title: 2008 m. spalio 9 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Győrgy Katz prieš István Roland Sós.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Fővárosi Bíróság - Vengrija.#Policijos ir teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose - Pamatinis sprendimas 2001/220/TVR - Nukentėjusiojo padėtis baudžiamosiose bylose -Prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas - Nukentėjusiojo kaip liudytojo parodymai.#Byla C-404/07.

text:
      Byla C‑404/07
      Győrgy Katz
      prieš
      István Roland Sós
      (Fővárosi Bíróság prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Policijos ir teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pamatinis sprendimas 2001/220/TVR – Nukentėjusiojo padėtis baudžiamajame procese – Prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas – Nukentėjusiojo kaip liudytojo parodymai“
      Sprendimo santrauka
      Europos Sąjunga – Policijos ir teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Nukentėjusiojo padėtis baudžiamajame procese
            – Pamatinis sprendimas 2001/220
      (Tarybos pamatinio sprendimo 2001/220 2 ir 3 straipsniai)
      Nors Pamatiniame sprendime 2001/220 dėl nukentėjusiųjų padėties baudžiamosiose bylose ir nustatyta pareiga valstybėms narėms,
         pirma, užtikrinti nukentėjusiesiems aukšto lygio apsaugą ir realų bei prideramą vaidmenį jų baudžiamosios teisės sistemoje
         ir, antra, pripažinti jų teises ir teisėtus interesus bei užtikrinti, kad jie galėtų būti išklausyti ir duoti parodymus, vis
         dėlto nacionalinės valdžios institucijoms paliekama didelė diskrecija dėl konkrečios šių tikslų įgyvendinimo tvarkos.

      Todėl šio pamatinio sprendimo 2 ir 3 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad nacionalinis teismas neprivalo užtikrinti nukentėjusiajam
         nuo nusikalstamos veikos galimybę būti išklausytam kaip liudytojui baudžiamajame procese, kuriame jis dalyvauja kaip prokuroro
         funkcijas perėmęs privatus kaltintojas. Vis dėlto, nesant tokios galimybės, nukentėjusysis turi galėti pateikti parodymus
         ir į juos gali būti atsižvelgta kaip į įrodymą.

      (žr. 46, 50 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. spalio 9 d.(*)

      „Policijos ir teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pamatinis sprendimas 2001/220/TVR – Nukentėjusiojo padėtis baudžiamajame procese –Prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas – Nukentėjusiojo kaip liudytojo parodymai“
      Byloje C‑404/07
      dėl Fővárosi Bíróság (Vengrija) 2007 m. liepos 6 d. Nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2007 m. rugpjūčio 27 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje

      Győrgy Katz
      prieš
      István Roland Sós,

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai J. N. Cunha Rodrigues (pranešėjas), J. Klučka, P. Lindh ir A. Arabadjiev,
      generalinė advokatė J. Kokott,
      posėdžio sekretorius B. Fülöp, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. birželio 19 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        G. Katz, atstovaujamo ügyvéd L. Kiss,

      –        I. R. Sós, atstovaujamo ügyvéd L. Helmeczy,

      –        Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos J. Fazekas, R. Somssich ir K. Szíjjártó,
      –        Austrijos vyriausybės, atstovaujamos E. Riedl,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos R. Troosters ir B. Simon,
      susipažinęs su 2008 m. liepos 10 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2001 m. kovo 15 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2001/220/TVR dėl nukentėjusiųjų
         padėties baudžiamosiose bylose (OL L 82, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 72, toliau – pamatinis
         sprendimas) 2 ir 3 straipsnių išaiškinimo.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą prieš I. R. Sós, kuriam G. Katz, prokuroro funkcijas perėmęs privatus
         kaltintojas, pareiškė kaltinimą dėl sukčiavimo.

       Teisinis pagrindas
       Europos Sąjungos teisė
      3        Pagal pamatinio sprendimo ketvirtą konstatuojamąją dalį:

      „Valstybės narės turėtų suderinti savo įstatymus ir kitus teisės aktus tiek, kiek reikia, siekiant suteikti nukentėjusiesiems
         nuo nusikaltimų aukšto lygio apsaugą, kad ir kokioje valstybėje narėje jie būtų.“

      4        Pagal pamatinio sprendimo 1 straipsnį:

      „a)      „nukentėjusysis“ – tai fizinis asmuo, patyręs žalą, įskaitant kūno sužalojimą ar psichinę traumą, emocinį sukrėtimą ar ekonominius
         nuostolius tiesiogiai dėl veikimo ar neveikimo pažeidžiant valstybės narės baudžiamąjį įstatymą;

      <...>“
      5        Pamatinio sprendimo 2 straipsnyje įtvirtinta:

      „1.      Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad nukentėjusiesiems priklausytų realus ir prideramas vaidmuo jos baudžiamosios teisės
         sistemoje. Ji ir toliau visaip stengiasi užtikrinti, kad atliekant procesinius veiksmus nukentėjusieji būtų traktuojami su
         derama pagarba asmens orumui, ir pripažįsta nukentėjusiųjų teises ir teisėtus interesus, ypač susijusius su baudžiamosios
         bylos nagrinėjimu.

      2.      Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad nukentėjusieji, kurie yra ypač pažeidžiami, galėtų naudotis konkrečiai nustatyta tvarka,
         geriausiai atitinkančia jų padėtį.“

      6        Pamatinio sprendimo 3 straipsnyje numatyta:

      „Kiekviena valstybė narė atliekant procesinius veiksmus garantuoja nukentėjusiesiems galimybę būti išklausytiems ir duoti
         parodymus.

      Kiekviena valstybė narė imasi atitinkamų priemonių siekdama užtikrinti, kad jos valdžios institucijos apklaustų nukentėjusiuosius
         tik tiek, kiek reikia baudžiamosios bylos nagrinėjimui.“

      7        Remiantis pamatinio sprendimo 5 straipsniu:

      „Kiekviena valstybė narė teismo proceso liudytojų ar dalyvių statusą turinčių nukentėjusiųjų atžvilgiu imasi priemonių, reikalingų
         kiek įmanoma sumažinti informavimo sunkumus, susijusius su atitinkamų tos baudžiamosios bylos nagrinėjimo veiksmų supratimu
         ir dalyvavimu juose, tokiu mastu, kad šios priemonės prilygtų priemonėms, kurių ji imasi teisiamojo atžvilgiu.“

      8        Pamatinio sprendimo 7 straipsnyje nustatyta:

      „Kiekviena valstybė narė pagal taikytinas nacionalinės teisės nuostatas dalyvių arba liudytojų statusą turintiems nukentėjusiesiems
         suteikia galimybę, kad jiems būtų apmokėtos dėl jų teisėto dalyvavimo baudžiamosios bylos nagrinėjime patirtos išlaidos.“

      9        Iš Informacijos apie Prancūzijos Respublikos ir Vengrijos Respublikos deklaracijas dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos priimti
         prejudicinius sprendimus dėl Europos Sąjungos sutarties 35 straipsnyje nurodytų teisės aktų pripažinimo (Pataisytas vertimas),
         2005 m. gruodžio 14 d. paskelbtos Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje (OL L 327, p. 19), matyti, jog pagal ES 35 straipsnio 2 dalį Vengrijos Respublika pareiškė, kad ji pripažįsta Europos Bendrijų
         Teisingumo Teismo jurisdikciją pagal ES 35 straipsnio 3 dalies a punkto nuostatas.

      10      Tačiau pagal 2003 m. gegužės 15 d. Vengrijos vyriausybės sprendimą (kormányhatározat) 2088/2003 (V. 15.) dėl deklaracijos, susijusios su prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikimo procedūra, „Vengrijos
         Respublika pagal ES 35 straipsnio 2 dalį pripažino Europos Bendrijų Teisingumo Teismo jurisdikciją pagal ES 35 straipsnio
         3 dalies b punkto nuostatas“.

      11      Iš Informacijos apie Vengrijos Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos ir Slovėnijos Respublikos deklaracijas
         dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos priimti prejudicinius sprendimus dėl Europos Sąjungos sutarties 35 straipsnyje nurodytų
         teisės aktų pripažinimo (Pataisytas vertimas), 2008 m. kovo 14 d. paskelbtos Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL L 70, p. 23), matyti, jog Vengrijos Respublika atsiėmė ankstesnę deklaraciją ir „pareiškė, kad ji pripažįsta Europos
         Bendrijų Teisingumo Teismo jurisdikciją pagal Europos Sąjungos sutarties 35 straipsnio 2 dalies ir 3 dalies b punkto nuostatas“.

       Nacionalinės teisės aktai
      12      1998 m. Baudžiamojo proceso įstatymo XIX (Büntetőeljárásról szóló 1998 évi XIX. törvény) 28 straipsnio 7 dalyje numatyta:

      „Laikydamasis šiame įstatyme įtvirtintų sąlygų prokuroras pradeda baudžiamąjį persekiojimą ir, išskyrus privataus kaltintojo
         ar prokuroro funkcijas perėmusio privataus kaltintojo atvejus, iškelia baudžiamąsias bylas teisme arba priima sprendimą nagrinėti
         bylą pagal tarpininkavimo procedūrą, sustabdyti baudžiamuosius persekiojimus ar pareikšti kaltinimus tik dėl dalies nusikalstamų
         veikų. Prokuroras gali nepareikšti kaltinimų arba juos pakeisti. Jis gali išnagrinėti bylos medžiagą vykstant teismo procesui.
         Jis turi teisę pateikti prašymus dėl bet kokio klausimo, iškelto per teisme nagrinėjamą procesą.“

      13      To paties įstatymo 31 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Prokuroro funkcijų baudžiamojoje byloje vykdyti negali:
      <...>
      b)      asmuo, kuris į procesą įstoja ar buvo įstojęs <...> kaip nukentėjusysis, kaip privatus kaltintojas, kaip prokuroro funkcijas
         perėmęs privatus kaltintojas, kaip civilinis ieškovas, skundą pateikęs asmuo arba kaip šių asmenų atstovas ar kaip su kuriuo
         nors iš išvardytų asmenų giminystės ryšiais susijęs asmuo;

      c)      asmuo, kuris į procesą įstoja ar buvo įstojęs kaip liudytojas ar ekspertas ar specialistas;
      <...>“.
      14      Šio įstatymo 51 straipsnio 1 dalyje nukentėjusysis apibrėžiamas kaip asmuo, kurio teisės ar teisėti interesai įvykdžius nusikalstamą
         veiką buvo pažeisti ar jiems kilo pavojus. Pagal to paties straipsnio 2 dalį nukentėjusysis turi teisę:

      „a)      dalyvauti atliekant procesinius veiksmus bei nagrinėti su juo susijusius procesinius dokumentus, nebent šiame įstatyme būtų
         numatyta kitaip;

      b)      teikti pasiūlymus ir pastabas bet kurioje proceso stadijoje;
      c)      gauti iš teismo, prokuratūros ir tyrimą atliekančios įstaigos visą su jo procesinėmis teisėmis ir pareigomis susijusią informaciją;
      d)      pasinaudoti visomis teisių gynimo priemonėmis šiame įstatyme numatytais atvejais.“
      15      Pagal 1998 m. Įstatymo Nr. XIX 53 straipsnio 1 dalį:

