title: 2014 m. gegužės 15 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Michael Timmel prieš Aviso Zeta AG.#Handelsgericht Wien prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Direktyva 2003/71/EB – 14 straipsnio 2 dalies b punktas – Reglamentas (EB) Nr. 809/2004 – 22 straipsnio 2 dalis ir 29 straipsnio 1 dalis – Bazinis prospektas – Prospekto priedai – Galutinės sąlygos – Privalomai įtrauktinos informacijos paskelbimo data ir būdas – Paskelbimo elektronine forma sąlygos.#Byla C-359/12.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2014 m. gegužės 15 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Vartotojų apsauga — Direktyva 2003/71/EB — 14 straipsnio 2 dalies b punktas — Reglamentas (EB) Nr. 809/2004 — 22 straipsnio 2 dalis ir 29 straipsnio 1 dalis — Bazinis prospektas — Prospekto priedai — Galutinės sąlygos — Privalomai įtrauktinos informacijos paskelbimo data ir būdas — Paskelbimo elektronine forma sąlygos“
      Byloje C‑359/12
      dėl Handelsgericht Wien (Austrija) 2012 m. liepos 12 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2012 m. liepos 30 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Michael Timmel

      prieš

         Aviso Zeta AG,

      dalyvaujant

         Lore Tinhofer,

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkė R. Silva de Lapuerta, teisėjai J. L. da Cruz Vilaça (pranešėjas), G. Arestis, J.‑C. Bonichot ir A. Arabadjiev,
      generalinė advokatė E. Sharpston,
      posėdžio sekretorė A. Impellizzeri, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2013 m. rugsėjo 11 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               M. Timmel, atstovaujamo advokatų W. Haslinger ir J. Motamedi de Silva,

               —

                  Aviso Zeta AG, atstovaujamos advokato A. Jank,

               —

               Belgijos vyriausybės, atstovaujamos T. Materne ir J.‑C. Halleux,

               —

               Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek ir S. Šindelková,

               —

               Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos C. Wissels ir M. de Ree,

               —

               Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Inez Fernandes, A. Cunha ir S. Borba,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos G. Braun, I. Rogalski ir R. Vasileva,

         susipažinęs su 2013 m. lapkričio 26 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/71/EB dėl prospekto, kuris turi būti skelbiamas, kai vertybiniai popieriai siūlomi visuomenei ar įtraukiami į prekybos sąrašą, ir iš dalies keičianti Direktyvą 2001/34/EB (OL L 345, p. 64; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 6 t., p. 356, toliau – Prospektų direktyva), 14 straipsnio 2 dalies b punkto ir 2004 m. balandžio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 809/2004, įgyvendinančio Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/71/EB nuostatas dėl prospektuose pateikiamos informacijos bei šių prospektų formato įtraukimo nuorodos būdu ir paskelbimo bei reklamos skleidimo (OL L 149, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 307, toliau – Prospektų reglamentas), 22 straipsnio 2 dalies ir 29 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant M. Timmel ir Aviso Zeta AG (toliau – Aviso Zeta) ginčą dėl to, kad M. Timmel pasirašė 40000 vienetų „Dragon FX Garant“ vertybinių popierių, kuriuos siūlė tarpininkė Aviso Zeta, tačiau vėliau sutarties atsisakė.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

      Prospektų direktyva

               3

               Prospektų direktyvos 4 konstatuojamojoje dalyje, be kita ko, teigiama, kad ji palengvina „plačiausią įmanomą investicinio kapitalo prieinamumą visos Bendrijos mastu <...> įmonėms, suteikiant emitentui bendrą pasą“.

               4

               Pagal šios direktyvos 10 konstatuojamąją dalį jos ir ją įgyvendinančių priemonių tikslas yra užtikrinti investuotojo apsaugą ir rinkos veiksmingumą, laikantis atitinkamuose tarptautiniuose forumuose priimtų aukštų reguliavimo standartų.

               5

               Tos pačios direktyvos 31 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
               „Siekiant palengvinti įvairių prospektą sudarančių dokumentų cirkuliaciją, turėtų būti skatinamas elektroninės ryšių įrangos, pvz., interneto, naudojimas. Investuotojams prašant, prospektas visada turėtų būti pateikiamas atspausdintas ant popieriaus ir nemokamai.“

               6

               Pagal Prospektų direktyvos 34 konstatuojamąją dalį:
               „Bet koks naujas investicijos įvertinimui galintis turėti įtakos klausimas, kuris iškyla po prospekto paskelbimo, bet prieš pasiūlymo nutraukimą arba prekybos reguliuojamoje rinkoje pradžią, turėtų būti tinkamai įvertinamas investuotojų, todėl reikalaujama, kad būtų patvirtinamas ir platinamas prospekto priedas.“

               7

               Šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies r punkte bazinis prospektas apibrėžtas kaip „prospektas, kuriame yra visa reikalinga informacija, kaip nurodyta 5, 7 ir 16 straipsniuose, jei yra priedas, apie emitentą ir vertybinius popierius, kurie bus siūlomi visuomenei arba įtraukiami į prekybos sąrašą, ir emitento pasirinkimu į galutines pasiūlymo sąlygas“.

               8

               Minėtos direktyvos 5 straipsnio 4 dalyje nustatyta:
               „Toliau nurodytiems vertybinių popierių tipams prospektą gali, emitento, siūlytojo ar asmens, prašančio įtraukimo į prekybos reguliuojamoje rinkoje sąrašą, pasirinkimu, sudaryti bazinis prospektas, kuriame pateikiama visa svarbi informacija apie emitentą ir vertybinius popierius, kurie siūlomi visuomenei arba bus įtraukti į prekybos reguliuojamoje rinkoje sąrašą:

                        a)

                        ne kapitalo vertybiniai popieriai, įskaitant bet kokios formos varantus, išleistus pagal pasiūlymo programą;

                        b)

                        ne kapitalo vertybiniai popieriai, nepertraukiamai ar pakartotinai leidžiami kredito įstaigų, <...>

                  <...>
               Baziniame prospekte pateikiama informacija prireikus papildoma, remiantis 16 straipsniu, atnaujinta informacija apie emitentą ir vertybinius popierius, kurie bus siūlomi visuomenei arba įtraukiami į prekybos reguliuojamoje rinkoje sąrašą.
               Jei galutinės pasiūlymo sąlygos nėra įtrauktos nei į bazinį prospektą, nei į jo priedą, galutinės sąlygos pateikiamos investuotojams ir kompetentingai institucijai atliekant kiekvieną viešą pasiūlymą kiek galima greičiau ir, jei galima, prieš pasiūlymo pradžią. Tokiu atveju taikomos 8 straipsnio 1 dalies a punkto nuostatos.“

               9

               Prospektų direktyvos 8 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
               „Valstybės narės užtikrina, kad jei galutinė pasiūlymo kaina ir vertybinių popierių kiekis, kuris bus pasiūlytas visuomenei, negali būti įtraukti į prospektą:

                        a)

                        kriterijai ir (arba) sąlygos, pagal kurias pirmiau minėti elementai bus nustatomi, arba, kainos atveju, maksimali kaina, būtų atskleisti prospekte, arba

                        b)

                        akceptuoti įsigijimo vekseliai arba vertybinių popierių pasirašymas gali būti anuliuoti ne mažiau kaip per dvi darbo dienas nuo pateikimo galutinės pasiūlymo kainos ir vertybinio popierių kiekio, kuris bus siūlomas visuomenei.

                  Galutinė pasiūlymo kaina ir vertybinių popierių kiekis pateikiami buveinės valstybės narės kompetentingai institucijai ir paskelbiami, kaip numatyta 14 straipsnio 2 dalyje.“

               10

               Pagal šios direktyvos 13 straipsnio 1 dalį „joks prospektas neskelbiamas, kol jo nepatvirtino kompetentinga buveinės valstybės narės institucija“.

               11

               Šios direktyvos 14 straipsnio 2, 5, 7 ir 8 dalyse nustatyta:
               „2.   Prospektas laikomas pateiktu visuomenei, jei jis paskelbiamas:
               <...>

                        b)

                        spausdintu pavidalu, nemokamai pateikiamu visuomenei biuruose rinkų, kuriose tie vertybiniai popieriai įtraukiami į prekybos sąrašą, arba registruotoje emitento buveinėje ir biuruose finansinių tarpininkų, pateikiančių ar parduodančių tuos vertybinius popierius, įskaitant mokėjimų tarpininkus, arba

                        c)

                        elektronine forma emitento tinklalapyje ir, jei taikoma, finansinių tarpininkų, pateikiančių ar parduodančių tuos vertybinius popierius, įskaitant mokėjimų tarpininkus, tinklalapyje, arba

                        d)

                        elektronine forma reguliuojamos rinkos, kurioje siekiama įtraukimo į prekybos sąrašą, tinklalapyje, arba

                        e)

                        elektronine forma buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos tinklalapyje, jei ši institucija nusprendė teikti tokią paslaugą.

                  <...>
               5.   Jei prospektą sudaro keli dokumentai ir (arba) jis apima nuorodos būdu pateikiamą informaciją, prospektą sudarantys dokumentai ir informacija gali būti skelbiami ir platinami atskirai, su sąlyga, kad minėti dokumentai yra nemokamai prieinami visuomenei 2 dalyje nustatytomis sąlygomis. <...>
               <...>
               7.   Jei prospektas pateikiamas visuomenei elektronine forma, investuotojui prašant jam nemokamai pateikiamas ir spausdintas egzempliorius, jį pateikia emitentas, siūlytojas, asmuo, prašantis įtraukimo į prekybos sąrašą, arba finansiniai tarpininkai, pateikiantys ar parduodantys vertybinius popierius.
               8.   Siekdama atsižvelgti į techninius pokyčius finansų rinkose ir užtikrinti vienodą šios direktyvos taikymą, Komisija 24 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka priima įgyvendinimo priemones straipsnio 1, 2, 3 ir 4 dalims. Pirma įgyvendinimo priemonių grupė priimama iki 2004 m. liepos 1 d.“

               12

               Tos pačios direktyvos 16 straipsnio 1 dalyje numatyta:
               „Kiekvienas svarbus naujas veiksnys, svarbi klaida ar netikslumas, susiję su prospekte nurodyta informacija ir galintys turėti įtakos vertybinių popierių įvertinimui, atsirandantys ar pastebėti po to, kai prospektas patvirtinamas ir prieš galutinį pasiūlymo visuomenei uždarymą arba laiką, kai pradedama prekyba reguliuojamoje rinkoje, nurodoma prospekto priede. Toks priedas patvirtinamas tokiu pat būdu ne ilgiau kaip per septynias darbo dienas ir paskelbiamas laikantis bent jau tokių pat nuostatų, kokios buvo taikomos skelbiant pradinį prospektą. Taip pat papildoma santrauka ir bet kokie jos vertimai, jei būtina atsižvelgti į naują priede esančią informaciją.“

         Prospektų reglamentas

               13

               Prospektų reglamento 21 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
               „Baziniame prospekte ir jo galutinėse sąlygose turi būti pateikta ta pati informacija, kaip ir prospekte. Visi prospektui taikomi bendrieji principai galioja ir galutinėms sąlygoms. Nepaisant to, kai galutinės sąlygos nėra įtraukiamos į bazinį prospektą, jos neprivalo būti patvirtintos kompetentingos institucijos.“

               14

               Pagal Prospektų reglamento 25 konstatuojamąją dalį bazinio prospekto ir jo galutinių sąlygų formuluotės yra gerokai lankstesnės nei atskiros emisijos prospekto, tačiau tai neturėtų kliudyti investuotojams nesunkiai gauti svarbiausią informaciją.

