title: 2013 m. gruodžio 4 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Europos Komisija prieš Europos Sąjungos Tarybą.#Ieškinys dėl panaikinimo – Valstybės pagalba – SESV 108 straipsnio 1 ir 2 dalys – Lietuvos Respublikos teikiama pagalba žemės ūkio paskirties žemei įsigyti – Europos Sąjungos Tarybos kompetencija – Esama pagalbos schema – Atitinkamos priemonės – Dviejų pagalbos schemų neatsiejamumas – Aplinkybių pasikeitimas – Išimtinės aplinkybės – Ekonomikos krizė – Akivaizdi vertinimo klaida – Proporcingumo principas.#Byla C-111/10.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
      2013 m. gruodžio 4 d. (
            *1
         )
      „Ieškinys dėl panaikinimo — Valstybės pagalba — SESV 108 straipsnio 1 ir 2 dalys — Lietuvos Respublikos teikiama pagalba žemės ūkio paskirties žemei įsigyti — Europos Sąjungos Tarybos kompetencija — Esama pagalbos schema — Atitinkamos priemonės — Dviejų pagalbos schemų neatsiejamumas — Aplinkybių pasikeitimas — Išimtinės aplinkybės — Ekonomikos krizė — Akivaizdi vertinimo klaida — Proporcingumo principas“
      Byloje C‑111/10
      dėl 2010 m. vasario 26 d. pagal SESV 263 straipsnį pareikšto ieškinio dėl panaikinimo

         Europos Komisija, atstovaujama V. Di Bucci, L. Flynn, B. Stromsky ir A. Stobiecka‑Kuik, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
      ieškovė,
      prieš

         Europos Sąjungos Tarybą, atstovaujamą É. Sitbon ir F. Florindo Gijón,
      atsakovę,
      palaikomą:

         Lietuvos Respublikos, atstovaujamos D. Kriaučiūno ir L. Liubertaitės,

         Vengrijos, atstovaujamos G. Koós, M. Fehér ir K. Szíjjártó,

         Lenkijos Respublikos, atstovaujamos M. Szpunar,
      įstojusių į bylą šalių,
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, pirmininko pavaduotojas K. Lenaerts, kolegijų pirmininkai A. Tizzano, R. Silva de Lapuerta, L. Bay Larsen (pranešėjas), E. Juhász, A. Borg Barthet, C. G. Fernlund ir J. L. da Cruz Vilaça, teisėjai A. Rosas, G. Arestis, J. Malenovský, A. Prechal, E. Jarašiūnas ir C. Vajda,
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      susipažinęs su 2013 m. sausio 17 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Savo ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo panaikinti 2009 m. gruodžio 16 d. Tarybos sprendimą 2009/983/ES dėl Lietuvos Respublikos valdžios institucijų teikiamos valstybės pagalbos valstybinės žemės ūkio paskirties žemės pirkimui 2010 m. sausio 1 d.–2013 m. gruodžio 31 d. laikotarpiu (OL L 338, p. 93, toliau – ginčijamas sprendimas).

         Teisinis pagrindas

         Reglamentas (EB) Nr. 659/1999

               2

               1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 1 straipsnyje numatyta:
               „Šiame reglamente:
               <...>

                        b)

                        „esama pagalba“ – tai:

                  <...>

                        ii)

                        patvirtinta pagalba, t. y. Komisijos arba [Europos Sąjungos] Tarybos patvirtintos pagalbos sistemos ir individuali pagalba;

                  <...>

                        c)

                        „nauja pagalba“ – tai visa pagalba, t. y. pagalbos sistemos ir individuali pagalba, kuri nėra egzistuojanti pagalba, įskaitant egzistuojančios pagalbos pakeitimus;

                  <...>“

               3

               Šio reglamento 17 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
               „Jeigu, Komisijos nuomone, atitinkama [esama] pagalbos sistema neatitinka arba daugiau nebeatitinka bendrosios rinkos, savo išankstinę nuomonę ji praneša suinteresuotajai valstybei narei ir suteikia jai galimybę per vieną mėnesį pateikti savo pastabas. <...>“

