993 m. balandžio 20 d. iki 1994 m. balandžio 20 dienos.
         Šioje ataskaitoje nurodyta:

      „Mūsų ilgalaikius planus teko pakoreguoti 1993 m. liepos 20 d. nuskendus Pondal. Mes nedelsiant kreipėmės į už žuvininkystę atsakingas Angolos institucijas, kad jis būtų pakeistas kitu mūsų laivyno laivu,
         tačiau rengdami šią ataskaitą, dar neturėjome leidimo pakeisti“.

      18      Komisija pirmesniame punkte nurodytą prašymą gavo 1994 m. rugsėjo 7 d. ir likusią paramos dalį sumokėjo 1997 m. rugsėjo 14 dieną.
      19      1995 m. lapkričio 6 d. Komisija gavo antrąją 1995 m. birželio 19 d. periodinę ataskaitą už veiklos laikotarpį nuo 1994 m.
         gegužės 20 d. iki 1995 m. gegužės 20 dienos. Šioje atskaitoje buvo minimas Pondal nuskendimas 1993 m. liepos 20 d. bei aprašyti visi sunkumai, su kuriais susidurta keičiant šį laivą dėl Anglijos valdžios
         institucijų prieštaravimų.

      20      Negavusi trečiosios periodinės veiklos atskaitos, Komisija 1996 m. gruodžio 20 d. laišku kreipėsi dėl informacijos suteikimo
         į Ispanijos valdžios institucijas, kurios 1997 m. sausio 22 d. laišku atsakė, kad ši ataskaita dar rengiama.

      21      1997 m. vasario 20 d. Ispanijos valdžios institucijos gavo 1997 m. sausio 31 d. ieškovės laišką, kuriame aprašyti bendrosios
         įmonės valdymo sunkumai, susiję su Angolos partnerio reikalavimais, ir dėl šių sunkumų buvo prašoma laivų Periloja ir Sonia Rosal atžvilgiu pakeisti trečiąsias šalis. Šiame laiške ieškovė pranešė apie šių laivų perleidimą bendrajai įmonei Peix Camerún SARL ir paprašė leidimo į trečiąją periodinę veiklos atskaitą įtraukti pastarąją bendrovę.

      22      1997 m. vasario 4 d. laišku, kurį Komisija gavo 1997 m. kovo 5 d., Ispanijos valdžios institucijos persiuntė jai ieškovės
         prašymus kartu su atitinkamais dokumentais, nurodydamos, kad jos yra už šių prašymų patenkinimą.

      23      1997 m. balandžio 4 d. Komisija atsakė Ispanijos valdžios institucijoms, kad trečioji periodinė veiklos ataskaita turėjo būti
         pateikta 1996 m. rugsėjo mėn., todėl ji turi būti susijusi su pirmesnėmis ataskaitomis, o ne nauja, kaip pasiūlė ieškovė.

      24      1997 m. birželio 18 d. laišku Komisija paprašė Ispanijos valdžios institucijų pateikti trečiąją periodinę veiklos ataskaitą
         per kuo trumpesnį terminą.

      25      1997 m. rugsėjo mėn. Komisijai pateikta trečioji periodinė veiklos atskaita už laikotarpį nuo 1995 m. gegužės 20 d. iki 1996 m.
         gegužės 20 dienos. Joje nurodyti Angolos partnerio veiksmai, trukdantys normaliai žuvininkystės veiklai. Joje pabrėžta, kad
         paskutinį kartą žuvys, kurių kilmės šalis Angola, iškrautos 1995 m. kovo mėnesį ir kad atsižvelgdami į sunkumus, susijusius
         su pirmiau nurodytais veiksmais, Bendrijos partneriai nusprendė savo bendrosios įmonės akcijas parduoti Angolos partneriui
         bei išpirkti projektui paimtus laivus. Ataskaitoje buvo nurodyta, kad juos išpirkusi ieškovė perkėlė į vieną Nigerijos uostų,
         kuriame laivai remontuoti iki 1996 metų.