      „Nukentėjusysis gali tapti prokuroro funkcijas perėmusiu privačiu kaltintoju, jeigu:
      a)      prokuroras arba tyrimą vykdžiusi institucija priėmė nutarimą palikti skundą nenagrinėtą arba nutraukti tyrimą;
      b)      prokuroras pareiškė kaltinimus tik dėl dalies nusikalstamų veikų;
      c)      prokuroras nepareiškė kaltinimų;
      d)      atlikus tyrimą prokuroras nenustatė nusikalstamos veikos, pagrindžiančios viešojo kaltinimo pateikimą, todėl kaltinimų nepareiškė,
         arba atlikus tyrimą privataus kaltinimo byloje – nusprendė pats nepareikšti kaltinimų;

      e)      prokuroras atsiėmė kaltinimus vykstant procesui, nes, jo manymu, nusikalstama veika nepagrindė viešojo kaltinimo pateikimo.“
      16      Minėto įstatymo 236 straipsnyje įtvirtinta:

      „Nebent įstatyme būtų numatyta kitaip, prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas vykstant teismo procesui naudojasi
         prokurorui suteiktomis teisėmis, įskaitant teisę pateikti prašymus taikyti kaltinamajam ribojančias priemones, iš jo atimant
         laisvę arba ją suvaržant. Prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas negali reikalauti, kad iš įtariamojo būtų atimtos
         jo turimos tėvų teisės.“

      17      To paties įstatymo 343 straipsnio 5 dalyje numatyta:

      „Prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas negali išplėsti kaltinimų apimties.“
       Faktinės aplinkybės ir prejudicinis klausimas
      18      Pagal G. Katz, prokuroro funkcijas perėmusio privataus kaltintojo, skundą Fővárosi Bíróság (Budapešto teismas) iškeltoje baudžiamojoje byloje prieš I. R. Sós šis kaltinimas sukčiavimu pagal Vengrijos baudžiamojo kodekso
         (Büntető törvénykönyv) 318 straipsnio 1 dalį, sukėlusiu G. Katz didelę žalą šio straipsnio 6 dalies a punkto prasme. Minėta byla iškelta po to,
         kai prokuroras nusprendė, kad šioje byloje reikia tyrimą nutraukti.

      19      Prokuroro funkcijas perėmusio privataus kaltintojo pareikštas viešasis kaltinimas yra ypatingas būdas pareikšti viešąjį kaltinimą,
         numatytas Vengrijos baudžiamojo proceso nuostatose. Be prokuroro pareiškiamų kaltinimų, Vengrijos teisėje numatyta galimybė
         nukentėjusiesiems nuo tam tikrų baudžiamųjų nusižengimų pareikšti ir palaikyti kaltinimus: t. y. „privatus kaltinimas“ (magánvád). Toks „privataus kaltinimo procesas, kuriame nukentėjusysis perima prokuroro funkcijas“, kaip antai pagrindinėje byloje,
         yra trečiasis viešojo kaltinimo būdas, leidžiantis nukentėjusiajam nuo nusikalstamos veikos dalyvauti procese, jeigu prokuroras
         atsiima pareikštus kaltinimus. Privataus kaltinimo procesas ir privataus kaltinimo procesas, kuriame nukentėjusysis perima
         prokuroro funkcijas, neturėtų būti painiojamas su civilinio ieškinio pareiškimu.

      20      Fővárosi Bíróság atmetė G. Katz prašymą būti iškviestam kaip nukentėjusysis ir išklausytam kaip liudytojas per aptariamą privataus kaltinimo
         procesą, kuriame nukentėjusysis perima prokuroro funkcijas; teismas priėmė sprendimą dėl įrodymų tyrimo ir užbaigė šią stadiją.

      21      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo posėdyje G. Katz nurodė, kad atsisakęs kaip liudytoją išklausyti nukentėjusįjį,
         kuris taip pat yra ir kaltintojas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažeidė 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje
         pasirašytoje Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijoje (toliau – EŽTK) įtvirtintus teisingo proceso
         ir šalių kovos priemonių lygybės principus. Be to, jis nurodė, kad vykstant tyrimui patyrė žalą, nes tyrimą vykdžiusi įstaiga
         nevykdė savo pareigos ištirti faktines aplinkybes, ir kad būtent prokuroro funkcijas perėmusio privataus kaltintojo teisiniu
         institutu siekiama šią įstaigą pakeisti tam, kad dėl nukentėjusiojo, šiam dalyvaujant asmeniškai, parodymų būtų nustatyta
         tiesa ir jam būtų atlyginta už patirtą žalą. G. Katz teigimu, priešingu atveju nukentėjusysis atsidurtų nepalankesnėje padėtyje,
         palyginti su kaltinamuoju.

      22      Per vėlesnį šio teismo posėdį, įvykusį 2007 m. liepos 6 d., šis teismas nusprendė atnaujinti įrodymų tyrimo stadiją. Jis pažymėjo,
         kad nors 1998 m. Įstatymo Nr. XIX 236 straipsniu panaikintas draudimas, jog prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas
         ir prokuroras būtų tas pats asmuo, jokia kita to paties įstatymo nuostata nenukrypsta nuo minėto įstatymo 31 straipsnio 1 dalyje
         įtvirtinto draudimo, pagal kurį liudytojas ir prokuroras būtų tas pats asmuo. Fővárosi Bíróság iš to padarė išvadą, kad tokiame baudžiamajame procese prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas negali būti išklausytas
         kaip liudytojas. Kalbant apie privataus kaltinimo procesą, kuriame nukentėjusysis perima prokuroro funkcijas, aptariamame
         įstatyme yra aiški nuostata, pagal kurią privatus kaltintojas gali būti išklausytas kaip liudytojas. Net jei privataus kaltinimo
         procesas ir privataus kaltinimo procesas, kuriame nukentėjusysis perima prokuroro funkcijas, neabejotinai yra panašūs, vis
         dėlto niekaip negalima taikyti tokių pačių taisyklių šiems dviem skirtingiems procesams, nes nėra nukreipiančių nuostatų.

      23      Fővárosi Bíróság nurodo, kad net pats Vengrijos įstatymų leidėjas pripažįsta, jog prokuroro funkcijas perėmusio privataus kaltintojo institutas
         yra svarbi priemonė, kuria galima ištaisyti valdžios institucijų neveikimą. Taip pat neabejotina, kad šiuo teisiniu institutu
         nukentėjusiajam suteikiama reali galimybė reikalauti, kad per teisiškai privalomą procedūrą teismas priimtų sprendimą. Vis
         dėlto tai padaryti gali būti sunku arba netgi neįmanoma, jeigu prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas negalėtų būti
         išklausytas kaip liudytojas arba pateikti įrodymų asmeniškai duodamas parodymus, nepaisant to, kad dažniausiai būtent nukentėjusysis
         geriausiai žino reikiamas įrodyti faktines aplinkybes.

      24      Vis dėlto reikia pripažinti, kad prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas, naudodamasis prokurorui suteiktomis teisėmis,
         turi pakankamai plačias teises. Turėdamas teisę teikti prašymus jis gali tiesiogiai pateikti įrodymus. Be to, jis turi teisę
         pateikti pastabas.

      25      Fővárosi Bíróság dvejoja dėl sąvokų „realus ir prideramas“ nukentėjusiųjų vaidmuo ir nukentėjusiųjų „galimybės“ „atliekant procesinius veiksmus
         <...> būti išklausytiems ir duoti parodymus“, atitinkamai įtvirtintų pamatinio sprendimo 2 ir 3 straipsniuose, apimties ir
         kelia klausimą, ar į jas reikia įtraukti galimybę nacionaliniam teismui išklausyti nukentėjusįjį nuo nusikalstamos veikos
         kaip liudytoją procese, kuriame jis dalyvauja kaip prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas.

      26      Šiomis aplinkybėmis Fővárosi Bíróság, priimantis sprendimą pirmąja instancija, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį
         klausimą:

      „Ar <...> pamatinio sprendimo <...> 2 ir 3 straipsnius reikia aiškinti taip, kad nacionalinis teismas privalo užtikrinti nukentėjusiajam
         nuo nusikalstamos veikos galimybę būti išklausytam kaip liudytojui ir baudžiamajame procese, kuriame jis dalyvauja kaip prokuroro
         funkcijas perėmęs privatus kaltintojas?“

       Dėl priimtinumo
      27      Kaip matyti iš šio sprendimo 10 punkto, 2003 m. gegužės 15 d. Vyriausybės sprendimu 2088/2003 Vengrijos Respublika nurodė
         pripažįstanti Teisingumo Teismo jurisdikciją dėl ES 35 straipsnyje numatytų aktų teisėtumo ir išaiškinimo šio straipsnio 3 dalies
         b punkte numatytomis sąlygomis. Neabejotina, kad ši nutartis dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta remiantis
         šia deklaracija, nes Fővárosi Bíróság yra teismas, turintis teisę kreiptis į Teisingumo Teismą pagal ES 35 straipsnį.

      28      Vis dėlto Vengrijos vyriausybė mano, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinas, nes jis yra hipotetinis. Fővárosi Bíróság klaidingai tvirtina, kad Vengrijos teisė baudžiamajame procese neleidžia prokuroro funkcijas perėmusiam privačiam kaltintojui
         būti išklausytam kaip liudytojui. Savo teiginiui pagrįsti ši vyriausybė, be kita ko, nurodo 2007 gegužės 14 d. Legfelsöbb Bíróság (Aukščiausiasis teismas) Baudžiamųjų bylų skyriaus nuomonę Nr. 4/2007, kurioje jis tvirtina, kad „nėra teisinių kliūčių baudžiamajame
         procese apklausti prokuroro funkcijas perėmusio privataus kaltintojo kaip liudytojo“. G. Katz taip pat mano, kad nėra jokios
         abejonės, jog pagal Vengrijos teisę prokuroro funkcijas perėmusiam privačiam kaltintojui leidžiama būti išklausytam kaip liudytojui
         baudžiamajame procese.

      29      Reikia priminti, kad pagal ES 46 straipsnio b punktą EB sutarties nuostatos dėl Teisingumo Teismo įgaliojimų ir jų vykdymo,
         įskaitant ir EB 234 straipsnį, taikomos VI antraštinės dalies nuostatoms, atsižvelgiant į ES 35 straipsnyje numatytas sąlygas.
         Iš to matyti, kad EB 234 straipsnyje numatytą sistemą siekiama taikyti Teisingumo Teismo jurisdikcijai, susijusiai su prejudicinių
         sprendimų priėmimu, pagal ES 35 straipsnį, atsižvelgiant į šioje nuostatoje numatytas sąlygas (žr., be kita ko, 2008 m. rugpjūčio
         12 d. Sprendimo Santesteban Goicoechea, C‑296/08 PPU, Rink. p. I‑0000, 36 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

      30      Kaip ir EB 234 straipsnyje, ES 35 straipsnyje numatyta, kad kreiptis į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo priėmimo
         galima tik su sąlyga, kad nacionalinis teismas „mano, jog tą klausimą būtina išspręsti, kad būtų galima priimti sprendimą“,
         todėl Teisingumo Teismo praktika, susijusi su prejudicinių klausimų, pateiktų pagal EB 234 straipsnį, priimtinumu, iš principo
         yra taikytina ir pagal ES 35 straipsnį Teisingumo Teismui pateiktiems prašymams dėl prejudicinio sprendimo priėmimo (žr.,
         be kita ko, 2007 m. birželio 28 d. Sprendimo Dell’Orto, C‑467/05, Rink. p. I‑5557, 39 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

      31      Iš to išplaukia, kad svarbumo prezumpcijos, taikytinos nacionalinių teismų pateikiamiems prejudiciniams klausimams, gali būti
         nesilaikoma tik išimtiniais atvejais, jeigu paaiškėja, kad prašomas Bendrijos teisės aiškinimas akivaizdžiai nesusijęs su
         pagrindinės bylos faktais arba dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi faktinės ir teisinės
         informacijos, kad galėtų naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus. Išskyrus šiuos atvejus, Teisingumo Teismas iš principo
         privalo atsakyti į prejudicinius klausimus dėl ES 35 straipsnio 1 dalyje numatytų aktų išaiškinimo (minėto sprendimo Dell’Orto 40 punktas ir nurodyta teismo praktika).