               4

               Šio reglamento 18 straipsnyje numatyta:
               „Jeigu Komisija, vadovaudamasi valstybės narės pagal 17 straipsnį pateikta informacija, padaro išvadą, kad atitinkama [esama] pagalbos sistema neatitinka arba daugiau nebeatitinka bendrosios rinkos, suinteresuotajai valstybei narei ji pateikia rekomendaciją, siūlančią taikyti atitinkamas priemones. <...>“

               5

               To paties reglamento 19 straipsnio 1 dalis išdėstyta taip:
               „Jeigu suinteresuotoji valstybė narė pritaria pasiūlytoms priemonėms ir apie tai praneša Komisijai, Komisija tą faktą įregistruoja ir informuoja apie tai valstybę narę. Minėtoji valstybė narė privalo įgyvendinti atitinkamas priemones, kurioms ji pritarė.“

         Reglamentas (EB) Nr. 1857/2006

               6

               2006 m. gruodžio 15 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1857/2006 dėl [SESV 107] ir [SESV 108] straipsnių taikymo valstybės pagalbai mažoms ir vidutinėms įmonėms, kurios verčiasi žemės ūkio produktų gamyba, iš dalies keičiančio Reglamentą (EB) Nr. 70/2001 (OL L 358, p. 3), 4 straipsnyje nurodyta:
               „1.   Investicijų pagalba į žemės ūkio valdas [Europos Sąjungoje], kurios verčiasi pirmine žemės ūkio produktų gamyba, yra suderinama su bendrąja rinka pagal [SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą] ir apie ją nebūtina pranešti, kaip numatyta [SESV 108 straipsnio 3 dalyje], jeigu ji atitinka sąlygas, išdėstytas [šio straipsnio] 2–10 dalyse.
               <...>
               8.   Pagalba gali būti teikiama žemei, išskyrus statyboms skirtą žemę, kurios kaina neviršija 10 % investicijos pagalbos skyrimo kriterijus atitinkančių išlaidų, įsigyti.
               <...>“

         Reglamentas (EB) Nr. 1535/2007

               7

               2007 m. gruodžio 20 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1535/2007 dėl [SESV 107] ir [SESV 108] straipsnių taikymo de minimis pagalbai žemės ūkio produktų gamybos sektoriuje (OL L 337, p. 35) 3 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
               „Pagalbos priemonės, kurios atitinka šio straipsnio 2–7 dalyse nustatytas sąlygas, nelaikomos atitinkančiomis visus [SESV 107 straipsnio 1 dalyje] nustatytus kriterijus, todėl joms netaikomas [SESV 108 straipsnio 3 dalyje] numatytas reikalavimas pranešti apie pagalbą.“

         Žemės ūkio gairės

               8

               Bendrijos 2007–2013 m. valstybės pagalbos žemės ūkio ir miškų sektoriuose gairių (OL C 319, 2006, p. 1, toliau – Žemės ūkio gairės) 29 punkte nurodyta:
               „Pagalba investicijoms į žemės ūkio valdas laikoma suderinama su [SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkto] nuostatomis, jei ji atitinka visas [Reglamento Nr. 1857/2006] 4 straipsnio nuostatas [sąlygas] <...>“

               9

               Šių gairių skyriuje „Pasiūlymai dėl atitinkamų priemonių“ esantis 196 punktas išdėstytas taip:
               „Vadovaudamasi [SESV 108 straipsnio 1 dalimi], Komisija siūlo valstybėms narėms ne vėliau kaip iki 2007 m. gruodžio 31 d. iš dalies pakeisti savo esamas pagalbos skyrimo schemas, siekiant jas suderinti su šiomis gairėmis, išskyrus <...> [esamas] pagalbos investicijoms, susijusioms su žemės įsigijimu žemės ūkio valdose, schemas, kurios turi būti iš dalies pakeistos pagal šias gaires iki 2009 m. gruodžio 31 d.“

               10

               Šių gairių 197 punkte numatyta, kad valstybės narės raginamos ne vėliau kaip iki 2007 m. vasario 28 d. raštu patvirtinti savo pritarimą šiems pasiūlymams dėl atitinkamų priemonių.