      26      Atsakydama į Ispanijos valdžios institucijų 1998 m. vasario 26 d. pateiktą prašymą, 1998 m. kovo 6 d. laišku ieškovė pateikė
         paaiškinimus dėl projekto įgyvendinimo. Šiame laiške ji nurodė, kad bendrosios įmonės laivai Angolos vandenis paliko 1995 m.
         pirmąjį ketvirtį. Iš dokumentų, pridėtų prie šio laiško, buvo matyti, kad Bendrijos partneriai savo bendrosios įmonės akcijas
         Angolos partneriui perleido 1995 m. vasario 3 dieną.

      27      1998 m. birželio 26 d. Komisija paprašė Ispanijos valdžios institucijų pateikti informaciją apie projekto eigą. Atsakydamos
         į šį laišką Ispanijos valdžios institucijos 1998 m. liepos 2 d. išsiuntė 1998 m. kovo 6 d. ieškovės laišką.

      Ikiteisminė procedūra
      28      1999 m. liepos 26 d. laiške, skirtame ieškovei ir Ispanijos valdžios institucijoms, Komisijos generalinio direktorato „Žuvininkystė“
         (DG XIV) generalinis direktorius Cavaco nurodė, kad pagal Reglamento Nr. 4028/86 44 straipsnio 1 dalį Komisija nusprendė sumažinti
         iš pradžių projektui suteiktą paramą motyvuodama tuo, jog pažeisdama šio reglamento ir Reglamento Nr. 1956/91 įtvirtintus
         reikalavimus, bendroji įmonė trejus metus neeksploatavo trečiosios šalies, kuri buvo paminėta sprendime suteikti paramą, žuvininkystės
         išteklių. Dėl laivo Pondal šiame laiške nurodyta, kad iš Komisijos gautų dokumentų buvo galima daryti išvadą, jog laivas naudotas nuo 1993 m. balandžio
         20  d. iki liepos 20 d., kol nuskendo, t. y. tris mėnesius, kas pateisintų paramos sumažinimą 160 417 ekiu. Jame vis dėlto
         pridurta, kad Komisijos skaičiavimas buvo pagrįstas įrodymais, patvirtinančiais, jog minėtas nuskendimas laikytinas force majeure. Dėl laivų Periloja ir Sonia Rosal buvo nurodyta, kad, remiantis Komisijos turima informacija, šie du laivai Angolos vandenyse savo veiklą bendrosios įmonės
         vardu vykdė nuo 1993 m. balandžio 20 d. iki 1994 m. balandžio 20 d. bei nuo 1994 m. gegužės 20 d. iki 1995 m. vasario 3 d.,
         kai ieškovė pardavė minėtos bendrovės akcijas, t. y. 21 mėnesį, o tai pateisintų paramos sumažinimą 114 520 ekiu. Taigi numatytas
         taikyti sumažinimas buvo 274 937 ekiu, kuriuos Komisija numatė išieškoti iš ieškovės, kuriai pirma laiko buvo suteikta visa
         parama. Laiške dar nurodyta, kad jei per 30 dienų ieškovė nepateiks formalaus sutikimo dėl pasiūlyto sprendimo, Komisija pradės
         paramos sumažinimo procedūrą.

      29      1999 m. spalio 5 d. ieškovė pateikė Komisijai savo pastabas dėl pastarosios 1999 m. liepos 26 d. laiško. Iš esmės jis pateikė
         įrodymų, kuriais siekta patvirtinti, kad laivo Pondal nuskendimas laikytinas force majeure, ir nurodė, kad bandė jį pakeisti kitu savo laivyno laivu, tačiau dėl Angolos valdžios institucijų požiūrio to padaryti buvo
         neįmanoma. Dėl laivų Periloja ir Sonia Rosal ji paaiškino, kad dėl Angolos partnerio sudarytų sunkumų buvo įpareigota savo laivus perkelti į Kamerūno vandenis. Dar patikslino,
         kad apie šį pasikeitimą Ispanijos valdžios institucijoms pranešta 1997 m. sausio mėnesį. Ji pabrėžė, kad bendrosios įmonės
         steigimo formalumai buvo atlikti, ir kaip veiklos prioritetas buvo pasirinktas tiekimas Bendrijos rinkai.

