title: 2010 m. birželio 24 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Barbara Becker prieš Harman International Industries Inc. # Apeliacinis skundas - Bendrijos prekių ženklas - Reglamentas (EB) Nr. 40/94 - 8 straipsnio 1 dalies b punktas - Žodinis prekių ženklas "Barbara Becker" - Žodinių Bendrijos prekių ženklų BECKER ir BECKER ONLINE PRO savininko protestas - Galimybės supainioti vertinimas - Žymenų panašumo vertinimas konceptualiu požiūriu. # Byla C-51/09 P.

text:
      Byla C‑51/09 P
      Barbara Becker
      prieš
      Harman International Industries Inc.
      „Apeliacinis skundas – Bendrijos prekių ženklas – Reglamentas (EB) Nr. 40/94 – 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Žodinis prekių ženklas „Barbara Becker“ – Žodinių Bendrijos prekių ženklų BECKER ir BECKER ONLINE PRO savininko protestas – Galimybės supainioti vertinimas – Žymenų panašumo vertinimas konceptualiu požiūriu“
      Sprendimo santrauka
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Nagrinėjamų
            prekių ženklų panašumas – Vertinimo kriterijai – Sudėtinis prekių ženklas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      Nors gali būti, kad dalyje Sąjungos pavardė paprastai turi didesnį skiriamąjį požymį nei vardas, vis dėlto nagrinėjant, ar
         prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, panašūs konceptualiu požiūriu, reikia atsižvelgti į nagrinėjamam atvejui būdingus veiksnius,
         ypač į tai, kad nagrinėjama pavardė yra nelabai įprasta ar, atvirkščiai, labai paplitusi, o tai gali turėti įtakos šiam skiriamajam
         požymiui. Taip pat reikia atsižvelgti ir į tai, ar asmuo, kuris prašo, kad jo vardas ir pavardė kartu būtų įregistruoti kaip
         prekių ženklas, yra gerai žinomas, nes šis žinomumas, be abejo, gali turėti įtakos tam, kaip atitinkama visuomenė suvokia
         prekių ženklą. Be to, sudėtiniame prekių ženkle pavardė ne visais atvejais išlaiko nepriklausomą išskirtinę poziciją vien
         dėl to, kad ji bus suvokiama kaip pavardė. Tokios pozicijos pripažinimas iš tikrųjų gali būti grindžiamas tik visų konkrečiam
         nagrinėjamam atvejui svarbių veiksnių tyrimu.

      (žr. 35–38 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. birželio 24 d.(*)

      „Apeliacinis skundas – Bendrijos prekių ženklas – Reglamentas (EB) Nr. 40/94 – 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Žodinis prekių ženklas „Barbara Becker“ – Žodinių Bendrijos prekių ženklų BECKER ir BECKER ONLINE PRO savininko protestas – Galimybės supainioti vertinimas – Žymenų panašumo vertinimas konceptualiu požiūriu“
      Byloje C‑51/09 P
      dėl 2009 m. vasario 3 d. pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
      Barbara Becker, gyvenanti Majamyje (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujama advokato P. Baronikians,

      apeliantė,
      dalyvaujant kitoms proceso šalims:
      Harman International Industries, Inc., įsteigtai Nortridže, (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujamai baristerio M. Vanhegan,

      ieškovei pirmojoje instancijoje,
      Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamai G. Schneider,

      atsakovei pirmojoje instancijoje,
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J.‑C. Bonichot, teisėjai C. Toader, K. Schiemann, P. Kūris (pranešėjas) ir L. Bay Larsen,
      generalinis advokatas P. Cruz Villalón,
      posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. vasario 11 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2010 m. kovo 25 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo apeliaciniame skunde B. Becker prašo panaikinti 2008 m. gruodžio 2 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą
         Harman International Industries prieš VRDT – Becker (Barbara Becker) (T‑212/07, Rink. p. II‑3431, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Pirmosios instancijos teismas panaikino 2007 m. kovo
         7 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimą
         (byla R 502/2006‑1, toliau – ginčijamas sprendimas). Šiuo ginčijamu sprendimu minėta Apeliacinė taryba panaikino Protestų
         skyriaus sprendimą, kuriuo buvo patenkintas Harman International Industries, Inc. (toliau – Harman) pateiktas protestas dėl žodinio Bendrijos prekių ženklo „Barbara Becker“ registracijos.

       Teisinis pagrindas
      2        1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) 8 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta:

      „Ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas:

      <…>
      b)      jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra
         skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas;
         suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu prekių ženklu.“

      3        Pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 2 dalies a punktą „ankstesni prekių ženklai“ reiškia tokius prekių ženklus, kurių
         įregistravimo paraiškos padavimo data yra ankstesnė už Bendrijos prekių ženklo įregistravimo paraiškos padavimo datą.

       Faktinės bylos aplinkybės
      4        2002 m. lapkričio 19 d. Barbara Becker pateikė VRDT paraišką įregistruoti žodinį prekių ženklą „Barbara Becker“ kaip Bendrijos
         prekių ženklą.

      5        Prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos
         sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 9 klasei ir atitinka šį aprašymą:

      „Moksliniai, navigacijos, geodeziniai, elektriniai, fotografiniai, kino, optiniai, svėrimo, matavimo, signaliniai, tikrinimo
         (priežiūros), gelbėjimo bei mokymo prietaisai ir aparatai; garso ar vaizdo įrašymo, perdavimo ar atkūrimo aparatūra; magnetinės
         duomenų laikmenos, įrašų diskai; prekybos automatai ir monetinių aparatų mechanizmai; kasos aparatai, skaičiavimo mašinos,
         duomenų apdorojimo įrenginiai ir kompiuteriai“.

      6        2004 m. birželio 24 d., remdamasi Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktu ir šio reglamento 8 straipsnio 5 dalimi,
         Harman pateikė protestą dėl prekių ženklo „Barbara Becker“ registracijos visoms paraiškoje nurodytoms prekėms. Protestas buvo grindžiamas
         2002 m. liepos 1 d. įregistruotu žodiniu Bendrijos prekių ženklu BECKER ONLINE PRO Nr. 1823228 ir 2000 m. lapkričio 2 d. žodinio
         Bendrijos prekių ženklo BECKER, įregistruoto 2004 m. rugsėjo 17 d., registracijos paraiška Nr. 1944578, kurioje taip pat nurodytos
         įvairios 9 klasės prekės.

      7        2005 m. vasario 15 d. Sprendimu VRDT Protestų skyrius, pripažinęs, kad yra galimybė supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo
         ginčas, patenkino Harman protestą. Jis nusprendė, kad šiais prekių ženklais žymimos prekės yra tapačios, o prekių ženklai – apskritai panašūs tuo,
         kad, viena vertus, jie turi vidutinį vizualaus ir fonetinio panašumo laipsnį ir, antra vertus, jie konceptualiai tapatūs,
         nes juose nurodoma ta pati pavardė.

      8        2006 m. balandžio 11 d. Barbara Becker pateikė apeliaciją dėl šio sprendimo, kuris buvo panaikintas ginčijamu sprendimu. Jame
         VRDT pirmoji apeliacinė taryba (toliau – Apeliacinė taryba) nusprendė, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos
         prekės iš dalies tapačios ir panašios. Ji susiskirstė prekes pagal tai, ar jos skirtos plačiajai visuomenei, ar profesionalams,
         ar sudaro tarpinę prekių, kurios gali būti skirtos tiek pirmai, tiek antrai iš šių dviejų pirmųjų grupių, kategoriją.

      9        Kalbant apie žymenis, dėl kurių kilo ginčas, Apeliacinė taryba tik palygino ankstesnį žodinį prekių ženklą BECKER ir prekių
         ženklą „Barbara Becker“, kurį buvo prašoma įregistruoti. Apeliacinė taryba konstatavo, kad tarp minėtų žymenų yra tik tam
         tikro laipsnio vizualių ir fonetinių panašumų, ir manė, kad vis dėlto jie konceptualiu požiūriu aiškiai skiriasi Vokietijoje
         ir kitose Europos Sąjungos valstybėse, nes atitinkama visuomenė prekių ženklą „Barbara Becker“ suvoks kaip visumą, o ne kaip
         „Barbara“ ir „Becker“ derinį. Ji taip pat nurodė, kad B. Becker yra garsi Vokietijoje, o pavardė „Becker“ labai paplitusi
         pavardė. Todėl ji padarė išvadą, kad skirtumai tarp nagrinėjamų žymenų pakankamai dideli, kad būtų atmesta galimybė supainioti.

      10      Be to, Apeliacinė taryba nusprendė, jog neįvykdyta sąlyga, pagal kurią tam, kad būtų taikoma Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio
         5 dalis, tarp prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, turi būti toks panašumo laipsnis, kad suinteresuotoji visuomenė nustatytų
         tarp jų ryšį.

       Ieškinys Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
      11      Harman pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2007 m. birželio
         15 dieną. Grįsdama savo ieškinį, ji rėmėsi dviem teisiniais pagrindais, susijusiais atitinkamai su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio
         1 dalies b punkto ir šio reglamento 8 straipsnio 5 dalies pažeidimu.

      12      Pripažinęs pagrįstu pirmąjį iš šių pagrindų, Pirmosios instancijos teismas skundžiamu sprendimu panaikino ginčijamą sprendimą,
         manydamas, jog Apeliacinė taryba padarė klaidingą išvadą, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, yra aiškiai skirtingi.
         Skundžiamo sprendimo 33 punkte pažymėjęs, kad vizualiu ir fonetiniu požiūriais jie yra šiek tiek panašūs, kaip tai konstatavo
         ir Apeliacinė taryba, minėto sprendimo 34 punkte jis nusprendė, jog Apeliacinė taryba klaidingai įvertino, kad elementas „Becker“
         yra santykinės svarbos, palyginti su elementu „Barbara“.

