title: 2017 m. rugsėjo 14 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements prieš Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs.#First-tier Tribunal (Tax Chamber) prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Įsisteigimo laisvė – Laisvė teikti paslaugas – Laisvas kapitalo judėjimas – Patikos fondas – Patikėtiniai – Kiti juridiniai asmenys – Sąvoka – Nerealizuoto kapitalo prieaugio, susijusio su patikos fonde turimu turtu, mokestis, taikomas dėl patikėtinių rezidavimo vietos mokesčių tikslais perkėlimo į kitą valstybę narę – Mokesčio sumos persikėlimo momentu nustatymas – Mokesčio sumokėjimas nedelsiant – Pateisinimas – Proporcingumas.#Byla C-646/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2017 m. rugsėjo 14 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Įsisteigimo laisvė – Laisvė teikti paslaugas – Laisvas kapitalo judėjimas – „Patikos fondas“ – „Patikėtiniai“ – Kiti juridiniai asmenys – Sąvoka – Nerealizuoto kapitalo prieaugio, susijusio su patikos fonde turimu turtu, mokestis, taikomas dėl patikėtinių rezidavimo vietos mokesčių tikslais perkėlimo į kitą valstybę narę – Mokesčio sumos persikėlimo momentu nustatymas – Mokesčio sumokėjimas nedelsiant – Pateisinimas – Proporcingumas“
      Byloje C‑646/15
      dėl First‑tier Tribunal (Tax Chamber) (Pirmosios instancijos teismas, mokesčių bylų skyrius, Jungtinė Karalystė) 2015 m. lapkričio 30 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2015 m. gruodžio 3 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements

      prieš

         Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas R. Silva de Lapuerta, teisėjai E. Regan, J.‑C. Bonichot, C. G. Fernlund (pranešėjas) ir S. Rodin,
      generalinė advokatė J. Kokott,
      posėdžio sekretorius R. Schiano, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2016 m. spalio 20 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               –

                  Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements, atstovaujamų baristerės M. Lemos ir QC P. Baker,

               –

               Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos M. Holt, D. Robertson ir S. Simmons, padedamų baristerių R. Hill ir J. Bremner,

               –

               Austrijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pesendorfer,

               –

               Norvegijos vyriausybės, atstovaujamos K. B. Moen, K. E. B. Kloster ir J. T. Kaasin,

               –

               Europos Komisijos, atstovaujamos W. Roels ir J. Samnadda,

               –

               ELPA Priežiūros institucijos, atstovaujamos C. Zatschler, Ø. Bø ir A. Steinarsdóttir,

         susipažinęs su 2016 m. gruodžio 21 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 49, 54, 56 ir 63 straipsnių išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (toliau – patikėtiniai Panayi) ir Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (toliau – mokesčių administratorius) ginčą dėl nerealizuoto kapitalo prieaugio, susijusio su patikos fonde turimu turtu, apmokestinimo perkėlimo iš patikėtinių rezidavimo vietos į valstybę narę, kitą nei kilmės valstybė narė.

         Jungtinės Karalystės teisė
      Patikos fondai

               3

               Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad bendrosios teisės (common law) šalyse sąvoka „patikos fondas“ (trust) iš esmės reiškia trikampį sandorį, kuriuo patikos fondo steigėjas perduoda valdyti turtą asmeniui – patikėtiniui – remdamasis patikos fondo steigimo aktu trečiojo asmens – naudos gavėjo – naudai. Patikos fondai, įsteigti specialių asmenų naudai, kartais vadinami settlements.

               4

               Patikos fondams būdinga tai, kad turto, kuris juos sudaro, nuosavybė padalyta į teisinę nuosavybę ir ekonominę nuosavybę, kurios atitinkamai priklauso patikėtiniui ir naudos gavėjui.

               5

               Nors patikos fondas pripažįstamas įstatymo ir turi teisinių padarinių, jis nėra teisės subjektas ir turi veikti tarpininkaujamas patikėtinio. Turtas, kuris sudaro patikos fondą, netampa patikėtinio nuosavybe. Patikėtinis turi valdyti šį turtą kaip atskirą turtą, atskirtą nuo savo nuosavybės. Pagrindinė patikėtinio pareiga yra laikytis patikos fondo steigimo akte nustatytų sąlygų ir įpareigojimų ir apskritai teisės.

         Kapitalo prieaugio apmokestinimas

               6

               Pagrindinės bylos aplinkybėms taikomos redakcijos Taxation of
                  Chargeable Gains Act 1992 (1992 m. Kapitalo prieaugio apmokestinimo įstatymas, toliau – TCGA) 2 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad asmuo turi prievolę mokėti kapitalo prieaugio mokestį nuo per mokestinius metus, kuriais jis iš dalies ar įprastai rezidavo Jungtinėje Karalystėje, gauto kapitalo prieaugio.

               7

               Remiantis TCGA 69 straipsniu, patikėtiniai laikytini „vienu nuolatiniu kolektyviniu organu“, kuris yra atskiras nuo asmenų, kurie vienu ar kitu metu gali būti patikėtiniai. Be to, 69 straipsnyje numatyta, kad „ši grupė laikytina reziduojančia ar įprastai reziduojančiu Jungtinėje Karalystėje, išskyrus atvejus, kai bendras patikos fondų valdymas vykdomas už Jungtinės Karalystės ribų, o patikėtinių ar jų daugumos rezidavimo vieta ar įprastinė rezidavimo vieta nėra šioje šalyje“.

               8

               TCGA 80 straipsnio 1–4 dalyse nustatyta:
               „Patikėtiniai, kurie nustoja reziduoti Jungtinėje Karalystėje
               1)   Šis straipsnis taikomas, kai patikos fondo patikėtiniai kažkuriuo momentu (konkreti data) nustoja reziduoti ar įprastai reziduoti Jungtinėje Karalystėje.
               2)   Šio įstatymo tikslais patikėtiniai privalo:

                        a)

                        realizuoti konkretų turtą nedelsiant iki konkrečios datos ir

                        b)

                        jį nedelsiant įsigyti iš naujo šios datos rinkos kaina.

                  3)   Nepažeidžiant šių 4 ir 5 dalių nuostatų, konkretus turtas yra visas turtas, sudarantis patikos fondo turtą iš karto prieš pat konkrečią datą <…>
               4)   Jei iš kart po konkrečios datos:

                        a)

                        patikėtiniai vykdo komercinę veiklą per filialą ar agentūrą ir

                        b)

                        turtas yra Jungtinėje Karalystėje ir naudojamas komercinėje veikloje ar komercinei veiklai, naudojamas filialo ar agentūros ar jų turimas, šiame b punkte nurodytas turtas nėra konkretus turtas.“

               9

               Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad remiantis TCGA 87 straipsniu kapitalo prieaugis, kurį realizuoja nereziduojantys ar įprastai nereziduojantys Jungtinėje Karalystėje patikėtiniai, priskirtinas naudos gavėjams tiek, kiek patikėtiniai jiems atlieka kapitalo mokėjimus. Šiame straipsnyje numatyta, kad patikėtinių nerezidentų kapitalo prieaugis apskaičiuojamas taip, tarsi jie būtų Jungtinės Karalystės rezidentai. Šis bendras kapitalo prieaugis priskiriamas naudos gavėjams, kuriems patikėtiniai išmoka kapitalą. Kapitalo išmokėjimas apibrėžtas plačiai tam, kad apimtų daugumą išmokų, gautų iš patikos fondo. Jei naudos gavėjas yra Jungtinės Karalystės rezidentas ir joje gyvena, jis privalo sumokėti kapitalo prieaugio mokestį už pajamas iš jiems priskirto išmokamo kapitalo.

               10

               Be to, TCGA 91 straipsnyje numatytas mokesčio sumos padidėjimas, jei tarp patikėtinių realizuoto kapitalo prieaugio ir naudos gavėjo gauto kapitalo išmokėjimo praeina laiko tarpas.

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               11

               Keturis patikos fondus, kurie yra pagrindinės bylos objektai, 1992 m. įsteigė Panico Panayi (toliau – patikos fondai Panayi), Kipro pilietis, savo vaikų ir šeimos narių naudai (toliau – naudos gavėjai Panayi). Į šiuos patikos fondus jis pervedė 40 % Cambos Entreprises Limited, įmonių, kurias jis įsteigė, patronuojančios bendrovės akcijų.

               12

               Iš šių patikos fondų steigimo aktų matyti, kad nei P. Panayi, nei jo sutuoktinė, kol jis gyvas, nėra patikos fondo naudos gavėjai. Nepaisydamas to, P. Panayi kaip kuratorius pasiliko teisę skirti naujus ar papildomus patikos fondo patikėtinius. Vis dėlto šių patikos fondų naudos gavėjai tokios teisės neturėjo.

               13

               Tuo metu, kai patikos fondai Panayi buvo įsteigti, P. Panayi, jo sutuoktinė ir vaikai buvo Jungtinės Karalystės rezidentai. Pirmieji patikos fondų patikėtiniai buvo P. Panayi ir Jungtinėje Karalystėje įsteigta „trust company“KSL Trustees Ltd. P. Panayi sutuoktinė papildoma patikėtine tapo 2003 m.

               14

               2004 m. pradžioje P. Panayi ir jo sutuoktinė nusprendė išvykti iš Jungtinės Karalystės ir visam laikui grįžti į Kiprą. Prieš išvykdami jie abu 2004 m. rugpjūčio 19 d. pasitraukė iš patikėtinių pareigų. Tą pačią dieną, pakeisdamas save, P. Panayi paskyrė tris naujus patikėtinius, reziduojančius Kipre. Vis dėlto KSL Trustees Limited, Jungtinėje Karalystėje reziduojanti bendrovė, išlaikė savo patikėtinio statusą iki 2005 m. gruodžio 14 d.2004 m. rugpjūčio 19 d. dauguma patikos fondų Panayi patikėtinių nustojo reziduoti Jungtinėje Karalystėje.

               15

               2005 m. gruodžio 19 d. patikėtiniai Panayi pardavė turimas patikos fondų Panayi akcijas ir gautas lėšas perinvestavo. 2006 m. sausio 31 d. šie patikėtiniai pateikė 2004–2005 mokestinių metų mokesčių deklaracijas, tarp jų savo veiklos įvertinimą, kiek tai susiję su kiekvienu iš patikos fondų Panayi. Lydraštyje mokesčių administratoriui buvo pateikti paaiškinimai dėl patikėtinių Panayi pasikeitimo ir vėlesnio šių patikėtinių akcijų perleidimo.

               16

               Kadangi šiose deklaracijose nebuvo savo veiklos įvertinimo, susijusio su skola, kaip tai suprantama pagal TCGA 80 straipsnį, šis administratorius pradėjo tyrimą. 2010 m. rugsėjo mėn. šis administratorius dėl patikėtinių priėmė sprendimą perskaičiuoti mokesčius, nes remiantis šia nuostata egzistavo mokėtinas mokestis. Šis administratorius nusprendė, kad mokesčio apmokestinimo momentas buvo naujų patikėtinių paskyrimas 2004 m. rugpjūčio 19 d., nes dauguma patikėtinių Panayi tą dieną nebebuvo Jungtinės Karalystės rezidentai todėl, kad buvo laikoma, jog patikos fondo Panayi administracija persikėlė į Kiprą 2004–2005 mokestiniais metais. Šio mokesčio sumokėjimo terminas buvo nustatytas 2006 m. sausio 31 d.

               17

               Patikėtiniai Panayi pareiškė ieškinį First‑tier Tribunal (Tax Chamber) (Pirmosios instancijos teismas, mokesčių bylų skyrius, Jungtinė Karalystė) ir ginčijo persikėlimo apmokestinimo ir mokesčio sumokėjimo nedelsiant, kaip numatyta TCGA 80 straipsnyje, suderinamumą su pagrindinėmis Sąjungos teisės judėjimo laisvėmis.

               18

               Savo ruožtu mokesčių administratorius mano, kad dėl patikos fondo teisinio pobūdžio, atsižvelgiant į Anglijos ir Velso teisę, šioje byloje jokia judėjimo laisvė netaikoma. Preziumuodamas, kad viena iš šių laisvių yra taikoma, šis administratorius sutinka, kad persikėlimo mokesčio sumokėjimas nedelsiant yra a priori apribojimas, bet pateisinamas ir proporcingas.