      30      1999 m. lapkričio 9 d. įvyko Komisijos ir ieškovės susitikimas.
      31      Po šio susitikimo ieškovė 2000 m. vasario 18 d. pateikė Komisijai paaiškinimą su pastabomis, kuriame rėmėsi Komisijos skundžiamų
         aplinkybių senatimi bei nurodė, kad ši veikė pažeisdama atidumo ir gero administravimo principus.

      32      2000 m. gegužės 25 d. laišku, skirtu ieškovei ir Ispanijos valdžios institucijoms, Komisijos generalinio direktorato „Žuvininkystė“
         generalinis direktorius Smidt nurodė, kad susipažinus su ieškovės 1999 m. spalio 5 d. parengtais dokumentais, susidaro įspūdis,
         jog Pondal nuskendo 1993 m. sausio 13 d., o ne 1993 m. liepos 20 d., kaip iki tol Komisijai buvo nurodžiusi ieškovė, ir kad tokiomis
         aplinkybėmis tai, jog 1993 m. gegužės mėn. ieškovės prašyme sumokėti pirmą paramos dalį nėra jokios nuorodos į šį nuskendimą,
         o pirmojoje ir antrojoje bendrosios įmonės periodinės veiklos ataskaitoje – nuorodos, kad laivas nuskendo 1993 m. liepos 20 d.,
         laikytina pažeidimu, dėl kurio panaikintina paramos dalis, susijusi su šiuo laivu. Kadangi ši paramos dalis siekė 525 000 ekiu,
         ir Komisija 1999 m. liepos 26 d. patvirtino savo poziciją dėl dviejų bendrajai įmonei priklausančių laivų, šiame laiške buvo
         pasiūlyta paramą iš viso sumažinti 639 520 ekiu. Laiške taip pat buvo nurodyti Komisijos prieštaravimai dėl ieškovės teiginių,
         susijusių su numatomų sumažinimo bei išieškojimo priemonių senatimi. Jame numatyta, kad jei ieškovė per 30 dienų nepateiks
         formalaus sutikimo dėl pasiūlyto sprendimo ar nesuteiks informacijos, kuri galėtų pakeisti Komisijos poziciją, Komisija toliau
         tęs sumažinimo ir išieškojimo procedūrą.

      33      2000 m. liepos 10 d. ieškovė pateikė Komisijai rašytines pastabas dėl 2000 m. gegužės 25 d. laiško. Iš esmės ji nurodė, kad
         laivas Pontal nuskendo 1993 m. sausio 13 d., tačiau iš Angolos registro jis buvo išbrauktas tik 1993 m. liepos 20 d., dėl ko prašyme sumokėti
         pirmąją paramos dalį neužsiminta apie šį nuskendimą, ir šios datos nebuvo pirmojoje periodinėje veiklos atskaitoje. Dėl kitų
         dviejų laivų ji tvirtino, jog buvo įrodyta, kad 1997 m. sausio mėn. ji pranešė Ispanijos valdžios institucijoms apie trečiosios
         šalies pasikeitimą. Ji taip pat nurodė, kad šiuo atveju veikė sąžiningai.

      34      2001 m. kovo 19 d. Komisija priėmė sprendimą, kuriuo projektui suteiktą paramą sumažino 710 030 eurų ir nurodė ieškovei grąžinti
         639 520 eurų sumą <...>.“

       Skundžiamas Pirmosios instancijos teismo sprendimas
      5        2001 m. birželio 8 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu apeliantė pareiškė Komisijai ieškinį
         dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo pagal EB 230 straipsnį.