               15

               Šio reglamento 26 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad „turi būti aiškiai nurodyta, kokią informaciją reikės įtraukti į galutines bazinio prospekto sąlygas. Reikia, kad šį reikalavimą būtų galima įvykdyti keliais skirtingais būdais, pavyzdžiui, baziniame prospekte gali būti palikta tuščių vietų, skirtų informacijai, kuri bus įtraukta į galutines sąlygas, arba su baziniu prospektu gali būti pateikiamas trūkstamos informacijos sąrašas.“

               16

               Pagal prospektų reglamento 22 straipsnio 1, 2, 4, 5 ir 7 dalis:
               „1.   Bazinis prospektas sudaromas naudojant kurį nors iš 4–20 straipsniuose nurodytų aprašų ir informacinių priedų arba XVIII priedo lentelėje pateiktus jų derinius, sudaromus pagal įvairių tipų vertybinius popierius.
               Atsižvelgiant į emitento ir vertybinių popierių tipą, baziniame prospekte pateikiami I–XVII prieduose nurodyti informacijos punktai, nustatyti 4–20 straipsniuose nurodytuose aprašuose ir informaciniuose blokuose. Kompetentinga institucija neturi reikalauti, kad prospekte būtų informacijos punktai, neįtraukti į I–XVII priedus.
               Siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi [Prospektų direktyvos] 5 straipsnio 1 dalyje nustatyto įpareigojimo, buveinės valstybės narės kompetentinga institucija, patvirtindama prospektą pagal tos direktyvos 13 straipsnį, kiekvienu atveju gali reikalauti, kad emitentas, siūlytojas ar asmuo, prašantis įtraukti vertybinius popierius į prekybos reguliuojamoje rinkoje sąrašą, užpildytų kiekvieną informacinį punktą.
               2.   Emitentas, siūlytojas ar asmuo, prašantis įtraukti į prekybos reguliuojamoje rinkoje sąrašą, gali praleisti tuos informacijos punktus, kurie bazinio prospekto patvirtinimo metu yra nežinomi ir gali būti nustatyti tik atskiros emisijos metu.
               <...>
               4.   Į bazinio prospekto priede pateiktas galutines sąlygas galima įtraukti tik informacijos punktus, įeinančius į skirtingų vertybinių popierių raštų aprašus, kuriais remiantis sudarytas tas bazinis prospektas.
               5.   Be 4–20 straipsniuose nustatytų aprašų ir informacijos blokų, į bazinį prospektą įtraukiama ši informacija:

                        1)

                        nuoroda į informaciją, kuri bus įtraukta į galutines sąlygas;

                        2)

                        galutinių sąlygų paskelbimo būdas; kai emitentas prospekto patvirtinimo metu negali nustatyti galutinių sąlygų paskelbimo būdo, nurodoma, kaip ketinama visuomenei pranešti apie galutinių sąlygų paskelbimo būdą;

                  <...>
               7.   Kai per laikotarpį nuo bazinio prospekto patvirtinimo iki kiekvienos pagal bazinį prospektą išleidžiamos vertybinių popierių emisijos platinimo termino pabaigos arba, tam tikrais atvejais, iki prekybos šiais vertybiniais popieriais reguliuojamoje rinkoje pradžios atsiranda [Prospektų direktyvos] 16 straipsnio 1 dalyje nurodytas veiksnys, emitentas, siūlytojas arba asmuo, prašantis įtraukti į prekybos reguliuojamoje rinkoje sąrašą, prieš platinimo termino pabaigą arba prieš leidžiant platinti tuos vertybinius popierius paskelbia priedą.“

               17

               Pagal Prospektų reglamento 26 straipsnio 5 dalį „bazinio prospekto priede pateiktos galutinės sąlygos pateikiamos kaip atskiras dokumentas, kuriame pateikiamos tik galutinės sąlygos, arba įtraukiant galutines sąlygas į bazinį prospektą.“

               18

               To paties reglamento 29 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Paskelbiant prospektą arba bazinį prospektą elektronine forma pagal [Prospektų direktyvos] 14 straipsnio 2 dalies c, d ir e punktus arba šią formą panaudojant kaip papildomą paskelbimo būdą, taikomi šie reikalavimai:

                        1)

                        patekus į tinklavietę, prospektas arba bazinis prospektas turi būti lengvai pasiekiamas;

                  <...>

                        4)

                        investuotojams turi būti sudaryta galimybė parsisiųsti ir išsispausdinti prospektą arba bazinį prospektą.

                  <...>“

         Austrijos teisė

               19

               1991 m. gruodžio 6 d. Kapitalo rinkos įstatymo (Kapitalmarktgesetz, BGBl. 625/1991) 5 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Jeigu pasiūlymas, kuris turi būti paskelbtas prospekte, pateikiamas nepaskelbus prospekto arba informacijos pagal 6 straipsnį, investuotojai, kurie yra vartotojai, kaip jie suprantami pagal Vartotojų apsaugos įstatymo (Konsumentenschutzgesetz) 1 straipsnio 1 dalies 2 punktą, gali atsisakyti pasiūlymo arba sutarties.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               20

               2006 m. spalio 30 d. M. Timmel, gyvenantis Vienoje (Austrija), tarpininkaujamas Aviso Zeta, taip pat įsteigtos Vienoje, pasirašė 40000 vienetų „Dragon FX Garant“ vertybinių popierių, kurių vieneto nominali vertė yra mažesnė negu 50000 eurų ir kurių emitentė buvo Lehman Brothers Treasury Co. BV, kurios buveinė yra Amsterdame (Nyderlandai).

               21

               Vėliau M. Timmel pareiškė, kad nori atsisakyti šio pasirašymo pagal 1991 m. gruodžio 6 d. Kapitalo rinkos įstatymo 5 straipsnį, ir tvirtino, kad pasiūlymas pateiktas tinkamai nepaskelbus su juo susijusios informacijos. Nenurodytas „International Securities Identification Number“ (ISIN) kodas, emisijos valiuta, nepateikta jokios informacijos apie atitinkamų vertybinių popierių ankstesnę ir būsimą vertės kaitą ir jų pelningumo apskaičiavimo būdą.

               22

               Anot M. Timmel, bazinis prospektas ir trys jo priedai atitinkamai buvo paskelbti 2006 m. rugpjūčio 9 ir 29 d. ir tų pačių metų rugsėjo 6 ir 26 d. Be to, galutinių sąlygų projektas paskelbtas 2006 m. rugsėjo 19 d., o jų galutinė versija – 2006 m. gruodžio 4 d.

               23

               Tačiau šie dokumentai nebuvo tinkamai paskelbti nei vertybinių popierių biržoje, nei emitentės buveinėje ar finansų tarpininko biure. Įvairūs prospektą sudarantys dokumentai buvo laikomi tik Vienoje. Be to, su dokumentais, susijusiais su pasiūlymu pirkti vertybinius popierius, kurį laiką buvo galima susipažinti Liuksemburgo biržos interneto svetainėje, tačiau, norint juos perskaityti, reikėjo užsiregistruoti ir sumokėti mokestį, kad būtų galima perskaityti, be kita ko, privalomą prospekto priedą, kuriame įtvirtintos minėto pasiūlymo galutinės sąlygos.

               24

               Tokiomis aplinkybėmis M. Timmel kreipėsi į Handelsgericht Wien (Vienos komercinių bylų teismas). Šis teismas mano, kad bylos baigtis, be kita ko, priklauso nuo to, ar pagal Prospektų reglamento 22 straipsnio 2 dalį Aviso Zeta privalėjo paskelbti iš principo privalomai įtrauktiną informaciją, kuri patvirtinant bazinį prospektą dar nebuvo žinoma, bet jau buvo žinoma paskelbiant prospekto priedą.

               25

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pabrėžia Prospektų direktyvos 14 straipsnio 2 dalies b punkto versijų įvairiomis kalbomis skirtumus, susijusius su tuo, ar reikalavimai pateikti prospektą visuomenei registruotoje emitento buveinėje ir finansų tarpininkų biuruose yra kumuliaciniai, ar alternatyvūs.

               26

               Šiomis aplinkybėmis Handelsgericht Wien nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar [Prospektų reglamento] 22 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad iš principo privalomai įtrauktina informacija, kuri patvirtinant bazinį prospektą dar nebuvo žinoma, bet jau yra žinoma paskelbiant prospekto priedą, turi būti įtraukta į tą priedą?

                        2.

                        Ar [Prospektų reglamento] 22 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta išimtis, pagal kurią galima praleisti kai kuriuos informacijos punktus, kaip jie suprantami pagal 22 straipsnio 1 dalies [antrą pastraipą], taikoma ir tada, kai ši (privalomai įtrauktina) informacija buvo žinoma prieš emisiją, bet jau paskelbus bazinį prospektą, kuriame ši informacija nebuvo nurodyta?

                        3.

                        Ar tokiu atveju, kai paskelbtas tik bazinis prospektas be būtinos informacijos, kuri privaloma pagal [Prospektų reglamento] 22 straipsnio 1 dalies [antrą pastraipą] ir visų pirma pagal V priedą (vertybinių popierių, kai vieno vertybinio popieriaus nominalioji vertė mažesnė negu 50000 EUR, atveju), bet nepaskelbtos galutinės sąlygos, galima teigti, kad paskelbimas tinkamas?

                        4.

                        Ar [Prospektų reglamento] 29 straipsnio 1 dalies 1 punkte įtvirtintas reikalavimas, kad patekus į tinklalapį, kuriame jie skelbiami, prospektas arba bazinis prospektas turi būti lengvai pasiekiamas, tenkinamas, jei:

                                 a)

                                 norint perskaityti, parsisiųsti ar išsispausdinti informaciją, reikia užsiregistruoti tinklalapyje, kuriame paskui galima pasiekti informaciją, o registruojantis būtina sutikti su išlyga dėl teisinės atsakomybės apribojimo ir nurodyti elektroninio pašto adresą arba

                                 b)

                                 už tai turi būti mokamas atlygis, arba

                                 c)

                                 nemokamai galima skaityti tik dalį prospekto – du dokumentus per mėnesį, o norint gauti visą reikiamą informaciją, kaip ji suprantama pagal [Prospektų reglamento] 22 straipsnio 1 dalies [antrą pastraipą], reikia peržiūrėti ne mažiau kaip tris dokumentus?

                        5.

                        Ar [Prospektų direktyvos] 14 straipsnio 2 dalies b punktą reikia aiškinti taip, kad bazinis prospektas turi būti pateikiamas registruotoje emitento buveinėje ir finansinių tarpininkų biuruose?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo ir antrojo klausimų

               27

               Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Prospektų reglamento 22 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal šio straipsnio 1 dalį privalomai įtrauktina informacija, kuri skelbiant bazinį prospektą dar nebuvo žinoma, bet jau yra žinoma paskelbiant prospekto priedą, turi būti įtraukta į tą priedą, o gal šią informaciją prireikus galima praleisti.

               28

               Visų pirma primintina, kad Prospektų reglamento 22 straipsnyje nurodyta, kokia informacija turi būti pateikta baziniame prospekte ir galutinėse sąlygose.

               29

               Šiuo klausimu iš Prospektų reglamento 26 straipsnio 5 dalies matyti, kad šia nuostata siekiama suteikti emitentams tam tikro lankstumo ir jiems leidžiama paskelbti galutines sąlygas baziniame prospekte arba kaip atskirą dokumentą.

               30

               Išskiriami, viena vertus, tam tikri duomenys, kurie būtini konkrečiam sandoriui sudaryti (kaip antai galutinė atitinkamų vertybinių popierių kaina) ir, kita vertus, bendra informacija, kuri leidžia investuotojams įvertinti galimą riziką prieš nusprendžiant pasirašyti vertybinius popierius.

               31

               Tačiau Prospektų reglamento 22 straipsnio 5 dalies 1 punkte emitentas įpareigojamas baziniame prospekte nurodyti informaciją, kuri bus įtraukta į galutines sąlygas. Taip pat įtvirtinta, kad jei galutinėse sąlygose pateikta informacija negalėjo būti įtraukta į bazinį prospektą, jame turi būti nurodyta, kad tokia informacija egzistuoja.

               32

               Be to, Prospektų reglamento 22 straipsnio 7 dalyje numatyta, kad, be kita ko, kai per laikotarpį nuo bazinio prospekto patvirtinimo iki kiekvienos pagal bazinį prospektą išleidžiamos vertybinių popierių emisijos platinimo termino pabaigos atsiranda svarbus naujas veiksnys, esminė klaida ar netikslumas, susiję su baziniame prospekte nurodyta informacija ir galintys turėti įtakos vertybinių popierių įvertinimui, kaip tai suprantama pagal Prospektų direktyvos 16 straipsnio 1 dalį, emitentas arba siūlytojas baigiantis platinimo terminui turi paskelbti priedą.

               33

               Būtent atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia aiškinti Prospektų reglamento 22 straipsnio 2 dalį, pagal kurią emitentui ar siūlytojui suteikiama galimybė neskelbti tam tikros pagal to paties straipsnio 1 dalį privalomai įtrauktinos informacijos tuo atveju, kai ji nėra žinoma patvirtinant bazinį prospektą ir gali būti nustatyta tik emisijos momentu.

               34

               Šiuo klausimu, aiškinant šias nuostatas a contrario, matyti, kad, kaip pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 38 punkte, jei bazinio prospekto patvirtinimo momentu emitentas žino ar gali nustatyti Prospektų reglamento 22 straipsnio 1 dalyje nurodytą informaciją, tokia informacija turi būti paskelbta tame prospekte.