               19

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad jei patikėtiniai būtų buvę Jungtinės Karalystės rezidentai, jų atliktas 2005 m. gruodžio 19 d. turimų patikos fondo akcijų pardavimas būtų buvęs su tuo susijusio kapitalo prieaugio mokesčio apmokestinimo momentas. Šis mokestis būtų tapęs mokėtinu 2007 m. sausio 31 d.

               20

               Šis teismas nurodo, kad Teisingumo Teismas bylose, susijusiose su persikėlimo mokesčiais, nenagrinėjo klausimo, ar patikos fondas, jo steigėjas, patikėtiniai ar naudos gavėjai gali remtis viena ar kita pagrindine judėjimo laisve. Tuo atveju, jei viena iš šių laisvių būtų taikoma, šis teismas klausia, ar apribojimą gali pateisinti privalomasis bendrojo intereso pagrindas, susijęs su subalansuotu apmokestinimo kompetencijos pasidalijimu tarp valstybių narių, ir, jei taip, ar šis apribojimas yra proporcingas.

               21

               Tokiomis aplinkybėmis First‑tier Tribunal (Tax Chamber) (Pirmosios instancijos teismas (mokesčių bylų skyrius)) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar įsisteigimo laisvė, laisvas kapitalo judėjimas ir laisvė teikti paslaugas nėra pažeidžiami, kai valstybė narė priima ir palieka galioti tokias teisės normas kaip TCGA 80 straipsnis, pagal kurį nerealizuotas patikos fondą sudarančio turto vertės prieaugis apmokestinamas, jei bet kuriuo momentu patikėtinių rezidavimo ar įprastinė rezidavimo vieta nebėra toje valstybėje narėje?

                        2.

                        Ar darant prielaidą, kad toks mokestis apriboja naudojimąsi aptariama laisve, galima jį pateisinti subalansuotu apmokestinimo kompetencijos padalijimu ir ar toks mokestis proporcingas, jei teisės aktuose patikėtiniams nesuteikta teisė nei į mokesčio mokėjimo atidėjimą, nei į mokėjimą dalimis ir neatsižvelgiama į paskesnį patikos fondo turto vertės sumažėjimą?

                  Konkrečiai prašoma atsakyti į šiuos klausimus:

                        3.

                        Ar kuri nors iš pagrindinių laisvių taikytina, kai valstybė narė numato nerealizuoto kapitalo prieaugio mokestį, taikomą patikos fondų valdomo turto vertės padidėjimui tuo metu, kai daugumos patikėtinių rezidavimo ar įprastinė rezidavimo vieta nebėra toje valstybėje narėje?

                        4.

                        Ar šis laisvės apribojimas dėl persikėlimo mokesčio pateisinamas poreikiu užtikrinti subalansuotą apmokestinimo kompetencijos padalijimą tais atvejais, kai kapitalo prieaugio mokestis galėtų būti taikomas gautam kapitalo prieaugiui, tačiau tik atsiradus konkrečių aplinkybių ateityje?

                        5.

                        Ar proporcingumas nustatomas remiantis faktinėmis konkrečios bylos aplinkybėmis? Ar visų pirma tokiu mokesčiu sukuriamas apribojimas proporcingas tais atvejais, kai:

                                 a)

                                 teisės aktuose nenumatyta nei galimybė atidėti mokesčio mokėjimą ar mokėti dalimis, nei galimybė atsižvelgti į paskesnį patikos fondo turto vertės sumažėjimą po pasitraukimo,

                                 b)

                                 tačiau konkrečiomis mokesčio, kuris yra ieškinio dalykas, aplinkybėmis turtas buvo parduotas prieš tai, kai mokestis tapo mokėtinas, ir atitinkamo turto vertė laikotarpiu nuo patikos fondo buvimo vietos pasikeitimo iki pardavimo dienos nesumažėjo?“

         Dėl prejudicinių klausimų

               22

               Šiais klausimais, kuriuos reikia išnagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV nuostatos, susijusios su įsisteigimo laisve, draudžia tokiomis aplinkybėmis, kaip pagrindinėje byloje, kai pagal nacionalinę teisę patikėtiniai laikomi vienu nuolatiniu organu, kuris yra atskiras nuo asmenų, kurie vienu ar kitu metu gali būti patikėtiniai, valstybės narės teisės aktą, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuriame numatytas nerealizuoto kapitalo prieaugio, susijusio su patikos fonde turimu turtu, apmokestinimas, kai dauguma patikėtinių perkelia savo rezidavimo vietą į kitą valstybę narę, be galimybės atidėti tokio mokėtino mokesčio sumokėjimą.

               23

               Siekiant atsakyti į pateiktus klausimus, pirmiausia reikia nustatyti, ar tokie patikos fondai, kaip nagrinėjami pagrindinėje byloje, patenka į įsisteigimo laisvės taikymo sritį ir jei taip, ar ši laisvė taikoma tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje.

         Dėl įsisteigimo laisvės taikymo patikos fondams

               24

               SESV 49 straipsnyje reikalaujama panaikinti vienos valstybės narės nacionalinių subjektų įsisteigimo laisvės kitos valstybės narės teritorijoje apribojimus. Remiantis SESV 54 straipsnio pirma pastraipa bendrovės, įkurtos pagal valstybės narės teisę ir Sąjungoje turinčios savo registruotas buveines, centrinę administraciją ar pagrindinę verslo vietą, Sutarties nuostatų dėl įsisteigimo laisvės taikymo tikslu prilyginamos valstybių narių pilietybę turintiems fiziniams asmenims.

               25

               Pagal SESV 54 straipsnio antrą pastraipą bendrovės – tai bendrovės, kurios veikia pagal civilinę ar komercinę teisę, įskaitant kooperatyvus ir kitus pagal viešąją ar privatinę teisę veikiančius juridinius asmenis, išskyrus nesiekiančiuosius pelno.

               26

               Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad įsisteigimo laisvė, kuri yra viena iš pagrindinių Sąjungos teisės nuostatų (2011 m. gegužės 24 d. Sprendimo Komisija / Belgija, C‑47/08, EU:C:2011:334, 77 punktas ir nurodyta jurisprudencija), padedanti pasiekti vidaus rinkos tikslą (šiuo klausimu žr. 2005 m. gruodžio 13 d. Sprendimo SEVIC Systems, C‑411/03, EU:C:2005:762, 19 punktą), yra labai plati.

               27

               Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti: pirma, šios laisvės išimtys turi būti aiškinamos griežtai (šiuo klausimu žr. 1974 m. birželio 21 d. Sprendimo Reyners, 2/74, EU:C:1974:68, 43–55 punktus ir 2017 m. vasario 1 d. Sprendimo Komisija / Vengrija, C‑392/15, EU:C:2017:73, 106 punktą ir nurodytą jurisprudenciją), antra, kadangi sutarties nuostatos, susijusios su šia laisve, yra skirtos tam, kad būtų užtikrintas naudojimasis priimančiojoje valstybėje narėje tomis pačiomis kaip ir nacionalinių subjektų teisėmis, jomis taip pat draudžiama, kad kilmės valstybė narė savo piliečiams ar pagal savo teisės aktus įsteigtoms bendrovėms ribotų įsisteigimo laisvę kitoje valstybėje narėje (1988 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Daily Mail and General Trust, 81/87, EU:C:1988:456, 16 punktas ir 2015 m. gegužės 21 d. Sprendimo Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, 33 punktas ir nurodyta jurisprudencija), ir, trečia, įsisteigimo sąvoka, kaip ji suprantama pagal Sutartį, yra labai plati – ji apima Sąjungos piliečio galimybę nuolat ir nenutrūkstamai dalyvauti ne savo kilmės valstybės narės ekonominiame gyvenime ir iš to gauti naudos, taip skatinant ekonominę ir socialinę tarpusavio sąveiką Sąjungoje (šiuo klausimu žr. 1995 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Gebhard, C‑55/94, EU:C:1995:411, 25 punktą).

               28

               Šiuo atveju neginčytina, kad, viena vertus, pagrindinėje byloje nagrinėjami patikos fondai yra įsteigti pagal Jungtinės Karalystės teisę ir, kita vertus, atsižvelgiant į šią teisę jie nelaikomi pagal civilinę ar komercinę teisę veikiančiomis bendrovėmis, įskaitant kooperatyvus. Todėl reikia nuspręsti, ar šie patikos fondai patenka į sąvoką „kiti“ pagal viešąją ar privatinę teisę veikiantys „juridiniai asmenys“, išskyrus nesiekiančius pelno, kaip tai suprantama pagal SESV 54 straipsnio antrą pastraipą.

               29

               Šiuo klausimu, kaip generalinė advokatė iš esmės nurodė savo išvados 33 ir 34 punktuose, sąvoka „kiti juridiniai asmenys“ apima subjektą, kuris pagal nacionalinę teisę disponuoja teisėmis ir pareigomis, kurios jam leidžia veikti kaip tokiam atitinkamoje teisės sistemoje, nepaisant konkrečios teisinės formos nebuvimo, ir kuris siekia pelno.

               30

               Šiuo atveju iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad, pirmiausia, pagal atitinkamą nacionalinę teisę patikėtas turtas yra atskira nuosavybė, atskirta nuo asmeninės patikėtinių nuosavybės, o patikėtiniai turi teisę ir pareigą valdyti šį turtą ir juo disponuoti pagal patikos fondo steigimo akte nustatytas sąlygas ir nacionalinę teisę.

               31

               Antra, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 7 ir 8 punktuose, viena vertus, remiantis TCGA 69 straipsniu patikėtiniai laikomi vienu nuolatiniu organu, kuris yra atskiras nuo asmenų, kurie vienu ar kitu metu gali būti patikėtiniai. Taip pat šiame straipsnyje numatyta, kad šis organas laikytinas reziduojančiu ar įprastai reziduojančiu Jungtinėje Karalystėje, išskyrus atvejus, kai bendras patikos fondų administravimas vykdomas už Jungtinės Karalystės ribų, o patikėtiniai ar dauguma jų reziduoja ar įprastai reziduoja ne Jungtinėje Karalystėje. Kita vertus, remiantis TCGA 80 straipsniu, kai patikos fondo patikėtiniai tam tikru momentu nustoja reziduoti ar įprastai reziduoti Jungtinėje Karalystėje, jie privalo nedelsiant iki tos datos realizuoti turtą, kuris yra patikos fondo turtas, ir nedelsiant jį vėl įsigyti rinkos kaina.

               32

               Taigi, atrodo, kad pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamus teisės aktus šių nuostatų tikslais patikėtiniai vertinami ne individualiai, o bendrai, kaip subjektas, turintis prievolę mokėti nerealizuoto kapitalo prieaugio, susijusio su patikos fondo turtu, mokestį, kai šis subjektas laikomas perkėlusiu savo administracijos buveinę į valstybę narę, kitą nei Jungtinė Karalystė. Toks perkėlimas įvyksta, kai dauguma patikėtinių nustoja reziduoti Jungtinėje Karalystėje. Patikėtinių veikla, susijusi su patikos fondo nuosavybe ir turto valdymu, neatsiejamai susijusi su pačiu patikos fondu, todėl patikėtiniai ir patikos fondas sudaro nedalomą visumą. Šiomis aplinkybėmis toks patikos fondas turi būti laikomas subjektu, kuris pagal nacionalinę teisę disponuoja teisėmis ir pareigomis, kurios jam leidžia veikti kaip tokiam atitinkamoje teisės sistemoje.

               33

               Kalbant apie klausimą, ar pagrindinėje byloje nagrinėjami patikos fondai siekia pelno, pakanka konstatuoti, kad iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad šie patikos fondai nesiekia labdaros ar socialinių tikslų ir jie buvo įsteigti tam, kad naudos gavėjai gautų pelno iš šių patikos fondų turto.

               34

               Iš to matyti, kad toks subjektas, kaip patikos fondas, kuris pagal nacionalinę teisę disponuoja teisėmis ir pareigomis, kurios jam leidžia veikti kaip tokiam, ir kuris realiai vykdo ekonominę veiklą, gali remtis įsisteigimo laisve.