      6        Pirmosios instancijos teismas skundžiamu sprendimu atmetė ieškinį kaip nepagrįstą.

      7        Skundžiamo sprendimo 81–95 punktuose šis teismas išnagrinėjo apeliantės ieškinio pagrindą, grindžiamą Reglamento Nr. 2988/95
         3 straipsnio 1 dalimi ir senaties termino pabaiga šių aplinkybių atžvilgiu:

      „81      Visų pirma, dėl laivo Pondal nuskendimo aplinkybių reikia priminti, kad ginčijamame sprendime teisingai konstatuotas pažeidimas yra tas, jog ieškovė iš
         pradžių nuslėpė šį nuskendimą, o vėliau nurodė klaidingą jo datą. Su laivo Pondal nuskendimu susiję ieškovės veiksmai, dėl kurių ji yra kaltinama, turi būti laikomi tęstiniu pažeidimu Reglamento Nr. 2988/95
         3 straipsnio 1 dalies antrosios pastraipos prasme, nes jų objektas identiškas, t. y. ieškovė neįvykdė savo pareigos informuoti
         ir būti lojalia šio nuskendimo atžvilgiu. Todėl pagal tą pačią nuostatą pripažintina, kad pažeidimo, susijusio su laivu Pondal, atžvilgiu senaties terminas prasidėjo „nuo tos dienos, kai pažeidimas buvo baigtas“.

      82      Nors reikia pripažinti, kad ieškovė apie laivo Pondal nuskendimą nurodė savo pirmojoje bendrosios įmonės periodinėje veiklos ataskaitoje, kuri Ispanijos valdžios institucijoms
         buvo pateikta 1994 m. gegužės 20 d., ji per posėdį pripažino, jog tik 1999 m. spalio 5 d. paaiškinime, kuriame pateikiamos
         jos pastabos dėl 1999 m. liepos 26 d. Komisijos laiško, pirmą kartą Komisijai nurodė tikslią šio nuskendimo datą, t. y. 1993 m.
         sausio 13 d., o ne 1993 m. liepos 20 d., kaip nurodydavo iki tol. Šiomis aplinkybėmis pripažintina, kad ieškovės pažeidimas,
         susijęs su pareiga informuoti ir būti lojalia, kiek tai susiję su laivo Pondal nuskendimu, baigėsi 1999 m. spalio 5 dieną. Šiuo atveju ieškovė to laivo atžvilgiu negali remtis senatimi, susijusia su ginčijamame
         sprendime nurodytomis aplinkybėmis.

      <…>
      91      <...> Dėl laivų Periloja ir Sonia Rosal nurodytos aplinkybės laikytinos tęstiniu pažeidimu Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antrosios pastraipos prasme,
         nes jis tęsėsi iki 1996 m. gegužės 20 d., t. y. dienos, kuri pagal trečiąją bendrosios įmonės periodinę veiklos ataskaitą
         sutampa su minėtos įmonės privalomos trejų metų veiklos pabaiga, kai pažeidimas galutinai buvo įvykdytas ginčijamame sprendime
         nurodyta forma, t. y. minėtų dviejų laivų veiklos nevykdymas Angolos vandenyse penkiolika iš 36 nurodyto laikotarpio mėnesių.
         Šiomis aplinkybėmis ketverių metų senaties terminas pagal tą pačią Reglamento Nr. 2988/95 nuostatą turėtų būti skaičiuojamas
         „nuo tos dienos, kai pažeidimas buvo baigtas“, t. y. 1996 m. gegužės 20 dienos.

      92      Pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečiąją pastraipą senaties eiga nutrūksta, jeigu kompetentinga institucija
         imasi bet kokio su pažeidimo tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu susijusio veiksmo.

      93      Šioje byloje, Komisija 1999 m. liepos 26 d. išsiuntė ieškovei laišką, kuriuo pranešė apie sumažinimo procedūros dėl pažeidimų,
         susijusių būtent su laivų Periloja ir Sonia Rosal  veikla, pradžią. Iš Reglamento Nr. 4028 44 straipsnio 1 dalies matyti, kad <…> pirmesniame punkte nurodytos nuostatos prasme
         Komisija yra kompetentinga institucija, galinti sumažinti šio reglamento pagrindu suteiktą paramą. Be to, 1999 m. liepos 26 d.
         laišku, kaip nurodė pati ieškovė, <...> buvo siekta pradėti pirmiau nurodytų pažeidimų tyrimą. Šiomis aplinkybėmis jis laikytinas
         senaties eigą nutraukiančiu veiksmu Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečiosios pastraipos prasme.