               35

               Jei privalomai įtrauktina informacija, kuri nėra žinoma paskelbiant bazinį prospektą ir gali būti nustatyta tik emisijos momentu, pati savaime nėra svarbus naujas veiksnys arba esminė klaida ar netikslumas, kaip tai suprantama pagal Prospektų direktyvos 16 straipsnio 1 dalį, prireikus ji turi būti paskelbta galutinėse sąlygose.

               36

               Iš Prospektų reglamento 21 ir 25 konstatuojamųjų dalių matyti, kad baziniame prospekte ir galutinėse sąlygose turi būti pateikta tiek pat informacijos kaip ir vienu kartu paskelbtame prospekte. Tai, be kita ko, suponuoja, kad pagal šio reglamento 22 straipsnio 1 dalį privaloma informacija, kuri nėra žinoma paskelbiant bazinį prospektą ir gali būti nustatyta tik emisijos momentu, skelbiama galutinėse sąlygose.

               37

               Tačiau jei, pirma, ši informacija yra svarbus naujas veiksnys arba ja ištaisoma esminė klaida ar netikslumas ir, antra, ji gali turėti įtakos vertybinių popierių įvertinimui, būtina paskelbti priedą, kaip numatyta Prospektų direktyvos 16 straipsnio 1 dalyje ir Prospektų reglamento 22 straipsnio 7 dalyje.

               38

               Šiuo klausimu tai, ar pagrindinėje byloje aptariama informacija turėjo įtakos vertybinių popierių įvertinimui, kaip tai suprantama pagal Prospektų direktyvos 16 straipsnio 1 dalį, turi nustatyti nacionalinis teismas.

               39

               Kaip pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 43 punkte, norint atsakyti į šį klausimą, reikia įvertinti įrodymus, susijusius su informacijos pobūdžiu ir jos poveikiu investuotojo sprendimui pasirašyti vertybinius popierius.

               40

               Taigi į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, jog Prospektų reglamento 22 straipsnio 2 dalis aiškintina taip, kad šio straipsnio 1 dalyje numatyta privalomai įtrauktina informacija, kuri skelbiant bazinį prospektą dar nebuvo žinoma, bet jau yra žinoma paskelbiant šio prospekto priedą, turi būti įtraukta į tą priedą, jei ši informacija yra svarbus naujas veiksnys arba esminė klaida ar netikslumas, galintys turėti įtakos vertybinių popierių įvertinimui, kaip tai suprantama pagal Prospektų direktyvos 16 straipsnio 1 dalį, o tai turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

         Dėl trečiojo klausimo

               41

               Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar tuo atveju, kai bazinis prospektas paskelbtas be informacijos, kuri privaloma pagal Prospektų reglamento 22 straipsnio 1 dalies [antrą pastraipą], visų pirma pagal V priedą, o galutinės sąlygos nepaskelbtos, paskelbimas atitinka tame straipsnyje numatytus reikalavimus.

               42

               Iš atsakymo į pirmuosius du klausimus matyti, jog tam, kad prospektas atitiktų Prospektų reglamento 22 straipsnyje įtvirtintus reikalavimus, pirmiausia pagal šio straipsnio 1 dalį baziniame prospekte turi būti pateikta privalomai įtrauktina informacija, kuri emitentui yra žinoma skelbiant prospektą.

               43

               Be to, pažymėtina, kad pagal Prospektų direktyvos 13 straipsnio 1 dalį ir Prospektų reglamento 22 straipsnio 1 dalies [antrą pastraipą] bazinis prospektas skelbiamas po to, kai jį patvirtina kompetentingos institucijos.

               44

               Antra, privalomai įtrauktina informacija, kurią emitentas sužinojo jau paskelbus bazinį prospektą, bet iki platinimo termino pabaigos, turi būti nurodyta priede, jei ji yra svarbus naujas veiksnys, esminė klaida ar netikslumas, kaip tai suprantama pagal Prospektų direktyvos 16 straipsnio 1 dalį.

               45

               Kad tokio priedo paskelbimas būtų tinkamas, pagal šios direktyvos 16 straipsnio 1 dalį jį taip pat turi iš anksto patvirtinti kompetentingos institucijos.

               46

               Jei minėta informacija nėra svarbus naujas veiksnys arba esminė klaida ar netikslumas, kaip tai suprantama pagal Prospektų direktyvos 16 straipsnio 1 dalį, ji turi būti paskelbta galutinėse sąlygose, jei įvykdytos Prospektų reglamento 22 straipsnio 4 dalyje įtvirtintos sąlygos ir jei ši informacija iš dalies ar visiškai nepakeičia baziniame prospekte nurodytos informacijos.

               47

               Be to, pagal Prospektų reglamento 22 straipsnio 5 dalį baziniame prospekte turi būti nurodyta informacija, kuri bus įtraukta į jo galutines sąlygas.

               48

               Šiuo klausimu primintina, kad, kaip numatyta Prospektų reglamento 21 konstatuojamojoje dalyje, galutinės sąlygos neprivalo būti iš anksto patvirtintos kompetentingų institucijų. Iš Prospektų direktyvos 5 straipsnio 4 dalies trečios pastraipos matyti, kad jei galutinės sąlygos nėra įtrauktos nei į bazinį prospektą, nei į jo priedą, jos pateikiamos investuotojams ir kompetentingai institucijai kuo greičiau ir iki pasiūlymo pradžios.

               49

               Taigi į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad tuo atveju, kai bazinis prospektas paskelbtas be informacijos, kuri privaloma pagal Prospektų reglamento 22 straipsnio 1 dalį, visų pirma pagal V priedą, paskelbimas neatitinka tame straipsnyje numatytų reikalavimų, jei vėliau nepaskelbiamos galutinės sąlygos. Tam, kad informacija, kuri pagal Prospektų reglamento 22 straipsnio 1 dalį turi būti įtraukta į bazinį prospektą, galėtų būti nurodyta galutinėse sąlygose, baziniame prospekte turi būti nurodyta, kokia informacija bus įtraukta į tas galutines sąlygas, ir ši informacija turi atitikti šio reglamento 22 straipsnio 4 dalyje numatytus reikalavimus.

         Dėl ketvirtojo klausimo

               50

               Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Prospektų reglamento 29 straipsnio 1 dalies 1 punktas aiškintinas taip, kad reikalavimas, kad prospektas arba bazinis prospektas turi būti lengvai pasiekiamas patekus į tinklalapį, kuriame jie skelbiami, tenkinamas, kai privaloma užsiregistruoti tame tinklalapyje, numatyta išlyga dėl teisinės atsakomybės apribojimo ir būtina nurodyti elektroninio pašto adresą, kai norint perskaityti elektroninius dokumentus reikia susimokėti arba kai nemokamai galima skaityti tik dalį prospekto – du dokumentus per mėnesį.

               51

               Pirma, dėl būtinybės užsiregistruoti ir sutikti su išlyga dėl teisinės atsakomybės apribojimo ir nurodyti elektroninio pašto adresą konstatuotina, kad šios sąlygos riboja galimybę susipažinti su elektronine forma paskelbtu prospektu ir savaime nesuderinamos su Prospektų reglamento 29 straipsnio 1 dalies 1 punkte įtvirtintu lengvo pasiekiamumo reikalavimu.

               52

               Tokios sąlygos visų pirma gali atgrasyti tam tikrus potencialius investuotojus. Be to, sutikimas su išlyga dėl teisinės atsakomybės ribojimo yra sąlyga, dėl kurios atsiranda nelygybė tarp galimo emitento ar tarpininko ir potencialaus investuotojo ir kuri savaime prieštarauja Prospektų direktyvos 10 konstatuojamojoje dalyje nurodytam jos tikslui užtikrinti investuotojų apsaugą.

               53

               Antra, kiek tai susiję su tuo, kad, norint susipažinti su elektronine forma paskelbtu prospektu, reikia susimokėti, Prospektų reglamento 29 straipsnio 1 dalies 1 punktą reikia aiškinti atsižvelgiant į Prospektų direktyvos 14 straipsnio 5 dalį, kurioje aiškiai numatyta, kad net tuo atveju, kai prospektą sudarantys dokumentai skelbiami atskirai, jie turi būti nemokamai prieinami visuomenei.

               54

               Todėl prospekto paskelbimas elektronine forma tinklalapyje, prie kurio prieiga yra mokama arba kuriame nemokamai galima perskaityti tik kai kuriuos prospektą sudarančius dokumentus, laikytinas neatitinkančiu lengvo pasiekiamumo sąlygos, numatytos Prospekto reglamento 29 straipsnio 1 dalies 1 punkte.

               55

               Galiausiai reikia patikslinti, kad Prospektų direktyvos 14 straipsnio 7 dalis, kurioje nustatyta, kad jei prospektas pateikiamas visuomenei elektronine forma, investuotojo prašymu nemokamai turi būti pateikiamas ir spausdintas egzempliorius, šiuo klausimu įtakos neturi.

               56

               Nei iš Prospektų direktyvos ar Prospektų reglamento nuostatų, nei iš šių teisės aktų struktūros nematyti, kad prospektą sudarančių dokumentų pasiekiamumo sąlygą galima traktuoti skirtingai, nelygu, koks emitento pasirinktas paskelbimo būdas.

               57

               Priešingai, Sąjungos teisės aktų leidėjas Prospektų reglamento 29 straipsnio 1 dalyje patikslino, kad joje įtvirtintos paskelbimo elektronine forma sąlygos turi būti įvykdytos, kai prospektas skelbiamas pagal Prospektų direktyvos 14 straipsnio 2 dalies c–e punktus arba kai ši forma panaudojama kaip papildomas paskelbimo būdas.

               58

               Be to, iš Prospektų direktyvos 31 konstatuojamosios dalies matyti, kad teisės aktų leidėjas siekė skatinti prospektų skelbimą elektronine forma, nes taip palengvinama šių dokumentų cirkuliacija. Taigi sutikimas su mažesne investuotojų apsauga tuo atveju, kai prospektas skelbiamas elektronine forma, prieštarautų tokiam tikslui.

               59

               Taigi į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti, kad Prospektų reglamento 29 straipsnio 1 dalies 1 punktas aiškintinas taip, kad reikalavimas, jog prospektas arba bazinis prospektas turi būti lengvai pasiekiami patekus į tinklalapį, kuriame jie skelbiami, netenkinamas, kai privaloma užsiregistruoti tame tinklalapyje, numatyta išlyga dėl teisinės atsakomybės apribojimo ir būtina nurodyti elektroninio pašto adresą, kai, norint perskaityti elektroninius dokumentus, reikia susimokėti arba kai nemokamai galima skaityti tik dalį prospekto – du dokumentus per mėnesį.

         Dėl penktojo klausimo

               60

               Penktuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Prospektų direktyvos 14 straipsnio 2 dalies b punktą reikia aiškinti taip, kad bazinis prospektas turi būti pateikiamas visuomenei registruotoje emitento buveinėje ir finansų tarpininkų biuruose.

               61

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal šios nuostatos versiją vokiečių kalba bazinis prospektas turi būti pateikiamas registruotoje emitento buveinėje arba finansų tarpininko biure, o versijose ispanų, anglų ir prancūzų kalbomis prospektas turi būti prieinamas abiejose vietose.

               62

               Šiuo klausimu primintina, kad nuostatą, kurios dėl versijų įvairiomis kalbomis skirtumų aiškus ir vienodas aiškinimas negalimas, reikia aiškinti atsižvelgiant į jos tikslą ir struktūrą (žr., be kita ko, sprendimų Bouchereau, 30/77, EU:C:1977:172, 14 punktą ir Borgmann, C‑1/02, EU:C:2004:202, 25 punktą).

               63

               Pažymėtina, kad dėl būtinybės vienodai taikyti, taigi ir aiškinti, Sąjungos teisės aktą neleidžiama remtis tik viena jo versija ir reikalaujama, kad jis būtų aiškinamas remiantis tikrąja jo autoriaus valia ir siekiamu tikslu, atsižvelgiant visų pirma į versijas visomis kalbomis (žr., Sprendimo Interportal und Marketing, C‑569/08, EU:C:2010:311, 35 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               64

               Kiek tai susiję su pagrindinėje byloje nagrinėjama nuostata, pažymėtina, kad iš Prospektų direktyvos 4 ir 10 konstatuojamųjų dalių aiškiai matyti, kad ja siekiama, be kita ko, užtikrinti investuotojų apsaugą ir suteikti įmonėms plačiausią įmanomą investicinio kapitalo prieinamumą visos Europos Sąjungos mastu, suteikiant vertybinių popierių emitentams bendrą pasą.