      32      Kaip matyti iš šio sprendimo 18–25 punktų, nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikiamos pagrindinės bylos
         faktinės aplinkybės bei tiesiogiai susijusios taikytinos nacionalinės teisės nuostatos ir paaiškinamos priežastys, dėl kurių
         prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo išaiškinti pamatinį sprendimą, taip pat nurodomas ryšys tarp
         šio pamatinio sprendimo ir šiuo atveju taikytinų nacionalinės teisės aktų.

      33      Priešingai nei tvirtina Vengrijos vyriausybė, nėra akivaizdu, kad pagrindinėje byloje keliama problema yra hipotetinė, nes
         taip būtų tik tada, jeigu būtų žinoma, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atmetė G. Katz prašymą būti
         išklausytam kaip liudytojui per tokį, kaip antai pagrindinėje byloje, privataus kaltinimo procesą, kuriame nukentėjusysis
         perima prokuroro funkcijas, dėl to, kad esant tokiai situacijai Vengrijos teisėje tokia teisė nėra aiškiai numatyta.

      34      Dėl likusios dalies reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas, nagrinėdamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą, neprivalo
         aiškinti nacionalinių nuostatų ir nuspręsti dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateikto jų aiškinimo
         teisingumo (dėl EB 234 straipsnio žr., be kita ko, 2008 m. vasario 14 d. Sprendimo Dynamic Medien, C‑244/06, Rink. p. I‑0000, 19 punktą).

      35      Todėl reikia atsakyti į prejudicinį klausimą.

      36      Tačiau nereikia patenkinti G. Katz prašymo, kuriuo siekiama, kad Teisingumo Teismas išplėstų pateiktą klausimą ir išnagrinėtų,
         ar pamatiniu sprendimu reikalaujama, kad tam tikri prokurorui Vengrijos teisėje suteikti tyrimo įgaliojimai būtų suteikti
         ir prokuroro funkcijas perėmusiam privačiam kaltintojui.

      37      Iš tikrųjų pagal ES 35 straipsnį į Teisingumo Teismą turi kreiptis ne šalys pagrindinėje byloje, o nacionalinis teismas. Tik
         nacionalinis teismas gali nuspręsti, kokius klausimus reikia pateikti Teisingumo Teismui, ir šalys negali pakeisti klausimų
         turinio (žr. minėto sprendimo Santesteban Goicoechea 46 punktą).

      38      Be to, atsakymo į G. Katz pateiktus klausimus pateikimas būtų nesuderinamas su ES 35 straipsniu Teisingumo Teismui suteiktu
         vaidmeniu bei su Teisingumo Teismo pareiga užtikrinti valstybių narių vyriausybėms ir suinteresuotosioms šalims galimybę pateikti
         pastabas pagal Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį, atsižvelgiant į tai, kad pagal šią nuostatą suinteresuotosioms šalims
         pranešama tik apie sprendimus dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (žr. minėto sprendimo Santesteban Goicoechea 47 punktą).

       Dėl prejudicinio klausimo
      39      Yra žinoma, kad toks asmuo, šiuo atveju G. Katz, yra nukentėjusysis pamatinio sprendimo 1 straipsnio a punkto prasme, o pagal
         šią nuostatą nukentėjusysis yra fizinis asmuo, patyręs žalą tiesiogiai dėl veikimo ar neveikimo pažeidžiant valstybės narės
         baudžiamąjį įstatymą.

      40      Kaip matyti iš pamatinio sprendimo 5 ir 7 straipsnių, jame aptariama nukentėjusiųjų, veikiančių kaip liudytojai ar kiti proceso
         dalyviai, padėtis.

      41      Tokioje pamatinio sprendimo nuostatoje nesiekiama iš jo taikymo srities pašalinti padėties, kai per baudžiamąjį procesą toks
         nukentėjusysis, kaip antai pagrindinėje byloje, vietoj prokuroro įgyvendina kaltintojo funkcijas.

      42      Iš pamatinio sprendimo ketvirtos konstatuojamosios dalies matyti, kad nukentėjusiesiems nuo nusikalstamos veikos reikia suteikti
         aukšto lygio apsaugą.

      43      Pagal pamatinio sprendimo 2 straipsnio 1 dalį valstybės narės užtikrina, kad nukentėjusiesiems priklausytų realus ir prideramas
         vaidmuo jų baudžiamosios teisės sistemoje, ir pripažįsta nukentėjusiųjų teises ir teisėtus interesus, ypač susijusius su baudžiamosios
         bylos nagrinėjimu.

      44      Pamatinio sprendimo 3 straipsnio 1 dalyje plačiąja prasme numatyta, kad atliekant procesinius veiksmus valstybės narės garantuoja
         nukentėjusiesiems galimybę būti išklausytiems ir duoti parodymus.

      45      Todėl nors nukentėjusysis, turintis prokuroro funkcijas perėmusio privataus kaltintojo statusą, gali reikalauti teisės pasinaudoti
         pamatiniame sprendime numatytu nukentėjusiojo statusu, vis dėlto nei jo 3 straipsnio 1 dalyje, nei jokioje kitoje pamatinio
         sprendimo nuostatoje nepateikta paaiškinimų apie parodymų davimo tvarką, taikytiną nukentėjusiesiems per baudžiamąjį procesą.

      46      Todėl reikia konstatuoti, kad nors pamatiniame sprendime ir nustatyta pareiga valstybėms narėms, pirma, užtikrinti nukentėjusiesiems
         aukšto lygio apsaugą ir realų bei prideramą vaidmenį jų baudžiamosios teisės sistemoje ir, antra, pripažinti jų teises ir
         teisėtus interesus bei užtikrinti, kad jie galėtų būti išklausyti ir duoti parodymus, vis dėlto nacionalinės valdžios institucijoms
         paliekama didelė diskrecija dėl konkrečios šių tikslų įgyvendinimo tvarkos.

      47      Vis dėlto esant tikimybei, kad pamatinio sprendimo 3 straipsnio 1 dalis neteks didžiosios dalies savo veiksmingumo ir bus
         pažeistos jo 2 straipsnio 1 dalyje numatytos pareigos, šiose nuostatose bet kuriuo atveju numatyta, kad nukentėjusysis gali
         duoti parodymus vykstant baudžiamajam procesui ir kad į juos gali būti atsižvelgta kaip į įrodymą.

      48      Taip pat reikia pridurti, kad pamatinis sprendimas privalo būti aiškinamas atsižvelgiant į pagrindines teises, iš kurių ypač
         pažymėtina teisė į teisingą bylos nagrinėjimą, numatyta EŽTK 6 straipsnyje (žr., be kita ko, 2005 m. birželio 16 d. Sprendimo
         Pupino, C‑105/03, Rink. p. I‑5285, 59 punktą).

      49      Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui konkrečiau reikia užtikrinti, kad įrodymų rinkimas per baudžiamąjį
         procesą, vertinamas bendrai, nepažeidžia proceso teisingumo EŽTK 6 straipsnio, kaip jį išaiškino Europos žmogaus teisių teismas,
         prasme (žr., be kita ko, 2003 m. balandžio 10 d. Sprendimo Steffensen, C‑276/01, Rink. p. I‑3735, 76 punktą ir minėto sprendimo Pupino 60 punktą).

      50      Tokiomis aplinkybėmis į pateiktą klausimą reikia atsakyti, jog pamatinio sprendimo 2 ir 3 straipsniai turi būti aiškinami
         taip, kad nacionalinis teismas neprivalo nukentėjusiajam nuo nusikalstamos veikos užtikrinti galimybę būti išklausytam kaip
         liudytojui baudžiamajame procese, kuriame jis dalyvauja kaip prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas, kaip antai
         vykstančiame pagrindinėje byloje. Vis dėlto, nesant tokios galimybės, nukentėjusysis turi galėti pateikti parodymus ir į juos
         gali būti atsižvelgta kaip į įrodymą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      51      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      2001 m. kovo 15 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2001/220/TVR dėl nukentėjusiųjų padėties baudžiamosiose bylose 2 ir 3 straipsniai
            turi būti aiškinami taip, kad nacionalinis teismas neprivalo užtikrinti nukentėjusiajam nuo nusikalstamos veikos galimybę
            būti išklausytam kaip liudytojui baudžiamajame procese, kuriame jis dalyvauja kaip prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas,
            kaip antai vykstančiame pagrindinėje byloje. Vis dėlto, nesant tokios galimybės, nukentėjusysis turi galėti pateikti parodymus
            ir į juos gali būti atsižvelgta kaip į įrodymą.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vengrų.


title: 2006 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Miguel Torres SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo "Torre Muga" paraiška - Ankstesni žodiniai nacionaliniai ir tarptautinis prekių ženklai TORRES - Galimybė supainioti - Teisės į gynybą pažeidimas. # Byla T-247/03.

text:
      2006 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas Torres prieš VRDT – Bodegas Muga (Torre Muga)
      (Byla T‑247/03)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo „Torre Muga“ paraiška – Ankstesni žodiniai nacionaliniai ir tarptautinis prekių ženklai TORRES – Galimybė supainioti – Teisės į gynybą pažeidimas“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 71 punktą)

      Dalykas

         Ieškinys dėl 2003 m. balandžio 7 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) pirmosios apeliacinės
                  tarybos sprendimo (byla R 998/2001‑1), susijusio su protesto procedūra tarp

               Miguel Torres
               ,
                SA
                ir
               Bodegas Muga
               ,
                SA
               .
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               Bodega Muga, SA.

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               vaizdinis prekių ženklas „Torre Muga“ (registracijos paraiška Nr. 791.004 33 klasės prekėms).

               Prekių ženklo arba žymens, kuriuo remiamasi protesto procedūroje, savininkas:

               Miguel Torres, SA.

               Prekių ženklas ar žymuo, kuriuo grindžiamas protestas:

               prekių ženklai TORRES (tarptautinis prekių ženklas, Danijos prekių ženklas, Vokietijos prekių ženklas, trys Ispanijos prekių
                  ženklai ir du Anglijos prekių ženklai) 33 klasės prekėms.

               Protestų skyriaus sprendimas:

               atmesti protestą.

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               atmesti apeliaciją.

         Rezoliucinė dalis

                  Atmesti ieškinį.

                  Priteisti iš ieškovės sumokėti Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) patirtas bylinėjimosi
                     išlaidas.