      94      Todėl, net jei remiantis Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečiosios pastraipos tekstu šioje nuostatoje įtvirtintas
         ketverių metų senaties terminas tęstinio pažeidimo atveju pradedamas skaičiuoti tą dieną, kada minėtas pažeidimas baigėsi,
         nors kompetetinga institucija apie jį sužinojo tik vėliau, reikia konstatuoti, kad 1999 m. liepos 26 d. laiškas, išsiųstas
         iki ketverių metų termino, pradėto skaičiuoti 1996 m. gegužės 20 d., pabaigos, nutraukė jo eigą, ir ketverių metų terminas
         pradėtas skaičiuoti iš naujo nuo 1999 m. liepos 26 dienos. Iš to matyti, kad priėmus ginčijamą sprendimą pažeidimo, susijusio
         su Periloja ir Sonia Rosal, senatis neturėjo įtakos atskiroms aplinkybėms.

      95      Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, ieškinio pagrindas, susijęs su senatimi, yra nepriimtinas.“
       Šalių reikalavimai ir apeliacinio skundo pagrindas dėl panaikinimo
      8        Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

      –        pripažinti šį apeliacinį skundą priimtinu,
      –        panaikinti skundžiamą Pirmosios instancijos teismo sprendimą,
      –        priteisti iš Komisijos visas bylinėjimosi Teisingumo Teisme ir Pirmosios instancijos teisme išlaidas.
      9        Komisija Teisingumo Teismo prašo:

      –        atmesti iš dalies apeliacinį skundą kaip akivaizdžiai nepriimtiną arba, nepatenkinus šio prašymo, kaip nepagrįstą,
      –        likusią apeliacinio skundo dalį atmesti kaip nepagrįstą,
      –        nepatenkinus šio prašymo, jei pagrindas, kuriuo grindžiamas apeliacinis skundas, būtų priimtinas, pripažinti priimtinais Komisijos
         pareiškimo penktoje dalyje nurodytus argumentus (Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio netaikymas pažeidimams šioje byloje)
         bei atmesti ieškinį dėl panaikinimo kaip nepagrįstą,

      –        priteisti iš apeliantės bylinėjimosi dviejose instancijose išlaidas.
      10      Grįsdama savo apeliacinį skundą apeliantė nurodo vienintelį pagrindą, susijusį su neteisingu Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio
         1 dalies antrojoje pastraipoje nurodyto „tęstinio pažeidimo“ sąvokos aiškinimu.

       Dėl apeliacinio skundo
      11      Pirmosios instancijos teisme apeliantė teigė, kad ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas, nes jo priėmimo momentu aplinkybių,
         kuriomis buvo pagrįstas paramos sumažinimas, atžvilgiu senaties terminas buvo pasibaigęs.

      12      Apeliantė savo skundu prieštarauja Pirmosios instancijos teismui dėl to, kad šis sprendimo 81 ir 91 punktuose atmetė šį pagrindą
         padarydamas išvadą, jog veiksmai, kuriais ji kaltinama, turi būti laikomi tęstiniu pažeidimu Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio
         1 dalies antrosios pastraipos prasme.

      13      Šis vienintelis apeliacinio skundo pagrindas skaidytinas į dvi dalis: pirmoji susijusi su laivu Pondal, antroji – su laivais Sonia Rosal ir Periloja.

      14      Visų pirma reikėtų išnagrinėti antrąją dalį.

       Dėl antrosios vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalies: laivai Sonia Rosal ir Periloja
      15      Kalbėdama apie antrąją vienintelio skundo pagrindo dalį apeliantė tvirtina, kad pažeidimu laikomas laivų Sonia Rosal ir Periloja išvykimas iš Angolos nėra „tęstinis pažeidimas“ Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antrosios pastraipos prasme,
         bet vienkartinis pažeidimas, ir kad senaties terminas prasidėjo 1995 m. vasario mėn., kai šie laivai paliko Angolos vandenis.

      16      Šiuo klausimu primintina, kad pagal Reglamento Nr.  2988/95 1 straipsnio 2 dalį pažeidimą lemia bet kuris Bendrijos teisės
         aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ūkio subjekto „veiksmais ar neveikimu“.