               11

               Tų pačių gairių 198 punktas išdėstytas taip:
               „Jei kuri nors valstybė narė iki šios datos raštu nepatvirtins savo sutikimo, Komisija pritaikys Reglamento [Nr. 659/1999] 19 straipsnio 2 dalį ir, prireikus, pradės šioje nuostatoje numatytą tyrimo procesą.“

         Laikinoji sistema

               12

               Bendrijos laikinosios valstybės pagalbos priemonių sistemos siekiant padidinti galimybes gauti finansavimą dabartinės finansų ir ekonomikos krizės sąlygomis, įtvirtintos 2008 m. gruodžio 17 d. Komisijos komunikate (OL C 83, 2009, p. 1), kuris iš dalies pakeistas Komisijos komunikatu, paskelbtu 2009 m. spalio 31 d.Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 261, p. 2, toliau – laikinoji sistema), 4.2.2 punkte numatyta, kad atsižvelgiant į ekonominę padėtį manoma, kad būtina laikinai sudaryti galimybę tam tikromis sąlygomis teikti ribotą pagalbą.

               13

               Laikinosios sistemos 4.2.2 punkto h papunktyje, be kita ko, patikslinta, kad „jei pagalba teikiama įmonėms, vykdančioms veiklą pirminės žemės ūkio produktų gamybos srityje <...>, kiekviena įmonė gali gauti ne didesnę kaip 15000 [eurų] finansinės subsidijos (arba bendrojo subsidijos ekvivalento) sumą“.

               14

               Laikinosios sistemos 7 punkte, be kita ko, numatyta, kad „šis komunikatas <...> nebus taikomas po 2010 m. gruodžio 31 d.“.

         Ginčo aplinkybės

               15

               2005 m. vasario 25 d. laišku Lietuvos Respublika, remdamasi EB 88 straipsnio 3 dalimi, pranešė Komisijai apie valstybės pagalbos priemonę „Parama įsigyjant žemę“. Ši priemonė buvo skirta esamai pagalbos schemai pakeisti ir turėjo būti taikoma iki 2010 m. Ji teikiama kaip pagalba investicijoms, skirta ūkininkams, ketinantiems įsigyti valstybinės žemės ūkio paskirties žemės.

               16

               Manydama, kad ši pagalba suderinama su EB 87 straipsnio 3 dalies c punktu, 2006 m. lapkričio 22 d. sprendimu (OL C 317, 2007, p. 6, toliau – 2006 m. lapkričio 22 d. sprendimas) Komisija nusprendė nepateikti prieštaravimų. Šiame sprendime nurodyta, kad atitinkama pagalbos schema galioja nuo Komisijos patvirtinimo dienos „iki 2010 m.“.

               17

               Žemės ūkio gairių 196 punkte Komisija pasiūlė valstybėms narėms iš dalies pakeisti esamas pagalbos žemės ūkio paskirties žemei įsigyti schemas, siekiant suderinti jas su šiomis gairėmis iki 2009 m. gruodžio 31 d.

               18

               2007 m. kovo 22 d. Lietuvos Respublika pranešė pritarianti šių gairių 196 punkte pateiktiems pasiūlymams dėl atitinkamų priemonių. Kaip numatyta Reglamento Nr. 659/1999 19 straipsnio 1 dalyje, Komisija šį pritarimo faktą įregistravo ir paskelbė komunikate Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 70, 2008, p. 11).

               19

               2009 m. lapkričio 23 d. Lietuvos Respublika, remdamasi EB 88 straipsnio 2 dalimi, pateikė Tarybai prašymą pratęsti esamą pagalbos žemės ūkio paskirties žemei įsigyti schemą iki 2013 m. gruodžio 31 d.