      13      Šiuo klausimu, pirma, Pirmosios instancijos teismas, remdamasis savo 2005 m. kovo 1 d. Sprendimu Fusco prieš VRDT – Fusco International (ENZO FUSCO) (T‑185/03, Rink. p. II‑715, 54 punktas), skundžiamo sprendimo 35 punkte pažymėjo, jog teismų praktikoje numatyta, kad bent
         jau Italijoje vartotojai didesnį skiriamąjį požymį paprastai priskiria prekių ženklą sudarančiai pavardei, o ne vardui, vadinasi,
         pavardei „Becker“ gali būti priskirtas didesnis skiriamasis požymis nei vardui „Barbara“ sudėtiniame prekių ženkle.

      14      Antra, skundžiamo sprendimo 36 punkte jis nurodė, jog tai, kad B. Becker, kaip buvusi Boriso Becker sutuoktinė, yra garsi
         Vokietijoje, nereiškia, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, konceptualiu požiūriu nėra panašūs. Jis pažymėjo, kad abiejuose
         šiuose prekių ženkluose nurodoma ta pati pavardė, taigi jie panašūs, juolab kad Bendrijos dalyje prekių ženklo „Barbara Becker“
         elementui „Becker“, kaip pavardei, gali būti priskirtas didesnis skiriamasis požymis nei elementui „Barbara“, kuris reiškia
         paprastą vardą.

      15      Trečia, remdamasis 2005 m. spalio 6 d. Sprendimu Medion (C‑120/04, Rink. p. I‑8551, 30 ir 37 punktai), skundžiamo sprendimo 37 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad
         elementas „Becker“, net jeigu jis nėra dominuojantis elementas sudėtiniame prekių ženkle, bus suvokiamas kaip pavardė, kuri
         paprastai vartojama asmeniui nurodyti, ir minėtame prekių ženkle šis elementas išlaiko nepriklausomą išskirtinę poziciją.

      16      Todėl pažymėjęs, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų prekių tapatumas ar panašumas nėra ginčijamas, o minėti
         prekių ženklai turi vizualių, fonetinių ir konceptualių panašumų, skundžiamo sprendimo 40 punkte Pirmosios instancijos teismas
         nusprendė, kad yra galimybė supainioti šiuos prekių ženklus, net jeigu nagrinėjamos prekės yra skirtos visuomenei, turinčiai
         sąlygiškai didelį pastabumo laipsnį.

      17      Galiausiai skundžiamo sprendimo 41 ir 42 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog šios išvados nepaneigia VRDT
         argumentas, kad sudėtinis prekių ženklas ir kitas prekių ženklas gali būti laikomi panašiais, tik jeigu jų bendra sudėtinė
         dalis yra dominuojantis sudėtinio prekių ženklo kuriamo bendro įspūdžio elementas. Taip pat jis nepritarė B. Becker argumentui,
         kad šiuo atveju negali būti taikoma teismo praktika dėl sudėtinių prekių ženklų, nes prekių ženklas Barbara Becker sudarytas
         iš vardo ir pavardės.

       Šalių reikalavimai
      18      Savo apeliaciniu skundu apeliantė prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamo sprendimo dalį, kuria buvo panaikintas ginčijamas
         sprendimas ir iš jos priteistos bylinėjimosi išlaidos. Be to, ji prašo priteisti iš atsakovės bylinėjimosi apeliaciniame procese
         išlaidas.

      19      Harman prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

      20      VRDT prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą ir priteisti iš Harman jos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

       Dėl apeliacinio skundo
       Šalių argumentai
      21      Grįsdama savo apeliacinį skundą B. Becker remiasi vieninteliu apeliacinio skundo pagrindu, susijusiu su Reglamento Nr. 40/94
         8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu. Ji teigia, kad Pirmosios instancijos teismas suklydo manydamas, kad prekių ženklai,
         dėl kurių kilo ginčas, yra panašūs, ir todėl šis teismas klaidingai pritaikė minėtą nuostatą padarydamas išvadą, kad yra galimybė
         supainioti.

      22      Pirma, ji kaltina Pirmosios instancijos teismą savo vertinimą grindus minėtu Sprendimu Fusco prieš VRDT – Fusco International (ENZO FUSCO), pagal kurį Italijoje vartotojai didesnį skiriamąjį požymį paprastai priskiria prekių ženklą sudarančiai pavardei, o ne vardui.
         Šiuo klausimu ji pastebi, kad vėlesniame 2006 m. liepos 12 d. Sprendime Rossi prieš VRDT – Marcorossi (MARCOROSSI) (T‑97/05, 46 ir 47 punktai) Pirmosios instancijos teismas pažymėjo, jog tokia bendra taisyklė nėra taikoma automatiškai bet
         kuriuo atveju, nes kiekvienas atvejis turi būti nagrinėjamas atskirai, ir kad pavardė, kuri yra bendra abiem prekių ženklams
         šioje byloje, nepakankamai dominuoja šiuose prekių ženkluose, kad būtų galima juos supainioti.

      23      Antra, apeliantė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas iš minėto Sprendimo Medion padarė klaidingą išvadą, jog sudėtiniame prekių ženkle elementas „Becker“ užima nepriklausomą išskirtinę poziciją, todėl abu
         prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, turi būti laikomi panašiais. Šiame sprendime tik nurodyta, jog nepakanka, kad trečioji
         šalis prie įregistruoto prekių ženklo pridurtų savo įmonės pavadinimą tam, kad galėtų reikalauti savo sudėtinio prekių ženklo
         apsaugos. Jis niekaip negali būti suprastas kaip nustatantis bendrąją taisyklę, pagal kurią nesvarbu, kad ir koks būtų bendras
         dviem prekių ženklams elementas, jis turi būti laikomas skiriamuoju, net jeigu nėra dominuojantis.

      24      Be to, minėtas sprendimas susijęs su prekių ženklais, kurie negali būti palyginti su prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas
         šioje byloje. Iš tiesų šioje byloje tai yra ne ankstesnio prekių ženklo, prie kurio priduriamas įmonės pavadinimas, kopija,
         o ankstesnio prekių ženklo pakeitimas pridedant vardą prie pavardės. Atitinkama visuomenė žymenį „Barbara Becker“ supras kaip
         moters pavardę, o labai įprasta pavardė „Becker“ nėra pakankamai individualizuota, kad būtų pripažintas konceptualus nagrinėjamų
         prekių ženklų panašumas. Taigi Pirmosios instancijos teismas klaidingai taikė Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą
         nuspręsdamas, kad elementas „Barbara“ yra tik vardas, nes prie šio vardo pridurtas elementas turi lemiamą įtaką bendram prekių
         ženklo, kurį prašoma įregistruoti, sukeliamam įspūdžiui dėl to, kad jis pavardei „Becker“ suteikia visiškai naują konceptualią
         reikšmę.

      25      VRDT iš esmės pritaria pagrindams, kuriais remiasi apeliantė. Iš tiesų ji teigia, kad Pirmosios instancijos teismas, vertindamas
         galimybės supainioti buvimą, atsižvelgė ne į visus nagrinėjamu atveju svarbius veiksnius, klaidingai manęs, kad minėtame sprendime
         Fusco prieš VRDT – Fusco International (ENZO FUSCO) pateiktas faktinis įvertinimas yra teisės norma, ir automatiškai pritaikęs teismo praktiką, įtvirtintą minėtame Sprendime
         Medion.

      26      Taigi Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į tai, kad prekių ženklą, kurį prašoma įregistruoti, sudaranti pavardė yra
         labai įprasta vokiška pavardė. Skundžiamo sprendimo 36 punkte jis nenustatė, ar tai, kad B. Becker yra garsi, gali neutralizuoti
         nagrinėjamų žymenų fonetinius ir vizualius panašumus. Jis netgi klaidingai padarė išvadą, kad elementas „Becker“ užima nepriklausomą
         išskirtinę poziciją, neanalizuodamas, kokią įtaką vartotojų suvokimui turi B. Becker garsumas.

      27      Per teismo posėdį VRDT pridūrė, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, kai remdamasis savo išvada nusprendė,
         kad antroji žymens dalis turi dominuojantį skiriamąjį požymį, palyginti su pirmąja, kuri taip pat užima nepriklausomą išskirtinę
         poziciją.

      28      Tačiau Harman nesutinka su apeliantės nurodytu pagrindu. Viena vertus, ji tvirtina, kad, priešingai nei teigia apeliantė, iš skundžiamo
         sprendimo matyti, jog Pirmosios instancijos teismas rėmėsi minėtu Sprendimu Fusco prieš VRDT – Fusco International (ENZO FUSCO) kaip pavyzdžiu, o ne kaip visiems atvejams taikoma teisės norma. Be to, ji pastebi, kad ši nuoroda neturi lemiamos įtakos
         Pirmosios instancijos teismo pateiktiems argumentams darant išvadą, kad yra galimybė supainioti.

      29      Kita vertus, ji pritaria Pirmosios instancijos teismo pateiktai analizei dėl nepriklausomos išskirtinės elemento „Becker“
         pozicijos, kuri, anot jos, neprieštarauja minėtam Sprendimui Medion.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      30      Kadangi apeliantė kaltina Pirmosios instancijos teismą klaidingai taikius 8 straipsnio 1 dalies b punktą, reikia priminti,
         kad pagal šią nuostatą ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas neregistruojamas, jeigu dėl savo
         panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo
         ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas.

      31      Šiuo klausimu pagal nusistovėjusią teismo praktiką galimybę supainioti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto
         prasme sudaro galimybė, kad visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamos prekės ar paslaugos pagamintos arba suteiktos tos pačios
         įmonės arba prireikus ekonomiškai susijusių įmonių (žr. 2007 m. birželio 12 d. Sprendimo VDRT prieš Shaker, C‑334/05 P, Rink. p. I‑4529, 33 punktą ir 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Nestlé prieš VRDT, C‑193/06 P, 32 punktą; šiuo klausimu dėl 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos valstybių narių įstatymams,
         susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 92) taip
         pat žr. 1998 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Canon, C‑39/97, Rink. p. I‑5507, 29 punktą; 1999 m. birželio 22 d. Sprendimo Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Rink. p. I‑3819, 17 punktą ir minėto Sprendimo Medion 26 punktą).