                  Įstojusi į bylą šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


title: 2011 m. spalio 20 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Greenstar-Kanzi Europe NV prieš Jean Hustin ir Jo Goossens.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Hof van Cassatie - Belgija.#Reglamentas (EB) Nr. 2100/94, iš dalies pakeistas Reglamentu (EB) Nr. 873/2004 - 11 straipsnio 1 dalies, 13 straipsnio 1-3 dalių, 16, 27, 94 ir 104 straipsnių išaiškinimas - Augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje išnaudojimo principas - Licencinė sutartis - Ieškinys dėl pažeidimo prieš trečiąjį asmenį - Naudojimo teisę turinčio asmens esant sutartiniams santykiams su trečiaisiais asmenimis padarytas licencinės sutarties pažeidimas.#Byla C-140/10.

text:
      Byla C‑140/10
      Greenstar-Kanzi Europe NV
      prieš
      Jean Hustin ir Jo Goossens
      (Hof van Cassatie prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Reglamentas (EB) Nr. 2100/94, iš dalies pakeistas Reglamentu (EB) Nr. 873/2004 – 11 straipsnio 1 dalies, 13 straipsnio 1–3 dalių, 16, 27, 94 ir 104 straipsnių išaiškinimas – Augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje išnaudojimo principas – Licencinė sutartis – Ieškinys dėl pažeidimo prieš trečiąjį asmenį – Naudojimo teisę turinčio asmens vykdant sutartį su trečiuoju asmeniu padarytas licencinės sutarties pažeidimas“
      Sprendimo santrauka
      Žemės ūkis – Vienodi teisės aktai – Augalų veislių apsauga – Teisinės apsaugos savininko arba naudojimo teises turinčio asmens
            ieškinys dėl pažeidimo, pareikštas trečiajam asmeniui, kuris įsigijo saugomos veislės surinktos augalinės medžiagos iš kito
            naudojimo teises turinčio asmens, pažeidusio su savininku sudarytoje licencinėje sutartyje numatytas sąlygas arba apribojimus
            – Priimtinumas – Sąlyga
      (Tarybos reglamento Nr. 2100/94, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 873/2004, 11 straipsnio 1 dalis, 13 straipsnio 1–3 dalys,
            16, 27, 94 ir 104 straipsniai)
      Reglamento Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 873/2004, 94 straipsnis,
         siejamas su šio reglamento 11 straipsnio 1 dalimi, 13 straipsnio 1–3 dalimis, 16, 27 ir 104 straipsniais, aiškintinas taip,
         kad augalų veislės teisinės apsaugos Bendrijoje savininkas arba naudojimo teises turintis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl
         pažeidimo trečiajam asmeniui, kuris įsigijo saugomos veislės surinktos augalinės medžiagos iš kito naudojimo teises turinčio
         asmens, pažeidusio licencinėje sutartyje, kurią pastarasis naudojimo teises turintis asmuo prieš tai sudarė su savininku,
         esančias sąlygas arba apribojimus, jeigu šios sąlygos arba apribojimai tiesiogiai susiję su pagrindiniais nagrinėjamos augalų
         veislių teisinės apsaugos Bendrijoje elementais, o tai turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

      Tokiu atveju vertinant pažeidimą yra nesvarbu, ar trečiasis asmuo, kuris atliko veiksmus su parduota arba perleista saugomos
         veislės surinkta augaline medžiaga, žinojo arba privalėjo žinoti apie licencinėje sutartyje nustatytas sąlygas arba apribojimus.

      (žr. 44, 49 punktus ir rezoliucinės dalies 1 ir 2 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. spalio 20 d.(*)

      „Reglamentas (EB) Nr. 2100/94, iš dalies pakeistas Reglamentu (EB) Nr. 873/2004 – 11 straipsnio 1 dalies, 13 straipsnio 1–3 dalių, 16, 27, 94 ir 104 straipsnių išaiškinimas – Augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje išnaudojimo principas – Licencinė sutartis – Ieškinys dėl pažeidimo prieš trečiąjį asmenį – Naudojimo teisę turinčio asmens vykdant sutartį su trečiuoju asmeniu padarytas licencinės sutarties pažeidimas“
      Byloje C‑140/10
      dėl Hof van Cassatie (Belgija) 2010 m. vasario 25 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2010 m. kovo 17 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Greenstar-Kanzi Europe NV
      prieš
      Jean Hustin,
      Jo Goossens
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Tizzano, teisėjai M. Safjan, M. Ilešič, E. Levits ir J.‑J. Kasel (pranešėjas),
      generalinis advokatas N. Jääskinen,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Greenstar-Kanzi Europe NV, atstovaujamos advocaten N. Segers ir K. Tielens,

      –        J. Hustin ir J. Goossens, atstovaujamų advocaten H. Van Gompel ir J. Hensen,

      –        Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos F. Díez Moreno,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos F. Wilman ir T. van Rijn,
      susipažinęs su 2011 m. liepos 7 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių
         teisinės apsaugos Bendrijoje (OL L 227, p. 1, ir klaidų ištaisymas OL L 111, 2001, p. 31; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių
         k., 3 sk., 16 t., p. 390), iš dalies pakeisto 2004 m. balandžio 29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 873/2004 (OL L 162, p. 38;
         2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 45 t., p. 178, toliau – Reglamentas Nr. 2100/94), 11 straipsnio 1 dalies,
         13 straipsnio 1–3 dalių, 16, 27, 94 ir 104 straipsnių išaiškinimu.

      2        Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas sprendžiant ginčą tarp, pirma, Greenstar-Kanzi Europe NV (toliau – GKE) ir, antra, J. Hustin ir J. Goossens dėl to, kad pastarieji tariamai pažeidė teises į „Kanzi“ prekių ženklą
         ir „Nicoter“ obelų veislę bei su jomis susijusias prekių ženklo ir augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje teises tuo,
         jog J. Hustin ir J. Goossens prekiavo obuoliais naudodami „Kanzi“ prekių ženklą.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisė
      3        Reglamento Nr. 2100/94 14 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:

      „kadangi tam, kad augalų veislių teisinės apsaugos poveikis būtų vienodas visoje Bendrijoje, nuo savininko sutikimo priklausomi
         komerciniai sandoriai turi būti tiksliai apibrėžti; kadangi, palyginti su daugeliu nacionalinių sistemų, teisinės apsaugos
         sritis turėtų būti išplėsta ir taikoma tam tikrai veislinei medžiagai, kad būtų galima atsižvelgti į prekybą per šalis [su
         šalimis], kurios nėra Bendrijos narės ir nesuteikia teisinės apsaugos; kadangi vis dėlto siūlant taikyti teisių išplėtimo
         principą turi būti užtikrinama [kadangi teisių išnaudojimo principo nustatymas vis dėlto turi užtikrinti], kad ta apsauga
         nebus pernelyg didelė.“

      4        Pagal šio reglamento 11 straipsnio 1 dalį:

      „Teisę į augalų veislių teisinę apsaugą Bendrijoje turi tą veislę sukūręs arba atradęs ir išskyręs asmuo, arba jo teisių perėmėjas,
         abu – tas asmuo ir jo teisių perėmėjas – toliau vadinami „selekcininku“.“

      5        Minėto reglamento 13 straipsnis suformuluotas taip:

      „1.      Augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje poveikį sudaro augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje savininko ar savininkų,
         toliau vadinami „savininku“, teisė atlikti 2 dalyje nustatytus veiksmus.

      2.      Nepažeidžiant 15 ir 16 straipsnių nuostatų, savininko leidimas yra būtinas, kad su saugomos augalų veislės dauginamąja medžiaga
         arba saugomos veislės surinkta augaline medžiaga, toliau bendrai vadinamomis „medžiaga“, būtų galima atlikti šiuos veiksmus:

      a)      gaminti ar dauginti (veisti);
      b)      paruošti dauginimui;
      c)      siūlyti parduoti;
      d)      parduoti ar kitaip pateikti į rinką;
      e)      eksportuoti iš Bendrijos;
      f)      importuoti į Bendriją;
      g)      laikyti atsargas a–f punktuose nurodytais tikslais.
      Savo leidimą savininkas gali susieti su sąlygomis ir apribojimais.
      3.      2 dalies nuostatos taikomos surinktai augalinei medžiagai tik tuo atveju, jei ji buvo gauta naudojant saugomos augalų veislės
         dauginamąją medžiagą be leidimo ir jeigu savininkas neturėjo tinkamos galimybės pasinaudoti savo teise tos veislės dauginamosios
         medžiagos atžvilgiu.

      <...>“
      6        Remiantis Reglamento Nr. 2100/94 16 straipsniu:

      „Augalų veislių teisinė apsauga Bendrijoje nesuteikiama dėl [neapima] veiksmų, susijusių su bet kokia saugomos veislės medžiaga,
         arba veislės, kuriai taikomos 13 straipsnio 5 dalies nuostatos, medžiaga, kurios savininko arba jo sutikimu buvo perleistos
         kitiems [tretiesiems asmenims] bet kurioje Bendrijos dalyje, arba bet kokia iš minėtos medžiagos išvesta medžiaga, jeigu tokie
         veiksmai:

      a)      nesusiję su tos veislės tolesniu dauginimu, išskyrus atvejus, kai toks dauginimas buvo numatytas tą medžiagą perduodant; arba
      b)      nesusiję su veislės dauginamosios medžiagos eksportu į trečiąją šalį, nesaugančią veislių tų augalų genčių ar rūšių, kurioms
         ta veislė priklauso, išskyrus atvejus, kai eksportuota medžiaga yra skirta galutiniam vartojimui.“

      7        Šio reglamento 27 straipsnyje nurodoma:

      „1.      Augalų veislių teisinė apsauga Bendrijoje gali būti visu ar daliniu sutarties suteiktų teisių naudojimo objektu [visas ar
         dalinis sutarties suteiktų teisių naudojimo objektas]. Naudojimo teisės gali būti išimtinės arba neišimtinės.

      2.      Savininkas suteiktomis teisėmis į augalų veislių teisinę apsaugą Bendrijoje gali remtis, kai naudojimo teisę turintis asmuo
         pažeidžia kurias nors pagal 1 dalį su naudojimo teise susietas sąlygas ar apribojimus.“

      8        Minėto reglamento 94 straipsnyje nustatyta:

      „1.      Kiekvienam asmeniui, kuris:
      a)      neturėdamas teisės atlikti veiksmus su veisle, kuriai yra suteikta teisinė apsauga Bendrijoje, atlieka vieną iš 13 straipsnio
         2 dalyje nurodytų veiksmų arba

      <...>
      savininkas gali pareikšti ieškinį dėl tokio pažeidimo arba reikalauti tinkamo žalos atlyginimo, arba ir dėl vieno, ir dėl
         kito.

      2.      Kiekvienas asmuo, kuris veikia tyčia ar dėl neatsargumo, privalo atlyginti savininkui ir visą tolesnę dėl to veiksmo patirtą
         žalą. Nedidelio neatsargumo atvejais tokie reikalavimai gali būti sumažinti pagal tokio nedidelio neatsargumo laipsnį, bet
         jokiu būdu ne tokiu mastu, kad jie būtų mažesni už pažeidimą padariusio asmens iš to gautą naudą.“

      9        To paties reglamento 104 straipsnis suformuluotas taip:

      „1.      Ieškinius dėl pažeidimo gali pareikšti savininkas. Naudojimo teises turintys asmenys pareikšti tokius ieškinius gali, jei
         tai buvo aiškiai nustatyta susitariant su savininku dėl išimtinės naudojimo teisės, arba Tarnybos remiantis 29 straipsniu
         ar 100 straipsnio 2 dalimi.