               65

               Kaip pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 81 punkte, šiems tikslams gali būti pakenkta tuo atveju, kai registruota emitento buveinė yra kitoje valstybėje narėje negu finansų tarpininko biuras, nes bazinis prospektas spausdintas būtų pateikiamas tik vienoje iš šių vietų.

               66

               Be to, Prospektų direktyvos struktūra skatina manyti, kad prospektas turi būti pateikiamas visuomenei ir registruotoje emitento buveinėje, ir finansinio tarpininko biure.

               67

               Kadangi šios direktyvos 14 straipsnio 7 dalyje reikalaujama, kad jei prospektas pateikiamas visuomenei elektronine forma, investuotojo prašymu emitentas ar finansų tarpininkas nemokamai turi pateikti ir spausdintą egzempliorių, pastarieji turi turėti šio prospekto egzempliorių, kad galėtų įvykdyti šią pareigą. Taigi tai reiškia, kad prospektas turi būti prieinamas ir registruotoje emitento buveinėje, ir finansų tarpininko biure, kaip pažymi Komisija.

               68

               Taigi į penktąjį klausimą reikia atsakyti, jog Prospektų direktyvos 14 straipsnio 2 dalies b punktas aiškintinas taip, kad bazinis prospektas turi būti pateikiamas visuomenei ir registruotoje emitento buveinėje, ir finansų tarpininkų biuruose.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               69

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           2004 m. balandžio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 809/2004, įgyvendinančio Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/71/EB nuostatas dėl prospektuose pateikiamos informacijos bei šių prospektų formato įtraukimo nuorodos būdu ir paskelbimo bei reklamos skleidimo, 22 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad straipsnio 1 dalyje numatyta privalomai įtrauktina informacija, kuri skelbiant bazinį prospektą dar nebuvo žinoma, bet jau yra žinoma paskelbiant šio prospekto priedą, turi būti įtraukta į tą priedą, jei ši informacija yra svarbus naujas veiksnys arba esminė klaida ar netikslumas, galintys turėti įtakos vertybinių popierių įvertinimui, kaip tai suprantama pagal 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/71/EB dėl prospekto, kuris turi būti skelbiamas, kai vertybiniai popieriai siūlomi visuomenei ar įtraukiami į prekybos sąrašą, 16 straipsnio 1 dalį, o tai turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

                           2.

                           Tuo atveju, kai bazinis prospektas paskelbtas be informacijos, kuri privaloma pagal Reglamento Nr. 809/2004 22 straipsnio 1 dalį, visų pirma pagal V priedą, paskelbimas neatitinka tame straipsnyje numatytų reikalavimų, jei vėliau nepaskelbiamos galutinės sąlygos. Tam, kad informacija, kuri pagal Reglamento Nr. 809/2004 22 straipsnio 1 dalį turi būti įtraukta į bazinį prospektą, galėtų būti nurodyta galutinėse sąlygose, baziniame prospekte turi būti nurodyta, kokia informacija bus įtraukta į tas galutines sąlygas, ir ši informacija turi atitikti šio reglamento 22 straipsnio 4 dalyje numatytus reikalavimus.

                           3.

                           Reglamento Nr. 809/2004 29 straipsnio 1 dalies 1 punktą reikia aiškinti taip, kad reikalavimas, kad prospektas arba bazinis prospektas turi būti lengvai pasiekiami patekus į tinklalapį, kuriame jie skelbiami, netenkinamas, kai privaloma užsiregistruoti tame tinklalapyje, numatyta išlyga dėl teisinės atsakomybės apribojimo ir būtina nurodyti elektroninio pašto adresą, kai, norint perskaityti elektroninius dokumentus, reikia susimokėti arba kai nemokamai galima skaityti tik dalį prospekto – du dokumentus per mėnesį.

                           4.

                           Direktyvos 2003/71 14 straipsnio 2 dalies b punktą reikia aiškinti taip, kad bazinis prospektas turi būti pateikiamas visuomenei ir registruotoje emitento buveinėje, ir finansinių tarpininkų biuruose.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


title: 2009 m. birželio 18 d. Pirmosios instancijos teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas. # LIBRO Handelsgesellschaft mbH prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo LiBRO paraiška - Ankstesnis vaizdinis Bendrijos prekių ženklas LIBERO - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybė supainioti - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) - Dalinis atsisakymas įregistruoti - Įstojusios į bylą šalies prašymas panaikinti sprendimą - Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 3 dalis - Apeliacinei tarybai pateiktos apeliacijos motyvus išdėstančio dokumento pasirašymas - Apeliacijos Apeliacinėje taryboje priimtinumas. # Byla T-418/07.

text:
      2009 m. birželio 18 d. Pirmosios instancijos teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas LIBRO prieš VRDT – Causley (LiBRO)
      (Byla T‑418/07)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo LiBRO paraiška – Ankstesnis vaizdinis Bendrijos prekių ženklas LIBERO – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) – Dalinis atsisakymas įregistruoti – Įstojusios į bylą šalies prašymas panaikinti sprendimą – Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 3 dalis – Apeliacinei tarybai pateiktos apeliacijos motyvus išdėstančio dokumento pasirašymas – Apeliacijos Apeliacinėje taryboje priimtinumas“
      1.                     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti
            su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento N. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 49–50, 59 ir 70–73 punktus)
      2.                     Bendrijos prekių ženklas – Procedūra Tarnybos instancijose – Pranešimų perdavimas Tarnybai – Perdavimas faksu – Neįskaitomas
            parašas (Komisijos reglamento Nr. 2868/95 1 straipsnio 80 taisyklės 3 dalis) (žr. 30 punktą)
      Dalykas

         Ieškinys dėl 2007 m. rugsėjo 3 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1454/2005‑4), susijusio su protesto
                  procedūra tarp

               Dagmar Causley
               ir
               LIBRO Handelsgesellschaft mbH
               .
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               LIBRO Handelsgesellschaft mbH

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               vaizdinis ir žodinis prekių ženklas „LiBRO“ 2, 9, 14, 16, 18, 20, 25, 28, 35, 38, 41 ir 42 klasių prekėms ir paslaugoms –
                  paraiška Nr. 2616753

               Prekių ženklo ar žymens, kuriuo grindžiamas protestas, savininkas:

               Dagmar Causley

               Prekių ženklas ar žymuo, kuriuo grindžiamas protestas:

               vaizdinis prekių ženklas LIBERO 9, 38 ir 42 klasių prekėms ir paslaugoms – Bendrijos prekių ženklas Nr. 401141

               Protestų skyriaus sprendimas:

               iš dalies atmesti paraišką

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               iš dalies panaikinti Protestų skyriaus sprendimą

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Atmesti Dagmar Causley prašymą.

                  3.

                  	Priteisti iš LIBRO Handelsgesellschaft mbH visas, išskyrus Dagmar Causley patirtas, bylinėjimosi išlaidas.

                  4.

                  	Dagmar Causley padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


1999 m. spalio 7 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Irish Sugar plc prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Bauda. # Byla T-228/97.


2003 m. birželio 17 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Jean-Paul Seiller prieš Europos investicijų banką. # Priimtinumas - Patvirtinantis aktas. # Byla T-385/00.


title: 2006 m. birželio 1  d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Valstybės pagalba - EB 88 straipsnio 2 dalies antroji pastraipa - Su bendrąja rinka nesuderinama pagalba - Pareiga susigrąžinti - Nevykdymas. # Byla C-207/05.

text:
      2006 m. birželio 1 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas Komisija prieš Italiją
      (Byla C‑207/05)
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Valstybės pagalba – EB 88 straipsnio 2 dalies antroji pastraipa – Su bendrąja rinka nesuderinama pagalba – Pareiga susigrąžinti – Nevykdymas“
      1.                     Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Komisijos sprendimo dėl valstybės pagalbos nesilaikymas (EB 88 straipsnio 2 dalies
            antroji pastraipa ir EB 226 straipsnis) (žr. 31, 33, 35 punktus)
      2.                     Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Komisijos sprendimo dėl valstybės pagalbos nesilaikymas – Gynybos būdai (EB 88 straipsnio
            2 dalies antroji pastraipa, EB 226, EB 227, EB 230 ir EB 232 straipsniai) (žr. 40–43 punktus)
      3.                     Valstybių teikiama pagalba – Neteisėtos pagalbos susigrąžinimas (EB 88 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa) (žr. 44 punktą)
      4.                     Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Komisijos sprendimo dėl valstybės pagalbos nesilaikymas – Gynybos būdai (EB 10 straipsnis
            ir EB 88 straipsnio 2 dalis) (žr. 45, 47–48, 50 punktus)
      Dalykas

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – 2002 m. birželio 5 d. Komisijos sprendimo 2003/193/EB dėl Italijos valstybės pagalbos,
                  atleidžiant nuo mokesčių ir teikiant paskolas palankiomis sąlygomis viešąsias paslaugas teikiančioms įmonėms, kurių didžioji
                  dalis akcininkų yra viešieji asmenys, 3 ir 4 straipsnių pažeidimas (C‑27/99 (buvęs NN 69/98)) (OL L 77, p. 21) – Priemonių,
                  būtinų susigrąžinti pagalbą, kuri pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka, nesiėmimas per nustatytą terminą.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  Per nustatytus terminus nesiėmusi priemonių, būtinų iš gavėjų susigrąžinti pagalbą, kuri pagal 2002 m. birželio 5 d. Komisijos
                     sprendimą 2003/193/EB dėl Italijos valstybės pagalbos, atleidžiant nuo mokesčių ir teikiant paskolas palankiomis sąlygomis
                     viešąsias paslaugas teikiančioms įmonėms, kurių didžioji dalis akcininkų yra viešieji asmenys, pripažinta neteisėta ir nesuderinama
                     su bendrąja rinka, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šio sprendimo 3 ir 4 straipsnius.

                  2.

                  Priteisti iš Italijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.


1978 m. vasario 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # SA Ancienne Maison Marcel Bauche ir SARL François Delquignies prieš Administration française des Douanes. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal d'instance de Valenciennes - Prancūzija. # Byla 96/77.


title: 2014 m. gegužės 8 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#Caisse nationale des prestations familiales prieš Ulrike Wiering ir Markus Wiering.#Cour de cassation (Liuksemburgas) prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė apsauga – Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 – Reglamentas (EEB) Nr. 574/72 – Išmokos šeimai – Pašalpos šeimai – Vaiko auginimo pašalpa – „Elterngeld“ – „Kindergeld“ – Diferencinio priedo apskaičiavimas.#Byla C-347/12.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
      2014 m. gegužės 8 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Socialinė apsauga — Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 — Reglamentas (EEB) Nr. 574/72 — Išmokos šeimai — Pašalpos šeimai — Vaiko auginimo pašalpa — „Elterngeld“ — „Kindergeld“ — Diferencinio priedo apskaičiavimas“
      Byloje C‑347/12
      dėl Cour de cassation (Liuksemburgas) 2012 m. liepos 12 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2012 m. liepos 20 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Caisse nationale des prestations familiales

      prieš

         Ulrike Wiering,

         Markus Wiering

      TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas T. von Danwitz, teisėjai E. Juhász, A. Rosas (pranešėjas), D. Šváby ir C. Vajda,
      generalinis advokatas M. Wathelet,
      posėdžio sekretorius V. Tourrès, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2013 m. birželio 6 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Caisse nationale des prestations familiales, atstovaujamos advokatų A. Rodesch ir R. Jazbinsek,

               —

               U. ir M. Wiering, atstovaujamų advokatų G. Pierret ir S. Coï,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos D. Martin ir V. Kreuschitz,

         susipažinęs su 2013 m. liepos 18 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje (OL L 149, p. 2; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 35; toliau – Reglamentas Nr. 1408/71), redakcijos, iš dalies pakeistos ir atnaujintos 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 (OL L 28, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 3), iš dalies pakeistu 1998 m. birželio 29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1606/98 (OL L 209, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 308), 1 straipsnio u punkto i papunkčio, 4 straipsnio 1 dalies h punkto ir 76 straipsnio bei 1972 m. kovo 21 d. Tarybos Reglamento (EEB) Nr. 574/72, nustatančio Reglamento Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką (OL L 74, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 83), redakcijos, iš dalies pakeistos ir atnaujintos Reglamentu Nr. 118/97 (toliau – Reglamentas Nr. 574/72), 10 straipsnio 1 dalies b punkto i papunkčio išaiškinimu.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Caisse nationale des prestations familiales (Nacionalinė išmokų šeimai kasa, toliau – CNPF) ginčą su Vokietijos rezidentais U. ir M. Wiering, dirbančiais atitinkamai Vokietijoje ir Liuksemburge, dėl CNPF atsisakymo pervesti jiems pašalpų šeimai diferencinį priedą už vaikus.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Reglamento Nr. 1408/71 pirma, penkta, aštunta ir devinta konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
               „kadangi nuostatos dėl nacionalinės socialinės apsaugos teisės aktų koordinavimo priklauso laisvo asmenų judėjimo sričiai ir turėtų padėti kelti jų gyvenimo lygį ir gerinti įdarbinimo sąlygas;

                  <...>

               kadangi atliekant šį koordinavimą reikia Bendrijoje garantuoti vienodą požiūrį į valstybių narių darbuotojus, jų įpėdinius ir likusius gyvus sutuoktinius esant skirtingiems nacionalinės teisės aktams;

                  <...>

               kadangi pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir savarankiškai dirbantiems asmenims, judantiems Bendrijoje, turėtų būti taikoma tik vienos valstybės narės socialinės apsaugos sistema, kad taikant nacionalinės teisės aktus būtų išvengta sutapimo ir dėl to susiklostančių sudėtingų situacijų;

                  <...>

               kadangi, siekiant garantuoti visų valstybės narės teritorijoje dirbančių darbuotojų vienodą vertinimą, reikia nustatyti, kad pagal bendrą taisyklę jiems taikomi teisės aktai tos valstybės narės, kurios teritorijoje atitinkamas pagal darbo sutartį dirbantis asmuo ar savarankiškai dirbantis asmuo dirba.“

               4

               Šio reglamento 1 straipsnyje pateikiami sąvokų, vartojamų jo reglamentuojamoje srityje, apibrėžimai.