      32      Siekiant nustatyti, ar yra galimybė suklaidinti visuomenę, reikia atlikti visapusį vertinimą, atsižvelgiant į visus konkrečiam
         atvejui svarbius veiksnius (šiuo klausimu žr. 1997 m. lapkričio 11 d. Sprendimo SABEL, C‑251/95, Rink. p. I‑6191, 22 punktą bei minėtų sprendimų Lloyd Schuhfabrik Meyer 18 punktą; Medion 27 punktą; VRDT prieš Shaker 34 punktą ir Nestlé prieš VRDT 33 punktą).

      33      Pagal taip pat nusistovėjusią teismų praktiką visapusis galimybės supainioti  vertinimas, kiek jis susijęs su vizualiu, fonetiniu
         ar konceptualiu nagrinėjamų prekių ženklų panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų daromu įspūdžiu, atsižvelgiant, visų pirma
         į jų skiriamuosius ir dominuojančius elementus. Tai, kaip paprastas nagrinėjamų prekių ir paslaugų vartotojas suvokia prekių
         ženklus, yra lemiamas kriterijus visapusiškai vertinant minėtą galimybę supainioti. Šiuo atžvilgiu paprastas vartotojas prekių
         ženklą dažniausiai suvokia kaip visumą ir nenagrinėja įvairių jo detalių (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų SABEL 23 punktą; Lloyd Schuhfabrik Meyer 25 punktą; Medion 28 punktą; VRDT prieš Shaker 35 punktą ir Nestlé prieš VRDT 34 punktą).

      34      Minėto sprendimo 30 ir 31 punktuose Teisingumo Teismas vis dėlto nusprendė, kad, išskyrus įprastą atvejį, kai paprastas vartotojas
         prekių ženklą suvokia kaip visumą, jokiu būdu negalima atmesti galimybės, kad konkrečiu atveju ankstesnis prekių ženklas,
         kurį trečioji šalis naudoja sudėtiniame žymenyje, apimančiame šios trečiosios šalies įmonės pavadinimą, net ir nebūdamas dominuojančiu
         elementu sudėtiniame žymenyje, išlaiko nepriklausomą išskirtinę poziciją. Tokiu atveju dėl sudėtinio žymens sukurto bendro
         įspūdžio visuomenė gali manyti, kad nagrinėjamos prekės ar paslaugos pagamintos arba suteiktos bent jau ekonomiškai susijusių
         įmonių, ir tuomet reikia pripažinti, kad yra galimybė supainioti.

      35      Nagrinėjamu atveju, priminęs šio sprendimo 30–33 punktuose išdėstytas taisykles, Pirmosios instancijos teismas, vertindamas
         prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, panašumą konceptualiu požiūriu, iš esmės nusprendė: kadangi dalyje Sąjungos vartotojai
         didesnį skiriamąjį požymį paprastai priskiria žodinį žymenį sudarančiai pavardei, o ne vardui, prekių ženklo, kurį prašoma
         įregistruoti, elementui „Becker“ gali būti priskirtas didesnis skiriamasis požymis nei elementui „Barbara“, ir, antra, tai,
         kad B. Becker garsi Vokietijoje, neturi įtakos prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, panašumui, nes jie nurodo tą pačią pavardę,
         o elementas „Becker“ yra tik vardas, ir, trečia, elementas „Becker“ sudėtiniame prekių ženkle išlaiko nepriklausomą išskirtinę
         poziciją, nes bus suvokiamas kaip pavardė.

      36      Nors gali būti, kad dalyje Sąjungos pavardė paprastai turi didesnį skiriamąjį požymį nei vardas, vis dėlto reikia atsižvelgti
         į nagrinėjamam atvejui būdingus veiksnius, ypač į tai, kad nagrinėjama pavardė yra nelabai įprasta ar, atvirkščiai, labai
         paplitusi, o tai gali turėti įtakos šiam skiriamajam požymiui. Tas pats pasakytina ir apie pavardę „Becker“, kurios įprastumą
         akcentavo Apeliacinė taryba.

      37      Taip pat reikia atsižvelgti ir į tai, ar asmuo, kuris prašo, kad jo vardas ir pavardė kartu būtų įregistruoti kaip prekių
         ženklas, yra gerai žinomas, nes šis žinomumas, be abejo, gali turėti įtakos tam, kaip atitinkama visuomenė suvokia prekių
         ženklą.

      38      Be to, darytina išvada, kad sudėtiniame prekių ženkle pavardė ne visais atvejais išlaiko nepriklausomą išskirtinę poziciją
         vien dėl to, kad ji bus suvokiama kaip pavardė. Tokios pozicijos pripažinimas iš tikrųjų gali būti grindžiamas tik visų konkrečiam
         nagrinėjamam atvejui svarbių veiksnių tyrimu.

      39      Be to, kaip iš esmės pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 59 punkte, Pirmosios instancijos teismo pateikti motyvai
         darant išvadą, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, konceptualiai panašūs, jeigu jie būtų laikomi neprieštaraujančiais
         Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktui, leistų manyti, kad remiantis bet kokia pavarde, sudarančia ankstesnį
         prekių ženklą, galima pagristai užprotestuoti prekių ženklo, sudaryto iš vardo ir nagrinėjamos pavardės, registraciją, net
         jeigu, pavyzdžiui, ši pavardė būtų įprasta arba vardo pridėjimas konceptualiu požiūriu turėtų įtakos tam, kaip atitinkama
         visuomenė suvokia taip sudarytą prekių ženklą.

      40      Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, savo atliktą prekių ženklų panašumo
         konceptualiu požiūriu vertinimą grindęs bendrais teismo praktikoje pateiktais argumentais, nenagrinėjęs bylai būdingų svarbių
         veiksnių visumos, nepaisydamas reikalavimo atlikti visapusį galimybės supainioti vertinimą, kuriame atsižvelgiama į visus
         konkrečiam atvejui svarbius veiksnius ir kuris grindžiamas bendru prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, sukeliamu įspūdžiu.

      41      Iš to darytina išvada, kad turi būti pritarta apeliacinio skundo pagrindui, susijusiam su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio
         1 dalies b punkto pažeidimu, ir todėl reikia panaikinti skundžiamą sprendimą ir grąžinti bylą Bendrajam Teismui.

       Dėl apeliacinio skundo
      42      Kadangi bylą reikia grąžinti Bendrajam Teismui, su apeliaciniu procesu susijusių bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą
         reikia atidėti.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2008 m. gruodžio 2 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Harman International Industries prieš VRDT – Becker (Barbara Becker) (T‑212/07).
      2.      Grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui.
      3.      Atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
      Parašai.
      * Proceso kalba: anglų.