               35

               Taigi kyla klausimas, ar ši laisvė taikoma tokiam atvejui, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kai patikėtinių rezidavimo vietos perkėlimas į valstybę narę, kitą nei Jungtinė Karalystė, yra nerealizuoto kapitalo prieaugio, susijusio su patikos fondo turimu turtu, mokesčio apmokestinimo momentas.

         Dėl įsisteigimo laisvės taikymo

               36

               Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad pagal valstybės narės teisę įsteigta bendrovė, kuri perkelia savo faktinę administracijos buveinę į kitą valstybę narę ir kurios, kaip pagal pirmosios valstybės narės teisę įsteigtos bendrovės, statusui šis buveinės perkėlimas neturi įtakos, gali remtis įsisteigimo laisve, siekdama ginčyti jai pirmosios valstybės narės dėl šio buveinės perkėlimo nustatyto apmokestinimo teisėtumą (2011 m. lapkričio 29 d. Sprendimo National Grid Indus, C‑371/10, EU:C:2011:785, 33 punktas).

               37

               Pagrindinėje byloje pirmiausia reikia konstatuoti: kadangi patikėtiniai turi teisę ir pareigą valdyti patikos fonde turimą turtą ir nerealizuoto kapitalo prieaugio, susijusio su patikos fondo turimu turtu, mokesčio apmokestinimo momentas yra šių patikėtinių rezidavimo vietos perkėlimas iš Jungtinės Karalystės, rezidavimo vietos perkėlimas taip pat apima ir šio patikos fondo administracijos buveinės perkėlimą.

               38

               Antra, iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos administracijos buveinės perkėlimas neatrodo, kad būtų turėjęs įtakos, atsižvelgiant į atitinkamą nacionalinę teisę, pagrindinėje byloje nagrinėjamų patikos fondų statusui kaip patikos fondo.

               39

               Šiomis aplinkybėmis, Teisingumo Teismo jurisprudencija, susijusi su nerealizuoto kapitalo prieaugio, susijusio su bendrovės turtu, apmokestinimu, kai perkeliama bendrovės faktinė administracijos buveinė į kitą valstybę narę, taip pat taikoma tuo atveju, kai valstybė narė apmokestina kapitalo prieaugį, susijusį su patikos fonde turimu turtu, dėl patikos fondo administracijos buveinės perkėlimo į kitą valstybę narę. Remiantis tuo, darytina išvada, kad įsisteigimo laisvė taikoma tokioje situacijoje, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje.

               40

               Todėl reikia nustatyti, ar tokie valstybės narės teisės aktai, kaip nagrinėjami pagrindinėje byloje, kuriuose patikos fondo administracijos buveinės perkėlimo į kitą valstybę narę atveju numatyta, pirma, apmokestinti kapitalo prieaugį, susijusį su patikos fonde turimu turtu, šio perkėlimo atveju, ir, antra, sumokėti nedelsiant su tuo susijusį mokestį, yra šios laisvės apribojimas.

         Dėl įsisteigimo laisvės apribojimo egzistavimo

               41

               Pagal suformuotą jurisprudenciją SESV 49 straipsnyje panaikinami įsisteigimo laisvės apribojimai. Ši laisvė apima pagal valstybės narės teisės aktus įsteigtų bendrovių, Europos Sąjungoje turinčių registruotą buveinę, centrinę administraciją arba pagrindinę verslo vietą, teisę vykdyti veiklą kitose valstybėse narėse per dukterinę bendrovę, padalinį ar atstovybę (2015 m. gegužės 21 d. Sprendimo Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, 32 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

               42

               Kaip jau buvo priminta šio sprendimo 27 punkte, net jei atsižvelgiant į SESV nuostatų dėl įsisteigimo laisvės formuluotę jos yra skirtos tam, kad būtų užtikrintas naudojimasis priimančiojoje valstybėje narėje tomis pačiomis teisėmis kaip ir nacionalinių subjektų, jomis taip pat draudžiama, kad kilmės valstybė narė vienam iš savo piliečių ar pagal savo teisės aktus įsteigtai bendrovei ribotų įsisteigimo laisvę kitoje valstybėje narėje.

               43

               Įsisteigimo laisvės apribojimais laikomos visos priemonės, dėl kurių naudotis šia laisve draudžiama, sunku ar mažiau patrauklu (2015 m. gegužės 21 d. Sprendimo Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, 34 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

               44

               Šiuo atveju iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad tik patikos fondo administracijos buveinės perkėlimo į valstybę narę, kitą nei Jungtinė Karalystė, atveju pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai numato, pirma, apmokestinti nerealizuotą kapitalo prieaugį, susijusį su patikos fonde turimu turtu, šio perkėlimo atveju, ir, antra, sumokėti nedelsiant su tuo susijusį mokestį. Tačiau taip nėra panašaus perkėlimo nacionalinės teritorijos viduje atveju.

               45

               Iš to matyti, kaip pripažino Jungtinės Karalystės vyriausybė, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas nerealizuotas kapitalo prieaugis nebūtų apmokestintas Jungtinėje Karalystėje, jei naujai paskirti patikėtiniai būtų šios valstybės narės rezidentai.

               46

               Todėl reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai numato skirtingą patikos fondo, kuris išlaiko savo administracijos buveinę Jungtinėje Karalystėje, ir patikos fondo, kurio administracijos buveinė perkeliama į kitą valstybę narę dėl to, kad jo naujų patikėtinių rezidavimo vieta yra šioje kitoje valstybėje narėje, vertinimą.

               47

               Šis skirtingas vertinimas gali, viena vertus, atgrasyti patikėtinius, patikos fondo vadovus, nuo jo administracijos buveinės perkėlimo į kitą valstybę narę ir, kita vertus, atgrasyti patikos fondo steigėją, nors steigimo aktas jam leidžia, nuo naujų patikėtinių nerezidentų skyrimo. Todėl tai yra įsisteigimo laisvės apribojimas.

               48

               Šis apribojimas gali būti leidžiamas tik jei jis taikomas objektyviai nepanašioms situacijoms arba pagrįstas Sąjungos teisės pripažintu privalomuoju bendrojo intereso pagrindu. Šiuo atveju taip pat reikia, kad apribojimas būtų tinkamas užtikrinti, kad būtų pasiektas juo siekiamas tikslas, ir neviršytų to, kas būtina jam pasiekti (2015 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Timac Agro Deutschland, C‑388/14, EU:C:2015:829, 26 ir 29 punktai ir nurodyta jurisprudencija).

               49

               Pirmiausia, kalbant apie atitinkamų situacijų panašumą, pakanka konstatuoti, kad atsižvelgiant į valstybės narės teisės aktus, kuriais siekiama apmokestinti kapitalo prieaugį jos teritorijoje, patikos fondo, kuris perkelia savo administracijos buveinę į kitą valstybę narę, situacija tiek, kiek tai susiję su pirmojoje valstybėje narėje iki buveinės perkėlimo atsiradusio kapitalo prieaugio, susijusio su patikos fondo turtu, apmokestinimu, yra tokia pati kaip patikos fondo, kuris išlaiko savo administracijos buveinę pirmoje valstybėje narėje (šiuo klausimu žr. 2011 m. lapkričio 29 d. Sprendimo National Grid Indus, C‑371/10, EU:C:2011:785, 38 punktą).

               50

               Be to, Jungtinės Karalystės teigimu, tokį apribojimą pateisina privalomasis bendrojo intereso pagrindas, susijęs su subalansuotu apmokestinimo kompetencijos pasiskirstymu tarp valstybių narių.

               51

               Šiomis aplinkybėmis primintina, kad, viena vertus, valstybių narių apmokestinimo kompetencijos pasiskirstymo išsaugojimas yra Teisingumo Teismo pripažintas teisėtas tikslas. Kita vertus, nesant Sąjungos priimtų suvienodinimo ar suderinimo priemonių, valstybės narės lieka kompetentingos sutartimis arba vienašališkai nustatyti savo apmokestinimo kompetencijos pasidalijimo kriterijus, visų pirma siekiant išvengti dvigubo apmokestinimo (2015 m. gegužės 21 d. Sprendimo Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, 42 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

               52

               Šiuo atveju iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad patikos fondo administracijos buveinės perkėlimas iš vienos valstybės narės į kitą valstybę narę nereiškia, kad kilmės valstybė narė turi atsisakyti savo teisės apmokestinti kapitalo prieaugį, atsiradusį jos kompetencijos srityje iki šio perkėlimo. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad pagal mokestinio teritorialumo principą, susijusį su laiko kriterijumi, t. y. mokesčių mokėtojas reziduoja mokesčių tikslais valstybės teritorijoje, kai atsiranda nerealizuotas kapitalo prieaugis, valstybė narė turi teisę apmokestinti šį kapitalo prieaugį šio mokesčių mokėtojo emigravimo momentu. Tokia priemone siekiama užkirsti kelią situacijoms, kurios gali pakenkti kilmės valstybės narės teisei įgyvendinti kompetenciją mokesčių srityje dėl jos teritorijoje vykdomos veiklos, todėl ją galima pateisinti motyvais, susijusiais su apmokestinimo kompetencijos pasidalijimo tarp valstybių narių apsauga (2011 m. lapkričio 29 d. Sprendimo National Grid Indus, C‑371/10, EU:C:2011:785, 46 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

               53

               Vis dėlto Teisingumo Teismas pažymėjo, kad apmokestinimo kompetencijos pasidalijimo tarp valstybių narių išsaugojimo tikslas turi pateisinti nacionalinę priemonę tik kai valstybei narei, kurios teritorijoje buvo gautos pajamos, iš tiesų buvo kliudoma įgyvendinti savo apmokestinimo kompetenciją dėl šių pajamų (2014 m. sausio 23 d. Sprendimo DMC, C‑164/12, EU:C:2014:20, 56 punktas).

               54

               Vis dėlto pagrindinėje byloje patikėtiniai Panayi teigė, kad net ir neapmokestinus nedelsiant atitinkamo kapitalo prieaugio pagrindinėje byloje nagrinėjamo patikos fondo administracijos buveinės perkėlimo atveju Jungtinei Karalystei nebuvo kliudoma apmokestinti šį kapitalo prieaugį, susijusį su patikos fonduose Panayi turimu turtu, nes remiantis TCGA 87 straipsniu patikėtinių nerezidentų gautas kapitalo prieaugis, išmokėtas naudos gavėjams rezidentams kapitalo išmokų forma, turi būti apmokestinamas kaip naudos gavėjų pajamos.

               55

               Kaip teigia generalinė advokatė savo išvados 50 punkte, tokie nacionalinės teisės aktai, kaip nagrinėjami pagrindinėje byloje, tiek, kiek juose numatyta, kad atitinkamos valstybės narės apmokestinimo kompetencija visiškai priklauso nuo patikėtinių ir naudos gavėjų diskrecijos, neturi būti laikomi pakankamais, kad išsaugotų šios valstybės narės apmokestinimo kompetenciją, kiek tai susiję su jos teritorijoje atsiradusiu kapitalo prieaugiu.

               56

               Todėl reikia konstatuoti, kad valstybės narės teisės aktai, kurie numato, kad tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, nerealizuoto kapitalo prieaugio, susijusio su turtu, turimu patikos fonde, apmokestinimą šio patikos fondo administracijos buveinės perkėlimo į kitą valstybę narę atveju, nepaisant fakto, kad ši pirmoji valstybė narė turi galimybę išsaugoti šio kapitalo prieaugio apmokestinimo kompetenciją, yra tinkami užtikrinti apmokestinimo kompetencijos pasidalijimo tarp valstybių narių išsaugojimą, nes ši pirmoji valstybė narė praranda šio kapitalo prieaugio apmokestinimo kompetenciją po šio perkėlimo.