      2.      Bet kuris naudojimo teises turintis asmuo, siekdamas gauti kompensaciją už jam padarytą žalą, turi teisę dalyvauti savininko
         pareikštame ieškinyje dėl nuosavybės teisės pažeidimo.“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      10      Bendrovė Nicolaï NV (toliau – Nicolaï) yra naujos obelų veislės „Nicoter“ selekcininkė, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2100/94 11 straipsnio 1 dalį.
         Ši veislė yra vienintelė vedanti obuolius, kurie, jeigu atitinka tam tikrus kokybės reikalavimus, parduodami naudojant prekių
         ženklą „Kanzi“. Siekiant išvengti minėtos veislės kokybės ir prekių ženklo vertinimo pablogėjimo, buvo įgyvendinta sistema,
         prilygstanti selektyviam platinimo tinklui, taip pat nustatyti reikalavimai, tarp kurių yra apribojimai dėl medžių auginimo
         ir vaisių gamybos, saugojimo, rūšiavimo ir pardavimo.

      11      2001 m. balandžio 27 d. Nicolaï pateikta paraiška dėl obelų veislės „Nicoter“ buvo paskelbta 2001 m. birželio 15 d. Bendrijos augalų veislių tarnybos oficialiajame žurnale.

      12      2002 m. rugsėjo 3 d. Nicolaï suteikė augalų veislių teisinę apsaugą pagal šią paraišką įmonei Better3fruit NV (toliau – Better3fruit). Todėl Better3fruit yra „Nicoter“ veislės obelims suteiktos augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje savininkė.

      13      Better3fruit taip pat yra obuolių „Kanzi“ prekių ženklo savininkė.

      14      2003 m. Better3fruit ir Nicolaï sudarė licencinę sutartį, pagal kurią Nicolaï įgijo išimtinę teisę auginti ir parduoti „Nicoter“ veislės obelis. Minėtoje sutartyje numatyta, kad Nicolaï „<...> neperleis arba neparduos produktų, kuriems taikoma licencija, jei atitinkamas sutarties partneris prieš tai nepasirašė
         6 priede pateiktos auginimo licencijos (augintojo atveju) arba 7 priede pateiktos prekybos licencijos (prekybos partnerio
         atveju)“.

      15      2004 m. gruodžio 24 d. Nicolaï pardavė J. Hustin 7 000 „Nicoter“ veislės obelų. Sudarydamas šį sandorį, J. Hustin neprisiėmė jokių įsipareigojimų laikytis
         konkrečių reikalavimų dėl obuolių auginimo ir derliaus pardavimo.

      16      2003 m. tarp Better3fruit ir Nicolaï sudaryta licencinė sutartis buvo nutraukta 2005 m. sausio 20 d. Tam tikru momentu, dėl kurio šalys pagrindinėje byloje nesutaria,
         GKE įsigijo išimtines naudojimo teises, kurias suteikia augalų veislių teisinė apsauga Bendrijoje, „Nicoter“ veislės obelų
         atžvilgiu. Taip GKE tapo naudojimo teisę turinčiu asmeniu vietoj Nicolaï.

      17      2007 m. gruodžio 4 d. buvo konstatuota, kad J. Goossens pardavinėjo obuolius, naudodamas prekių ženklą „Kanzi“. Paaiškėjo,
         kad šiuos obuolius jam buvo patiekęs J. Hustin.

      18      Remdamasi šiuo faktu, GKE pareiškė ieškinį J. Hustin ir J. Goossens dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje pažeidimo.
         2008 m. sausio 29 d. rechtbank van koophandel te Antwerpen (Belgija) pirmininkas procese dėl laikinųjų apsaugos priemonių nusprendė, kad J. Hustin ir J. Goossens pažeidė GKE teises
         į augalų veislių teisinę apsaugą Bendrijoje.

      19      Šį sprendimą hof van beroep te Antwerpen pakeitė 2008 m. balandžio 24 d. sprendimu. Manydamas, kad Nicolaï iš tiesų nesilaikė iš licencinės sutarties išplaukiančių įsipareigojimų, tas teismas nusprendė, kad, kiek tai susiję su J. Hustin
         ir J. Goossens, nėra GKE teisių į augalų veislių teisinę apsaugą Bendrijoje pažeidimo, nes tarp Better3fruit ir Nicolaï sudarytoje licencinėje sutartyje numatytais apribojimais negalima remtis prieš J. Hustin ir J. Goossens.

      20      Dėl šio hof van beroep te Antwerpen sprendimo GKE pateikė kasacinį skundą. Abejodamas dėl teisių išnaudojimo taisyklės, kaip antai įtvirtinta Reglamento Nr. 2100/94
         16 straipsnyje, apimties, Hof van Cassatie nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui du tokius prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar <...> Reglamento <...> Nr. 2100/94 <...> 94 straipsnis, siejamas su [šio] Reglamento <...> 11 straipsnio 1 dalimi, 13 straipsnio
         1–3 dalimis, 16, 27 ir 104 straipsniais, aiškintinas taip, kad savininkas arba naudojimo teises turintis asmuo gali pareikšti
         ieškinį dėl teisių pažeidimo asmeniui, atliekančiam veiksmus, susijusius su medžiaga, kurią jam pardavė arba perleido naudojimo
         teises turintis asmuo, jeigu parduodant šią medžiagą nebuvo laikytasi apribojimų, numatytų naudojimo teises turinčio asmens
         ir augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje savininko sudarytoje licencinėje sutartyje?

      2.      Jeigu atsakymas būtų teigiamas, ar vertinant pažeidimą reikia nustatyti, ar asmuo, kuris atlieka minėtus veiksmus, žinojo
         arba privalėjo žinoti apie licencinėje sutartyje nustatytus apribojimus?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      21      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar augalų veislių teisinės apsaugos
         Bendrijoje savininkas arba naudojimo teises turintis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl pažeidimo trečiajam asmeniui, kuris
         įsigijo medžiagos iš kito naudojimo teises turinčio asmens, o šis, parduodamas medžiagą, nesilaikė savininko ir pastarojo
         naudojimo teises turinčio asmens sudarytoje licencinėje sutartyje numatytų sąlygų arba apribojimų.

      22      Pirmiausia reikia pastebėti, kad pagrindinė byla susijusi tik su klausimu, ar naujasis naudojimo teises turintis asmuo, t. y.
         GKE, gali pareikšti ieškinį dėl pažeidimo tretiesiems asmenims (nagrinėjamu atveju – J. Hustin ir J. Goossens), kurie įsigijo
         medžiagos iš anksčiau naudojimo teises turėjusio asmens (nagrinėjamu atveju – Nicolaï), kuris parduodamas šią medžiagą pažeidė anksčiau jo su augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje savininku, t. y. Better3fruit, sudarytos licencinės sutarties sąlygas arba apribojimus.

      23      Nors pirmasis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytas atvejis, t. y. savininko teisė pačiam pareikšti
         tokį ieškinį dėl pažeidimo prieš šį trečiąjį asmenį, neatrodo svarbus, atsižvelgiant į pagrindinės bylos ypatybes reikia konstatuoti,
         kad Reglamento Nr. 2100/94 94 straipsnio 1 dalis suteikia augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje savininkui teisę pareikšti
         ieškinį dėl pažeidimo.

      24      Kadangi naudojimo teises turinčio asmens teisė pareikšti tokį ieškinį priklauso nuo savininko teisės, pirmiausia reikia nustatyti,
         su kokiomis konkrečiomis sąlygomis Reglamentas Nr. 2100/94 susieja savininko naudojimąsi šia teise.

      25      Kalbant apie Reglamentu Nr. 2100/94 nustatytą augalų veislių teisinę apsaugą, reikia pažymėti, kad šiame reglamente numatomi
         įvairūs apsaugos lygiai ir įvairios galimybės pareikšti ieškinį.

      26      Pirmiausia yra „pirminė“ apsauga, kuri pagal Reglamento Nr. 2100/94 13 straipsnio 2 dalį apima dauginamąją medžiagą. Augalinei
         medžiagai taikoma „antrinė“ apsauga, kuri, nors irgi paminėta šio reglamento 13 straipsnio 2 dalyje, labai apribojama to paties
         straipsnio 3 dalimi. Taigi, nors ir dauginamąją, ir augalinę medžiagas apima sąvoka „medžiaga“, kaip tai suprantama pagal
         šio reglamento 13 straipsnio 2 dalį, šioms dviem kategorijoms numatyta apsauga skiriasi.

      27      Antra, Reglamente Nr. 2100/94 numatomos kelios galimybės pareikšti ieškinį. Remiantis šio reglamento 94 straipsnio 1 dalimi,
         kiekvienam asmeniui, kuris, neturėdamas teisės atlikti veiksmus su veisle, kuriai yra suteikta teisinė apsauga Bendrijoje,
         atlieka vieną iš 13 straipsnio 2 dalyje nurodytų veiksmų, galima pareikšti ieškinį dėl pažeidimo.

      28      Kiek tai konkrečiai susiję su licencinėmis sutartimis, Reglamento Nr. 2100/94 27 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad savininkas
         suteiktomis teisėmis į augalų veislių teisinę apsaugą Bendrijoje gali remtis, kai naudojimo teisę turintis asmuo pažeidžia
         kurias nors pagal šio straipsnio 1 dalį su naudojimo teise susietas sąlygas ar apribojimus.

      29      Todėl reikia atskirti, pirma, ieškinius, kuriuos savininkas pareiškia naudojimo teises turintį asmenį ir, antra, ieškinius,
         pareiškiamus prieš trečiąjį asmenį, kuris atlieka veiksmus su saugoma medžiaga, neturėdamas tam teisės.

      30      Kalbant apie antrąjį iš šių dviejų atvejų, kuris nagrinėjamas pagrindinėje byloje, reikia pridurti, kad Reglamento Nr. 2100/94
         104 straipsnio 1 dalyje numatoma naudojimo teises turinčio asmens galimybė pareikšti ieškinį dėl pažeidimo vietoje savininko.
         Taigi GKE kaip naudojimo teises turintis asmuo turi teisę pareikšti ieškinį dėl pažeidimo J. Hustin ir J. Goossens.

      31      Tačiau pažymėtina, kad remiantis Reglamento Nr. 2100/94 16 straipsnyje įtvirtinta vadinamąja „teisių išnaudojimo“ taisykle,
         augalų veislių teisinė apsauga Bendrijoje neapima veiksmų, susijusių su saugomos veislės medžiaga, kuri savininko arba jo
         sutikimu buvo perleistos tretiesiems asmenims bet kurioje Europos Sąjungos dalyje, jeigu tokie veiksmai nesusiję su tos veislės
         tolesniu dauginimu, išskyrus atvejus, kai toks dauginimas buvo numatytas tą medžiagą perduodant, arba nesusiję su veislės
         dauginamosios medžiagos eksportu į trečiąją šalį, nesaugančią veislių tų augalų genčių ar rūšių, kurioms ta veislė priklauso,
         išskyrus atvejus, kai eksportuota medžiaga yra skirta galutiniam vartojimui.