               5

               Šio reglamento 1 straipsnio u punkte numatyta:

                        „i)

                        išmokos šeimai reiškia visas išmokas natūra arba pinigais, skirtas padengti šeimos išlaidoms pagal 4 straipsnio 1 dalies h punkte numatytus teisės aktus, neįskaitant II priede nurodytų specialių vaiko gimimo ar įvaikinimo išmokų;

                        ii)

                        pašalpos šeimai reiškia periodiškas išmokas pinigais, kurių skyrimas priklauso tiktai nuo šeimos narių skaičiaus ir prireikus nuo jų amžiaus.“

               6

               Pagal to paties reglamento 4 straipsnio 1 dalies h punktą jis taikomas visiems teisės aktams, kurie apima išmokų šeimai socialinės apsaugos sritį.

               7

               Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnio 1 dalyje skelbiama:
               „Šis reglamentas negali nei suteikti, nei išsaugoti teisės gauti kelias tos pačios rūšies išmokas už vieną ir tą patį privalomo draudimo laikotarpį. <...>“

               8

               Šio reglamento 13 straipsnyje „Bendrosios taisyklės“ numatyta:
               „1.   Laikantis 14c ir 14f straipsnių, asmenims, kuriems taikomas šis reglamentas, taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai. Tie teisės aktai nustatomi remiantis šioje dalyje nustatytomis nuostatomis.
               2.   Laikantis 14–17 straipsnių:

                        a)

                        vienos valstybės narės teritorijoje pagal darbo sutartį dirbančiam asmeniui taikomi tos valstybės teisės aktai, net jeigu jis gyvena kitos valstybės narės teritorijoje arba įmonės, kurioje jis dirba, buveinė juridiškai įregistruota ar veiklos vieta arba jį nusamdęs asmuo yra kitos valstybės narės teritorijoje;

                  <...>“

               9

               Šio reglamento 73 straipsnyje numatyta:
               „Pagal darbo sutartį dirbantis asmuo arba savarankiškai dirbantis asmuo, kuriam taikomi valstybės narės teisės aktai, už savo šeimos narius, gyvenančius kitos valstybės narės teritorijoje, turi teisę gauti išmokas šeimai, numatytas pagal pirmosios valstybės teisės aktus, tartum jie gyventų toje valstybėje, laikantis VI priedo nuostatų.“

               10

               To paties reglamento 76 straipsnis suformuluotas taip:
               „1.   Jeigu tą patį laikotarpį už tą patį šeimos narį dėl darbinės veiklos vykdymo yra mokamos išmokos šeimai pagal tos valstybės narės, kurios teritorijoje šeimos nariai gyvena, teisės aktus, teisė gauti išmokas šeimai, mokamas pagal kitos valstybės narės teisės aktus, prireikus taikant 73 ar 74 straipsnius, sumažinama tokiu išmokos dydžiu, kuris mokamas pagal pirmosios valstybės narės teisės aktus.
               2.   Jeigu valstybėje narėje, kurios teritorijoje šeimos nariai gyvena, išmokų skirti neprašoma, kitos valstybės narės kompetentinga įstaiga gali taikyti 1 dalies nuostatas taip, tartum išmokas būtų paskyrusi pirmoji valstybė narė.“

               11

               Reglamento Nr. 574/72 7–10a straipsniuose apibrėžiama Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnio taikymo tvarka.

               12

               Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio 1 dalyje numatyta:

                        „a)

                        Teisė gauti išmokas ar pašalpas šeimai, priklausančias pagal vienos valstybės narės teisės aktus, pagal kuriuos teisės į tas išmokas ar pašalpas įgijimas nepriklauso nuo draudimo, darbo pagal darbo sutartį arba savarankiško darbo sąlygų, sustabdoma, kai tuo pačiu laikotarpiu ir tam pačiam šeimos nariui išmokos yra mokėtinos tik pagal kitos valstybės narės nacionalinės teisės aktus arba laikantis reglamento 73, 74, 77 ar 78 straipsnių nuostatų, bendra šių išmokų dydžių suma.

                        b)

                        Tačiau, jeigu profesinė ar darbinė veikla vykdoma pirmosios valstybės narės teritorijoje:

                                 i)

                                 teisė gauti išmokas, priklausančias tik pagal kitos valstybės narės nacionalinės teisės aktus arba pagal reglamento 73 ar 74 straipsnį asmeniui, turinčiam teisę gauti išmokas šeimai dydžių suma arba asmeniui, kuriam jos turi būti mokamos tik pagal kitos valstybės narės nacionalinės teisės aktus arba pagal šiuos straipsnius mokamas išmokas šeimai, apribojama bendra išmokų šeimai dydžių suma, numatyta valstybės narės, kurios teritorijoje šeimos narys gyvena, teisės aktų. Valstybės narės, kurios teritorijoje šeimos narys gyvena, mokamų išmokų išlaidas padengia ta valstybė narė;

                  <...>“

               13

               Reikia nurodyti, pirma, kad Reglamentas Nr. 1408/71 buvo pakeistas 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (OL L 166, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 72) ir, antra, kad Reglamentas Nr. 574/72 buvo pakeistas 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 987/2009, nustatančiu Reglamento Nr. 883/2004 įgyvendinimo tvarką (OL L 284, p. 1), ir šie nauji reglamentai pradėti taikyti 2010 m. gegužės 1 d., kaip numatyta Reglamento Nr. 883/2004 91 straipsnyje ir Reglamento Nr. 987/2009 97 straipsnyje. Vis dėlto pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikomi reglamentai Nr. 1408/71 ir 547/72.

         Liuksemburgo teisė

               14

               2013 m. kovo 15 d. Teisingumo Teismas, taikydamas savo Procedūros reglamento 101 straipsnį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paprašė pateikti paaiškinimus. Taip pat jo buvo paprašyta tiksliau apibūdinti pagrindinėje byloje nagrinėjamas Liuksemburgo išmokas šeimai ir jų skyrimo sąlygas. 2013 m. balandžio 29 d. rašte prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, nurodė, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos Liuksemburgo išmokos šeimai yra pašalpos šeimai (toliau – Liuksemburgo pašalpos šeimai) ir vaiko auginimo pašalpa, ir pateikė Teisingumo Teismui Liuksemburgo teisės normas, reglamentuojančias šių išmokų skyrimą. Be to, jis patikslino, kad jo nagrinėjamo ginčo dalykas neapima vaiko priežiūros atostogų pašalpos, nes U. ir M. Wiering prašymas dėl šios pašalpos buvo pripažintas nepriimtinu.

               15

               Pagal prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo informaciją Liuksemburgo socialinės apsaugos kodekso 269 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta:
               „Vadovaujantis šiame skirsnyje įtvirtintomis sąlygomis, pašalpas šeimai turi teisę gauti:

                        a)

                        asmeniškai – kiekvienas Liuksemburge realiai gyvenantis ir registruotą gyvenamąją vietą turintis vaikas;

                        b)

                        kitų šeimos narių vardu (remiantis taikytinu tarptautinės teisės aktu) – visi asmenys, kuriems taikomi Liuksemburgo teisės aktai ir Bendrijos reglamentai ar kiti dvišaliai arba daugiašaliai susitarimai, Liuksemburgo sudaryti socialinės apsaugos srityje, kuriuose numatytas pašalpų šeimai mokėjimas remiantis darbo vietos valstybės teisės aktais. Asmens šeimos nariu laikomas vaikas, priskirtinas šio asmens šeimos grupei, kaip apibrėžta 270 straipsnyje. Šioje nuostatoje nurodyti šeimos nariai turi gyventi valstybėje, kuriai taikomi nurodyti reglamentai ar kiti teisės aktai.

                  <...>“

               16

               Pagal minėto kodekso 271 straipsnio pirmą pastraipą pašalpa mokama nuo vaiko gimimo mėnesio iki 18 metų. Remiantis to paties kodekso 271 straipsnio trečiąja pastraipa, vidurinių mokyklų ir vidurinių profesinių technikos mokyklų moksleiviams, kuriems jų mokslas yra pagrindinė veikla, teisė į pašalpas šeimai išlieka, kol jiems sueis 27 metai.

               17

               Liuksemburgo socialinės apsaugos kodekso 299 straipsnyje numatyta:
               „1.   Vaiko auginimo pašalpą gali gauti kiekvienas prašymą pateikęs asmuo, kuris:

                        a)

                        turi registruotą gyvenamąją vietą Liuksemburgo Didžiojoje Hercogystėje ir faktiškai joje gyvena arba privalomai dalyvauja Liuksemburgo socialinės apsaugos sistemoje dėl profesinės veiklos ir patenka į Bendrijos reglamentų taikymo sritį;

                        b)

                        savo būste augina vieną ar kelis vaikus, už kuriuos pareiškėjui ar su juo kartu gyvenančiam sutuoktiniui ar partneriui mokamos pašalpos šeimai, ir atitinka [to paties kodekso] 270 straipsnyje [dėl šeimos grupės nustatymo] numatytas sąlygas;

                        c)

                        daugiausia augina vaikus namuose ir nevykdo profesinės veiklos arba negauna kitų pajamų.“

                  2.   1 dalies c punkte įtvirtinta sąlyga netaikoma ir pašalpą taip pat gali gauti asmuo, vykdantis vienos ar kelių rūšių profesinę veiklą arba gaunantis kitas pajamas, jei jis, neatsižvelgiant į darbo trukmę, kartu su neišsituokusiu sutuoktiniu arba namų ūkyje kartu gyvenančiu asmeniu gauna pajamas, kurios, atskaičius socialinės apsaugos įmokas, neviršija:

                        a)

                        trijų minimalių atlyginimų, jei jis augina vieną vaiką;

                        b)

                        keturių minimalių atlyginimų, jei jis augina du vaikus;

                        c)

                        penkių minimalių socialinių atlyginimų, jei jis augina tris ir daugiau vaikų.

                  3.   1 dalies c punkte ir 2 dalyje įtvirtinta sąlyga netaikoma ir, neatsižvelgiant į gaunamų pajamų dydį, pusę vaiko auginimo pašalpos gali gauti asmuo, kuris:

                        a)

                        vykdo vienos ar kelių rūšių profesinę veiklą ne visą darbo dieną, kai bendras faktiškai dirbtų valandų skaičius per savaitę neviršija pusės įprasto darbo laiko, kuris jam taikomas tuo pačiu laikotarpiu pagal įstatymus arba kolektyvinę darbo sutartį, arba už pakaitinį darbą gauna pajamų, atitinkančių prieš tai nustatytą darbo trukmę;

                        b)

                        daugiausia užsiima vaikų auginimu namuose laikotarpiu, bent jau lygiu pusei įprasto darbo laiko, kaip nurodyta a punkte.