               57

               Dėl nagrinėjamų teisės normų proporcingumo iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad, viena vertus, proporcingumo principą atitinka faktas, kad kilmės valstybė narė, siekdama išsaugoti savo apmokestinimo kompetenciją, nustato mokesčio, susijusio su nerealizuotu kapitalo prieaugiu, atsiradusiu jos teritorijoje, sumą tuo momentu, kai šio kapitalo prieaugio apmokestinimo kompetencija išnyksta, t. y. kai patikos fondo administracijos buveinė perkeliama į kitą valstybę narę (2011 m. lapkričio 29 d. Sprendimo National Grid Indus, C‑371/10, EU:C:2011:785, 52 punktas). Kita vertus, valstybės narės teisės aktai, kurie numato, kad patikos fondas, kuris perkelia savo administracijos buveinę į kitą valstybę narę, gali pasirinkti mokesčio, susijusio su kapitalo prieaugiu, sumokėjimą nedelsiant ar atidėtą šio mokesčio sumos mokėjimą, jei reikia, su palūkanomis pagal taikytinus nacionalinės teisės aktus, yra priemonė, kuri mažiau kenkia įsisteigimo laisvei nei mokėtino mokesčio sumokėjimas nedelsiant (šiuo klausimu žr. 2015 m. gegužės 21 d. Sprendimo Verder LabTecC‑657/13, EU:C:2015:331, 49 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).

               58

               Be to, šiomis aplinkybėmis svarbu pažymėti, kad atidėtas mokesčio sumokėjimas nesukelia kilmės valstybei narei pareigos atsižvelgti į galimą vertės sumažėjimą perkėlus patikos fondo administracijos buveinę į kitą valstybę narę (šiuo klausimu žr. 2011 m. lapkričio 29 d. Sprendimo National Grid Indus, C‑371/10, EU:C:2011:785, 61 punktą).

               59

               Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamuose teisės aktuose numatytas tik nagrinėjamo mokesčio sumokėjimas nedelsiant. Iš to darytina išvada, kad tokie teisės aktai viršija tai, kas būtina siekiant apmokestinimo kompetencijos pasidalijimo tarp valstybių narių apsaugos tikslo ir yra nepateisinamas įsisteigimo laisvės apribojimas.

               60

               Šio vertinimo nepaneigia faktas, kad pagrindinės bylos aplinkybėmis kapitalo prieaugis buvo gautas po to, kai mokesčio suma buvo nustatyta, bet prieš tai, kai jis tapo mokėtinas, turint omenyje, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės aktų neproporcingas pobūdis susijęs su faktu, kad šiuose teisės aktuose apmokestinamajam asmeniui nenumatyta galimybė atidėti mokėtino mokesčio mokėjimo momentą.

               61

               Atsižvelgiant į visus svarstymus, į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip: SESV nuostatos, susijusios su įsisteigimo laisve, draudžia tokiomis aplinkybėmis, kaip pagrindinėje byloje, kai pagal nacionalinę teisę patikėtiniai laikomi vienu nuolatiniu organu, kuris yra atskiras nuo asmenų, kurie vienu ar kitu metu gali būti patikėtiniai, tokį valstybės narės teisės aktą, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuriame numatytas nerealizuoto kapitalo prieaugio, susijusio su patikos fonde turimu turtu, apmokestinimas, kai dauguma patikėtinių perkelia savo rezidavimo vietą į kitą valstybę narę be galimybės atidėti tokio mokėtino mokesčio mokėjimą.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               62

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

                     SESV nuostatos, susijusios su įsisteigimo laisve, draudžia tokiomis aplinkybėmis, kaip pagrindinėje byloje, kai pagal nacionalinę teisę patikėtiniai laikomi vienu nuolatiniu organu, kuris yra atskiras nuo asmenų, kurie vienu ar kitu metu gali būti patikėtiniai, valstybės narės teisės aktą, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuriame numatytas nerealizuoto kapitalo prieaugio, susijusio su patikos fonde turimu turtu, apmokestinimas, kai dauguma patikėtinių perkelia savo rezidavimo vietą į kitą valstybę narę be galimybės atidėti tokio mokėtino mokesčio mokėjimą.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: anglų.


2014 m. birželio 25 d. Europos Sąjungos Tarnautojų teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Ginny Maynard prieš Europos policijos biurą (Europol).#Viešoji tarnyba – Europolo personalas – Europolo konvencija – Europolo personalo nuostatai – Sprendimas 2009/371/TVR – KTĮS taikymas Europolo pareigūnams – Terminuotos laikinojo tarnautojo sutarties nepratęsimas – Atsisakymas pasirašyti neterminuotą laikinojo tarnautojo sutartį.#Byla F-121/12.


2014 m. spalio 8 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas.#Laboratoires Polive prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT).#Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo DODIE paraiška – Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas DODOT – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybės supainioti nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Teisė pakeisti sprendimą.#Byla T-77/13.


2015 m. rugsėjo 10 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#EE Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT).#Bendrijos prekių ženklas – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo, kuriame vaizduojami balti taškai mėlyname fone, paraiška – Absoliutus atmetimo pagrindas – Skiriamojo požymio nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktas.#Byla T-94/14.


2017 m. spalio 4 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#PP Gappol Marzena Porczyńska prieš Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybą.#Europos Sąjungos prekių ženklas – Protesto procedūra – Paraiška dėl vaizdinio Europos Sąjungos prekių ženklo GAPPOL – Ankstesnis žodinis Europos Sąjungos prekių ženklas GAP – Priešpriešinis skundas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar Reglamento (ES) Nr. 2017/1001 8 straipsnio 1 dalies b punktas) – Geras vardas – Nesąžiningas naudojimasis skiriamuoju požymiu ar geru vardu – Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 5 dalis (dabar Reglamento Nr. 2017/1001 8 straipsnio 5 dalis) – Pareiga motyvuoti – Reglamento Nr. 207/2009 75 straipsnis (dabar Reglamento Nr. 2017/1001 94 straipsnis).#Byla T-411/15.


title: 2013 m. birželio 5 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Recombined Dairy System A/S prieš Europos Komisiją. # Muitų sąjunga - Koncentruoto laktoglobulino importas iš Naujosios Zelandijos - Importo muitų išieškojimas išleidus prekes - Prašymas atsisakyti išieškoti importo muitus - Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 220 straipsnio 2 dalies b punktas ir 236 straipsnis. # Byla T-65/11.

text:
         BENDROJO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2013 m. birželio 5 d. (
            *1
         )
      „Muitų sąjunga — Koncentruoto laktoglobulino importas iš Naujosios Zelandijos — Importo muitų išieškojimas išleidus prekes — Prašymas atsisakyti išieškoti importo muitus — Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 220 straipsnio 2 dalies b punktas ir 236 straipsnis“
      Byloje T-65/11

         Recombined Dairy System A/S, įsteigta Horsense (Danija), atstovaujama advokatų T. Kristjánsson ir T. Gønge,
      ieškovė,
      prieš

         Europos Komisiją, atstovaujamą A.-M. Caeiros, L. Keppenne ir B.-R. Killmann, padedamų advokato P. Dyrberg,
      atsakovę,
      dėl prašymo iš dalies panaikinti 2010 m. lapkričio 12 d. Komisijos sprendimą C(2010) 7692 galutinis, kuriuo pripažįstama, kad tam tikrų importo muitų įtraukimas į apskaitą išleidus prekes buvo pagrįstas ir kad atsisakyti išieškoti šiuos muitus nepagrįsta (byla REC 03/08),
      BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas N. J. Forwood, teisėjai F. Dehousse (pranešėjas) ir J. Schwarcz,
      posėdžio sekretorė C. Kristensen, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2012 m. gruodžio 6 d. posėdžiui,
      priima šį

         Sprendimą

         Ginčo aplinkybės

               1

               Ieškovė Recombined Dairy System A/S importavo į Europos Sąjungą koncentruoto laktoglobulino (toliau – KLG) iš Naujosios Zelandijos. Yra įvairių KLG formų, kurias apibūdina jame esantis išrūgų baltymų kiekis.

               2

               1993 ir 1994 m. ieškovė pateikė Danijos muitinės institucijoms prašymų, kuriais siekė gauti privalomąją tarifinę informaciją (toliau – PTI) dėl dešimties KLG, tarp kurių buvo KLG 312, 392 ir 472. PTI dėl šių trijų produktų ieškovei buvo išduota remiantis gauta informacija, neatlikus produktų analizės. Ieškovės pateiktoje ir PTI pakartotoje informacijoje, be kita ko, buvo nurodyta, kad nuo sausųjų medžiagų skaičiuojamas išrūgų baltymų kiekis yra didesnis nei 80 %, o sudėtis – 75 % beta laktoglobulino ir imunoglobulino ir 25 % kitų išrūgų baltymų. Šie KLG buvo klasifikuoti iš dalies pakeisto 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo (OL L 256, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 2 t., p. 382) I priede esančios Kombinuotosios nomenklatūros (toliau – nomenklatūra) 3504 tarifinėje pozicijoje. 3504 tarifinė pozicija skirta, be kita ko, „koncentruotiems pieno baltymams“. Šių trijų produktų PTI galiojo nuo 1994 m. balandžio 13 d. iki 2000 m. balandžio 12 d.

               3

               1995 m. ieškovė Danijos muitinės institucijoms pateikė prašymą išduoti PTI dėl KLG 450. Šios institucijos informavo ieškovę, kad naujos PTI nereikia, nes KLG 450 didžiąją dalimi buvo identiškas KLG 472, dėl kurio PTI jau išduota. Ieškovė atsiėmė prašymą. Todėl ji negavo PTI dėl KLG 450.

               4

               Dėl kitų produktų rūšių, būtent KLG 131 ir 8471, ieškovė nepateikė prašymo išduoti PTI.

               5

               Atlikus vieno mėginio tyrimą paaiškėjo, kad išrūgų baltymų kiekis yra mažesnis, nei iš pradžių deklaruota (būtent mažesnis nei 80 % išrūgų baltymų kiekis), todėl Danijos muitinės institucijos ištyrė visą ieškovės importuotą KLG. Remdamosi šiais tyrimais, jos 2000 m. lapkričio 27 d. nusprendė KLG 131, 312, 392, 450 ir 8471 klasifikuoti nomenklatūros 0404 tarifinėje pozicijoje ir įtraukti importo muitus už šiuos produktus į apskaitą išleidus prekes. Minėta tarifinė pozicija skirta, be kita ko, „išrūgoms, koncentruotoms“. Tame sprendime jos taip pat nurodė, kad jeigu ieškovės iš pradžių deklaruotas išrūgų baltymų kiekis būtų buvęs teisingas (t. y. išrūgų baltymų kiekis didesnis nei 80 %), jos nagrinėjamus produktus būtų klasifikavusios nomenklatūros 3502 tarifinėje pozicijoje. Ši tarifinė pozicija skirta, be kita ko, „dviejų arba daugiau išrūgų baltymų koncentratams, kurių sudėtyje išrūgų baltymai sudaro daugiau kaip 80 % sausojo produkto masės“. Taigi jos neleido klasifikuoti atitinkamų produktų nomenklatūros 3504 tarifinėje pozicijoje.

               6

               Kadangi ieškovė užginčijo tarifinį klasifikavimą ir taikytą tyrimo metodą, Danijos muitinės institucijos pakeitė savo metodą ir galiausiai padarė išvadą, kad ieškovės iš pradžių deklaruotas KLG baltymų kiekis yra teisingas (t. y. nuo sausųjų medžiagų skaičiuojamas išrūgų baltymų kiekis didesnis nei 80 %). Jos nusprendė peržiūrėti atliktą tarifinį klasifikavimą ir pakeitė savo sprendimą priskirdamos KLG 131, 312, 392, 450 ir 8471 nomenklatūros 3502 tarifinei pozicijai. Šis tarifinio klasifikavimo pakeitimas neturėjo įtakos jų sprendimui įtraukti importo muitus už šiuos produktus į apskaitą išleidus prekes.

               7

               2005 m. birželio 15 d. ieškovė Danijos muitinės institucijoms pateikė prašymą atsisakyti išieškoti importo muitus remiantis, pirma, 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307, toliau – Muitinės kodeksas), 220 straipsnio 2 dalies b punktu, siejamu su 236 straipsniu, ir, antra, 239 straipsniu. Jos prašymas buvo susijęs su KLG, kuriam PTI niekuomet nebuvo išduota arba anksčiau išduotos PTI galiojimo laikotarpis importo momentu buvo pasibaigęs, importu laikotarpiu nuo 1997 m. rugsėjo 1 d. iki 2000 m. rugpjūčio 2 d. Šį prašymą Danijos muitinės institucijos atmetė 2005 m. rugpjūčio 1 d. sprendimu.

               8

               2005 m. rugsėjo 25 d. ieškovė dėl to sprendimo pareiškė ieškinį Landsskatteretten (Danijos nacionalinis mokesčių bylų teismas).