      32      Iš šio Reglamento Nr. 2100/94 16 straipsnio ir jame įtvirtintos taisyklės matyti, kad tokioje byloje, kaip antai nagrinėjama
         pagrindinėje byloje, GKE, kaip naujo naudojimo teises turinčio asmens vietoje savininko, t. y. Better3fruit, pareikštas ieškinys dėl pažeidimo J. Hustin ir J. Goossens galimas, tik jei savininko teisė yra neišnaudota.

      33      Šiuo atžvilgiu iš bylos medžiagos matyti, kad Better3fruit ir Nicolaï sudarė licencinę sutartį, pagal kurią Better3fruit suteikė Nicolaï išimtinę teisę auginti ir parduoti „Nicoter“ veislės obelis ir naudotis su tuo susijusiomis teisėmis.

      34      Šioje licencinėje sutartyje buvo nustatytos sąlygos ar apribojimai, pagal kuriuos Nicolaï neturėjo teisės perleisti licencijos objektu esančios prekės, jeigu atitinkamas trečiasis asmuo neįsipareigoja laikytis šių
         sąlygų ar apribojimų.

      35      Todėl reikia išnagrinėti, ar, atsižvelgiant į tai, kas nurodyta ankstesniuose dviejuose punktuose, augalų veislių teisinės
         apsaugos Bendrijoje savininko teisė yra išnaudota.

      36      Teisingumo Teismas dar nėra išaiškinęs teisių išnaudojimo principo, kaip antai įtvirtintas Reglamento Nr. 2100/94 16 straipsnyje,
         apimties.

      37      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar vis dėlto Teisingumo Teismo praktika, susijusi
         su šio teisių išnaudojimo principo apimtimi prekių ženklų teisės srityje, taikytina pagal analogiją.

      38      Iš šios Teisingumo Teismo praktikos, susijusios su prekių ženklo savininko ir licencijos turėtojo santykiais, matyti, kad
         jeigu licencijos turėtojas prekių ženklu pažymėtas prekes pateikia į rinką, iš principo turi būti laikoma, jog tai jis padaro
         su prekių ženklo savininko sutikimu (žr. 2009 m. balandžio 23 d. Sprendimo Copad, C‑59/08, Rink. p. I‑3421, 46 punktą).

      39      Tačiau, remiantis ta pačia Teisingumo Teismo praktika, licencinė sutartis neprilygsta absoliučiam ir besąlyginiam savininko
         sutikimui leisti licencijos turėtojui pateikti į rinką šiuo prekių ženklu pažymėtas prekes (žr. minėto Sprendimo Copad 47 punktą).

      40      Kalbant konkrečiai apie veislių dauginamosios medžiagos apsaugą, Reglamento Nr. 2100/94 27 straipsnio 2 dalyje aiškiai numatoma
         galimybė savininkui remtis teisėmis, kurias ši apsauga suteikia prieš naudojimo teises turintį asmenį, kai šis pažeidžia kurią
         nors iš licencinės sutarties sąlygų.

      41      Tačiau kalbant apie ieškinį dėl pažeidimo prieš trečiuosius asmenis, nurodytą Reglamento Nr. 2100/94 94 straipsnyje, reikia
         atsižvelgti į šio reglamento 14 konstatuojamąją dalį, pagal kurią apsauga, kuria naudojasi savininkas, nėra pernelyg didelė.
         Todėl reikia konstatuoti, kad kurios nors licencinės sutarties sąlygos pažeidimo pasekmė yra tai, jog vis dar negautas savininko
         leidimas. Visų pirma negalima laikyti, kad nėra šio leidimo, tuo atveju, kai naudojimo teises turintis asmuo pažeidžia licencinės
         sutarties nuostatą, nesusijusią su leidimu išleisti į rinką, taigi ir su savininko teisės išnaudojimu.

      42      Kadangi Teisingumo Teismui pateiktoje bylos medžiagoje nėra licencinės sutarties 6 ir 7 priedų, į kuriuos daroma nuoroda atitinkamoje
         šios sutarties nuostatoje, kopijų, Teisingumo Teismas neturi pakankamai medžiagos, kad galėtų nustatyti pagrindinėje byloje
         nagrinėjamos nuostatos tipą. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis nagrinėjamos bylos faktinėmis
         aplinkybėmis ir faktais, turi įvertinti šios licencinės sutarties nuostatas.

      43      Jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nustatytų, kad naudojimo teises turintis asmuo perleido saugomą
         medžiagą pažeisdamas kurią nors licencinės sutarties sąlygą ar apribojimą, tiesiogiai susijusį su pagrindiniais augalų veislių
         teisinės apsaugos Bendrijoje elementais, reikėtų daryti išvadą, kad šis naudojimo teises turinčio asmens atliktas medžiagos
         perleidimas trečiajam asmeniui įvyko be savininko leidimo, dėl to šio teisė yra neišnaudota. Tačiau bet kurio kito pobūdžio
         licencinės sutarties nuostatų pažeidimas nėra kliūtis išnaudoti savininko teisę.

      44      Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pirmąjį pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 2100/94 94 straipsnis,
         siejamas su šio reglamento 11 straipsnio 1 dalimi, 13 straipsnio 1–3 dalimis, 16, 27 ir 104 straipsniais, esant tokioms sąlygoms,
         kaip antai pagrindinėje byloje, aiškintinas taip, kad savininkas arba naudojimo teises turintis asmuo gali pareikšti ieškinį
         dėl pažeidimo trečiajam asmeniui, kuris įsigijo medžiagos iš kito naudojimo teises turinčio asmens, pažeidusio licencinėje
         sutartyje, kurią pastarasis naudojimo teises turintis asmuo prieš tai sudarė su savininku, esančias sąlygas arba apribojimus,
         jeigu šios sąlygos arba apribojimai tiesiogiai susiję su pagrindiniais nagrinėjamos augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje
         elementais, o tai turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

      45      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar vertinant pažeidimą reikia nustatyti,
         ar trečiasis asmuo, kuris atlieka veiksmus su parduota arba perleista medžiaga, žinojo arba privalėjo žinoti apie licencinėje
         sutartyje nustatytas sąlygas arba apribojimus.

      46      Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad Reglamento Nr. 2100/94 94 straipsnio 1 dalyje nurodomos sąlygos, kurioms esant augalų veislių
         teisinės apsaugos Bendrijoje savininkas gali pareikšti ieškinį dėl pažeidimo prieš pažeidėją, siekdamas, kad arba būtų nutrauktas
         pažeidimas, arba tinkamai atlyginta žala, arba ir viena, ir kita.

      47      To paties straipsnio 2 dalyje išvardijami atvejai, kuriais savininkas gali, be to, pareikšti ieškinį pažeidimą padariusiam
         asmeniui, kad gautų šio padarytos žalos atlyginimą. Tam, kad savininkas galėtų prašyti tokio patirtos žalos atlyginimo, pažeidimą
         padaręs asmuo turėjo veikti tyčia ar dėl neatsargumo, kaip nurodyta minėtoje 2 dalyje. Nedidelio neatsargumo atvejais reikalavimai
         iš esmės gali būti sumažinti pagal tokio nedidelio neatsargumo laipsnį.

      48      Šių abiejų dalių tekstų palyginimas rodo, kad 1 dalyje nėra jokių subjektyvių elementų. Todėl reikia konstatuoti, kad subjektyvūs
         elementai, kaip antai žinojimas apie licencinėje sutartyje nustatytas sąlygas arba apribojimus, iš esmės neturi jokios įtakos
         pažeidimo vertinimui ir teisei pareikšti ieškinį pažeidėjui.

      49      Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pirmąjį pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: vertinant pažeidimą yra nesvarbu, ar
         trečiasis asmuo, kuris atliko veiksmus su parduota arba perleista medžiaga, žinojo arba privalėjo žinoti apie licencinėje
         sutartyje nustatytas sąlygas arba apribojimus.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      50      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1.      1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje, iš dalies pakeisto
            2004 m. balandžio 29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 873/2004, 94 straipsnis, siejamas su šio reglamento 11 straipsnio 1 dalimi,
            13 straipsnio 1–3 dalimis, 16, 27 ir 104 straipsniais, esant tokioms sąlygoms, kaip antai pagrindinėje byloje, aiškintinas
            taip, kad savininkas arba naudojimo teises turintis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl pažeidimo trečiajam asmeniui, kuris įsigijo
            medžiagos iš kito naudojimo teises turinčio asmens, pažeidusio licencinėje sutartyje, kurią pastarasis naudojimo teises turintis
            asmuo prieš tai sudarė su savininku, esančias sąlygas arba apribojimus, jeigu šios sąlygos arba apribojimai tiesiogiai susiję
            su pagrindiniais nagrinėjamos augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje elementais, o tai turi įvertinti prašymą priimti
            prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
      2.      Vertinant pažeidimą yra nesvarbu, ar trečiasis asmuo, kuris atliko veiksmus su parduota arba perleista medžiaga, žinojo arba
            privalėjo žinoti apie licencinėje sutartyje nustatytas sąlygas arba apribojimus.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.


title: 2010 m. liepos 1 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Emanuela Sbarigia prieš Azienda USL RM/A ir kt..#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale amministrativo regionale per il Lazio - Italija.#Nacionalinės teisės aktai, reglamentuojantys vaistinių darbo ir nedarbo laiką - Atleidimas - Kompetentingų valdžios institucijų teisė priimti sprendimus.#Byla C-393/08.

text:
      Byla C‑393/08
      Emanuela Sbarigia
      prieš
      Azienda USL RM/A ir kt.
      (Tribunale amministrativo regionale per il Lazio prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Nacionalinės teisės aktai, reglamentuojantys vaistinių darbo laiką ir ne darbo dienas – Atleidimas – Kompetentingų valdžios institucijų teisė priimti sprendimus“
      Sprendimo santrauka
      1.        Prejudiciniai klausimai – Priimtinumas – Ribos
      (EB 234 straipsnis)
      2.        Prejudiciniai klausimai – Teisingumo Teismo jurisdikcija
      (EB 234 straipsnis)
      3.        Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Valstybių narių įsipareigojimai
      (EB 10, 81 ir 82 straipsniai)
      1.        Tik nagrinėjantys bylą nacionaliniai teismai, atsakingi už sprendimo priėmimą, atsižvelgdami į konkrečios bylos aplinkybes
         turi įvertinti, ar būtina pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kad galėtų priimti savo sprendimą, ir nustatyti
         Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą tuo atveju, kai
         pateikiami klausimai yra susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu. Vadinasi, klausimams dėl Sąjungos teisės aiškinimo taikoma
         svarbumo prezumpcija. Nacionalinio teismo pateiktą prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gali atmesti,
         tik jei akivaizdu, jog prašymas išaiškinti Sąjungos teisę yra visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar dalyku, kai
         problema hipotetinė arba kai Teisingumo Teismui nežinomos faktinės ir teisinės aplinkybės, būtinos tam, kad jis galėtų naudingai
         atsakyti į jam pateiktus klausimus.