               20

               Ginčijamu sprendimu Taryba šį prašymą patenkino remdamasi SESV 108 straipsnio 2 dalies trečia pastraipa. Šio sprendimo 1 straipsnis išdėstytas taip:
               „Laikoma, kad Lietuvos valdžios institucijų teikiama išimtinė valstybės pagalba, naudojama valstybinės žemės ūkio paskirties žemės pirkimui skirtoms paskoloms, neviršijanti 55 mln. [Lietuvos litų (LTL)] ir teikiama nuo 2010 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d., yra suderinama su vidaus rinka.“

               21

               Taryba savo sprendimą motyvavo faktais, nurodomais visų pirma jo 2–4 konstatuojamosiose dalyse: nepalankia Lietuvos žemės ūkio valdų teritorine struktūra, nepakankamomis ūkininkų pajamomis, dėl ekonomikos ir finansų krizės labai sumažėjusiomis žemės ūkio produktų kainomis ir aukštomis palūkanų normomis, taikomomis paskoloms žemės ūkio paskirties žemei pirkti. Ji taip pat pabrėžė Lietuvos ūkininkų nuosavo kapitalo stygių.

               22

               Pagal ginčijamo sprendimo 9 ir 10 konstatuojamąsias dalis:

                        „(9)

                        Šiuo metu Komisija dar nėra pradėjusi procedūros ar priėmusi pozicijos dėl pagalbos pobūdžio ir jos atitikimo bendrajai rinkai.

                        (10)

                        Todėl susidarė išimtinės aplinkybės, kuriomis, taikant leidžiančią nukrypti nuostatą ir tik tiek, kiek tai yra būtinai reikalinga siekiant sėkmingai užbaigti žemės reformą ir pagerinti ūkių struktūrą bei ūkininkavimo Lietuvoje veiksmingumą, galima laikyti, kad tokia pagalba yra suderinama su vidaus rinka.“

         Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai

               23

               Komisija Teisingumo Teismo prašo:

                        —

                        panaikinti ginčijamą sprendimą ir

                        —

                        priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.

               24

               Taryba Teisingumo Teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį kaip nepagrįstą ir

                        —

                        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               25

               2010 m. rugpjūčio 9 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Lietuvos Respublikai, Vengrijai ir Lenkijos Respublikai buvo leista įstoti į bylą palaikyti Tarybos reikalavimų.

         Dėl ieškinio

               26

               Grįsdama savo ieškinį Komisija remiasi keturiais pagrindais, susijusiais atitinkamai su Tarybos kompetencijos nebuvimu, piktnaudžiavimu įgaliojimais, lojalaus bendradarbiavimo principo pažeidimu, taip pat akivaizdžia išimtinių aplinkybių buvimo vertinimo klaida ir proporcingumo principo pažeidimu.

         Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su Tarybos kompetencijos nebuvimu

      Šalių argumentai

               27

               Kaip pirmąjį ieškinio pagrindą Komisija nurodo tai, kad Taryba neturėjo kompetencijos priimti ginčijamo sprendimo.

               28

               Komisijos nuomone, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad Tarybos pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą turimi įgaliojimai yra išimtinio pobūdžio ir kad todėl Taryba neturi kompetencijos paneigti Komisijos sprendimo, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su vidaus rinka, arba bandyti apeiti tokį sprendimą.

               29

               Be to, Komisija mano, kad Žemės ūkio gairių 196 punkte ji patvirtino galutinę poziciją dėl Lietuvos Respublikos įgyvendintos pagalbos žemės ūkio paskirties žemei įsigyti schemos suderinamumo su vidaus rinka. Tai, kad ši pozicija buvo patvirtinta gairėse, neturi reikšmės, nes Europos Sąjungos teismai yra nusprendę, kad gairėms pritarusi valstybė narė privalo jas taikyti.

               30

               Šioje byloje Lietuvos Respublika yra pranešusi apie savo pritarimą Žemės ūkio gairių 196 punkte nurodytiems pasiūlymams dėl atitinkamų priemonių. Todėl ji turi šią pagalbos schemą taikyti ne ilgiau kaip iki 2009 m. gruodžio 31 d. ir neatnaujinti jos taikymo iki 2013 m. gruodžio 31 d. Dėl šios priežasties Taryba, patvirtinusi tą pačią pagalbos schemą nuo 2010 m. sausio 1 d., panaikino Komisijos sprendimo veiksmingumą ir taip viršijo savo kompetenciją.