               9

               2007 m. rugsėjo 13 d.Landsskatteretten įpareigojo Danijos muitinės institucijas pateikti ieškovės prašymą Europos Bendrijų Komisijai, kad ši priimtų sprendimą. Landsskatteretten, be kita ko, nusprendė, kad, atsižvelgiant į nagrinėjamo atvejo aplinkybes, negali būti atmesta galimybė, jog įvykdytos Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkto arba 239 straipsnio sąlygos.

               10

               2008 m. spalio 6 d. Danijos institucijos kreipėsi į Komisiją su prašymu remiantis Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktu nuspręsti, ar pagrįsta neįtraukti tam tikrų importo muitų į apskaitą išleidus prekes, be to, ar remiantis Muitinės kodekso 239 straipsniu pagrįsta atsisakyti išieškoti šiuos muitus.

               11

               2010 m. lapkričio 12 d. Sprendimu C(2010) 7692 galutinis, kuriame konstatuota, kad buvo pagrįsta neįtraukti tam tikrų importo muitų į apskaitą išleidus prekes ir kad nepagrįsta atsisakyti išieškoti šiuos muitus (byla REC 03/08) (toliau – ginčijamas sprendimas), Komisija, pirma, nusprendė, kad remiantis Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktu buvo pagrįsta neįtraukti importo muitų į apskaitą išleidus prekes, kiek tai susiję su iki 2000 m. balandžio 13 d. importuotu KLG 450. Dėl kitų produktų, būtent KLG 131, 312, 392 ir 8471, taip pat KLG 450, importuoto nuo 2000 m. balandžio 13 d., Komisija nusprendė, kad buvo pagrįsta įtraukti importo muitus į apskaitą išleidus prekes. Antra, remdamasi Muitinės kodekso 239 straipsniu ji nusprendė, kad buvo pagrįsta atsisakyti išieškoti importo muitus, kiek tai susiję su KLG 312 ir 392 importu, taip pat KLG 450 importu nuo 2000 m. balandžio 13 d. Tačiau ji nusprendė, kad buvo nepagrįsta atsisakyti išieškoti importo muitus už importuotą KLG 131 ir 8471. Šiuo atžvilgiu ji nurodė, kad nebuvo jokios ypatingos situacijos, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 239 straipsnį, nes ieškovė niekuomet neprašė išduoti šiems produktams PTI.

         Procesas ir šalių reikalavimai

               12

               2011 m. sausio 28 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu ieškovė pareiškė šį ieškinį.

               13

               Atsižvelgdamas į teisėjo pranešėjo pranešimą, Bendrasis Teismas (antroji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.

               14

               Per 2012 m. gruodžio 6 d. posėdį išklausytos šalys ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.

               15

               Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 2 ir 4 dalis,

                        —

                        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               16

               Komisija Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį,

                        —

                        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

         Dėl teisės

               17

               Pirmiausia pažymėtina, kad, kaip ieškovė patvirtino per posėdį, šiuo ieškiniu siekiama, kad būtų panaikintos ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 2 ir 4 dalys, kiek jos susijusios su KLG 131 ir 8471 importu.

               18

               Grįsdama ieškinį ieškovė nurodo du ieškinio pagrindus. Pirmasis – pagrindinis – susijęs su Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkto ir 236 straipsnio pažeidimu. Antrasis – subsidiarus – ieškinio pagrindas susijęs su Muitinės kodekso 239 straipsnio pažeidimu.

               19

               Bendrasis Teismas mano, kad pirmiausia reikia išnagrinėti ieškovės nurodytą pirmąjį ieškinio pagrindą.

               20

               Ieškovė iš esmės teigia, kad nagrinėjamas KLG klasifikavimas nomenklatūros 3504 tarifinėje pozicijoje yra Danijos muitinės institucijoms priskirtina klaida, neatsižvelgiant į tai, ar aptariamam KLG buvo taikoma PTI.

               21

               Komisija ginčija ieškovės argumentus. Ji, be kita ko, nurodo, kad tarifinis skirtingo KLG vertinimas skiriasi. Ji taip pat teigia, kad dėl šioje byloje nagrinėjamų produktų nebuvo išduota jokia PTI. Be to, KLG 131 ir 8471 importo apimtys buvo nedidelės. Galiausiai nebuvo pateikta jokių dokumentų, iš kurių būtų matyti, kad prekės apibūdinimas muitinės deklaracijose atitinka nomenklatūroje nurodytas specifikacijas.

               22

               Pirmiausia primintina, kad Muitinės kodekso 220 ir 239 straipsniuose numatytomis procedūromis siekiama to paties tikslo, t. y. užtikrinti, kad importo arba eksporto muitai būtų mokami išleidus prekes tik tuo atveju, kai toks mokėjimas yra pagrįstas ir atitinka pagrindinį principą, kaip antai teisėtų lūkesčių apsaugos principą. Be to, importo arba eksporto muitų grąžinimas arba atsisakymas juos išieškoti, kurį galima taikyti tik esant tam tikroms sąlygoms ir konkrečiai numatytais atvejais, yra įprastos importo ir eksporto procedūros išimtis, todėl nuostatos, numatančios tokį grąžinimą ar atsisakymą išieškoti, aiškintinos siaurai (žr. 2009 m. spalio 1 d. Teisingumo Teismo nutarties Agrar-Invest-Tatschl prieš Komisiją, C-552/08 P, Rink. p. I-9265, 52 ir 53 punktus ir nurodytą teismo praktiką).

               23

               Kalbant apie Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktą, reikia priminti, kad pagal šią nuostatą kompetentingos institucijos neatlieka paskesnio importo muitų įtraukimo į apskaitą, jei įvykdomos trys kumuliacinės sąlygos. Pirmiausia muitai turi būti nesurinkti dėl pačių kompetentingų institucijų klaidos, antra, jų padarytos klaidos neįmanoma nustatyti sąžiningai veikiančiam asmeniui, kuris turi sumokėti muitą, ir, trečia, pastarasis turi laikytis visų galiojančių teisės aktų nuostatų, susijusių su jo muitinės deklaracijos pateikimu. Jeigu šios sąlygos yra įvykdytos, asmuo, turintis mokėti muitą, turi teisę į tai, kad išieškojimas išleidus prekes nebūtų atliekamas (žr. 2007 m. spalio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo Agrover, C-173/06, Rink. p. I-8783, 30 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

               24

               Kalbant apie pirmąją šių sąlygų, svarbu priminti, kad Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkto tikslas yra apsaugoti asmens, turinčio mokėti muitą, teisėtus lūkesčius, susijusius su informacijos, kuria paremtas sprendimas išieškoti muitus ar jų neišieškoti, pagrįstumu. Asmens, turinčio mokėti muitus, teisėtiems lūkesčiams šiame straipsnyje numatyta apsauga taikoma tik tada, jei kompetentingos institucijos „pačios“ sukuria pagrindą šiems lūkesčiams. Tik dėl kompetentingų institucijų aktyvių veiksmų atsiradusios klaidos suteikia teisę į muitų neišieškojimą išleidus prekes (žr. 23 punkte minėto Sprendimo Agrover 31 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

               25

               Ši sąlyga iš esmės negali būti laikoma įvykdyta, jeigu kompetentingos institucijos suklaidinamos netikslių eksportuotojo pareiškimų, kurių teisingumo jos neprivalo tikrinti arba vertinti. Tokiu atveju rizika, kylanti dėl komercinio dokumento, kuris, kaip paaiškėja vėliau patikrinus, yra neteisingas, tenka būtent asmeniui, turinčiam sumokėti muitą (žr. 2002 m. lapkričio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ilumitrónica, C-251/00, Rink. p. I-10433, 43 ir 44 punktus ir nurodytą teismo praktiką). Tačiau, remiantis teismo praktika, gali būti laikoma, kad kompetentingos institucijos padarė klaidą, kai nepareiškė jokio prieštaravimo dėl ūkio subjekto muitinės deklaracijose nurodyto prekių tarifinio klasifikavimo ir tose deklaracijose buvo visi faktiniai duomenys, reikalingi taikyti nagrinėjamas teisės normas, todėl vėlesnis patikrinimas, kurį gali atlikti kompetentingos institucijos, negalėtų atskleisti naujų aplinkybių. Taip yra visų pirma tuomet, kai visos ūkio subjekto pateiktos muitinės deklaracijos buvo išsamios tiek, kad jose greta deklaruotos tarifinės pozicijos buvo nurodytas, be kita ko, prekių apibūdinimas pagal nomenklatūros specifikacijas, ir kai atitinkamos rūšies prekės importuotos kelis kartus ir tai vyko palyginti ilgą laikotarpį, o tarifinė pozicija nebuvo ginčyta (žr. 1993 m. balandžio 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hewlett Packard France, C-250/91, Rink. p. I-1819, 19 ir 20 punktus ir nurodytą teismo praktiką).

               26

               Nagrinėjamu atveju Komisija ginčijamame sprendime dėl KLG 131 ir 8471 importo nusprendė, kad Danijos muitinės institucijos nepadarė jokios klaidos, nes šių produktų PTI ieškovei nebuvo išduota (ginčijamo sprendimo 31 konstatuojamoji dalis). Be to, Komisija nusprendė, kad ieškovė veikė sąžiningai ir laikėsi visų galiojančių teisės aktų nuostatų, susijusių su muitinės deklaracijos pateikimu (ginčijamo sprendimo 39 konstatuojamoji dalis).

               27

               Pirma, iš karto reikia atmesti Komisijos ginčijamame sprendime pateiktus ir Bendrajame Teisme pakartotus argumentus, kuriais iš esmės teigiama, jog tai, kad nebuvo išduota PTI, neleidžia konstatuoti muitinės institucijų klaidos. Iš tiesų tai, kad ieškovė neprašė išduoti atitinkamų produktų PTI, nereiškia, kad muitinės institucijos nepadarė klaidos. Bet koks kitas aiškinimas lemtų tai, kad Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktas netektų prasmės. Be to, teismų praktikoje buvo pripažinta, kad muitinės institucijos gali būti padariusios klaidą tais atvejais, kai ieškovė neturėjo arba neprašė išduoti PTI (1987 m. spalio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimas Foto-Frost, 314/85, Rink. p. 4199).

               28

               Antra, pažymėtina, kad, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo, išduodamos PTI Danijos muitinės institucijos padarė tarifinio klasifikavimo klaidą (ginčijamo sprendimo 24 ir 33 konstatuojamosios dalys).

               29

               Trečia, ginčijamo sprendimo 45 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodo, kad nuo 1999 m. lapkričio, t. y. prieš pasibaigiant nagrinėjamo KLG 131 ir 8471 importo laikotarpiui, kuris tęsėsi nuo 1997 m. rugsėjo 1 d. iki 2000 m. rugpjūčio 2 d., Danijos muitinės institucijos žinojo, kad produktų, kuriems buvo taikoma PTI, tarifinė pozicija buvo klaidinga, tačiau tos PTI neatšaukė. Iš ginčijamo sprendimo taip pat matyti, kad Danijos muitinės institucijų atlikta analizė susijusi ne tik su produktais, kuriems buvo taikoma PTI, bet ir su KLG 131, kuriam PTI nebuvo taikoma (ginčijamo sprendimo 9 ir 10 konstatuojamosios dalys). Taigi nuo 1999 m. lapkričio Danijos muitinės institucijos žinojo, kad vieno iš dviejų šioje byloje nagrinėjamų produktų tarifinė pozicija yra klaidinga. Tačiau jos delsė iki 2000 m. lapkričio 27 d., kai pradėjo muitų išieškojimo procedūrą (ginčijamo sprendimo 13 konstatuojamoji dalis). Jos taip pat neatšaukė tuo metu galiojusios PTI, kurios galiojimo laikas baigėsi 2000 m. balandžio 12 d., nors turėjo galimybę tai padaryti. Be to, pažymėtina, kad nuo 1999 m. lapkričio iki 2000 m. lapkričio pagal nomenklatūros 3504 tarifinę poziciją ieškovė importavo apie 240 t KLG 131, įforminusi 13 importo operacijų, ir 40 t KLG 8471, įforminusi 2 importo operacijas, nors Danijos muitinės institucijos žinojo, kad KLG plačiąja prasme, visų pirma KLG 131, tarifinis klasifikavimas yra klaidingas. Galiausiai, kalbant konkrečiai apie KLG 131, pažymėtina, kad, priešingai, nei Komisija nurodo savo rašytiniuose dokumentuose, per nagrinėjamą importo laikotarpį ieškovė importavo didelį šio produkto kiekį, nes kalbama apie kelis šimtus tonų ir 45 importo operacijas. Reikia pridurti, kad, kaip buvo patvirtinta per posėdį, šalys sutaria dėl to, jog nagrinėjami produktai, kiek jie sudaryti iš išrūgų baltymų, negalėjo būti klasifikuojami nomenklatūros 3504 tarifinėje pozicijoje, nors taip muitinės institucijos nurodė PTI. Be to, Danijos muitinės institucijos tai pripažino, nes savo 2000 m. lapkričio 27 d. sprendime įtraukti importo muitus į apskaitą išleidus prekes nurodė, kad „klasifikavimas taikant prekių kodą 3504 atmestinas, nes tai yra ne pieno baltymai, o išrūgų baltymai“. Tai reiškia, kad atsižvelgusios į nagrinėjamų produktų aprašymą importo deklaracijose, kuriose konkrečiai nurodytas išrūgų baltymas, būtent „laktoglobulinas“, muitinės institucijos turėjo galimybę nustatyti tarifinio klasifikavimo klaidą.