      17      Jeigu neveikimas, susijęs su atitinkamos Bendrijos teisės normos pažeidimu, tęsiasi, pažeidimas yra „tęstinis“ Reglamento
         Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antrosios pastraipos prasme.

      18      Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 91 punkte teisingai nusprendė, pirma, kad nurodytos aplinkybės dėl laivų
         Periloja ir Sonia Rosal laikytinos tęstiniu pažeidimu minėtos nuostatos prasme, ir, antra, kad ketverių metų terminas turi būti skaičiuojamas „nuo
         tos dienos, kai pažeidimas buvo baigtas“, t. y. 1996 m. gegužės 20 dienos.

      19      Šiuo klausimu primintina, kad 1991 m. birželio 21 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 1956/91, nustatančio Reglamento Nr. 4028/86
         taikymo taisykles (OL L 181, p. 1), I priedo B dalyje atkreipiamas asmenų, kurie kreipiasi dėl Bendrijos finansinės pagalbos,
         dėmesys į tai, kad tokios paramos suteikimas priklauso nuo to, ar bendroji įmonė siekia eksploatuoti atitinkamos trečiosios
         šalies vandenyse esančius žuvininkystės išteklius.

      20      Iš skundžiamo Pirmosios instancijos teismo sprendimo matyti, kad pagal reikalavimą, nustatytą sprendime suteikti paramą, skaitomame
         kartu su taikytinais teisės aktais, apeliantė įsipareigojo trejus metus, t. y., iki 1996 m. gegužės 20 d., eksploatuoti Angolos
         vandenų išteklius panaudodama laivus Periloja ir Sonia Rosal.
      21      Todėl apeliantė neturėtų teigti, kad pažeidimas buvo vykdomas tik 1995 m. vasario mėnesį. Iš tikrųjų, nors pažeidimas prasidėjo
         būtent tuo laikotarpiu, kai tie laivai paliko Angolą, jis tęsėsi iki šio trejų metų laikotarpio pabaigos.

      22      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad antra vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis turi būti atmesta.

       Dėl pirmos vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalies: laivas Pondal
      23      Pirmos dalies atžvilgiu apeliantė nurodo du argumentus.

      24      Ji teigia, pirma, kad informacija dėl finansinės paramos panaikinimo buvo gauta atlikus nesėkmingus tyrimus, pradėtus praėjus
         daugiau nei ketveriems metams po to, kai buvo padarytas pažeidimas, būtent, kai nuskendo laivas, ir antra, kad senaties terminas,
         susijęs su neteisingos informacijos pateikimu, jau buvo suėjęs.

       Dėl antrojo argumento
      25      Nurodydama antrąjį argumentą, kuris nagrinėtinas pirmiausia, apeliantė tvirtina, kad neteisingos informacijos pateikimas turėtų
         būti laikomas vieninteliu pažeidimu, padarytu tuo momentu, kai ji buvo pateikta. Taigi dies a quo nebus ta diena, kai Komisija nustatė klaidą.

      26      Pastarasis tvirtinimas yra teisingas. Iš tikrųjų ginčijamas sprendimas buvo priimtas remiantis Reglamento Nr. 4028/86 44 straipsnio
         1 dalimi. Be to, iš ginčijamo sprendimo, skaitomo kartu su jame nurodytu 1999 m. liepos 26 d. laišku, matyti, kad Komisija
         sumažino apeliantės projektui iš pradžių skirtą paramą dėl to, jog pastaroji pažeidė sprendime suteikti paramą ir Bendrijos
         teisės aktuose įtvirtintas sąlygas, trejus metus neeksploatuodama Angolos žuvininkystės išteklių. Todėl minėtame sprendime
         Komisija papildomai nurodė, jog nepranešimas apie laivo Pondal nuskendimą 1993 m. sausio 13 d., pateikiant prašymą sumokėti pirmą paramos dalį, t. y. 1993 m. gegužės 10 d., buvo sunkus
         pažeidimas.