title: 2015 m. balandžio 29 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Total SA ir Elf Aquitaine SA prieš Europos Komisiją.#Konkurencija – Metakrilatų rinka – Baudos – Solidari patronuojančiųjų bendrovių ir jų dukterinės bendrovės atsakomybė už pastarosios padarytą pažeidimą – Dukterinės bendrovės atliktas visos baudos sumokėjimas nedelsiant – Dukterinei bendrovei skirtos baudos sumažinimas Bendrajam Teismui priėmus sprendimą – Komisijos raštai, kuriais reikalaujama, kad patronuojančiosios bendrovės sumokėtų jos dukterinei bendrovei grąžintą sumą ir delspinigius – Ieškinys dėl panaikinimo – Aktas, kurį galima ginčyti – Priimtinumas – Delspinigiai.#Byla T-470/11.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje T‑470/11
            Total SA, įsteigta Kurbevua (Prancūzija),
            Elf Aquitaine SA, įsteigta Kurbevua,
            atstovaujamos advokatų: iš pradžių A. Noël-Baron ir É. Morgan de Rivery, vėliau É. Morgan de Rivery ir E. Lagathu,
            ieškovės,
            prieš
            Europos Komisiją,  atstovaujama B. Mongin ir V. Bottka,
            atsakovę,
            dėl prašymo panaikinti 2011 m. birželio 24 d. Komisijos raštą BUDG/DGA/C4/BM/s746396 ir 2011 m. liepos 8 d. Komisijos raštą BUDG/DGA/C4/BM/s812886 arba, nepatenkinus šio prašymo, sumažinti reikalaujamų sumų dydį, arba, nepatenkinus ir šio prašymo, panaikinti iš Elf Aquitaine  reikalaujamus 31 312 114,58 euro delspinigius, iš kurių už 19 191 296,03 euro sumokėjimą yra solidariai atsakinga ir Total ,
            BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
            kurį sudaro pirmininkas M. Prek, teisėjai I. Labucka (pranešėja) ir V. Kreuschitz,
            posėdžio sekretorė S. Bukšek Tomac, administratorė,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2014 m. spalio 3 d. posėdžiui,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            Ieškinio dalykas
            1. Ieškiniu prašoma panaikinti 2011 m. birželio 24 d. Komisijos raštą BUDG/DGA/C4/BM/s746396 (toliau – 2011 m. birželio 24 d. raštas) ir 2011 m. liepos 8 d. Komisijos raštą BUDG/DGA/C4/BM/s812886 (toliau – 2011 m. liepos 8 d., o kartu – ginčijami raštai).
            Ginčo aplinkybės
            2. 2006 m. gegužės 31 d. Sprendimu C(2006) 2098 final  dėl procedūros pagal EB 81 straipsnį ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/F/38.645 – Metakrilatai) (toliau – Sprendimas Metakrilatai ) Europos Bendrijų Komisija Arkema SA  ir jos dukterinėms bendrovėms Altuglas International SA  ir Altumax Europe SAS  (toliau kartu – Arkema ) skyrė solidariai mokėtiną 219 131 250 eurų dydžio baudą už dalyvavimą kartelyje (toliau – pradinė bauda).
            3. Ieškovės Total SA  ir Elf Aquitaine SA , Sprendime Metakrilatai  nurodytu pažeidimo laikotarpiu buvusios Arkema  patronuojančiosiomis bendrovėmis, pripažintos solidariai atsakingomis sumokėti pradinę baudą, atitinkamai 181 350 000 eurų ir 140 400 000 eurų.
            4. 2006 m. rugsėjo 7 d. Arkema  sumokėjo visą pradinę baudą ir paskui apskundė Sprendimą Metakrilatai (toliau – teismo procesas byloje Metakrilatai ), kaip tai tuo pat metu ir savarankiškai padarė ieškovės.
            Procesas Bendrajame Teisme byloje „Metakrilatai“
            5. Ieškovės ir Arkema  atitinkamai 2006 m. rugpjūčio 4 d. ir 10 d. pareiškė ieškinius dėl Sprendimo Metakrilatai panaikinimo.
            6. Byloje T‑206/06 ieškovės prašė panaikinti Sprendimą Metakrilatai .
            7. Toje byloje ieškovės taip pat papildomai prašė sumažinti Arkema  ir joms skirtos solidariai mokėtinos pradinės baudos dydį.
            8. 2008 m. liepos 24 d. Komisija išsiuntė Arkema laišką, kuriame paprašė patvirtinti, kad jos 2006 m. rugsėjo 7 d. mokėjimas buvo atliktas „visų kartu ir solidariai atsakingų skolininkų vardu“, ir pažymėjo, kad, pirma, „jeigu nebus pateiktas toks patvirtinimas ir jeigu bus panaikintas sprendimas [ Metakrilatai ] dėl įmonės, kurios vardu buvo atliktas mokėjimas“, ji „grąžins 219 131 250 eurų sumą su palūkanomis“ ir, antra, „jei Teisingumo Teismas patvirtins visą baudą ar jos dalį dėl bet kurio iš kitų solidariųjų skolininkų“, ji „iš jo reikalaus sumokėti visą likusią sumą su 6,09 % dydžio delspinigiais“.
            9. 2008 m. rugsėjo 25 d. laišku Arkema  informavo Komisiją, kad sumokėjo 219 131 250 eurų sumą „kaip solidarioji skolininkė ir kad atlikus šį mokėjimą visiškai įgyvendintas Komisijos reikalavimas tiek Arkema , tiek visų solidariųjų skolininkų atžvilgiu“. Tokiomis aplinkybėmis Arkema  „apgailestavo negalinti duoti leidimo Komisijai pasilikti kokios nors sumos tuo atveju, jeigu jos Bendrijos teisme pareikštas ieškinys bus patenkintas“.
            10. 2008 m. lapkričio 24 d. Komisija išsiuntė ieškovėms laišką, kuriuo, be kita ko, informavo apie 2008 m. rugsėjo 25 d. Arkema  laišką ir apie tai, kad Arkema  atsisakė užpildyti Komisijos pateiktą bendro mokėjimo deklaraciją.
            11. Ieškovių ieškinys buvo atmestas 2011 m. birželio 7 d. Sprendimu Total ir Elf Aquitaine / Komisija (T‑206/06, toliau – Sprendimas Total ir Elf Aquitaine , EU:T:2011:250).
            12. Užtat Arkema  atskirai pareikštas ieškinys dėl Sprendimo Metakrilatai  buvo iš dalies patenkintas 2011 m. birželio 7 d. Sprendimu Arkema France ir kt. / Komisija  (T‑217/06, Rink., EU:T:2011:251, toliau – Sprendimas Arkema ), nes Arkema  skirtos baudos dydis buvo sumažintas iki 113 343 750 eurų.
            13. Šio sprendimo 12 punkte minėtame Sprendime Arkema (EU:T:2011:251) Bendrasis Teismas nusprendė, jog įgyvendinant savo neribotą jurisdikciją reikia sumažinti baudos padidinimą, kuris Sprendime Metakrilatai  buvo pritaikytas Arkema  siekiant atgrasomojo poveikio, įvertinant tai, jog baudos skyrimo jai dieną ji nebebuvo kontroliuojama ieškovių (šio sprendimo 12 punkte minėto Sprendimo Arkema , EU:T:2011:251, 338 ir 339 punktai).
            14. Dėl šio sprendimo 12 punkte minėto Sprendimo Arkema (EU:T:2011:251) nebuvo paduotas apeliacinis skundas, todėl jis įgijo res judicata  galią.
            15. Komisija grąžino Arkema (lėšų įskaitymo diena – 2011 m. liepos 5 d.) 119 247 033,72 euro sumą (105 787 500 eurų pagrindinę sumą ir 13 459 533,72 euro palūkanų).
            Ginčijami raštai
            2011 m. birželio 24 d. raštas
            16. 2011 m. birželio 24 d. raštu Komisija informavo ieškoves, kad „vykdydama sprendimą [ Arkema ] grąžins Arkema  sumą, atitinkančią baudos sumažinimą, kaip nusprendė Bendrasis Teismas“.
            17. Tame pačiame 2011 m. birželio 24 d. rašte Komisija taip pat paprašė ieškovių „tuo pat metu ir tuo atveju, jeigu Teisingumo Teismui būtų paduotas apeliacinis skundas dėl sprendimo [ Total ir Elf Aquitaine ], sumokėti likusią mokėtiną sumą su nuo 2006 m. rugsėjo 8 d. skaičiuojamais 6,09 % dydžio delspinigiais“, t. y. 68 006 250 eurų, iš kurių Total  yra „kartu ir solidariai“ atsakinga sumokėti iki 27 056 250 eurų, su delspinigiais, t. y. bendrą 88 135 466,52 euro sumą.
            18. 2011 m. birželio 29 d. Komisijai adresuotame laiške ieškovės iš esmės tvirtino, kad nuo 2006 m. rugsėjo 7 d. buvo „įgyvendinti visi [Komisijos] reikalavimai“, ir uždavė Komisijai įvairių klausimų siekdamos gauti paaiškinimų dėl kelių 2011 m. birželio 24 d. rašto aspektų.
            2011 m. liepos 8 d. raštas
            19. 2011 m. liepos 8 d. raštu Komisija, be kita ko, atsakė, kad, „priešingai, nei supranta [ieškovės, ji] tikrai neatsisakys teisės susigrąžinti mokėtinas sumas, jeigu [ieškovės] atsisakys pateikti skundą Teisingumo Teismui“, ir pažymėjo, kad „[ieškovių] atsakomybė neišnyks pasilikus sprendime [ Arkema ] nurodytas ir Arkema  sumokėtas sumas“.
            20. Tame pačiame 2011 m. liepos 8 d. rašte Komisija pripažino suklydusi dėl ketinamos reikalauti sumos ir patikslino, kad įgyvendinant Sprendimą Metakrilatai , šio sprendimo 11 punkte minėtą Sprendimą Total ir Elf Aquitaine  (EU:T:2011:250) ir šio sprendimo 12 punkte minėtą Sprendimą Arkema  (EU:T:2011:251) Elf Aquitaine mokėtina suma yra 137 099 614,58 euro, įskaitant 31 312 114,58 euro dydžio delspinigius (toliau – delspinigiai), o Total  iš šios sumos yra solidariai atsakinga už 84 028 796,03 euro sumokėjimą.
            21. 2011 m. liepos 8 d. rašte Komisija taip pat pažymėjo, kad tuo atveju, jeigu ieškovės paduos apeliacinį skundą dėl šio sprendimo 11 punkte minėto Sprendimo Total ir Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), ji gali pateikti banko garantiją, o ne sumokėti baudą.
            22. 2011 m. liepos 18 d. ieškovės sumokėjo Komisijai 2011 m. liepos 8 d. rašte reikalaujamą sumą, t. y. 137 099 614,58 euro.
            Procesas dėl apeliacinio skundo Teisingumo Teisme byloje „Metakrilatai“