               30

               Ketvirta, pažymėtina, kad nei Danijos muitinės institucijos, nei Komisija ginčijamame sprendime nesuabejojo ieškovės pateiktų muitinės deklaracijų išsamumu. Komisija ginčijamame sprendime būtent nurodė: „iš prašymo matyti, kad suinteresuotasis asmuo laikytinas veikęs sąžiningai ir laikęsis visų galiojančių teisės aktų nuostatų, susijusių su muitinės deklaracijos pateikimu“ (ginčijamo sprendimo 39 konstatuojamoji dalis). Taigi Komisijos rašytiniuose dokumentuose esantis teiginys, kad „prekių aprašymas deklaracijoje buvo neišsamus“, ginčijamame sprendime nepagrindžiamas. Per posėdį Komisija taip pat negalėjo nurodyti teisinio pagrindo, kuriuo remiantis būtų galima manyti, kad ieškovės pateiktos muitinės deklaracijos buvo neišsamios. Be to, kalbant apie Komisijos teiginį, kad ieškovė nepateikė jokios su KLG 131 ir 8471 susijusios techninės dokumentacijos, leidžiančios nustatyti jo tarifinį klasifikavimą, primintina, kad KLG 131 buvo tarp produktų, kurių techninę analizę 1999 m. atliko muitinės institucijos (ginčijamo sprendimo 9 konstatuojamoji dalis). Be to, akivaizdu, kad Danijos muitinės institucijos, atlikusios patikrinimą, KLG 131 ir 8471 klasifikavo toje pačioje tarifinėje pozicijoje kaip ir kitą KLG, įskaitant KLG, kuriam buvo išduota PTI. Galiausiai primintina, kad šalys sutaria dėl to, jog nagrinėjami produktai negalėjo būti klasifikuoti nomenklatūros 3504 tarifinėje pozicijoje, nes jie sudaryti iš išrūgų baltymų. Todėl manytina, kad prekių aprašymas ieškovės pateiktose importo deklaracijose, būtent „laktoglobulinas“, t. y. išrūgų baltymas, buvo pakankamai tikslus, kad muitinės institucijos galėtų bent jau nustatyti, jog nagrinėjami produktai neturi būti klasifikuojami minėtoje tarifinėje pozicijoje.

               31

               Penkta, per pokalbį telefonu su ieškove 1995 m. lapkričio 2 d. Danijos muitinės institucijos nurodė, kad nebūtina prašyti išduoti PTI produktui (nagrinėjamu atveju – KLG 450), kuris, remiantis ieškovės pateiktu prašymu, buvo „didžiąja dalimi identiškas“ produktui, kuriam išduota PTI (nagrinėjamu atveju – KLG 472). Šis pokalbis telefonu buvo patvirtintas laiške, kurį 1995 m. lapkričio 3 d. ieškovė nusiuntė Danijos muitinės institucijoms, o šio laiško turinys vėliau nepaneigtas – tai pažymi Komisija ginčijamo sprendimo 35 konstatuojamojoje dalyje. Pačios muitinės institucijos, pakartodamos tame laiške ieškovės joms pateiktus argumentus, užsimena apie to pokalbio telefonu egzistavimą ir turinį Komisijai adresuotame prašyme. Be to, tokia faktinė situacija lėmė Komisijos toje pačioje ginčijamo sprendimo konstatuojamojoje dalyje padarytą išvadą, kad Danijos muitinės institucijos padarė klaidą, susijusią su KLG 450 importu iki 2000 m. balandžio 13 d.

               32

               Dėl šioje byloje nagrinėjamų produktų Komisija ginčijamo sprendimo 24 konstatuojamojoje dalyje pažymi, kad, remiantis Danijos muitinės institucijų pateiktu prašymu, importo muitų neįtraukimas į apskaitą ir atsisakymas juos išieškoti buvo pagrįstas, nes „tarifinio klasifikavimo požiūriu produktai, kuriems PTI neišduota, yra identiški produktams, kuriems PTI išduota“. Ginčijamame sprendime Komisija nesuabejojo šia išvada dėl fakto.

               33

               Be to, pažymėtina, jog nesvarbu, kokią tarifinę poziciją Danijos muitinės institucijos pasirinko nurodyti sprendime dėl muitų išieškojimo, visas nagrinėjamas KLG visuomet buvo klasifikuojamas toje pačioje tarifinėje pozicijoje. Tai reiškia, kad Danijos muitinės institucijoms prekės KLG 131 ir 8471 tarifinio klasifikavimo požiūriu buvo kitam importuotam KLG identiškas produktas, įskaitant tą, kuriam išduota PTI. Tokį vertinimą patvirtina ir Danijos muitinės institucijų Komisijai pateiktas prašymas, kuriame nurodyta, kad „visuose mėginiuose bendras baltymų kiekis sudarė bent jau 80 % sausojo produkto masės“ arba kad nagrinėjamus produktus „sudarė keli koncentruoti išrūgų baltymai, kuriuose yra daugiau nei 80 % išrūgų baltymų, skaičiuojant pagal masę“. Šį konstatuotą faktą 2007 m. rugsėjo 13 d. sprendime pakartojo ir Landsskatteretten. Atsižvelgiant į šalių rašytiniuose dokumentuose pateiktus paaiškinimus, nagrinėjamų produktų tarifinio klasifikavimo tikslais produktai skirstomi tik į produktus, kuriuose išrūgų baltymų kiekis yra didesnis nei 80 %, ir produktus, kuriuose išrūgų baltymų kiekis yra mažesnis nei 80 %. Tai reiškia, kad, remiantis Danijos muitinės institucijų pateiktais paaiškinimais, nagrinėjami produktai prekių tarifinio klasifikavimo požiūriu faktiškai yra identiški – tai Komisija pripažino per teismo posėdį. Konkrečiai tariant, Komisija per teismo posėdį negalėjo nurodyti nagrinėjamų rūšių KLG reikšmingų atskyrimo kriterijų, kurie leistų manyti, kad šių rūšių KLG nėra viena prekės rūšis, kaip tai suprantama pagal muitinės teisės aktus (2010 m. gruodžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Schenker, C-199/09, Rink. p. I-12311, 24 punktas). Be to, Komisija niekada neginčijo Danijos muitinės institucijų teiginio dėl nagrinėjamų produktų identiškumo tarifinio klasifikavimo požiūriu ir nepateikė prašymų pateikti papildomos informacijos. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad, remiantis 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Muitinės kodekso įgyvendinimo nuostatas (OL L 253, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3), 871 straipsnio 5 dalimi, nustačius, jog valstybės narės pateiktos informacijos nepakanka, kad būtų įmanoma priimti sprendimą dėl atitinkamo atvejo remiantis visais tyrimais, Komisija gali šios ar bet kurios kitos valstybės narės prašyti pateikti papildomos informacijos. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad nagrinėjamu atveju ieškovė galėjo manyti, jog KLG 131 ir 8471, net jeigu PTI jiems nebuvo taikytina, turi būti klasifikuoti toje pačioje tarifinėje pozicijoje kaip ir produktai, kuriems išduota PTI.

               34

               Atsižvelgiant į visa tai manytina, kad klasifikuodamos KLG 131 ir 8471 Danijos muitinės institucijos padarė klaidą, kaip ji suprantama pagal Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktą. Taigi ginčijamas sprendimas šiuo atžvilgiu yra neteisėtas tiek, kiek grindžiamas tokios klaidos nebuvimu.

               35

               Todėl nesant reikalo nagrinėti ieškinio antrojo pagrindo, kurį ieškovė nurodė kaip subsidiarų, reikia pritarti pirmajam ieškinio pagrindui ir dėl to panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 2 ir 4 dalis tiek, kiek jos susijusios su KLG 131 ir 8471 importu.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               36

               Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti ieškovės išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.

               Remdamasis šiais motyvais,
               BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija)
               nusprendžia:

                           1.

                           Panaikinti 2010 m. lapkričio 12 d. Komisijos sprendimą C(2010) 7692 galutinis, kuriuo pripažįstama, kad tam tikrų importo muitų įtraukimas į apskaitą išleidus prekes buvo pagrįstas ir kad atsisakyti išieškoti šiuos muitus buvo nepagrįsta (byla REC 03/08), 1 straipsnio 2 ir 4 dalis tiek, kiek jos susijusios su koncentruoto laktoglobulino 131 ir 8471 importu.

                           2.

                           Europos Komisija padengia savo ir Recombined Dairy System A/S patirtas bylinėjimosi išlaidas.

                           Forwood

                           Dehousse

                           Schwarcz

                     Paskelbta 2013 m. birželio 5 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: danų.


title: 2012 m. rugsėjo 6 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#Lowlands Design Holding BV prieš Minister van Financiën.#Hoge Raad der Nederlanden prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Bendrasis muitų tarifas – Kombinuotoji nomenklatūra – Tarifinis klasifikavimas – Miegmaišiai kūdikiams ir mažiems vaikams – 6209 20 00 arba 6211 42 90 subpozicija.#Byla C‑524/11.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. rugsėjo 6 d. (
            *1
         )
      „Bendrasis muitų tarifas — Kombinuotoji nomenklatūra — Tarifinis klasifikavimas — Miegmaišiai kūdikiams ir mažiems vaikams — 6209 20 00 arba 6211 42 90 subpozicija“
      Byloje C-524/11
      dėl Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandai) 2011 m. rugsėjo 23 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2011 m. spalio 17 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Lowlands Design Holding BV

      prieš

         Minister van Financiën

      TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas U. Lõhmus, teisėjai A. Rosas ir C. G. Fernlund (pranešėjas),
      generalinis advokatas J. Mazák,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Lowlands Design Holding BV, atstovaujamos belastingadviseur G. van Slooten,

               —

               Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos C. M. Wissels ir M. A. M. de Ree,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos L. Bouyon ir F. Wilman,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo (OL L 256, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 2 t., p. 382) I priede pateiktos Kombinuotosios nomenklatūros su pakeitimais, padarytais 2005 m. spalio 27 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1719/2005 (OL L 286, p. 1; toliau – KN), visų pirma su 6209 20 00 ir 6211 42 90 subpozicijų, išaiškinimu.

               2

               Šis prašymas buvo pateiktas sprendžiant ginčą tarp Lowlands Design Holding BV (toliau – Lowlands Design) ir Minister van Financiën dėl miegmaišių (olandų k. „trappelzakken“) tarifinio klasifikavimo.

         Teisinis pagrindas

         Tarptautinis tarifinis klasifikavimas

               3

               Tarptautinės suderintos prekių aprašymo ir kodavimo sistemos (toliau – SS) konvencija, sudaryta 1983 m. birželio 14 d. Briuselyje, ir 1986 m. birželio 24 d. jos pakeitimo protokolas (toliau ‐ SS konvencija) Europos ekonominės bendrijos vardu buvo patvirtinti 1987 m. balandžio 7 d. Tarybos sprendimu 87/369/EEB (OL L 198, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 2 t., p. 288).