      27      Kaip ir laivų Sonia Rosal bei Periloja atveju, pažeidimas, susijęs su trečiuoju laivu, kuris buvo projekto dalis, tęsėsi iki trejų metų laikotarpio pabaigos, t. y.
         1996 m. gegužės 20 d., kuri yra dies a quo.

      28      Iš to matyti, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, skundžiamo sprendimo 81 ir 82 punktuose nuspręsdamas,
         jog laivo Pondal  atveju senaties terminas prasidėjo 1999 m. spalio 5 dieną.

      29      Vis dėlto, nors Pirmosios instancijos teismo sprendimo motyvai sudaro Bendrijos teisės pažeidimą, bet kadangi jo rezoliucinė
         dalis pagrįsta remiantis kitais teisiniais motyvais, apeliacinis skundas turi būti atmestas (1992 m. birželio 9 d. Sprendimo
         Lestelle prieš Komisiją, C‑30/91 P, Rink. p. I‑3755, 28 punktas; 2000 m. liepos 13 d. Sprendimo Salzgitter prieš Komisiją, C‑210/98 P, Rink. p. I‑5843, 58 punktas ir 2002 m. gruodžio 10 d. sprendimo Komisija prieš Camar ir Tico, C‑312/00 P, Rink. p. I‑11355, 57 punktas).

      30      Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad 1999 m. liepos 26 d. Komisijos laiškas buvo parengtinio tyrimo dokumentas, kaip pripažįsta
         ir apeliantė savo skundo 47 punkte. Šiuo laišku siekta pradėti tyrimą dėl pažeidimų bei sumažinti paramą atsižvelgiant į laivo
         Pondal nuskendimo detales. Jis nutraukė senaties eigą, todėl tyrimų atveju senaties terminas nebuvo praleistas.

      31      Neturėtų būti teigiama, kaip tai daro apeliantė, kad klaidinga informacija yra pažeidimas, todėl dies a quo yra 1994 m. gegužės 20 d., kai apeliantė pranešė Ispanijos valdžios institucijoms apie laivo Pondal nuskendimą. Tačiau iš šio sprendimo 28 punkto matyti, kad ta informacija nėra svarbi siekiant nustatyti pažeidimą, pateisinantį
         ginčijamą sprendimą.

      32      Taip pat negalima daryti išvados, kad pakanka, jog paramos gavėjo pateikti įrodymai būtų realūs bei patikrinti. Net darant
         prielaidą, kad šiuo atveju Komisija pažeidė rūpestingumo pareigą, iš to neišplaukia, jog senaties terminas prasidėjo dar iki
         tos dienos, kai baigėsi apeliantės pareiga eksploatuoti Angolos žuvininkystės išteklius.

      33      Todėl antrasis argumentas yra nepriimtinas.

       Dėl pirmojo argumento
      34      Dėl pirmojo argumento pakanka konstatuoti, kad jis pagrįstas klaidinga prielaida. Iš tikrųjų, kaip buvo nurodyta šio sprendimo
         26 punkte, esminis pažeidimas yra susijęs su tuo, kad laivas Pondal, arba jį turintis pakeisti laivas, trejus metus neeksploatavo Angolos žuvininkystės išteklių, o ne su tuo, jog minėtas laivas
         nuskendo dar prieš projekto pradžią.

      35      Šiomis aplinkybėmis nebūtina priimti sprendimo dėl šio Komisijos ginčyto argumento priimtinumo.

      36      Todėl pirmoji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis turi būti atmesta.

      37      Iš visų nurodytų motyvų matyti, kad apeliacinis skundas turi būti atmestas.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      38      Pagal Procedūros reglamento 122 straipsnio pirmąją pastraipą, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, išlaidų klausimą
         sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal to paties reglamento 69 straipsnio 2 dalį, kuri taikoma ir apeliaciniam procesui pagal
         jo 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė
         priteisti iš José Martí Peix SA bylinėjimosi išlaidas ir pastaroji pralaimėjo, šioje instancijoje iš jos priteisiamos bylinėjimosi išlaidos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      1.      Atmesti apeliacinį skundą.
      2.      Priteisti iš José Martí Peix SA bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: ispanų.


1979 m. gegužės 31 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Frederick H. Newth prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 156/78.