            23. 2011 m. rugpjūčio 10 d. ieškovės padavė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo 11 punkte minėto Sprendimo Total ir Elf Aquitaine (EU:T:2011:250).
            24. Apeliaciniame skunde ieškovės Teisingumo Teismo prašė:
            – „panaikinti sprendimą [ Total ir Elf Aquitaine ], patenkinti pirmojoje instancijoje Bendrajam Teismui jų pateiktus reikalavimus, taigi ir panaikinti [Sprendimą Metakrilatai ],
            – nepatenkinus pirmojo reikalavimo, pakeisti Elf Aquitaine  ir Total bendrai ir solidariai skirtas baudas < ... > ir šias bendras ir solidarias baudas sumažinti iki 75 562 500 eurų Elf Aquitaine  ir 58 500 000 eurų Total ,
            – nepatenkinus ir šio reikalavimo, pakeisti Elf Aquitaine  ir Total  bendrai ir solidariai skirtas baudas < ... > tiek, kiek Teisingumo Teismui atrodys tinkama,
            – nepatenkinus dar ir šio reikalavimo, atleisti Elf Aquitaine  ir Total  nuo delspinigių mokėjimo, kurie turėjo būti skaičiuojami nuo [Sprendimo Metakrilatai ] priėmimo iki [Sprendimo Arkema ] priėmimo.
            – < ... > “
            25. Apeliacinis skundas buvo atmestas 2012 m. vasario 7 d. Nutartimi Total ir Elf Aquitaine / Komisija  (C‑421/11 P, EU:C:2012:60, toliau – Teisingumo Teismo nutartis), Teisingumo Teismui atmetus visus ieškovių reikalavimus.
            26. Dėl papildomai pateiktų reikalavimų, kuriais siekiama iš dalies panaikinti šio sprendimo 11 punkte minėtą Sprendimą Total ir Elf Aquitaine  (EU:T:2011:250), Teisingumo Teismas nusprendė:
            „78 [Ieškovių] argumentai turi būti atmesti kaip akivaizdžiai nepagrįsti, nes jais negalima paneigti Bendrojo Teismo išvados < ... >, jog aplinkybė, kad Arkema pasitraukė iš [apeliančių] grupės po nagrinėjamo pažeidimo laikotarpio, bet prieš priimant [Sprendimą Metakrilatai ], negali turėti įtakos taikant dauginimo koeficientą, kiek tai susiję su kitomis šios grupės įmonėmis, kurių vienos visų pirma yra apeliantės. Bendrasis Teismas padarė šią išvadą dėl to, kad perleidus Arkema , kurios apyvarta 2005 m. buvo apie 5,7 mlrd. eurų, negalėjo labai sumažėti [apeliančių] grupės apyvarta, į kurią atsižvelgė Komisija nustatydama dauginimo koefi cientą, t. y. apie 143 mlrd. eurų, kad šis dauginimo koeficientas taptų nepateisinamas apeliančių atžvilgiu.
            < ... >
            81 < ... > reikia konstatuoti, kad apeliančių tvirtinimai, susiję su „baudos nedalomo pobūdžio“ pažeidimu ir būtinybe jų naudai išplėsti [Sprendime Arkema ] Bendrojo Teismo padarytą išvadą, kyla iš to, kad apeliantės klaidingai suvokia tiek materialinę teisę, tiek procesinę teisę.
            82 Iš tiesų, pirma, atgrasomąjį poveikį turinčio dauginimo koeficiento tikslas būtent yra užtikrinti, jog, atsižvelgiant į atitinkamos įmonės dydį ir finansinį pajėgumą, sankcija nebūtų pernelyg menka, todėl savaime suprantama, kad perleidus Arkema  šis tikslas lieka tinkamas ir ieškovėms, ir Arkema . Kadangi pastaroji bendrovė buvo gerokai mažesnė už apeliantes ir [Sprendimo Metakrilatai ] priėmimo momentu nebebuvo [apeliančių] grupės dalis, į jos dydį negalėjo būti atsižvelgta nustatant atgrasomąjį poveikį turintį dauginimo koeficientą siekiant apskaičiuoti Arkema  skirtiną baudą. Dėl šio objektyvaus Arkema  ir apeliančių skirtumo bet kuriuo atveju pateisinama tai, kad apeliantėms būtų taikomas skirtingas dauginimo koeficientas.
            83 Kita vertus, nagrinėjamu atveju nėra jokios priežasties, dėl kurios būtų galima pateisinti su [Sprendimu Arkema ] susijusios res judicata  galios apimties išplėtimą apeliantėms. Iš tiesų apeliantėms ir Arkema  taikytinas skirtingas dauginimo koeficientas. Vien aplinkybė, kad šios bendrovės turėjo sumokėti baudą, už kurią jos buvo [solidariai] atsakingos, negali pateisinti res judicata  galios išplėtimo. Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad, kaip 2011 m. liepos 8 d. rašte paaiškino Komisija < ... >, pagal [Sprendimą Arkema ] sumažinus Arkema  skirtą baudą apeliantėms skirtos baudos dydis liko nepakitęs < ... > “
            27. Dėl papildomai pateiktų reikalavimų, kuriais siekiama sumažinti baudos dydį, Teisingumo Teismas nusprendė:
            „86 < ... > svarbu priminti, jog Bendrajam Teismui jau buvo pateiktas prašymas sumažinti apeliantėms skirtą baudą, ir jis, išnagrinėjęs jų argumentus ir pasinaudojęs savo neribota jurisdikcija, nusprendė, kad apeliantės nepateisina tokio sumažinimo.
            87 Nagrinėdamas apeliacinį skundą Teisingumo Teismas negali teisingumo sumetimais savo vertinimu pakeisti Bendrojo Teismo įgyvendinant neribotą jurisdikciją pateikto vertinimo dėl už Sąjungos teisės pažeidimus įmonėms skirtų baudų dydžio < ... > “
            28. Dėl papildomai pateiktų reikalavimų, kuriais siekiama atleisti nuo delspinigių mokėjimo, Teisingumo Teismas nusprendė:
            „89 Šis prašymas turi būti atmestas kaip akivaizdžiai nepriimtinas, nes jis pateiktas ne dėl [Sprendimo Total ir Elf aquitaine ], o dėl [2011 m. liepos 8 d.] Komisijos rašto, dėl kurio, be to, apeliantės pareiškė ieškinį Bendrajame Teisme, šio teismo kanceliarijoje įregistruotą numeriu T‑470/11.“
            Procesas ir šalių reikalavimai
            29. Dokumentu, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2011 m. rugsėjo 1 d., ieškovės pareiškė šį ieškinį.
            30. Dokumentu, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2011 m. lapkričio 17 d., Komisija, remdamasi Bendrojo Teismo procedūros reglamento 114 straipsniu, pateikė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.
            31. 2012 m. sausio 3 d. ieškovės pateikė pastabas dėl šio prieštaravimo.
            32. 2012 m. kovo 30 d. šalių buvo paprašyta, taikant proceso organizavimo priemones, pateikti pastabas dėl šio sprendimo 25 punkte minėtos Teisingumo Teismo nutarties (EU:C:2012:60) įtakos šiai bylai apskritai ir konkrečiai dėl reikalavimo, kad ieškovės sumokėtų likusią pradinės baudos dalį, kalbant apie, pirma, pagrindinę dalį ir, antra, delspinigius.
            33. Šalys pateikė pastabas šiuo klausimu per nustatytą terminą.
            34. 2012 m. birželio 21 d. nutartimi Bendrasis Teismas nusprendė prijungti nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo nagrinėjimą prie bylos nagrinėjimo iš esmės.
            35. 2012 m. rugsėjo 19 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai adresuotu dokumentu Komisija pateikė atsiliepimą į ieškinį.
            36. 2012 m. rugsėjo 28 d. laišku Bendrojo Teismo kanceliarija išsiuntė ieškovėms Komisijos atsiliepimą į ieškinį ir nurodė šalims, kad, kaip mano Bendrasis Teismas, remiantis bylos medžiaga, nebūtina antrą kartą keistis rašytiniais pareiškimais prieš pradedant žodinę proceso dalį, nebent šalys pateiktų priešingą ir motyvuotą prašymą.
            37. 2012 m. spalio 4 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai adresuotu dokumentu ieškovės paprašė Bendrojo Teismo pagal Procedūros reglamento 47 straipsnio 1 dalį leisti pateikti dubliką.
            38. 2012 m. spalio 12 d. sprendimu jis patenkino šį prašymą.
            39. 2012 m. lapkričio 23 d. ieškovės pateikė dubliką.
            40. 2012 m. gruodžio 20 d. Komisija pateikė tripliką.
            41. 2013 m. birželio 19 d. Bendrojo Teismo trečiosios kolegijos pirmininko nutartimi pagal Procedūros reglamento 77 straipsnio d punktą, išklausius šalis, nuspręsta sustabdyti bylos nagrinėjimą, kol Teisingumo Teismas priims sprendimą byloje C‑231/11 P.
            42. Pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į ketvirtąją kolegiją, todėl ši byla paskirta tai kolegijai.
            43. 2014 m. balandžio 10 d. Teisingumo Teismas paskelbė Sprendimą Komisija / Siemens Österreich ir kt. ir Siemens Transmission & Distribution ir kt. / Komisija (C‑231/11 P–C‑233/11 P, Rink., EU:C:2014:256, toliau – Sprendimas Siemens ).
            44. Tą pačią dieną Teisingumo Teismas paskelbė Sprendimą Areva ir kt. / Komisija (C‑247/11 P ir C‑253/11 P, Rink., EU:C:2014:257, toliau – Sprendimas Areva ).
            45. Vadovaudamasis teisėjo pranešėjo pranešimu Bendrasis Teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir taikydamas proceso organizavimo priemones paprašė šalių pateikti pastabas dėl šio sprendimo 43 punkte minėto Sprendimo Siemens (EU:C:2014:256) ir 44 punkte minėto Sprendimo Areva  (EU:C:2014:257) įtakos šiai bylai.
            46. Šalys per nustatytą terminą pateikė pastabas dėl šio sprendimo 43 punkte minėto Sprendimo Siemens (EU:C:2014:256) ir 44 punkte minėto Sprendimo Areva  (EU:C:2014:257) įtakos šiai bylai.
            47. 2014 m. spalio 3 d. posėdyje buvo išklausyti šalių pasisakymai ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu pateiktus klausimus.