               4

               Muitinių bendradarbiavimo taryba, tapusi Pasaulio muitinių organizacija (PMO), įsteigta 1950 m. gruodžio 15 d. Briuselyje sudarytos tarptautinės konvencijos pagrindu, laikydamasi SS konvencijos 8 straipsnio sąlygų tvirtina paaiškinimus ir klasifikavimo nuomones, kurias priėmė SS komitetas, t. y. institucija, kurios sudėtis reglamentuojama šios konvencijos 6 straipsnyje. Pagal SS konvencijos 7 straipsnio 1 dalį šio komiteto funkcija yra visų pirma siūlyti šios konvencijos pakeitimus ir rengti paaiškinimus, klasifikavimo nuomones ir kitas nuomones, kaip aiškinti SS.

               5

               2005 m. redakcijos, taikytinos pagrindinėje byloje nagrinėjamoms aplinkybėms, SS nomenklatūros 61 skirsnio „Megzti arba nerti drabužiai ir jų priedai“ 6 pastabos a punkte, be kita ko, numatyta, kad 61.11 pozicijoje „sąvoka „kūdikių drabužėliai ir drabužėlių priedai“ reiškia drabužėlius, skirtus mažiems vaikams, kurių ūgis ne didesnis kaip 86 cm; jiems taip pat priskiriami ir kūdikių vystyklai“.

               6

               Remiantis SS nomenklatūros 62 skirsnio „Drabužiai ir jų priedai, išskyrus megztus ir nertus“ 4 pastaba:
               „62.09 pozicijoje:

                        a)

                        sąvoka „kūdikių drabužėliai ir drabužėlių priedai“ reiškia drabužėlius, skirtus mažiems vaikams, kurių ūgis ne didesnis kaip 86 cm; jiems taip pat priskiriami ir kūdikių vystyklai;

                        b)

                        dirbiniai, kurie prima facie (pasirinktinai) gali būti klasifikuojami ir 62.09 pozicijoje, ir kitose šio skirsnio pozicijose, turi būti klasifikuojami 62.09 pozicijoje.“

               7

               SS nomenklatūros 62.09 pozicijos paaiškinime nurodyta:
               „62.09 – Kūdikių drabužėliai ir drabužėlių priedai.
               6209.10 – Iš vilnos arba švelniavilnių gyvūnų plaukų
               6209.20 – Iš medvilnės
               6209.30 – Iš sintetinių pluoštų
               6209.90 – Iš kitų tekstilės medžiagų
               Remiantis šio skirsnio 4 pastabos a punktu, sąvoka kūdikių drabužėliai ir drabužėlių priedai reiškia drabužėlius, skirtus mažiems vaikams, kurių ūgis ne didesnis kaip 86 cm. Jiems taip pat priskiriami ir kūdikių vystyklai.
               Iš šioje pozicijoje klasifikuojamų dirbinių galima paminėti: krikšto rūbelius, „vokelius“, šliaužtinukus, seiliukus, pirštines, puspirštines ir kumštines pirštines bei kitą nei megztą arba nertą kūdikių avalynę be priklijuotų, prisiūtų arba kitu būdu prie batviršių pritvirtintų išorinių padų.
               Pažymėtina, kad dirbiniai, kurie gali būti klasifikuojami ir šioje pozicijoje, ir kitose šio skirsnio pozicijose, turi būti klasifikuojami šio skirsnio 62.09 pozicijoje (žr. 4 pastabos a punktą).
               Šioje pozicijoje neklasifikuojami popieriniai kūdikių vystyklai, celiuliozinė vata arba celiuliozės pluoštų klodai (48.18 pozicija), tekstilinė vata (56.01 pozicija), kūdikių kykai (65.05 pozicija) ir priedai, konkrečiai įtraukti į kitus nomenklatūros skirsnius.“

         Kombinuotoji nomenklatūra

               8

               Bendrosiose KN aiškinimo taisyklėse, pateikiamose Reglamento Nr. 2658/87 I priedo pirmosios dalies I skyriaus A poskyryje, nurodoma:
               „Klasifikuojant prekes pagal [KN], turi būti vadovaujamasi šiais principais:

                        1.

                        Skyrių, skirsnių ir poskirsnių pavadinimai pateikiami tik nurodymui palengvinti; juridiniais tikslais prekių klasifikavimas turi būti nustatomas pagal pozicijų pavadinimus bei skyrių ir skirsnių pastabas ir, jeigu šiuose pozicijų pavadinimuose ir pastabose nenurodyta kitaip, vadovaujantis toliau išdėstytomis nuostatomis.

                  <...>

                        3.

                        Jeigu pritaikius 2 taisyklės b punktą arba dėl kokių nors kitų priežasčių prekę galima prima facie klasifikuoti dviejose arba daugiau pozicijų, ji turi būti klasifikuojama taip:

                                 a)

                                 pirmenybė teikiama tai pozicijai, kurioje prekė aprašyta tiksliausiai, lyginant su kitomis pozicijomis, kuriose ji aprašyta bendriau. Tačiau, jeigu kiekvienoje iš dviejų arba daugiau pozicijų yra nurodyta tiktai dalis medžiagų, sudarančių mišrias arba sudėtines prekes, taip pat jeigu nurodyta tiktai dalis dirbinių, supakuotų į mažmeninei prekybai skirtą rinkinį, tokios pozicijos atitikimo tokioms prekėms požiūriu turi būti vertinamos kaip lygiavertės, net jeigu vienoje iš jų prekės aprašytos išsamiau arba tiksliau;

                                 b)

                                 mišiniai, kombinuotos prekės, sudarytos iš įvairių medžiagų arba surinktos iš įvairių dalių, taip pat prekės, supakuotos į mažmeninei prekybai skirtus rinkinius, kurios negali būti klasifikuojamos taikant 3 taisyklės a punktą, turi būti klasifikuojamos taip, tarsi jos būtų sudarytos tik iš medžiagų arba sudėtinių dalių, kurios nulemia esminius prekių požymius, jeigu tokį kriterijų galima taikyti;

                                 c)

                                 prekės, kurios negali būti klasifikuojamos taikant 3 taisyklės a arba b punktus, turi būti klasifikuojamos pozicijoje, kuri lygiaverčių pozicijų numeracijos požiūriu yra paskutinė.

                  <...>

                        6.

                        Juridiniais tikslais klasifikuojant prekes bet kurios pozicijos subpozicijose vadovaujamasi subpozicijų pavadinimais ir visomis taikytinomis subpozicijų pastabomis, taip pat mutatis mutandis pirmiau išdėstytomis taisyklėmis, laikantis nuostatos, kad gali būti sugretinamos tik to paties lygio subpozicijos. Taikant šią taisyklę taip pat reikia remtis atitinkamo skyriaus ar skirsnio pastabomis, jeigu pagal kontekstą nereikalaujama kitaip.“

               9

               KN antrojoje dalyje yra XI skyrius, skirtas tekstilės medžiagoms ir tekstilės dirbiniams. Šiame skyriuje yra 61 ir 62 skirsniai, pavadinti atitinkamai „megzti arba nerti drabužiai ir jų priedai“ ir „Drabužiai ir jų priedai, išskyrus megztus ir nertus“. KN 62 skirsnyje yra šios pozicijos ir subpozicijos:
               „6209 Kūdikių drabužėliai ir drabužėlių priedai
               <...>
               6209 20 00 ‐ Iš medvilnės
               <...>
               6211 Sportiniai kostiumai, slidinėjimo kostiumai ir maudymosi kostiumai bei kelnaitės; kiti drabužiai
               <...>

                        —

                        Kiti moteriški arba mergaičių drabužiai:

                  <...>
               6211 42 – – Iš medvilnės
               <...>
               6211 42 90 – – – Kiti
               <...>“

               10

               Remiantis KN XI skyriaus 1 pastaba:
               „Šiame skyriuje neklasifikuojami:
               <...>

                        s)

                        dirbiniai, klasifikuojami 94 skirsnyje (pavyzdžiui, baldai, patalynė, šviestuvai ir apšvietimo įranga)“.

               11

               Be to, minėtame 62 skirsnyje yra tokios pastabos:

                        „1.

                        Šiame skirsnyje klasifikuojami tik gatavi dirbiniai iš bet kurių tekstilės medžiagų, išskyrus vatą, tačiau neklasifikuojami megzti arba nerti dirbiniai (išskyrus nurodytus 6212 pozicijoje).

                  <...>

                        4.

                        6209 pozicijoje:

                                 a)

                                 sąvoka „kūdikių drabužėliai ir drabužėlių priedai“ reiškia drabužėlius, skirtus mažiems vaikams, kurių ūgis ne didesnis kaip 86 cm; jiems taip pat priskiriami ir kūdikių vystyklai;

                  <...>

                        8.

                        <...>
                        Drabužiai, kurių neįmanoma identifikuoti kaip vyriškų arba berniukų ar kaip moteriškų arba mergaičių, turi būti klasifikuojami pozicijose, atitinkančiose moteriškus arba mergaičių drabužius.“

               12

               94 skirsnis yra KN XX skyriuje. Šis skyrius pavadintas „Įvairūs pramonės dirbiniai“. 94 skirsnyje, pavadintame „Baldai; patalynės reikmenys, čiužiniai, čiužinių karkasai, dekoratyvinės pagalvėlės ir panašūs kimštiniai baldų reikmenys; šviestuvai ir apšvietimo įranga, nenurodyti kitoje vietoje; šviečiantieji ženklai, šviečiančiosios iškabos ir panašūs dirbiniai; surenkamieji statiniai“, yra 9404 pozicija, kuri suformuluota taip:
               „9404 Čiužinių karkasai; patalynės reikmenys ir panašūs baldų reikmenys (pavyzdžiui, čiužiniai, vatinės antklodės, dygsniuotos pūkinės antklodės, dekoratyvinės pagalvėlės, pufai ir pagalvės), spyruokliniai, kimštiniai, užpildyti bet kuriomis medžiagomis arba pagaminti iš akytos gumos ar iš plastikų, apmušti arba neapmušti:
               9404 10 00 ‐ Čiužinių karkasai

                        —

                        Čiužiniai:

                  9404 21 ‐ ‐ Iš akytos gumos arba iš plastikų, apmušti arba neapmušti:
               <…>
               9404 29 ‐ ‐ Iš kitų medžiagų:
               <…>
               9404 30 00 ‐ Miegmaišiai“

               13

               Pagal Europos Bendrijų Kombinuotosios nomenklatūros paaiškinimus (OL C 50, 2006, p. 1), išleistus remiantis Reglamento Nr. 2658/87 10 straipsnio 1 dalimi:
               „6111 Kūdikių drabužėliai ir drabužėlių priedai, megzti arba nerti
               Žr. šio skirsnio 6 pastabos a punktą.
               Šioje pozicijoje klasifikuojami tokie drabužiai, kurie paprastai yra skirti kūdikiams iki 1,5 metų: paltukai, apsiaustai, pašiltinti pledai įvyniojimui, „vokeliai“, chalatai, dviejų dalių kostiumėliai, vaikiški kombinezonai, kelnės, viršutinės kelnės, plačios pusilgės kelnės, šliaužtinukai, liemenės, striukės, suknelės, sijonai, bolero, švarkeliai, striukės su gobtuvais, apsiaustai su gobtuvais, sarafanai, palaidinukės, marškinių tipo palaidinukės, šortai ir t. t.
               Kai kurie iš šių drabužių yra aiškiai skirti naujagimiams ir todėl klasifikuojami šioje pozicijoje neatsižvelgiant į jų dydį.
               Todėl šioje pozicijoje klasifikuojami:
               <...>
               3)   „vokeliai“: drabužėliai su rankovėmis ir gobtuvais, sudarantys kartu ir paltuką ir maišą (visiškai uždari apačioje);
               4)   miegmaišiai su rankovėmis arba su prakarpomis rankoms.
               Kiti drabužiai klasifikuojami šioje pozicijoje tik tada, kai jie yra skirti mažiems vaikams, kurių ūgis ne didesnis kaip 86 cm (prekinis dydis 86).
               <...>
               6209 Kūdikių drabužėliai ir drabužėlių priedai

                  Mutatis mutandis taikomi paaiškinimų 6111 pozicijos paaiškinimai.“

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               14

               2006 m. spalio 3 d.Lowlands Design pateikė Nyderlandų muitinės administratoriui keturis prašymus išduoti privalomąją tarifinę informaciją dėl prekių, aprašytų kaip „miegmaišiai vaikams“.