                  <...>“

               18

               Minėto kodekso 302 straipsnyje skelbiama:
               „Vaiko auginimo pašalpa mokama nuo pirmosios mėnesio, per kurį pasibaigia motinystės ar įsivaikinimo atostogos arba pasibaigia aštuntoji savaitė po gimimo, dienos.
               Ji mokama tą mėnesį, už kurį atsiranda teisė į ją.
               Pašalpos mokėjimas nutraukiamas pirmąją mėnesio, po kurio vaikui sueina dveji metai, dieną.
               Nukrypstant nuo prieš tai einančios pastraipos:

                        a)

                        pašalpa ir toliau mokama asmeniui, kuris namuose augina dvynius arba tris ar daugiau vaikų, kol vienam iš vaikų sueis ketveri metai;

                        b)

                        amžiaus riba, susijusi su pašalpos mokėjimu gimus keliems vaikams arba įvaikinus kelis vaikus, didinama dvejais metais už kiekvieną vaiką asmeniui, kuris atitinka a punkto sąlygas.

                  Įsivaikinus kelis skirtingo amžiaus vaikus amžiaus riba taikoma atsižvelgiant į jauniausio įvaikinto vaiko amžių.
               Pašalpa toliau mokama ir asmeniui, kuris savo būste augina jaunesnį nei ketverių metų amžiaus vaiką, kuriam mokama speciali papildoma pašalpa, numatyta 272 straipsnio ketvirtoje pastraipoje.
               Teisės į pašalpą netenkama, kai nebetenkinamos šiame skyriuje numatytos sąlygos.“

               19

               To paties kodekso 303 straipsnis suformuluotas taip:
               „Vaiko auginimo pašalpos dydis yra 485,01 euro per mėnesį, neatsižvelgiant į vaikų, auginamų tuose pačiuose namuose, skaičių. Taikant ribas, numatytas 299 straipsnio 2 dalyje, pašalpa sumažinama, jei pajamų suma, atskaičius socialinės apsaugos įmokas ir vaiko auginimo pašalpą, viršija numatytas ribas.“

               20

               Liuksemburgo socialinės apsaugos kodekso 304 straipsnyje numatyta:
               „Vaiko auginimo pašalpa sumažinama bendra bet kokių, ne Liuksemburgo, tos pačios rūšies išmokų vienam ar keliems tiems patiems vaikams suma.
               Ji nemokama, jei vienas iš tėvų už vieną ar kelis tuos pačius vaikus gauna šios knygos VI skyriuje numatytą vaiko priežiūros atostogų išmoką arba ne Liuksemburgo mokamą vaiko priežiūros atostogų išmoką. <...>“

         Vokietijos teisė

               21

               2013 m. kovo 19 d. Teisingumo Teismas paprašė Vokietijos vyriausybės, be kita ko, tiksliau apibūdinti „Kindergeld“ ir „Elterngeld“ tikslus ir skyrimo sąlygas. Teisingumo Teismo kanceliarija 2013 m. balandžio 17 d. gavo raštą, kuriame Vokietijos vyriausybė pateikė toliau nurodytą informaciją apie minėtas išmokas.

               22

               Pagal minėtą informaciją „Kindergeld“ yra viena iš šeimos išlaidų, numatytų Pajamų mokesčio įstatymo (Einkommensteuergesetz, toliau – EStG) 31 straipsnyje, kompensavimo formų.

               23

               Kaip numatyta šioje nuostatoje, „Kindergeld“ siekiama kompensuoti šeimos išlaidas ir užtikrinti minimalų vaiko gyvenimo lygį.

               24

               Pagal EStG 62 straipsnio 1 dalį teisę į išmoką turintis asmuo (paprastai vienas iš tėvų) turi nuolat ar įprastai gyventi Vokietijoje arba būti neribotai apmokestinamas ar tokiam prilyginamas Vokietijoje. Pagal EStG 63 straipsnio 1 dalį vaiko nuolatinė arba įprastinė gyvenamoji vieta turi būti Europos Sąjungos valstybėje narėje, Šveicarijoje, Islandijoje, Lichtenšteine arba Norvegijoje.

               25

               Vadovaujantis EStG 32 straipsnio 4 dalimi, jei įvykdomos kitos sąlygos, vaikui gali būti skirta „Kindergeld“ iki jo 18‑ojo gimtadienio arba 21‑ojo gimtadienio, jei jis nedirba arba yra įrašytas į darbo ieškančių asmenų sąrašą Nacionalinėje darbo biržoje, arba 25‑ojo gimtadienio, jei jis mokosi arba užsiima pripažinta savanoriška veikla, arba galiausiai amžius neribojamas, jei dėl fizinės ar psichinės negalios jis negali savimi pasirūpinti.

               26

               Remiantis EStG 66 straipsnio 1 dalies pirmu sakiniu, „Kindergeld“ dydis yra 184 eurai per mėnesį už kiekvieną iš dviejų pirmųjų vaikų, 190 eurų už trečiąjį vaiką ir 215 eurų už kiekvieną paskesnį vaiką, ir šis dydis nepriklauso nuo šeimos narių pajamų arba turto.

               27

               Pagal Federalinio įstatymo dėl „Elterngeld“ ir vaiko priežiūros atostogų (Bundeselterngeld‑ und Elternzeitgesetz, toliau – BEEG) 1 straipsnio 1 dalį teisė į „Elterngeld“ suteikiama tam, kas Vokietijoje turi nuolatinę arba įprastą gyvenamąją vietą, gyvena viename namų ūkyje su savo vaiku, šiuo vaiku rūpinasi ir jį augina ir nevykdo profesinės veiklos arba vykdo profesinę veiklą ne visą darbo dieną. Pagal BEEG 4 straipsnio 1 dalį „Elterngeld“ mokami nuo vaiko gimimo iki 14 mėnesių amžiaus.

               28

               Pagal BEEG 2 straipsnio 1 dalį „Elterngeld“ atitinka 67 % iki vaiko gimimo vykdytos profesinės veiklos gautų pajamų. Taikant 1800 eurų mėnesiui ribą, ši suma pervedama už visus mėnesius, kai teisę į išmoką turintis asmuo negavo pajamų iš profesinės veiklos.

               29

               Vadovaujantis BEEG 2 straipsnio 2 dalies pirmu sakiniu, kai iki gimimo vykdytos veiklos pajamos buvo mažesnės nei 1000 eurų, minėta dalis didinama po 0,1 % už kiekvienus 2 eurus, kuriais šios pajamos yra mažesnės nei 1000 eurų, iki 100 %. Remiantis BEEG 2 straipsnio 2 dalies antru sakiniu, kai iki gimimo vykdytos veiklos pajamos buvo didesnės nei 1200 eurų, 67 % dalis mažinama po 0,1 % už kiekvienus 2 eurus, kuriais šios pajamos yra didesnės nei 1200 eurų, iki 65 %. Pagal BEEG 2 straipsnio 4 dalies pirmą sakinį „Elterngeld“ negali būti mažesni nei 300 eurų per mėnesį ir, vadovaujantis to paties įstatymo 2 straipsnio 4 dalies antru sakiniu, ši taisyklė taikoma net jei teisę į išmoką turintis asmuo iki vaiko gimimo negavo jokių pajamų iš profesinės veiklos.

               30

               Pagal BEEG 2a straipsnio 1 dalies pirmą sakinį, jei asmuo, turintis teisę į išmoką, gyvena kartu su dviem vaikais, kuriems dar nėra suėję treji metai, arba su trimis ar daugiau vaikų, kuriems dar nėra 6 metų, „Elterngeld“ suma padidinama 10 % ir ši padidinimo suma negali būti mažesnė nei 75 eurai. Pagal BEEG 2a straipsnio 4 dalies pirmąjį sakinį, gimus keliems vaikams, „Elterngeld“ suma padidinama 300 eurų už antrąjį ir už kiekvieną paskesnį vaiką.

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               31

               U. ir M. Wiering kartu su savo dviem vaikais gyvena Tryre (Vokietija). Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad M. Wiering dirba Liuksemburge, o jo sutuoktinė yra tarnautoja Vokietijoje.

               32

               2007 m. spalio 12 d. M. Wiering paprašė CNPF pervesti pašalpas šeimai už du vaikus.

               33

               CNPF valdyba atsisakė U. ir M. Wiering pervesti diferencinį priedą tiek, kiek tai susiję su pašalpa šeimai už jų du vaikus, kuris atitinka skirtumą tarp išmokų, numatytų pagal Liuksemburgo teisę, ir išmokų, gaunamų pagal rezidavimo valstybės narės teisės aktus, motyvuojant tuo, kad pastarųjų, t. y. „Kindergeld“ ir „Elterngeld“, dydis laikotarpiu nuo 2007 m. liepos 1 d. iki 2008 m. gegužės 31 d. viršijo išmokas, numatytas pagal Liuksemburgo teisę, t. y. pašalpas šeimai ir vaiko auginimo pašalpą.

               34

               2009 m. liepos 31 d. sprendimu Conseil arbitral des assurances sociales (Socialinio draudimo arbitražo taryba) pripažino U. ir M. Wiering skundą dėl CNPF valdybos sprendimo nepagrįstu.

               35

                  Conseil supérieur de la sécurité sociale (Aukštesnioji socialinės apsaugos taryba), gavusi U. ir M. Wiering apeliaciją, 2011 m. kovo 16 d. sprendimu pakeitė minėtą sprendimą ir pripažino, kad U. ir M. Wiering už numatytą laikotarpį turi teisę į diferencinį priedą už du vaikus. Aukštesnioji socialinės apsaugos taryba nusprendė, kad „Elterngeld“ yra išmoka šeimai, kuri mokama šeimos nariui, kuris augina vaikus, bet ne patiems vaikams. Todėl ji nusprendė, kad į šią išmoką negalima atsižvelgti nustatant diferencinį priedą, kaip pašalpą šeimai, mokėtiną darbuotojui vaikų vardu; apskaičiuojant šį diferencinį priedą reikia atsižvelgti tik į išmokas šeimai, mokėtinas tam pačiam šeimos nariui, išskyrus išmokas kitiems šeimos nariams.

               36

               CNPF pateikė kasacinį skundą dėl šio sprendimo, nurodydama keturis pagrindus. Antrasis, trečiasis ir ketvirtasis pagrindai susiję atitinkamai su Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio 1 dalies b punkto i papunkčio ir 10 straipsnio 3 dalies bei Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 1 dalies pažeidimu, atsisakymu juos taikyti arba netinkamu jų aiškinimu.

               37

               CNPF kaltina tuo, kad Aukštesniosios socialinės apsaugos tarybos sprendime, pažeidžiant šias nuostatas, apskaičiuojant diferencinį priedą nebuvo atsižvelgta į „Elterngeld“.

               38

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui iškilo abejonių dėl to, ar apskaičiuojant diferencinį priedą reikia atsižvelgti tik į tos pačios rūšies išmokas šeimai, ar į visas išmokas šeimai, kurias gauna darbuotojo migranto šeima. Šiomis aplinkybėmis Cour de cassation nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
               „Ar, apskaičiuojant galimai mokėtiną diferencinį priedą pagal Reglamento [Nr. 1408/71] 1 straipsnio u punkto i papunktį, 4 straipsnio 1 dalies h punktą bei 76 straipsnį ir Reglamento [Nr. 574/72] [10 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktį], kompetentingai darbo vietos valstybės įstaigai privaloma atsižvelgti į visas gyvenamosios vietos valstybėje darbuotojo migranto šeimos gaunamas išmokas, šiuo atveju – Vokietijos teisės aktuose numatytas išmokas „Elterngeld“ ir „Kindergeld“, kaip į tos pačios rūšies išmokas šeimai?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               39

               Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio u punkto i papunktį, 4 straipsnio 1 dalies h punktą bei 76 straipsnį ir Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktį reikia aiškinti taip, kad apskaičiuojant diferencinį priedą, galimai mokėtiną darbuotojui migrantui jo darbo valstybėje narėje, kaip į tos pačios rūšies išmokas reikia atsižvelgti į išmokas šeimai, kurias gauna šio darbuotojo šeima pagal gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktus, šiuo atveju – Vokietijos teisės aktuose numatytas išmokas „Elterngeld“ ir „Kindergeld“.

               40

               Visų pirma reikia priminti, kad nors Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsnyje skelbiama, kad darbuotojas, kuriam taikomi valstybės narės teisės aktai, už savo šeimos narius, gyvenančius kitos valstybės narės teritorijoje, turi teisę gauti išmokas šeimai, numatytas pagal pirmosios valstybės teisės aktus, tartum jie gyventų toje valstybėje, tačiau ši nuostata, nors ir yra bendra nuostata išmokų šeimai srityje, nėra absoliuti (šiuo klausimu žr. Sprendimo Schwemmer, C‑16/09, EU:C:2010:605, 41 ir 42 punktus).

               41

               Iš tiesų, reikia konstatuoti, kad pagal Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnį šis reglamentas negali nei suteikti, nei išsaugoti teisės gauti kelias tos pačios rūšies išmokas už vieną ir tą patį privalomo draudimo laikotarpį.