               31

               Taryba teigia priešingai, kad ginčijamu sprendimu patvirtinta pagalbos schema yra nauja pagalbos schema, kuri skiriasi nuo tos, kurią Komisija patvirtino 2006 m. lapkričio 22 d. sprendimu, visų pirma dėl to, kad ji pagrįsta naujomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis. Todėl Komisija niekada nevertino ginčijamu sprendimu patvirtintos pagalbos schemos suderinamumo su vidaus rinka.

               32

               Taryba pridūrė, kad Žemės ūkio gairių 196 punktas netaikomas jos patvirtintai pagalbos schemai, nes SESV 108 straipsnio 1 dalyje numatytos atitinkamos priemonės taikomos tik esamai pagalbai.

               33

               Savo dublike Komisija teigia, kad Tarybos nurodyti skirtumai tarp esamos pagalbos schemos ir ginčijamu sprendimu patvirtintos pagalbos schemos nėra svarbūs, nes šios schemos taip neatsiejamai susijusios, jog reikalavimas skirti šias abi schemas, siekiant SESV 108 straipsnio 2 dalies taikymo tikslų, atrodo labai dirbtinis.

               34

               Lietuvos Respublika, Vengrija ir Lenkijos Respublika iš esmės pritaria Tarybos analizei.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               35

               Norint įvertinti pirmojo pagrindo, kuriuo Komisija rėmėsi grįsdama savo ieškinį, pagrįstumą, reikia nustatyti, ar Taryba turėjo kompetenciją pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą ginčijamame sprendime nurodytą pagalbos schemą laikyti suderinama su vidaus rinka, nors Lietuvos Respublika buvo pritarusi Žemės ūkio gairių 196 punkte pasiūlytoms atitinkamoms priemonėms.

               36

               Pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą valstybės narės prašymu Taryba, nukrypdama nuo SESV 107 straipsnio nuostatų arba SESV 109 straipsnyje numatytų reglamentų, gali vieningai nuspręsti, kad tam tikra tos valstybės teikiama ar teiktina pagalba neprieštarauja vidaus rinkai, jei toks sprendimas pateisinamas išimtinėmis aplinkybėmis.

               37

               Taigi valstybė narė konkrečiomis aplinkybėmis gali pranešti apie pagalbą ne Komisijai, kuri priimtų sprendimą pagal SESV 108 straipsnio 3 dalyje nustatytą tvarką, bet Tarybai, kuri priimtų sprendimą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje nustatytą tvarką, nukrypdama nuo SESV 107 straipsnio nuostatų arba SESV 109 straipsnyje numatytų reglamentų.

               38

               Teisingumo Teismas jau yra patikslinęs kai kuriuos šios nuostatos aiškinimo aspektus.

               39

               Taigi, priminęs apie ESV sutarties Komisijai suteiktą pagrindinį vaidmenį pripažinti galimą pagalbos nesuderinamumą su vidaus rinka, jis visų pirma nusprendė, kad SESV 108 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje numatytas išimtinis ir ypatingas atvejis, todėl Tarybai šia nuostata suteikti įgaliojimai yra aiškiai išimtinio pobūdžio (šiuo klausimu žr. 2004 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą, C-110/02, Rink. p. I-6333, 29–31 punktus), vadinasi, ši 108 straipsnio 2 dalies trečia pastraipa neabejotinai turi būti aiškinama griežtai (pagal analogiją žr. 2010 m. balandžio 22 d. Sprendimo Mattner, C-510/08, Rink. p. I-3553, 32 punktą ir 2013 m. kovo 14 d. Sprendimo Česká spořitelna, C‑419/11, 26 punktą).

               40

               Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, jog SESV 108 straipsnio 2 dalies trečia ir ketvirta pastraipos, pagal kurias, pirma, valstybės narės kreipimasis į Tarybą trims mėnesiams sustabdo Komisijos vykdomą tyrimą ir, antra, per šį terminą Tarybai nepriėmus sprendimo, jį priima Komisija, turi būti aiškinamos taip, kad praėjus šiam terminui Taryba nebeturi kompetencijos pagal minėtą trečią pastraipą priimti sprendimo dėl atitinkamos pagalbos (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Tarybą 32 punktą).