            48. Ieškovės Bendrojo Teismo prašo:
            – pripažinti jų ieškinį priimtinu,
            – panaikinti ginčijamus raštus,
            – subsidiariai – sumažinti 2011 m. liepos 8 d. rašte Komisijos reikalaujamą sumokėti sumą arba bent jau panaikinti iš Elf Aquitaine  reikalaujamus 31 312 114,58 euro delspinigius, iš kurių už 19 191 296,03 euro sumokėjimą yra solidariai atsakinga Total ,
            – bet kuriuo atveju priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
            49. Komisija Bendrojo Teismo prašo:
            – atmesti ieškinį kaip nepriimtiną,
            – nepatenkinus pirmojo reikalavimo, atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
            – bet kuriuo atveju priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.
            Dėl teisės
            50. Ieškinyje ieškovės reikalauja panaikinti ginčijamus raštus, subsidiariai – sumažinti iš jų reikalaujamas sumokėti sumas ir dar papildomai – panaikinti iš jų reikalaujamus sumokėti delspinigius.
            51. Komisija nurodo, kad ieškinys nepriimtinas.
            Dėl priimtinumo
            Šalių argumentai
            – Komisijos argumentai
            52. Komisija tvirtina, kad ieškinys yra nepriimtinas, nes, pirma, šis ieškinys pateiktas dėl aktų, kurių negalima ginčyti, ir, antra, jis buvo pareikštas, nors Teisingumo Teisme buvo nagrinėjamas ieškovių apeliacinis skundas, paduotas dėl šio sprendimo 11 punkte minėto Sprendimo Total ir Elf Aquitaine (EU:T:2011:250). Bet kuriuo atveju ieškinys neturi prasmės.
            53. Pirma, Komisija tvirtina, kad ginčijami aktai nesukelia privalomų teisinių pasekmių, galinčių turėti esminę įtaką ieškovių interesams, todėl jie nėra sprendimai, dėl kurių remiantis SESV 263 straipsniu galima pateikti ieškinį dėl panaikinimo.
            54. Ieškovėms tenkanti pareiga sumokėti kyla tik iš Sprendimo Metakrilatai , kaip jį aiškino Bendrasis Teismas šio sprendimo 11 punkte minėtame Sprendime Total ir Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), o šio sprendimo 12 punkte minėtas Sprendimas Arkema (EU:T:2011:251) negali turėti įtakos ieškovių mokėtinai sumai.
            55. Ginčijami sprendimai yra paprasti reikalavimai sumokėti pagal Sprendimą Metakrilatai  mokėtiną sumą ir nesukelia kitų teisinių pasekmių nei kylančios iš minėto sprendimo. Šie raštai yra paprastos įgyvendinimo priemonės ir juose galutinai nenustatoma Komisijos pozicija, todėl jais nepaveikiami ieškovių interesai. Jie neatskiriami nuo Sprendimo Metakrilatai , kurį jais rengiamasi įgyvendinti.
            56. Kalbant ne tik apie ginčijamų raštų pobūdį, iš jų turinio matyti, kad jie nesukelia privalomų teisinių pasekmių: 2011 m. birželio 24 d. raštas yra tik laikinas, o 2011 m. liepos 8 d. rašte ieškovėms pasiūlyta pateikti banko garantiją, jeigu būtų paduotas apeliacinis skundas, – dėl šios galimybės, Komisijos teigimu, negalima taikyti priverstinio vykdymo priemonių.
            57. Antra, Komisija teigia, kad ieškovės ginčija pagal Sprendimą Metakrilatai , kaip jį aiškino Bendrasis Teismas šio sprendimo 11 punkte minėtame Sprendime Total ir Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), mokėtiną sumą, todėl jos šiuo atžvilgiu turėjo paduoti apeliacinį skundą dėl šio sprendimo 11 punkte minėto Sprendimo Total ir Elf Aquitaine (EU:T:2011:250); tokį apeliacinį skundą jos padavė. Komisija pažymi, kad apeliaciniame skunde ieškovės tvirtino, kad negali „būti atsakingos už kokios nors likusios mokėtinos sumos sumokėjimą atsižvelgiant į tai, kad būtina išplėsti Sprendimo Arkema res judicata  galią ieškovėms“.
            58. Taigi, Komisijos nuomone, jeigu Bendrasis Teismas nuspręstų, jog ieškovės ieškinį šioje byloje pateikė dėl Sprendimo Metakrilatai  ar šio sprendimo 11 punkte minėto Sprendimo Total ir Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), reikėtų konstatuoti, kad ieškinys yra nepriimtinas, nes tapatūs reikalavimai jau nagrinėjami teisme dėl lis pendens .
            59. Trečia, Komisija mano, kad bet kuriuo atveju ieškinys neturi prasmės, nes jis, nurodant ginčijamus raštus, pateiktas dėl atskirai ginčytinų aktų, t. y. Sprendimo Metakrilatai  ir šio sprendimo 11 punkte minėto Sprendimo Total ir Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), kurių pasekmės negali pasikeisti dėl galimo ginčijamų raštų pakeitimo. Be to, ieškovės visiškai nesuinteresuotos minėtų raštų panaikinimu ir faktiškai tik siekia, kad būtų persvarstytas baudos dydis.
            60. Ketvirta, atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą dėl šio sprendimo 25 punkte minėtos Teisingumo Teismo nutarties (EU:C:2012:60) įtakos šiai bylai, Komisija teigė, kad šiuo ieškiniu siekiama ginčyti Sprendime Metakrilatai nustatytos baudos dydį, nors šios sumos nebegalima ginčyti, nes priėmus šio sprendimo 25 punkte minėtą Teisingumo Teismo nutartį (EU:C:2012:60) buvo išnaudoti minėto sprendimo apskundimo būdai, todėl ieškovės visiškai nesuinteresuotos pareikšti ieškinio dėl ginčijamų raštų, kurie yra tik paprastos nuo to laiko galutiniu tapusio sprendimo įgyvendinimo priemonės.
            61. Dėl ieškinio, kiek jis pateiktas dėl delspinigių, priimtinumo Komisija mano, kad šio sprendimo 25 punkte minėtos Teisingumo Teismo nutarties (EU:C:2012:60) 89 punkte, cituotame šio sprendimo 28 punkte, neginčijamas jos pateikto prieštaravimo pagrįstumas, nes ši prašymo dalis neatskiriama nuo pagrindinio reikalavimo.
            62. Bet kuriuo atveju kaltinimas, susijęs su tuo, kad delspinigiai yra nesąžiningi, suformuluotas tik pastabų dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo teikimo etapu, o ne ieškinyje, todėl minėtas kaltinimas yra nepriimtinas.
            – Ieškovių argumentai
            63. Pastabose dėl Komisijos pateikto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo ieškovės tvirtina, kad ginčijami raštai „papildo“ Sprendimą Metakrilatai , kaip jis aiškinamas šio sprendimo 12 punkte minėtame Sprendime Arkema (EU:T:2011:251) ir 11 punkte minėtame Sprendime Total ir Elf Aquitaine  (EU:T:2011:250), ir bet kuriuo atveju tuose raštuose iš jų reikalaujama sumokėti „nesąžiningus“ delspinigius.
            64. Pirma, ginčijami raštai viršija Sprendimo Metakrilatai ribas, nes jais ieškovėms skirta atskira bauda, o minėtu sprendimu ieškovės buvo nubaustos tik solidariai už Arkema  pažeidimą, ir pastaroji įmonė 2006 m. rugsėjo 7 d. sumokėjo visą baudos sumą, todėl, taikant solidariąją atsakomybę, Komisija negali reikalauti, kad ieškovės sumokėtų kokią nors sumą.
            65. Priėmus šio sprendimo 12 punkte minėtą Sprendimą Arkema  (EU:T:2011:251) ir 11 punkte minėtą Sprendimą Total ir Elf Aquitaine (EU:T:2011:250) Komisija ne tik turėjo grąžinti Arkema  permokėtą sumą, bet taip pat užtikrinti, kad pagal pasyvųjį solidarumą ieškovių atsakomybė neviršytų jų dukterinių bendrovių atsakomybės.
            66. Ginčijamais raštais tęsdama susirašinėjimą su Ar kema Komisija sąmoningai siekė išvengti pasyviojo solidarumo ribų ir padidinti ieškovėms skirtos baudos dydį, kaip numatyta Sprendime Metakrilatai ir šio sprendimo 12 punkte minėtame Sprendime Arkema  (EU:T:2011:251). Reikalaudama, kad ieškovės sumokėtų likusią baudos dalį priėmus šio sprendimo 12 punkte minėtą Sprendimą Arkema  (EU:T:2011:251), Komisija panaikina pastarojo sprendimo pasekmes baudos dydžiui, o tuo sudaromos sąlygos, kad Komisijai bus sumokėta didesnio dydžio bauda, nei skirta Sprendime Metakrilatai  atsižvelgiant į reikalaujamus delspinigius.
            67. Antra, dėl Komisijos reikalaujamų delspinigių ieškovės nurodo, kad nėra teisinio pagrindo ir jokios kaltės, nes Arkema  2008 m., o jos pačios 2011 m. visiškai nevėlavo sumokėti.
            68. Trečia, viena vertus, ieškovės atmeta Komisijos pateiktą lis pendens  grindžiamą prieštaravimą, nes ieškinys šioje byloje pareikštas ne dėl šio sprendimo 11 punkte minėto Sprendimo Total ir Elf Aquitaine  (EU:T:2011:250), bet dėl ginčijamų raštų, kurie „papildo“ Sprendimą Metakrilatai , ir dėl tų pačių priežasčių šis ieškinys grindžiamas atskirais pagrindais.
            69. Kita vertus, ieškovės taip pat atmeta Komisijos argumentą, susijusį su ieškinio nereikšmingumu, remdamosi tuo, kad ginčijami raštai „papildo“ Sprendimą Metakrilatai  tiek dėl kaip pagrindinės reikalaujamos sumos, kuria solidariai mokėtina bauda pakeičiama asmenine bauda, tiek dėl delspinigių. Pagal ginčijamus raštus ieškovės ir Arkema  turėtų sumokėti didesnę baudą, nei skirta Sprendime Metakrilatai .
            70. Ketvirta, atsakydamos į Bendrojo Teismo klausimą dėl šio sprendimo 25 punkte minėtos Teisingumo Teismo nutarties (EU:C:2012:60) įtakos šiai bylai ieškovės tvirtina, kad Bendrasis Teismas turi išnagrinėti skirtingos baudos skyrimo teisėtumą atsižvelgdamas į ginčijamus raštus, kuriems šio sprendimo 25 punkte minėtos Teisingumo Teismo nutarties (EU:C:2012:60) rezoliucinė dalis negali turėti jokios įtakos.