               42

               Kadangi yra rizika, kad gyvenamosios vietos valstybės teisės aktais numatytos teisės gali sutapti su darbo vietos valstybės teisės aktais numatytomis teisėmis, Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsniui turi būti taikomos šio reglamento ir Reglamento Nr. 574/72 sutaptį draudžiančios taisyklės, t. y. visų pirma Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnis ir Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnis (šiuo klausimu žr. Sprendimo Schwemmer, EU:C:2010:605, 43 ir 44 punktus).

               43

               Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad, pagrindinėje byloje, U. ir M. Wiering gyvenamosios vietos valstybės narės, t. y. Vokietijos Federacinės Respublikos, teisės aktai suteikia teisę į pagrindinėje byloje nagrinėjamas išmokas šeimai, susietas su gyvenamosios vietos šioje valstybėje narėje sąlyga, bet ne su „profesinės veiklos vykdymu“, kaip reikalaujama, norint taikyti Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnį. Konkrečiau kalbant, „Elterngeld“ skyrimas, be kita ko, siejamas su nuolatinės arba įprastos gyvenamosios vietos Vokietijoje ir su profesinės veiklos nevykdymo arba profesinės veiklos vykdymo ne visą darbo dieną sąlyga, net jei šios išmokos dydis paprastai apskaičiuojamas atsižvelgiant į ankstesnes pajamas iš profesinės veiklos.

               44

               Todėl minėtas 76 straipsnis netaikytinas esant tokiai situacijai, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje (šiuo klausimu žr. sprendimų Dodl ir Oberhollenzer, C‑543/03, EU:C:2005:364, 53 punktą ir Schwemmer, EU:C:2010:605, 46 punktą).

               45

               Kita vertus, atvejis, kai teisė į išmokas šeimai gyvenamosios vietos valstybėje narėje siejama ne su draudimo, darbo pagal darbo sutartį arba savarankiško darbo sąlygomis, bet su gyvenamąja vieta, yra reglamentuojamas Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnyje.

               46

               Pagal sutaptį draudžiančią taisyklę, skelbiamą šio reglamento 10 straipsnio 1 dalies a punkte, pirmenybė teikiama išmokoms, mokamoms darbo valstybės narės, o ne gyvenamosios vietos valstybės narės, pastarųjų mokėjimas dėl to sustabdomas. Tačiau tuo atveju, jei profesinė veikla vykdoma pastaroje valstybėje, minėto reglamento 10 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktis numato priešingą sprendimą, t. y. kad pirmenybę turi teisė į gyvenamosios vietos valstybės narės pašalpas, o ne teisė į darbo valstybės narės mokamas pašalpas, šių mokėjimas dėl to sustabdomas.

               47

               Teisingumo Teismas nusprendė, kad dėl vaikus prižiūrinčio asmens arba, konkrečiau, dėl Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsnyje nurodyto pašalpos gavėjo sutuoktinio valstybėje narėje, kurioje gyvena vaikai, vykdomos profesinės veiklos, remiantis Reglamento Nr. 574/72 10 straipsniu, pašalpos, mokamos pagal minėtą 73 straipsnį, sumažinamos tokia suma, kuri faktiškai mokama gyvenamosios vietos valstybės narės, nesvarbu, kas yra tiesioginis išmokų šeimai gavėjas pagal gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktus (šiuo klausimu žr. sprendimų Dodl ir Oberhollenzer, EU:C:2005:364, 59 punktą ir Weide, C‑153/03, EU:C:2005:428, 30 punktą).

               48

               Šiuo aspektu suinteresuotosios šalys per posėdį sutarė, kad U. Wiering neprarado tarnautojo statuso Vokietijoje laikotarpiu, per kurį ji gavo „Elterngeld“, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Jei iš tikrųjų būtų taip, kad būtų galima laikyti, jog U. Wiering nagrinėjamu laikotarpiu vykdė profesinę veiklą Vokietijoje, sutaptį draudžianti taisyklė pagrindinėje byloje būtų Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktis.

               49

               Jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atliks patikrinimus, iš to išplauktų, kad Vokietijos Federacinė Respublika yra valstybė narė, kuri visų pirma kompetentinga pervesti išmokas šeimai U. ir M. Wiering už nagrinėjamą laikotarpį, todėl pastarieji turėjo teisę, kurią užtikrinti privalo kompetentinga M. Wiering darbo valstybės narės institucija, t. y. CNPF, tik į galimą diferencinį priedą, kuris lygus skirtumui tarp išmokų, numatytų pagal Liuksemburgo teisę, ir Vokietijoje gaunamų išmokų (šiuo klausimu žr. Sprendimo McMenamin, C‑119/91, EU:C:1992:503, 26 punktą).

               50

               Be to, reikia konstatuoti, kad įvairių pagrindinėje byloje nagrinėjamų išmokų kvalifikavimas kaip šeimos išmokų nėra ginčijamas.

               51

               Todėl reikia išnagrinėti, ar, kaip tai tvirtina CNPF, apskaičiuojant prašomą diferencinį priedą pagrindinės bylos aplinkybėmis Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktyje reikalaujama atsižvelgti į visas išmokas šeimai, gaunamas darbuotojo migranto šeimos gyvenamosios vietos valstybėje narėje.

               52

               Kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados 52 punkte, atsižvelgiant į tai, kad Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnis yra šio reglamento I antraštinėje dalyje „Bendrosios nuostatos“, minėtoje nuostatoje įtvirtinti principai taikomi to paties reglamento 76 straipsnyje ir Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnyje nustatytoms prioriteto taisyklėms teisių į išmokas arba pašalpas šeimai sutapimo atveju.

               53

               Reikia konstatuoti, kad pagal Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnį tik teisė į kelias tos pačios rūšies išmokas už tą patį laikotarpį yra nepateisinamas sutapimas.

               54

               Šiuo aspektu iš Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, kad socialinės apsaugos išmokos, nepaisant įvairių nacionalinių teisės aktų ypatumų, laikomos tos pačios rūšies išmokomis, kai sutampa jų objektas ir tikslas, taip pat apskaičiavimo bazė ir skyrimo sąlygos. Tačiau klasifikuojant išmokas neturėtų būti laikomi reikšmingais visiškai formalūs požymiai (žr., be kita ko, sprendimų Valentini, 171/82, EU:C:1983:189, 13 punktą ir Knoch, C‑102/91, EU:C:1992:303, 40 punktą).

               55

               Vis dėlto Teisingumo Teismas nurodė, kad dėl įvairių nacionalinių socialinės apsaugos sistemų skirtumų visiško apskaičiavimo bazės ir skyrimo sąlygų panašumo reikalavimas reikštų, jog Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnyje įtvirtinto sutapimo draudimo taikymas būtų gerokai apribotas. Toks rezultatas prieštarautų šio draudimo tikslui išvengti nepagrįsto socialinių išmokų sutapimo (žr. Sprendimo Knoch, EU:C:1992:303, 42 punktą).

               56

               Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad iš šios nuostatos išplaukia, kad sutapimas yra ne tik tuomet, kai už tą patį vaiką asmuo turi tuo pačiu metu teisę į dvi skirtingas išmokas šeimai, bet ir kai teisės į tokias išmokas egzistuoja dviem skirtingiems asmenims, šiuo atveju dviem tėvams. Iš tiesų, Reglamento Nr. 1408/71 nuostatų, reglamentuojančių išmokų šeimai sutapimą, esmė ir juose numatyti sprendimai sutapimo atveju parodo, kad nagrinėjamos nuostatos tikslas yra neleisti, kad tiesioginis išmokos šeimai gavėjas, t. y. darbuotojas, ir netiesioginiai jos gavėjai, t. y. darbuotojo šeimos nariai, galėtų tuo pačiu metu pasinaudoti dviem tos pačios rūšies išmokomis (šiuo klausimu žr. Sprendimo Dammer, C‑168/88, EU:C:1989:652, 10 ir 12 punktus).

               57

               Reikia pridurti, kad Reglamente Nr. 1408/71 numatytos, viena vertus, „išmokos šeimai“, kurios apibrėžtos minėto reglamento 1 straipsnio u punkto i papunktyje, ir, kita vertus, „pašalpos šeimai“, kurios apibrėžtos to paties reglamento 1 straipsnio u punkto ii papunktyje.

               58

               Iš nurodytų aplinkybių išplaukia, kad skirtingos išmokos šeimai, kurias gali gauti darbuotojas migrantas pagal darbo valstybės narės teisės aktus, ir išmokos, kurias gauna šis darbuotojas ar jo šeimos nariai pagal gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktus, nebūtinai yra „tos pačios rūšies“ išmokos, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnį.

               59

               Iš tiesų, nors išmokos šeimai, remiantis šio reglamento 1 straipsnio u punkto i papunkčiu, skirtos šeimos išlaidoms kompensuoti, jos nebūtinai turi tą patį konkretų tikslą ar tuos pačius požymius arba tuos pačius gavėjus.

               60

               Be to, tik kai kurios iš jų yra pašalpos šeimai, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 1 straipsnio u punkto ii papunktį.

               61

               Taigi, norint taikyti sutapties draudimo taisyklę, numatytą Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktyje, reikia, apskaičiuojant diferencinį priedą, galimai mokėtiną darbuotojui migrantui jo darbo valstybėje narėje, atskirti įvairias išmokas šeimai, į kurias turi teisę minėtas darbuotojas pagal šios valstybės teisės aktus, nuo išmokų, kurias šis darbuotojas ar jo šeimos nariai gauna pagal rezidavimo valstybės narės teisės aktus, ir išmokas, kurios yra „tos pačios rūšies“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnį, atsižvelgiant į jų objektą, tikslus, apskaičiavimo pagrindą, skyrimo sąlygas ir jų gavėjus.

               62

               Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuris yra vienintelis kompetentingas vertinti pagrindinės bylos faktines aplinkybes ir aiškinti nacionalinės teisės aktus, atsižvelgdamas į šias aplinkybes privalo patikrinti, ar „Elterngeld“ gali būti laikoma tos pačios rūšies pašalpa kaip ir Liuksemburgo pašalpos šeimai ir ar dėl to į jas galima atsižvelgti apskaičiuojant diferencinį priedą, galimai mokėtiną U. ir M. Wiering (šiuo klausimu žr. Sprendimo Ottica New Line di Accardi Vincenzo, C‑539/11, EU:C:2013:591, 48 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               63

               Vis dėlto Teisingumo Teismas, kuris turi pateikti naudingą atsakymą nacionaliniam teismui, siekdamas padėti jam priimti sprendimą, yra kompetentingas pateikti gaires, grindžiamas pagrindinės bylos medžiaga bei rašytinėmis ir žodinėmis pastabomis, kurios jam buvo pateiktos (žr. Sprendimo Ottica New Line di Accardi Vincenzo, EU:C:2013:591, 49 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               64

               Nors pagrindinėje byloje neginčijama, kad Liuksemburgo pašalpos šeimai yra tokios pat rūšies kaip ir „Kindergeld“, tačiau U. ir M. Wiering iš esmės tvirtina, kad minėtos pašalpos šeimai nėra tos pačios rūšies išmokos, kaip ir „Elterngeld“. Todėl į „Elterngeld“ nereikėtų atsižvelgti apskaičiuojant M. Wiering prašomą diferencinį priedą CNPF.

               65

               Šiuo aspektu iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos išplaukia, kad tokiomis išmokomis, kaip „Kindergeld“ ir Liuksemburgo pašalpomis šeimai, siekiama sudaryti galimybę tėvams padengti išlaidas, susijusias su vaiko poreikiais, ir jos yra skiriamos neatsižvelgiant nei į šeimos narių pajamas ar turtą, nei į galimą tėvų profesinę veiklą. Todėl akivaizdu, kad šios išmokos galutinis gavėjas yra ne tėvai, bet pats vaikas. Be to, panašu, kad minėtos išmokos yra periodinės išmokos grynaisiais pinigais, suteikiamos tik dėl vaikų skaičiaus ir amžiaus, todėl jos gali būti kvalifikuojamos kaip „pašalpos šeimai“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio u punkto ii papunktį.

               66

               Dėl „Elterngeld“, kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados 66 punkte, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos išplaukia, kad tokia išmoka daugeliu aspektų skiriasi nuo tokių išmokų, kaip antai „Kindergeld“ ir Liuksemburgo pašalpos šeimai, vertinant, pirma, jų tikslus ir ypatumus, ir, antra, naudos gavėjus.

               67

               Iš tiesų, pagal Vokietijos vyriausybės pateiktą informaciją „Elterngeld“ siekiama padėti šeimoms išlaikyti savo gyvenimo lygį, kai tėvai daugiausia laiko skiria savo vaikams. Pagrindinis „Elterngeld“ tikslas yra prisidėti prie minėto gyvenimo lygio išlaikymo laikino, visiško ar dalinio tėvų profesinės veiklos nutraukimo siekiant auginti mažamečius vaikus atveju.