      (žr. 19–20 punktus)
      2.        Kai prejudicinį klausimą pateikęs teismas nagrinėja bylą, kurios visi elementai yra susiję su vienos valstybės narės teritorija,
         vis dėlto atsakymas gali būti naudingas šiam teismui, ypač kai pagal nacionalinę teisę reikalaujama, kad šios valstybės narės
         pilietis galėtų naudotis tokiomis pačiomis teisėmis, kokias kitos valstybės narės piliečiui tokioje pačioje situacijoje suteiktų
         Sąjungos teisė.

      Ankstesniame punkte pateiktoje prielaidoje kalbama apie teises, kurias pagal Sąjungos teisę galėtų turėti kitos valstybės
         narės pilietis, jei būtų tokioje pačioje padėtyje kaip ieškovas pagrindinėje byloje, t. y. verstųsi vaistinės veikla specifinėje
         savivaldybės teritorijoje ir jam būtų skirtas kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos sprendimas taikyti nacionalinės
         teisės aktus prašymui, kuriuo jokiu būdu neginčijama šiuo teisės aktu nustatyta bendra vaistinių darbo laiko ir atostogų tvarka,
         o tik prašoma suteikti išimtį iš bendrosios sistemos ir leisti visai neuždaryti vaistinės.

      Taigi, atsižvelgiant į specifines pagrindinės bylos aplinkybes, aišku, kad EB 49 straipsnio išaiškinimas, kurio prašo prašymą
         dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas, nėra svarbus sprendimui pagrindinėje byloje priimti.

      (žr. 23–25 punktus)
      3.        Sąjungos teisės nuostatos konkurencijos srityje, konkrečiai kalbant, EB 81–86 straipsniai, yra akivaizdžiai netaikomos, kai
         taikomi nacionalinės teisės aktai, kuriais remiantis galima taikyti išimtį, susijusią su specifinėje savivaldybės teritorijoje
         esančios vaistinės darbo laiku. Nei patys šie nacionalinės teisės aktai, nei jų taikymas neturi įtakos prekybai tarp valstybių
         narių EB 81 ir 82 straipsniuose vartojama prasme.

      (žr. 29, 32 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. liepos 1 d.(*)

      „Nacionalinės teisės aktai, reglamentuojantys vaistinių darbo laiką ir ne darbo dienas – Atleidimas – Kompetentingų valdžios institucijų teisė priimti sprendimus“
      Byloje C‑393/08
      dėl Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Italija) 2008 m. gegužės 21 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2008 m. rugsėjo 10 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Emanuela Sbarigia
      prieš
      Azienda USL RM/A,

      Comune di Roma,

      Assiprofar – Associazione Sindacale Proprietari Farmacia,
      Ordine dei Farmacisti della Provincia di Roma,

      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Tizzano, teisėjai E. Levits (pranešėjas), A. Borg Barthet, J.‑J. Kasel ir M. Berger,
      generalinis advokatas N. Jääskinen,
      posėdžio sekretorė R. Şereş, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. gruodžio 17 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        E. Sbarigia, atstovaujamos avvocati V. Cerulli Irelli ir M. Di Giandomenico,

      –        Comune di Roma, atstovaujamos avvocato R. Murra,

      –        Assiprofar – Associazione Sindacale Proprietari Farmacia, atstovaujamos avvocati M. Lucani ir I. Perego,

      –        Ordine dei Farmacisti della Provincia di Roma, atstovaujamos avvocato S. Cicciotti,

      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato M. Russo,

      –        Graikijos vyriausybės, atstovaujamos S. Spyropoulos, Z. Chatzipavlou ir V. Karra,
      –        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos C. M. Wissels ir D. J. M. de Grave,
      –        Austrijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pesendorfer ir T. Kröll,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos E. Traversa ir C. Cattabriga,
      susipažinęs su 2010 m. kovo 11 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB 49, 81–86, 152 ir 153 straipsnių išaiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp E. Sbarigia, vaistinės savininkės, ir Azienda Unità Sanitaria Locale „Roma A“ (toliau – ASL RM/A), kompetentingos Romos komunos institucijos, dėl ASL RM/A sprendimo atmesti E. Sbarigia pateiktus prašymus
         atleisti nuo pareigos nedirbti tam tikru darbo ir atostogų laiku, būtent uždaryti vaistinę metinėms atostogoms 2006 m. vasarą.

       Teisinis pagrindas
      3        Pagrindinėje byloje taikytinas 2002 m. liepos 30 d. Lacijaus regiono įstatymas Nr. 26, kuriuo reglamentuojamas vaistinių darbo,
         budėjimo ir atostogų laikas (Legge Regionale Lazio Nr. 26, 2002 m. liepos 30 d., Disciplina dell’orario, dei turni e delle ferie delle farmacie aperte al publico, Boll. Uff. Lazio Nr. 23, paprastasis priedas, Nr. 5, 2002 m. rugpjūčio 20 d. ir GURI, Nr. 24, speciali serija Nr. 3, 2003 m.
         birželio 14 d., toliau – L.R. 26/02).

      4        L.R. 26/02 2–8 straipsniuose nustatytas darbo laikas, savanoriškas vaistinių budėjimas, savaitės poilsio dienos ir metinės
         vaistinių atostogos. Būtent nustatytas maksimalus darbo laikas, pareiga nedirbti sekmadieniais ir pusę darbo dienos per savaitę,
         taip pat švenčių dienomis bei numatytas minimalus metinių atostogų laikotarpis.

      5        L.R. 26/02 10 straipsnis suformuluotas taip:

      „1.      Romos komunoje kiekvienas vietos sveikatos padalinys [Unità Sanitaria Locale; toliau – USL] priima šiame įstatyme numatytas priemones savo kompetencijos srityje, laikydamasis susitarimo su kitais atitinkamais
         USL.

      2.      Vaistinių, esančių specifinėse komunos vietose, savaitės darbo laikas, miestuose esančių vaistinių atostogos ir pusės darbo
         dienos poilsio laikas per savaitę <…> gali būti pakeisti tos teritorijos kompetentingo USL sprendimu, atitinkamos komunos
         mero, Provincijos vaistinių asociacijos ir didžiosioms vaistinėms atstovaujančių Provincijos viešųjų ir privačių vaistinių
         profesinių sąjungų pritarimu.“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      6        E. Sbarigia priklauso vaistinė, esanti istoriniame Romos centre, vadinamojoje „Tridente“ zonoje. Šis kvartalas yra pėsčiųjų
         zonoje, šio miesto turistų lankomiausioje vietoje.

      7        Būtent dėl tokios vaistinės buvimo vietos ir smarkiai padidėjančio klientų skaičiaus liepos ir rugpjūčio mėnesiais ieškovė
         pagrindinėje byloje, remdamasi L.R. 26/02 10 straipsnio 2 dalimi, 2006 m. gegužės 31 d. pateikė prašymą kompetentingai šioje
         teritorijoje įstaigai ASL RM/A atleisti ją nuo pareigos uždaryti vaistinę kasmetinėms atostogoms 2006 m. vasarą. Šis prašymas
         buvo atmestas 2006 m. birželio 22 d. sprendimu, dėl kurio E. Sbarigia pareiškė ieškinį prašymą priimti prejudicinį sprendimą
         pateikusiame teisme.

      8        Vykstant procesui, antruoju 2006 m. spalio 18 d. prašymu E. Sbarigia paprašė plačiau taikomo atleidimo leidžiant neuždaryti
         vaistinės metinėms atostogoms bei švenčių dienomis ir pailginti savaitės darbo laiką visus metus. Šiuo atžvilgiu E. Sbarigia
         tvirtina, kad panašus leidimas buvo suteiktas 2006 m. rugsėjo 8 d. kitai vaistinei, esančiai netoli traukinių stoties „Termini“,
         kurios specifiniai klientai yra tokie pat kaip jos vaistinės.

      9        Šis antrasis prašymas taip pat buvo atmestas 2007 m. kovo 22 d. ASL RM/A Sprendimu Nr.°119945/P, dėl kurio E. Sbarigia pateikė
         papildomus ieškinio pagrindus ir prašė sustabdyti šio akto galiojimą.

      10      2007 m. birželio 22 d. nutartimi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patenkino prašymą sustabdyti 2007 m.
         kovo 22 d. sprendimo vykdymą, kad ASL RM/A galėtų jį peržiūrėti.

      11      Vykdydama šią nutartį ASL RM/A priėmė 2007 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Nr.°40249, kuriuo dar kartą atmetė ieškovės pagrindinėje
         byloje prašymą L.R. 26/0210 10 straipsnio 2 dalies pagrindu, remdamasi Romos komunos, Romos provincijos vaistininkų asociacijos
         (Ordine dei Farmacisti della Provincia di Roma), profesinių sąjungų Assiprofar – Associazione Sindacale Proprietari Farmacia (toliau – Assiprofar) ir Confservizi neigiama nuomone.

      12      E. Sbarigia užginčijo šį sprendimą, pateikdama du naujus ieškinio pagrindus toje pačioje prašymą priimti prejudicinį sprendimą
         pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje.

      13      Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas) manymu, norint pateisinti privalomas nuostatas dėl vaistinių darbo laiko, nepakanka
         farmacinę paslaugą laikyti viešąja paslauga, užtikrinančia vartotojų sveikatos apsaugą. Liberalizavus visų vaistinių darbo
         laiko grafikus ir darbo laiką – kuris, be kita ko, patvirtintas 2007 m. vasario 1 d. Konkurencijos ir rinkos tarnybos (Autorità garante della concorrenza e del mercato) ataskaitoje – būtų suteikta galimybė bendrai padidinti pasiūlą (paskirstymo planai, užtikrinantys tolygų geografinį vaistinių
         pasiskirstymą) klientų naudai.

      14      Atrodo, kad L.R. 26/02 nuostatos viršytų tai, kas būtina, ir būtų nepateisinamos. Iš tiesų visuomenės interesas ir reikalavimai,
         susiję su farmacinėmis paslaugomis, be abejo, būtų geriau užtikrinami palankiomis konkurencijai vaistinių darbo laiko liberalizavimo
         priemonėmis.

      15      Taip pat prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar pagrindinėje byloje aptariami apribojimai neprieštarauja,
         pirma, Bendrijos teisės principams įmonių konkurencijos laisvės srityje ir, antra, Europos Sąjungos veiksmams, siekiant pagerinti
         sveikatos apsaugą. Ypač, jo manymu, Lacijaus regione galiojantys teisės aktai dėl farmacinių paslaugų organizavimo prieštarauja
         šiam tikslui ir sudaro kliūčių veiksmingai padedant užtikrinti visuomenės sveikatą.

      16      Šiomis aplinkybėmis Lacijaus regiono administracinis teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo
         Teismui šiuos du prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar su Bendrijos laisvos konkurencijos apsaugos ir laisvo paslaugų teikimo principais, įtvirtintais [EB] 49, 81–86 straipsniuose,
         suderinamos [L.R. 26/02] nuostatos, kuriomis [vaistinėms] draudžiama nesilaikyti metinių atostogų grafiko, nustatomi [vaistinių]
         darbo laiko apribojimai ir numatomi reikalavimai, kad, norint vaistinėms Romos komunoje nukrypti nuo šių draudimų (10 straipsnio
         2 dalis), pagal savo diskreciją administracijos įstaiga (gavusi tame pačiame straipsnyje nurodytų įstaigų ir institucijų pritarimą)
         turi įvertinti, ar jos atitinka specifinės vietos komunoje kriterijų?