               15

               Visos šios prekės yra to paties modelio ir turi tokius pačius požymius. Tai yra du medvilniniai maišai (išorinis ir vidinis), kurie turi būti naudojami kartu ir iš kurių kiekvienas turi prigludusią apykaklę ir rankoves. Viršutinė dalis sukirpta pagal krūtinės formą, o talija sutraukta elastine guma. Priekinėje dalyje yra didelis atsegimas su užtrauktuku. Užpakalinėje dalyje per vidurį yra prakarpa, per kurią galima įkišti saugos diržą. Šios prekės skiriasi tik savo dydžiais: 86 cm dydžio skirti kūdikiams, o 110 cm dydžio – mažiems vaikams.

               16

                  Lowlands Design manė, kad visos šios prekės turi būti klasifikuojamos KN 9404 30 00 subpozicijoje, susijusioje su „miegmaišiais“, dėl to joms taikomas 3,7 % dydžio muito mokestis.

               17

               2006 m. lapkričio 20 ir 28 d. sprendimais Nyderlandų muitinės administratorius nusprendė, kad mažiems vaikams skirtos prekės turi būti klasifikuojamos 6211 42 subpozicijoje [„Sportiniai kostiumai, slidinėjimo kostiumai ir maudymosi kostiumai bei kelnaitės; kiti drabužiai iš medvilnės“] ir joms taikomas 12 % muito mokestis, o kūdikiams skirtos prekės turi būti klasifikuojamos 6209 20 00 subpozicijoje („Kūdikių drabužėliai ir drabužėlių priedai iš medvilnės“) ir joms taikomas 10,5 % muito mokestis.

               18

               Po to, kai buvo atmestas Lowlands Design ieškinys ir apeliacinis skundas, ji pateikė kasacinį skundą Hoge Raad der Nederlanden. Lowlands Design tvirtina, kad šios prekės turi būti klasifikuojamos 9404 30 00 subpozicijoje dėl jos ir KN XI skyriaus 1 pastabos s punkto formuluočių.

               19

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad nagrinėjamų prekių viršutinė dalis panaši į drabužį, o apatinė – į miegmaišį. Atsižvelgiant į šiuos požymius, negalima atmesti klasifikavimo 9404 30 00 subpozicijoje. Jam kyla klausimas, ar nagrinėjamos prekės turi būti klasifikuojamos 6209 20 00 ir 6211 42 90 subpozicijose, ar 9404 30 00 subpozicijoje.

               20

               Šiomis aplinkybėmis Hoge Raad der Nederlanden nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
               „Kaip reikia aiškinti KN 6209 20 00, 6211 42 ir 9404 30 00 subpozicijas, siekiant klasifikuoti tokias prekes kūdikiams ir mažiems vaikams, kaip antai nagrinėjamos šioje byloje?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               21

               Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės klausia, ar KN turi būti aiškinama taip, kad 86 cm dydžio miegmaišiai kūdikiams ir 110 cm dydžio miegmaišiai mažiems vaikams turi būti klasifikuojami 6209 20 00 arba 6211 42 90 subpozicijose, ar, priešingai, 9404 30 00 subpozicijoje.

               22

               Bendrosiose KN aiškinimo taisyklėse numatyta, kad prekių klasifikacija pirmiausia turi būti nustatoma pagal pozicijų pavadinimus ir skyrių bei skirsnių pastabas, o skyrių ir skirsnių pavadinimai pateikiami tik nurodymui palengvinti.

               23

               Šiuo klausimu reikia priminti nusistovėjusią teismo praktiką, pagal kurią, siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir kontrolės paprastumą, prekių tarifinį klasifikavimą lemiantis kriterijus paprastai turi būti nustatytas atsižvelgiant į jų objektyvius požymius ir savybes, nurodytas KN pozicijos formuluotėje ir skyriaus ar skirsnio pastabose (žr., be kita ko, 2000 m. spalio 19 d. Sprendimo Peacock, C-339/98, Rink. p. I-8947, 9 punktą ir 2011 m. liepos 14 d. Sprendimo Paderborner Brauerei Haus Cramer, C-196/10, Rink. p. I-6201, 31 punktą).

               24

                  Lowlands Design teigia, kad esminis nagrinėjamų prekių požymis yra sudaryti galimybę naudotojui jose miegoti užsiklojus ir šiltai ir kad jos skirtos naudoti kaip miegmaišiai. Todėl, jos manymu, tai yra miegmaišiai, kaip tai suprantama pagal KN 9404 30 00. Tačiau Nyderlandų vyriausybė ir Europos Komisija mano, kad šios prekės turi būti klasifikuojamos 6209 20 00 arba 6211 42 90 subpozicijose.

               25

               Konstatuotina, kad, remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paaiškinimais, nagrinėjamos prekės, atsižvelgiant į jų dydį ir pobūdį, skirtos naudoti tik kūdikiams ir mažiems vaikams. Jos turi kelis drabužiams būdingus požymius. Šių prekių viršutinės dalies sukirpimas pritaikytas prie kūno formos. Jos turi apykaklę, rankoves, priekinį atsegimą su užtrauktuku ir elastine guma sutrauktą taliją. Šių prekių apatinė dalis yra visiškai uždara, kaip miegmaišis.

               26

               Kalbant apie pastarąjį požymį, pažymėtina, kad 9404 pozicija yra KN 94 skirsnyje, pavadintame „Baldai; patalynės reikmenys, čiužiniai, čiužinių karkasai, dekoratyvinės pagalvėlės ir panašūs kimštiniai baldų reikmenys; šviestuvai ir apšvietimo įranga, nenurodyti kitoje vietoje; šviečiantieji ženklai, šviečiančiosios iškabos ir panašūs dirbiniai; surenkamieji statiniai“. Jo tekste nurodyti „čiužinių karkasai; patalynės reikmenys ir panašūs baldų reikmenys <...>, spyruokliniai, kimštiniai, užpildyti bet kuriomis medžiagomis <...>“. 9404 30 00 subpozicija skirta bendrai „miegmaišiams“, neišskiriant šios kategorijos subproduktų pagal jų požymius.

               27

               Tačiau KN 62 skirsnio „drabužiai ir jų priedai, išskyrus megztus ir nertus“ 6209 pozicijoje „kūdikių drabužėliai ir drabužėlių priedai“ yra 6209 20 00 subpozicija, konkrečiai skirta šiems drabužėliams ir jų priedams iš medvilnės. Taigi dėl viršutinės dalies požymių pagrindinėje byloje nagrinėjamos prekės laikytinos KN XI skyriuje klasifikuojamais drabužiais, o ne patalynės reikmenimis, klasifikuojamais KN XX skyriaus 94 skirsnyje.

               28

               Be to, iš 6209 pozicijai skirto KN paaiškinimo matyti, kad šioje pozicijoje, kaip numatyta SS nomenklatūros 6209 pozicijos paaiškinime, klasifikuojamos tam tikros mažiems vaikams skirtos prekės, be kita ko, „vokeliai“ ir šliaužtinukai. Šios prekės turi požymių, kurie, nors ir nėra identiški pagrindinėje byloje nagrinėjamų prekių požymiams, vis dėlto yra jiems analogiški. Tarp KN 6209 pozicijai skirtame paaiškinime nurodytų prekių aiškiai nurodytos tam tikros miegmaišių su rankovėmis ir prakarpomis rankoms rūšys, bendrai skirtos vaikams iki 18 mėnesių.

               29

               Šiuo atžvilgiu Lowlands Design teigia, kad 6209 pozicijai skirtas KN paaiškinimas prieštarauja KN XI skyriaus 1 pastabos s punktui, nes, remiantis šia pastaba, į šį skyrių aiškiai neįtraukiamos KN XX skyriaus 94 skirsnyje išvardytos prekės, tarp kurių 9404 30 00 subpozicijoje nurodyti miegmaišiai. Tačiau reikia pabrėžti, kad ši skyriaus pastaba turi būti suprantama taip, kad ja tik nurodoma, jog šiame 94 skirsnyje klasifikuojamos prekės nepriklauso minėtam XI skyriui.

               30

               Atsižvelgiant į 3 bendrosios KN aiškinimo taisyklės a punktą, iš kurio matyti, kad pirmenybė teikiama tai pozicijai, kurioje prekė aprašyta tiksliausiai, palyginti su kitomis pozicijomis, kuriose ji aprašyta bendriau, pagrindinėje byloje nagrinėjamos prekės nepriskirtinos 9404 30 subpozicijai, bet iš esmės turi būti klasifikuojamos 6209 20 00 subpozicijoje.

               31

               Šiuo atžvilgiu KN 62 skirsnio 4 pastaboje, kaip ir SS 62 skirsnio 4 pastaboje, numatyta, kad 6209 pozicijoje vartojama sąvoka „kūdikių drabužėliai ir drabužėlių priedai“ reiškia drabužėlius, skirtus mažiems vaikams, kurių ūgis ne didesnis kaip 86 cm.

               32

               KN paaiškinime dėl 6209 pozicijos numatyta, kad šioje pozicijoje klasifikuojami tokie drabužiai, kurie paprastai yra skirti kūdikiams iki 1,5 metų, ir, kadangi kai kurie iš šių drabužių yra aiškiai skirti naujagimiams, jie klasifikuojami šioje pozicijoje neatsižvelgiant į dydį. Remiantis šiuo paaiškinimu, taip yra „vokelių“ ir miegmaišių su rankovėmis arba su prakarpomis rankoms atveju, o kiti drabužiai klasifikuojami 6209 pozicijoje „tik tada, kai jie yra skirti mažiems vaikams, kurių ūgis ne didesnis kaip 86 cm (prekinis dydis 86)“.

               33

               Svarbu priminti, kad KN paaiškinimų, kuriais SS paaiškinimai nepakeičiami, bet turi būti laikomi juos papildančiais ir naudotinais kartu, turinys turi atitikti KN nuostatas ir negali keisti jų apimties (2011 m. balandžio 14 d. Sprendimo British Sky Broadcasting Group ir Pace, C-288/09 ir C-289/09, Rink. p. I-2851, 64 punktas).

               34

               Remiantis šiais aiškinimo principais manytina, kad medvilninės prekės, kaip antai nagrinėjamosios pagrindinėje byloje, turi būti klasifikuojamos 6209 20 00 subpozicijoje, jeigu dėl savo dydžio jos tinka vaikams, kurių ūgis neviršija 86 cm, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Jeigu taip nėra, pagal KN 62 skirsnio 4 pastabos tekstą šių prekių 6209 pozicijoje klasifikuoti negalima. Pastaruoju atveju, nesant specialios pozicijos šios rūšies prekėms ir vadovaujantis 3 bendrosios KN aiškinimo taisyklės c punktu, manytina, kad jos priskirtinos 6211 42 90 subpozicijai, susijusiai su „kitų moteriškų arba mergaičių drabužių“ iš medvilnės „kitų“ kategorija.

               35

               Todėl į klausimą reikia atsakyti, kad KN turi būti aiškinama taip, jog miegmaišiai, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, turi būti klasifikuojami 6209 20 00 subpozicijoje kaip „kūdikių drabužėliai ir drabužėlių priedai iš medvilnės“, jeigu dėl savo dydžio tinka vaikams, kurių ūgis neviršija 86 cm. Jeigu taip nėra, šios prekės turi būti klasifikuojamos 6211 42 90 subpozicijoje kaip „kiti moteriški arba mergaičių drabužiai iš medvilnės“.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               36

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:

                     1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo I priede pateikta Kombinuotoji nomenklatūra su pakeitimais, padarytais 2005 m. spalio 27 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1719/2005, turi būti aiškinama taip, kad tokie miegmaišiai, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, turi būti klasifikuojami 6209 20 00 subpozicijoje kaip „kūdikių drabužėliai ir drabužėlių priedai iš medvilnės“, jeigu dėl savo dydžio tinka vaikams, kurių ūgis neviršija 86 cm. Jeigu taip nėra, šios prekės turi būti klasifikuojamos 6211 42 90 pozicijoje kaip „kiti moteriški arba mergaičių drabužiai iš medvilnės“.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: olandų.