               68

               Vaiką prižiūrintis vienas iš tėvų, kuris nevykdo profesinės veiklos arba ją pertraukia ar sumažina, pirmaisiais vaiko gyvenimo metais gauna, prireikus, atsižvelgiant į pajamas iki šio nutraukimo ar sumažinimo, kompensaciją už pajamų netekimą, kurios tikslas – išlaikyti šeimos gyvenimo lygį. Reikia pažymėti, kad paprastai „Elterngeld“ dydis siekia 67 % ankstesnio darbo užmokesčio, tačiau neviršija 1800 eurų per mėnesį.

               69

               Todėl akivaizdu, kad tokios išmokos, kaip antai „Elterngeld“, tikslas yra suteikti galimybę tokiomis aplinkybėmis vienam iš tėvų gauti išmoką, skirtą jo šeimos gyvenimo lygiui palaikyti, šios išmokos dydis paprastai priklauso nuo jo pajamų iš ankstesnės profesinės veiklos.

               70

               Todėl, priešingai nei „Kindergeld“ ir Liuksemburgo pašalpos šeimai, „Elterngeld“ nėra skiriama tik atsižvelgiant į vaikų skaičių ir amžių. Nors kai kurios jos skyrimo sąlygos susijusios su vaiku ir jo amžiumi, ji iš principo apskaičiuojama atsižvelgiant į anksčiau gautas pajamas prieš vienam iš tėvų, kuris užtikrina vaiko priežiūrą, nutraukiant profesinę veiklą. Mokėtina suma padidinama tik jei šeima yra didelė arba gimus keliems vaikams.

               71

               Todėl, nors tokia išmoka, kaip antai „Elterngeld“, yra „išmoka šeimai“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio u punkto i papunktį (pagal analogiją žr. Sprendimo Kuusijärvi, C‑275/96, EU:C:1998:279, 60 punktą), ji neturėtų būti kvalifikuojama kaip „pašalpa šeimai“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnio u punkto ii papunktį.

               72

               Be to, reikia pažymėti, kad pagrindinėje byloje CNPF, apskaičiuodama diferencinį priedą, įtraukė ir vaiko auginimo pašalpą. Kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados 34 ir 74 punktuose ir atsižvelgiant į patikrinimus, kuriuos turi atlikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, U. Wiering neprašė šios išmokos ir nėra aišku, remiantis Liuksemburgo socialinės apsaugos kodekso 304 straipsniu, ar ji turėtų teisę į ją.

               73

               Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad net darant prielaidą, jog minėta išmoka gali būti traktuojama esanti tos pačios rūšies kaip ir Liuksemburgo pašalpos šeimai, bet kuriuo atveju iš Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, kad siekiant pripažinti, jog toks sutapimas egzistuoja konkrečioje byloje, nepakanka, kad, pavyzdžiui, tokios išmokos būtų mokamos vaiko gyvenamosios vietos valstybėje ir tik galėtų būti mokamos kitoje valstybėje narėje, kur dirba vienas iš vaiko tėvų (žr. Sprendimo Schwemmer, EU:C:2010:605, 52 punktą).

               74

               Todėl Teisingumo Teismas dėl Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio nusprendė, kad tam, jog išmokos šeimai būtų pripažįstamos mokėtinamomis pagal valstybės narės teisės aktus, šios valstybės įstatymais turi būti pripažinta toje valstybėje dirbančio šeimos nario teisė gauti išmokas. Taigi tam, kad galėtų pasinaudoti šia teise, suinteresuotasis asmuo turi atitikti visas – tiek formalias, tiek materialines – tos valstybės nacionalinės teisės aktuose numatytas sąlygas, tarp kurių, pavyzdžiui, gali būti sąlyga pateikti išankstinį prašymą dėl tokių išmokų mokėjimo (žr. Sprendimo Schwemmer, EU:C:2010:605, 53 punktą).

               75

               Todėl, net jei vaiko auginimo pašalpa galėtų būti traktuojama esanti tokios pačios rūšies kaip ir Liuksemburgo pašalpos šeimai, kadangi šiuo atveju nebuvo įvykdytos Liuksemburgo teisėje numatytos vaiko auginimo pašalpos skyrimo sąlygos, į minėtą pašalpą negalima atsižvelgti apskaičiuojant diferencinį priedą, galimai mokėtiną U. ir M. Wiering.

               76

               Atsižvelgiant į visas išdėstytas aplinkybes į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio u punkto i papunktį, 4 straipsnio 1 dalies h punktą ir Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktį reikia aiškinti taip, kad esant tokiai situacijai, kokia yra pagrindinėje byloje, siekiant apskaičiuoti diferencinį priedą, galimai mokėtiną darbuotojui migrantui jo darbo valstybėje narėje, nereikia atsižvelgti į visas išmokas šeimai, kurias gauna šio darbuotojo šeima pagal gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktus, nes Vokietijos teisės aktuose numatyta „Elterngeld“ nėra tos pačios rūšies išmoka, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnį, kaip tuose pačiuose teisės aktuose numatyta „Kindergeld“ ir Liuksemburgo teisės aktuose numatytos pašalpos šeimai, o tai patikrinti turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               77

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

                     1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, redakcijos, iš dalies pakeistos ir atnaujintos 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97, iš dalies pakeistu 1998 m. birželio 29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1606/98, 1 straipsnio u punkto i papunktį, 4 straipsnio 1 dalies h punktą ir 1972 m. kovo 21 d. Tarybos Reglamento (EEB) Nr. 574/72, nustatančio Reglamento Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką, redakcijos, iš dalies pakeistos ir atnaujintos Reglamentu Nr. 118/97, 10 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktį reikia aiškinti taip, kad esant tokiai situacijai, kokia yra pagrindinėje byloje, siekiant apskaičiuoti diferencinį priedą, galimai mokėtiną darbuotojui migrantui jo darbo valstybėje narėje, nereikia atsižvelgti į visas išmokas šeimai, kurias gauna šio darbuotojo šeima pagal gyvenamosios valstybės narės teisės aktus, nes Vokietijos teisės aktuose numatyta „Elterngeld“ nėra tos pačios rūšies išmoka, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnį, kaip tuose pačiuose teisės aktuose numatyta „Kindergeld“ ir Liuksemburgo teisės aktuose numatytos pašalpos šeimai, o tai patikrinti turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: prancūzų.


title: 2008 m. gruodžio 10 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas. # JTEKT Corp. prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Valstybės pagalba - Komisijos sprendimas nepateikti prieštaravimų - Ieškinys dėl panaikinimo - Terminas ieškiniui pareikšti - Santraukos paskelbimas - Esminio poveikio konkurencinei padėčiai nebuvimas - Nepriimtinumas - Suinteresuotosios šalies statusas - Priimtinumas - Atsisakymas pradėti formalią tyrimo procedūrą - Rimtų sunkumų nebuvimas. # Byla T-462/05.

text:
      2008 m. gruodžio 10 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas JTEKT prieš VRDT (IFS)
      (Byla T‑462/05)
      „Bendrijos prekių ženklas – Žodinio Bendrijos prekių ženklo IFS paraiška – Absoliutus atmetimo pagrindas – Apibūdinamojo požymio nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Prekių ženklai, sudaryti tik iš žymenų arba nuorodų, kurie gali būti naudojami prekių savybėms žymėti (Tarybos reglamento
         (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas) (žr. 25, 31, 39 ir 40 punktus)

      Dalykas

               Ieškinys dėl 2005 m. rugsėjo 14 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1157/2004‑1), susijusio su prašymu
                  įregistruoti žodinį žymenį IFS kaip Bendrijos prekių ženklą.

            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               JTEKT Corp.

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               žodinis prekių ženklas IFS 12 klasės prekėms − paraiška Nr. 3157492

               Eksperto sprendimas:

               atmesti paraišką įregistruoti prekių ženklą

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               atmesti apeliaciją

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Panaikinti 2005 m. rugsėjo 14 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios
                     apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 1157/2004‑1).

                  2.

                  	VRDT padengia savo ir JTEKT Corp. bylinėjimosi išlaidas.


2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # SCA Holding Ltd prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas - Konkurencija - Bauda - Motyvavimas. # Byla C-297/98 P.


title: 2009 m. birželio 9 d. Tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Thierry Nardin prieš Europos Parlamentą. # Viešoji tarnyba - Pareigūnai - Darbo užmokestis. # Byla F-12/08.

text:
      TARNAUTOJŲ TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. birželio 9 d.
      Byla F‑12/08
      Thierry Nardin
      prieš
      Europos Parlamentą
      „Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Darbo užmokestis – Ekspatriacijos išmoka – Atsisakymas skirti – Sąlyga, numatyta Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkte – Prašymas panaikinti – Įdarbinimo procedūros neteisėtumas – Neveiksmingumas – Prašymas atlyginti žalą“
      Dalykas: Pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikštas ieškinys, kuriuo T. Nardin prašo iš esmės, pirma, panaikinti 2007 m. balandžio
         2 d. Parlamento sprendimą, kuriuo nustatytos jo „teisės įdarbinant“ ir atsisakoma jam mokėti ekspatriacijos išmoką, ir, antra,
         nurodyti Parlamentui sumokėti jam eskpatriacijos išmoką nuo 2007 m. balandžio mėnesio ir 10 000 EUR sumą jo tariamai patirtai
         neturtinei žalai atlyginti.

      Sprendimas: Atmesti ieškinį. Ieškovas ir Parlamentas padengia kiekvienas savo bylinėjimosi išlaidas. Europos Bendrijų Komisija, įstojusi
         į bylą šalis Parlamento reikalavimams palaikyti, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.      Pareigūnai – Darbo užmokestis – Ekspatriacijos išmoka – Dalykas – Taikymo sąlygos – Nuolatinės gyvenamosios vietos ar pagrindinės
            profesinės veiklos nebuvimas paskyrimo valstybėje prieš įdarbinant – Sąvoka
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktas)
      2.      Pareigūnai – Ieškinys – Pagrindai – Pagrindas, pagrįstas suinteresuotojo asmens įdarbinimo procedūros pažeidimu
      1.      Ekspatriacijos išmokos, įtvirtintos Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkte, paskirtis – kompensuoti
         konkrečias išlaidas ir nepatogumus, atsiradusius pradėjus eiti nuolatines pareigas valstybėje, su kuria pareigūnas prieš pradėdamas
         dirbti nebuvo susijęs ilgalaikiais ryšiais. Kadangi siekiant nustatyti šiuos ryšius reikalaujama, kad suinteresuotasis asmuo
         būtų nuolat dirbęs būsimoje paskyrimo Bendrijos šalyje per visą referencinį laikotarpį, tai reiškia, kad kitose šalyse atliktos
         profesinės veiklos, dėl kurios atsitiktinai ir trumpiems laikotarpiams buvo išvykta iš pirmosios šalies per šį laikotarpį,
         neužtenka, kad pareigūno pagrindinės profesinės veiklos vykdymas paskyrimo valstybėje prarastų nuolatinį pobūdį.

      (žr. 32 ir 33 punktus)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 1984 m. spalio 9 d. Sprendimo Witte prieš Parlamentą, 188/83, Rink. p. 3465, 11 punktas.

      Pirmosios instancijos teismo praktika: 1995 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Diamantaras prieš Komisiją, T‑72/94, Rink. VT p. I‑A‑285 ir II‑865, 51 punktas ir jame nurodyta teismų praktika.

      2.      Pareigūnas negali remtis jo įdarbinimo Bendrijos institucijoje procedūros neteisėtumu reikalaudamas panaikinti šios institucijos
         sprendimą, kuriuo nustatytos jo teisės įdarbinant ir kuriuo atsisakyta suteikti ekspatriacijos išmoką, nes nėra pakankamo
         priežastinio ryšio tarp suinteresuotojo asmens įdarbinimo procedūros ir ginčijamo sprendimo. Įdarbinimo procedūros pažeidimais
         būtų galima pagrįsti reikalavimus panaikinti sprendimą įdarbinti, tačiau klausimas dėl sprendimo, kuriuo nustatytos pareigūno
         teisės įdarbinant, teisėtumo yra nepriklausomas nuo suinteresuotojo asmens įdarbinimo šioje institucijoje procedūros teisėtumo.

      (žr. 39 punktą)


2003 m. gegužės 15 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Athanasios Pitsiorlas prieš Europos Sąjungos Tarybą ir Europos centrinį banką. # Apeliacinis skundas. # Byla C-193/01 P.