            71. Tame pačiame atsakyme dėl ieškinio, kiek jis pateiktas dėl delspinigių, priimtinumo ieškovės mano, kad minėti reikalaujami delspinigiai yra nesąžiningi ir baudiniai.
            Bendrojo Teismo vertinimas
            72. Pateikdama prieštaravimą Komisija ginčija ieškinio priimtinumą.
            73. Šiuo klausimu visų pirma primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką aktais, dėl kurių galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį, reikia pripažinti tik priemones, sukeliančias privalomų teisinių padarinių, kurie turi įtakos ieškovo interesams aiškiai pakeisdami jo teisinę situaciją (pagal analogiją žr. 1981 m. lapkričio 11 d. Sprendimo IBM / Komisija , 60/81, Rink., EU:C:1981:264, 9 punktą ir 2007 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Komisija / Ferriere Nord , C‑516/06 P, Rink., EU:C:2007:763, 27 punktą).
            74. Iš nusistovėjusios teismų praktikos taip pat matyti, kad siekiant nustatyti, ar dėl prašomos panaikinti priemonės galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, svarbiausias yra jos turinys, o priėmimo forma šiuo atžvilgiu iš esmės nėra svarbi (šio sprendimo 73 punkte minėto Sprendimo IBM / Komisija , EU:C:1981:264, 9 punktas; 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Athinaïki Techniki / Komisija , C‑521/06 P, Rink., EU:C:2008:422, 42 ir 43 punktai; 2008 m. balandžio 17 d. Sprendimo Cestas / Komisija , T‑260/04, Rink., EU:T:2008:115, 68 punktas).
            75. Todėl nagrinėjamu atveju reikia nustatyti, ar ginčijamais raštais Komisija priėmė aktą, sukeliantį privalomų teisinių padarinių, kurie turi įtakos ieškovių interesams aiškiai pakeisdami jų teisinę situaciją, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį.
            76. Komisijos teigimu, taip nėra, nes iš esmės ginčijamas aktas yra paprasta laikinoji Sprendimo Metakrilatai  įgyvendinimo priemonė priėmus šio sprendimo 12 punkte minėtą Sprendimą Arkema (EU:T:2011:251), o ieškovės nurodo minėtą sprendimą ar šio sprendimo 11 punkte minėtą Sprendimą Total ir Elf aquitaine  (EU:T:2011:250) siekdamos, kad būtų sumažintas joms skirtos baudos dydis.
            77. Ieškovės tvirtina priešingai ir iš esmės teigia, kad ginčijamame akte nurodoma nauja aplinkybė, kurios nematyti iš Sprendimo Metakrilatai , t. y. kad jos turi sumokėti joms su Arkema  skirtos solidariai mokėtinos baudos dalį kartu su delspinigiais – didesnę sumą už skirtą pagal minėtą sprendimą ir už sumą, kurią galiausiai padengė Arkema , nepaisant to, kad Arkema  skubiai sumokėjo visą baudą neatsižvelgiant į šio sprendimo 12 punkte minėtą Sprendimą Arkema (EU:T:2011:251), kuriuo sumažintas šios baudos dydis.
            78. Šiuo aspektu, pirma, reikia atmesti Komisijos argumentą, pagal kurį iš esmės priėmus šio sprendimo 25 punkte minėtą Teisingumo Teismo nutartį (EU:C:2012:60) Sprendimas Metakrilatai ieškovėms tapo galutinis, todėl šiuo atveju jos nebėra suinteresuotos pareikšti ieškinio.
            79. Akivaizdu, kad padavusios apeliacinį skundą, kurį nagrinėjant priimta minėta nutartis, ieškovės išnaudojo Sprendimo Metakrilatai skundimo būdus.
            80. Vis dėlto pažymėtina, kad, viena vertus, šioje byloje pateiktame ieškinyje ieškovės ginčija ne minėto sprendimo teisėtumą, bet ginčijamų raštų teisėtumą ir, kita vertus, šio sprendimo 25 punkte minėtoje Teisingumo Teismo nutartyje (EU:C:2012:60) Teisingumo Teismas išdėstė nuomonę tik dėl šio sprendimo 11 punkte minėto Sprendimo Total ir Elf Aquitaine  (EU:T:2011:250), o ne dėl šioje byloje ginčijamų raštų teisėtumo (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 25 punkte minėtos Teisingumo Teismo nutarties, EU:C:2012:60, 88 ir 89 punktus).
            81. Antra, taip pat reikia atmesti Komisijos argumentą, pagal kurį ginčijami raštai yra laikinojo ir parengiamojo pobūdžio.
            82. Žinoma, iš teismo praktikos matyti, kad kalbant apie aktus ar sprendimus, kurių rengimas apima keletą etapų, ypač vidaus procedūrą, iš principo gali būti ginčijamos tik priemonės, šios procedūros pabaigoje galutinai patvirtinančios institucijos poziciją, o ne tarpinės priemonės, skirtos galutiniam sprendimui parengti (šio sprendimo 73 punkte minėto Sprendimo IBM / Komisija , EU:C:1981:264, 10 punktas; 2000 m. birželio 22 d. Sprendimo Nyderlandai / Komisija , C‑147/96, Rink, EU:C:2000:335, 26 punktas ir šio sprendimo 74 punkte minėto Sprendimo Athinaïki Techniki / Komisija , EU:C:2008:422, 42 ir 43 punktai).
            83. Tačiau nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad 2011 m. birželio 24 d. rašte, iš dalies pakeistame 2011 m. liepos 8 d. raštu, galutinai nustatyta Komisijos pozicija, nes ginčijamus raštus buvo galima įgyvendinti priverstine tvarka ir dėl galimo įgyvendinimo vėlavimo ieškovėms nustatyti delspinigiai, todėl minėti raštai sukėlė privalomų teisinių padarinių ieškovėms.
            84. Be to, reikia konstatuoti, kad po ginčijamų aktų Komisija nepriėmė kito akto paskelbus sprendimo 25 punkte minėtą Teisingumo Teismo nutartį (EU:C:2012:60).
            85. 2011 m. liepos 8 d. rašte Komisijos ieškovėms pasiūlyta galimybė pateikti banko garantiją, jeigu būtų paduotas apeliacinis skundas, negali paneigti šio vertinimo, nebent būtų manoma, kad pasiūlius tokią galimybę subjektams, kuriems skirti Komisijos sprendimai, kuriais konstatuojamas Europos Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimas ir jiems skiriama bauda, tokie sprendimai yra laikinojo ir parengiamojo pobūdžio ir dėl to jų negalima ginčyti pagal SESV 263 straipsnį.
            86. Dėl tos pačios priežasties aplinkybė, kad ieškovės padavė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo 11 punkte minėto Sprendimo Total ir Elf Aquitaine  (EU:T:2011:250), taip pat negali turėti įtakos ginčijamų raštų vykdymui, nes minėtas apeliacinis skundas paduotas dėl šio sprendimo 11 punkte minėto Sprendimo Total ir Elf Aquitaine  (EU:T:2011:250), o ne dėl ginčijamų raštų.
            87. Be to, neginčijama, kad ginčijami raštai buvo parengti po Sprendimo Metakrilatai , todėl tik labai sudėtingu atveju jie gali būti minėto sprendimo parengiamasis aktas.
            88. Vis dėlto vien dėl ginčijamų raštų privalomų teisinių padarinių negalima ieškinio šioje byloje pripažinti nepriimtinu.
            89. Trečia, iš tiesų reikia patikrinti, ar ginčijami aktai turėjo įtakos ieškovių interesams aiškiai pakeisdami jų teisinę situaciją, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį.
            90. Šiuo tikslu reikia patikrinti, ar ginčijami aktai turėjo įtakos ieškovių interesams aiškiai pakeisdami jų teisinę situaciją, kokia susiklostė priėmus Sprendimą Metakrilatai .
            91. Šiuo aspektu neginčijama, kad Sprendime Metakrilatai  Komisija skyrė Arkema  219 131 250 eurų dydžio baudą, iš kurių 140 400 000 eurų mokėtini solidariai su Total  ir 181 350 000 eurų – solidariai su Elf Aquitaine , nes buvo pripažinta jų atsakomybė už padarytą pažeidimą.
            92. Taip pat neginčijama, kad priėmus Sprendimą Metakrilatai Arkema  skubiai sumokėjo visą jai ir ieškovėms solidariai skirtą baudą.
            93. Vis dėlto, kalbant apie ginčijamuose raštuose Komisijos iš ieškovių reikalaujamą pagrindinę sumą, Komisija tik įgyvendino ieškovių atžvilgiu Sprendimą Metakrilatai  priėmus šio sprendimo 12 punkte minėtą Sprendimą Arkema (EU:T:2011:251) ir 11 punkte minėtą Sprendimą Total ir Elf Aquitaine  (EU:T:2011:250).
            94. Iš tiesų, kaip pažymėjo Teisingumo Teismas, šio sprendimo 12 punkte minėtame Sprendime Arkema  (EU:T:2011:251) sumažinus Arkema  skirtos baudos dydį, ieškovėms Sprendime Metakrilatai  skirtos baudos dydis liko nepakitęs (šio sprendimo 25 punkte minėtos Teisingumo Teismo nutarties, EU:C:2012:60, 83 punktas).
            95. Taigi, kalbant bent jau apie ginčijamuose raštuose iš ieškovių reikalaujamą pagrindinę sumą, pažymėtina, kad minėti raštai neturėjo įtakos ieškovių interesams aiškiai pakeisdami jų teisinę situaciją, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį, priėmus Sprendimą Metakrilatai .
            96. Todėl reikia atmesti ieškinį kaip nepriimtiną, kiek juo siekiama panaikinti raštus, ginčijamus dėl iš ieškovių reikalaujamos sumokėti pagrindinės sumos.
            97. Tačiau šis vertinimas negali lemti viso ieškinio nepriimtinumo, nes ieškovės taip pat prašė panaikinti ginčijamus raštus, kiek juose Komisija reikalavo sumokėti delspinigius.