      2.      Ar su [EB] 152 ir 153 straipsniais suderinami viešosios farmacijos paslaugai, kurios tikslas – vartotojų sveikatos apsauga,
         teikti nustatyti apribojimai arba draudimai suteikti atskiroms vaistinėms galimybę padidinti darbo laiką per dieną, savaitę
         ir metus, kaip antai įtvirtinti L.R. 26/02?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl priimtinumo
      17      Savo rašytinėse pastabose Italijos ir Graikijos vyriausybės ginčija šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumą.
         Posėdyje Assiprofar ir netiesiogiai Ordine di Farmacisti della Provincia di Roma pareiškė tokią pačią nuomonę.

      18      Visų pirma, Italijos vyriausybė nurodo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikę teismas nepateikė jokios informacijos
         apie faktinę ir teisinę situaciją, dėl kurios jis kelia klausimą, ar atitinkama nacionalinės teisės nuostata neprieštarauja
         EB sutarties nuostatoms, kurias jis nurodo. Graikijos vyriausybė, Assiprofar ir Ordine di Farmacisti della Provincia di Roma savo ruožtu patvirtina, kad nesant tarpvalstybinio elemento prejudiciniai klausimai nesusiję su Sąjungos teise.

      19      Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad tik nagrinėjantys bylą nacionaliniai teismai, atsakingi už sprendimo priėmimą, atsižvelgdami
         į konkrečios bylos aplinkybes turi įvertinti, ar būtina pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kad galėtų priimti
         savo sprendimą, ir nustatyti Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl Teisingumo Teismas iš principo turi priimti
         sprendimą tuo atveju, kai pateikiami klausimai yra susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (žr. 2009 m. kovo 10 d. Sprendimo
         Hartlauer, C‑169/07, Rink. p. I‑1721, 24 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      20      Vadinasi, klausimams dėl Sąjungos teisės aiškinimo taikoma svarbumo prezumpcija. Nacionalinio teismo pateiktą prašymą priimti
         prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gali atmesti, tik jei akivaizdu, jog prašymas išaiškinti Sąjungos teisę yra visiškai
         nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar dalyku, kai problema hipotetinė arba kai Teisingumo Teismui nežinomos faktinės ir
         teisinės aplinkybės, būtinos tam, kad jis galėtų naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (šiuo klausimu žr. 2006 m. gruodžio
         5 d. Sprendimo Cipolla ir kt., C‑94/04 ir C‑202/04, Rink. p. I‑11421, 25 punktą bei 2007 m. birželio 7 d. Sprendimo van der Weerd ir kt., C‑222/05–C‑225/05, Rink. p. I‑4233, 22 punktą).

      21      Dėl Italijos vyriausybės pateikto prieštaravimo dėl priimtinumo reikia konstatuoti, kad sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį
         sprendimą pakankamai aprašytos pagrindinių bylų teisinės ir faktinės aplinkybės ir kad remiantis prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikusio teismo nurodyta informacija galima nustatyti pateiktų klausimų apimtį. Šiuo sprendimu suinteresuotosioms
         šalims taip pat buvo suteikta reali galimybė pateikti pastabas pagal Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį, kaip, beje, matyti
         iš teismui pateiktų pastabų turinio.

      22      Taigi šiam prieštaravimui negalima pritarti.

      23      Dėl Assiprofar, Ordine di Farmacisti della Provincia di Roma ir Graikijos vyriausybės argumentų, kad pagrindinės bylos elementai susiję su įvykiais vienoje valstybėje narėje, reikia
         pažymėti, kad, kaip matyti iš Teisingumo teismo praktikos, jo atsakymas gali būti naudingas prašymą priimti prejudicinį sprendimą
         pateikusiam teismui net tokiomis aplinkybėmis, ypač jei pagal nacionalinę teisę jis turi užtikrinti tokias pačias valstybės
         narės piliečio teises, kurios pagal Sąjungos teisę kiltų kitos valstybės narės piliečiui tokioje pačioje situacijoje (žr.,
         be kita ko, 2006 m. kovo 30 d. Sprendimo Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, C‑451/03, Rink. p. I‑2941, 29 punktą; minėto Sprendimo Cipolla ir kt. 30 punktą bei 2010 m. birželio 1 d. Sprendimo Blanco Perez ir Chao Gomez, C‑570/07 ir C‑571/07, Rink. p. I‑0000, 36 punktą).

      24      Šiuo atveju šio sprendimo 23 punkte minėta teismo praktika pagrįsta prielaida dėl teisių, kurias esant tokiam kontekstui,
         koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, turėtų kitos valstybės narės pilietis, atsidūręs tokioje pačioje situacijoje kaip E. Sbarigia,
         t. y. verstųsi vaistinės veikla specifinėje Romos komunos vietoje ir jam būtų skirtas kompetentingos valdžios institucijos
         sprendimas, kuriuo taikoma L.R. 26/02 10 straipsnio 2 dalis dėl prašymo, kuriuo jokiu būdu neginčijama šiuo nacionaliniu įstatymu
         nustatyta bendra vaistinių darbo laiko ir atostogų tvarka, o tik prašoma suteikti išimtį iš bendrosios sistemos ir leisti
         visai neuždaryti vaistinės.

      25      Taigi atsižvelgiant į specifines pagrindinės bylos aplinkybes, aišku, kad EB 49 straipsnio išaiškinimas, kurio prašo prašymą
         dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas, nėra svarbus sprendimui pagrindinėje byloje priimti.

      26      Iš tiesų, kaip generalinis advokatas nurodė savo išvados 72 ir 73 punktuose, iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad
         valstybės narės piliečiui, kuris nuolat ir nepertraukiamai verčiasi profesine veikla kitoje valstybėje narėje, taikomos įsisteigimo
         teisės skyriaus, o ne paslaugų skyriaus nuostatos (žr., be kita ko, 1974 m. birželio 21 d. Sprendimo Reyners, 2/74, Rink. p. 631, 21 punktą ir 1995 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Gebhard, C‑55/94, Rink. p. I‑4165, 28 punktą).

      27      Galiausiai, kalbant būtent apie įsisteigimo laisvę, nors Tribunale amministrativo per il Lazio aiškiai neprašė išaiškinti EB 43 straipsnio, akivaizdu, kad ir šio straipsnio išaiškinimas taip pat nėra svarbus prašymą
         dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamai bylai.

      28      Iš tiesų, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 23 punkte, aptariama vaistinė yra įsteigta Romos miesto centre, o jos savininkė,
         tarkime, kitos valstybės pilietė, jau nuolat verčiasi profesine veikla. Todėl EB 43 straipsnyje įtvirtinta teisė įsisteigti
         akivaizdžiai netaikoma pagrindinėje byloje.

      29      Patikslinus taip pat reikia nurodyti, kad kitos Sąjungos teisės nuostatos konkurencijos srityje, kurias prašo išaiškinti prašymą
         dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas, konkrečiai kalbant, EB 81–86 straipsniai, taip pat yra akivaizdžiai netaikomos
         tokiomis aplinkybėmis, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje.

      30      Iš tiesų svarbu nurodyti, kad, pirma, EB 83–85 straipsniai neturi jokios reikšmės byloje, kurią nagrinėja prašymą dėl prejudicinio
         sprendimo pateikęs teismas, nes tai yra arba vien procesinio pobūdžio nuostatos (EB 83 ir EB 85 straipsniai), arba pereinamojo
         laikotarpio nuostatos (EB 84 straipsnis).

      31      Antra, dėl EB 81 ir 82 straipsnių reikia pastebėti, kad nors jie taikomi tik įmonių veiklai ir netaikomi valstybių narių įstatymams
         bei kitiems teisės aktams, vis dėlto šie straipsniai, taikomi kartu su bendradarbiavimo pareigą įtvirtinančiu EB 10 straipsniu,
         įpareigoja valstybes nares nepriimti arba nepalikti galioti įstatymų bei kitų teisės aktų, galinčių panaikinti įmonėms taikomų
         konkurencijos taisyklių veiksmingumą (žr. minėto Sprendimo Cipolla ir kt. 46 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      32      Tačiau šiuo atveju yra akivaizdu, kad nei pagrindinėje byloje patys taikomi nacionalinės teisės aktai, reglamentuojantys galimą
         išimties iš taisyklių, reglamentuojančių specifinėje Romos komunos vietoje esančios vaistinės darbo laiką, taikymą, nei jų
         taikymas neturi įtakos prekybai tarp valstybių narių EB 81 ir 82 straipsnių prasme (žr. a contrario 1972 m. spalio 17 d. Sprendimo Vereniging van Cementhandelaren prieš Komisiją, 8/72, Rink. p. 977, 29 punktą; 1991 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Merci convenzionali porto di Genova, C‑179/90, Rink. p. I‑5889, 14 ir 15 punktus bei 2002 m. vasario 19 d. Sprendimo Arduino, C‑35/99, Rink. p. I‑1529, 33 punktą).

      33      Todėl reikia pripažinti, kad prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo klausimas tiek, kiek jis susijęs su EB 81
         ir 82 straipsnių nuostatomis, yra nepriimtinas.

      34      Trečia, iš to, kad šios Sąjungos konkurencijos teisės nuostatos netaikomos pagrindinėje byloje, išplaukia, kad EB 86 straipsnis
         taip pat netaikomas.

      35      Dėl EB 28 straipsnio, kuriuo rėmėsi kai kurie pastabas Teisingumo Teismui pateikę suinteresuotieji asmenys, siekiant išsamaus
         atsakymo į visus pateiktus argumentus reikia konstatuoti, kad dėl šio sprendimo 33 punkte išdėstytų priežasčių reikia iš karto
         atmesti įtakos prekybai tarp valstybių narių galimybę, o todėl ir laisvo prekių judėjimo kliūčių atsiradimo galimybę.

      36      Todėl EB 28 straipsnio išaiškinimas negali turėti jokios įtakos prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamos
         bylos sprendimui.

      37      Galiausiai dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo antrajame klausime minimų EB 152 ir 153 straipsnių
         pakanka nurodyti, kaip ir generalinio advokato išvados 48–51 punktuose ir kaip nurodė beveik visi pastabas pateikę suinteresuotieji
         asmenys, kad šie straipsniai yra skirti Europos Sąjungos institucijoms ir valstybėms narėms ir todėl akivaizdžiai negali būti
         taikomi nagrinėjant nacionalinių teisės aktų atitikimo Sąjungos teisei klausimą.

      38      Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą turi būti pripažintas nepriimtinu.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      39      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      2008 m. gegužės 21 d. sprendimu Tribunale amministrativo regionale per il Lazio pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: italų.


Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas 2004 m. kovo 11 d.#Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft mbH prieš Werner Jäger.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Oberlandesgericht Düsseldorf - Vokietija.#Byla C-182/01.


1986 m. lapkričio 27 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Dieter Strack prieš Europos Parlamentą. # Byla 155/85.


2002 m. kovo 7 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Caterina Insalaca prieš Office national des pensions (ONP). # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal du travail de Mons - Belgija. # Socialinė apsauga. # Byla C-107/00.


1983 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Sandro Forcheri ir Marisa Marino, po santuokos Forcheri, prieš Belgijos valstybę ir Asbl Institut supérieur de sciences humaines appliquées - École ouvrière supérieure. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Justice de paix de Bruxelles (4e canton) - Belgija. # Byla 152/82.