            98. Šiuo klausimu pažymėtina, priešingai, nei tvirtina Komisija, kad pareiga mokėti delspinigius visiškai nekilo iš Sprendimo Metakrilatai , šio sprendimo 11 punkte minėto Sprendimo Total ir Elf Aquitaine  (EU:T:2011:250) ir iš šio sprendimo 12 punkte minėto Sprendimo Arkema (EU:T:2011:251), nes netrukus po Sprendimo Metakrilatai  priėmimo Arkema  sumokėjo visą pradinę baudą.
            99. Taigi, priėmus Sprendimą Metakrilatai  – vėliau pakeistas šio sprendimo 12 punkte minėtu Sprendimu Arkema (EU:T:2011:251) – ir šio sprendimo 11 punkte minėtą Sprendimą Total ir Elf Aquitaine  (EU:T:2011:250) ieškovės neturėjo mokėti jokių delspinigių, todėl ginčijamu aktu tikrai pakeista jų teisinė situacija padidinus ieškovių mokėtiną sumą pagal Sprendimą Metakrilatai .
            100. Komisijos argumentas, susijęs su šio sprendimo 25 punkte minėta Teisingumo Teismo nutartimi (EU:C:2012:60), negali paneigti šio vertinimo, nes šioje nutartyje Teisingumo Teismas atmetė apeliaciniame skunde ieškovių pateiktą prašymą atleisti nuo delspinigių „kaip akivaizdžiai nepriimtiną, nes jis pateiktas ne dėl [Sprendimo Total ir Elf aquitaine ], o dėl Komisijos rašto, dėl kurio, be to, [pareikštas ieškinys šioje byloje]“ (šio sprendimo 25 punkte minėtos Teisingumo Teismo nutarties (EU:C:2012:60) 89 punktas).
            101. Taigi reikia pripažinti ieškinį priimtinu, kiek jis susijęs su ginčijamuose raštuose iš ieškovių reikalaujamais delspinigiais.
            Dėl esmės
            102. Kadangi ieškinys priimtinas tik tiek, kiek jis susijęs su ginčijamuose raštuose iš ieškovių reikalaujamais delspinigiais, nagrinėdamas bylą iš esmės Bendrasis Teismas turi vertinti tik klausimą dėl minėtų delspinigių.
            Šalių argumentai
            103. Grįsdamos papildomai pateiktą prašymą dėl panaikinimo ir, atsižvelgiant į Bendrojo Teismo jurisdikcijos ribas, susijusį tik su delspinigiais, ieškovės iš esmės nurodo faktines bylos aplinkybes ir tai, kad Komisija gavo visą pagrindinę sumą, delspinigius ir kitos naudos, susijusios su sankcijomis.
            104. Net laikantis nuomonės, jog Komisija galėjo reikalauti iš ieškovių mokėti delspinigius, jie galėjo būti mokami tik po šio sprendimo 12 punkte minėto Sprendimo Arkema (EU:T:2011:251) priėmimo, kitaip Komisija būtų nepagrįstai praturtėjusi. Tačiau ieškovės nevėluodamos sumokėjo Komisijai pagrindinę sumą ir palūkanas.
            105. Komisija primena, kad, pirma, ginčijamuose raštuose reikalavo sumokėti delspinigius tik dėl likusių mokėtinų sumų, o ne dėl jau Arkema  galutiniai sumokėtų sumų ir, antra, priėmus šio sprendimo 12 punkte minėta Sprendimą Arkema  (EU:T:2011:251), grąžino Arkema  permokėtą sumą su atitinkamomis palūkanomis.
            106. Dėl aplinkybės, kad Komisijai iki šio sprendimo 12 punkte minėto Sprendimo Arkema  (EU:T:2011:251) įvykdymo buvo sumokėta visa suma, ieškovės negali būti atleistos nuo pareigos mokėti delspinigius nuo Arkema  grąžintų sumų.
            Bendrojo Teismo vertinimas
            107. Kalbant apie ieškovių reikalavimų, pateiktų dėl ginčijamuose raštuose Komisijos iš ieškovių reikalaujamų delspinigių, pagrįstumą, iš pradžių reikia atmesti argumentus, kuriuos nurodo ieškovės rašytinėse pastabose, pateiktose pareiškus ieškinį, ypač pastabose dėl Komisijos pateikto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo išdėstytus argumentus dėl delspinigių nesąžiningumo, nes šie argumentai yra nepriimtini pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnį, kuris procesui Bendrajame Teisme taikomas pagal to paties statuto 53 straipsnio pirmą pastraipą, ir Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą dėl to, kad jų nėra ieškinyje (šiuo klausimu žr. 2005 m. vasario 14 d. Nutarties Ravailhe / Regionų komitetas , T‑406/03, Rink. VT, EU:T:2005:40, 52 ir 53 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką; 2007 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Microsoft / Komisija , T‑201/04, Rink., EU:T:2007:289, 94 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 2009 m. kovo 27 d. Sprendimo Alves dos Santos / Komisija , T‑184/08, EU:T:2009:87, 18–21 punktus).
            108. Be to, reikia priminti, jog iš teismo praktikos matyti, kad nustatant delspinigius turi būti atsižvelgiama į visus atsiradusius finansinius nuostolius, įskaitant ir nuostolius dėl infliacijos (šiuo klausimu žr. 2011 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Idromacchine ir kt. / Komisija , T‑88/09, Rink, EU:T:2011:641, 77 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            109. Iš teismo praktikos taip pat matyti, kad Komisijai suteikti įgaliojimai apima galimybę nustatyti datą, iki kurios turi būti sumokėta bauda, ir datą, nuo kurios pradedami skaičiuoti delspinigiai, šių delspinigių dydį ir savo sprendimo įgyvendinimo tvarką, o prireikus reikalauti pateikti banko garantiją, padengiančią pagrindinę sumą ir palūkanas už skirtą baudą, nes, jeigu nebūtų tokių įgaliojimų, įmonės galėtų pasinaudoti pavėluotu mokėjimu ir taip susilpninti įgyvendinant Komisijos užduotį prižiūrėti konkurencijos normų taikymą jos skirtų sankcijų poveikį (1995 m. liepos 14 d. Sprendimo CB / Komisija , T‑275/94, Rink., EU:T:1995:141, 47 ir 48 punktai).
            110. Be to, Bendrasis Teismas yra nusprendęs, kad delspinigiai dėl nesumokėtų baudų yra pateisinami, siekiant išvengti, kad Sutarties veiksmingumas nebūtų sužlugdytas vienašaliais įmonių veiksmais vėluojant sumokėti joms skirtas baudas (šio sprendimo 109 punkte minėto Sprendimo CB / Komisija , EU:T:1995:141, 48 punktas).
            111. Darytina išvada, kad apskritai vienintelė delspinigių funkcija yra atlyginti žalą kreditoriui dėl vėlavimo jo atžvilgiu įvykdyti prievolę, t. y. sumokėti pinigų sumą, nes netekus pinigų sumos visada atsiranda žala.
            112. Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad 2006 m. rugsėjo 7 d. Arkema  sumokėjo visą pradinę baudą, taip pat ir už ieškoves, kaip matyti iš 2008 m. rugsėjo 25 d. Arkema  rašto Komisijai.
            113. Šiuo aspektu Komisija negali pagrįstai teigti, kad Arkema  neužpildė bendro mokėjimo deklaracijos, nes minėtame 2008 m. rugsėjo 25 d. rašte ji aiškiai nurodė, kad „buvo visiškai įgyvendintos Komisijos reikalavimo teisės tiek [jos], tiek visų solidariųjų skolininkų atžvilgiu“.
            114. Taip pat neginčijama, kad ieškovės sumokėjo ginčijamuose raštuose reikalaujamas sumas per Komisijos nustatytą terminą.
            115. Be to, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes jokiame etape nebuvo konstatuota kokio nors ieškovių vėlavimo sumokėti.
            116. Todėl Komisija negalėjo pagrįstai reikalauti iš ieškovių delspinigių už Sprendime Metakrilatai  skirtą baudą.
            117. Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia panaikinti ginčijamus raštus, kiek juose Komisija reikalavo iš Elf Aquitaine  31 312 114,58 euro dydžio delspinigių, iš kurių už 19 191 296,03 euro sumokėjimą buvo solidariai atsakinga ir Total , ir atmesti likusią ieškinio dalį.
            118. Taigi, pirma, nereikia priimti sprendimo dėl reikalavimų pakeisti mokėtiną sumą, kiek jie pateikti dėl ginčijamuose raštuose reikalaujamų delspinigių, ir, antra, tie patys reikalavimai turi būti atmesti, kiek jie pateikti dėl pagrindinių reikalaujamų sumų, atsižvelgiant į šio sprendimo 90–100 punktuose išdėstytus svarstymus.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            119. Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, Bendrasis Teismas gali paskirstyti išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai iš jų padengti savo išlaidas.
            120. Šioje byloje Bendrasis Teismas iš dalies patenkino ieškovių reikalavimus.
            121. Todėl, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes, reikia nuspręsti, kad Komisija padengia du penktadalius ieškovių ir tris penktadalius savo bylinėjimosi išlaidų. Ieškovės padengia tris penktadalius savo ir du penktadalius Komisijos bylinėjimosi išlaidų.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais,
            BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija)
            nusprendžia:
            1. Panaikinti 2011 m. birželio 24 d. Komisijos raštą BUDG/DGA/C4/BM/s746396 ir 2011 m. liepos 8 d. Komisijos raštą BUDG/DGA/C4/BM/s812886, kiek juose Europos Komisija reikalavo iš Elf Aquitaine SA  31 312 114,58 euro dydžio delspinigių, iš kurių už 19 191 296,03 euro sumokėjimą buvo solidariai atsakinga ir Total AS .
            2. Atmesti likusią ieškinio dalį.
            3. Komisija padengia du penktadalius Total  ir Elf Aquitaine  ir tris penktadalius savo bylinėjimosi išlaidų. Total  ir Elf Aquitaine  padengia tris penktadalius savo ir du penktadalius Komisijos bylinėjimosi išlaidų.