               41

               Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokio Tarybos kompetencijos ribojimo laiko atžvilgiu nustatymas taip pat rodo, kad jeigu prieš Komisijai pripažįstant nagrinėjamą pagalbą nesuderinama su vidaus rinka ir užbaigiant SESV 108 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje numatytą procedūrą atitinkama valstybė narė, remdamasi SESV 108 straipsnio 2 dalies trečia pastraipa, nepateikė Tarybai jokio prašymo, Taryba nebegali vykdyti jai pagal šios nuostatos trečią pastraipą suteiktų išimtinių įgaliojimų, kad tokią pagalbą paskelbtų suderinama su vidaus rinka (minėto Sprendimo Komisija prieš Tarybą 33 punktas ir 2006 m. birželio 22 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą, C-399/03, Rink. p. I-5629, 24 punktas).

               42

               Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas pabrėžė, kad toks aiškinimas leidžia išvengti sprendimų, kurių rezoliucinės dalys prieštarautų viena kitai, priėmimo ir taip prisideda prie teisinio saugumo, nes išsaugomas administracinio sprendimo galutinis pobūdis, įgytas pasibaigus tinkamiems apskundimo terminams arba išnaudojus teisines gynybos priemones (šiuo klausimu žr. minėto 2004 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą 32 ir 35 punktus ir minėto 2006 m. birželio 22 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą 25 punktą).

               43

               Galiausiai Teisingumo Teismas sprendė, ar dėl aplinkybės, jog Taryba nėra kompetentinga spręsti klausimo dėl pagalbos, dėl kurios Komisija yra priėmusi galutinį sprendimą, suderinamumo su vidaus rinka, Taryba taip pat neturi kompetencijos priimti sprendimo dėl pagalbos, kuria neteisėtos pagalbos, anksčiau Komisijos sprendimu paskelbtos nesuderinama, gavėjams suteikiama suma, skirta šiuo sprendimu šiems gavėjams nurodytam pagalbos grąžinimui kompensuoti.

               44

               Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nurodė, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką, jeigu valstybei narei būtų leista suteikti tokios neteisėtos pagalbos gavėjams naują neteisėtos pagalbos dydžio pagalbą, skirtą grąžinimo, kurį atlikti jie turi pagal minėtą sprendimą, poveikiui neutralizuoti, būtų akivaizdžiai panaikintas pagal SESV 107 ir 108 straipsnius priimtų Komisijos sprendimų veiksmingumas (minėto 2004 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą 43 punktas ir minėto 2006 m. birželio 22 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą 27 punktas).

               45

               Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad Taryba negali sudaryti kliūčių Komisijos sprendimui, kuriuo konstatuojama, jog pagalba nesuderinama su vidaus rinka, ir pati pripažinti šios pagalbos suderinama su šia rinka, juo labiau ji neturi panaikinti tokio sprendimo veiksmingumo, pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą pripažindama suderinama su vidaus rinka pagalbą, skirtą tam, kad neteisėtos pagalbos, pripažintos nesuderinama su vidaus rinka, gavėjams būtų kompensuotas šiuo sprendimu nurodytas jos grąžinimas (šiuo klausimu žr. minėto 2004 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą 44 ir 45 punktus ir minėto 2006 m. birželio 22 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą 28 punktą).

               46

               Iš šios teismo praktikos išplaukia, kad taikant SESV 108 straipsnio 2 dalį Tarybos ir Komisijos atitinkama kompetencija atribojama taip, kad, pirma, Komisijos kompetencija būtų vykdoma kaip pagrindinė, o Taryba būtų kompetentinga tik išimtinėmis aplinkybėmis. Antra, Tarybos kompetencija, kurią vykdydama ji gali savo sprendimu nukrypti nuo kai kurių Sutarties nuostatų valstybės pagalbos srityje, turi būti vykdoma laikantis nustatytų laiko apribojimų. Trečia, kai Komisija ar Taryba galutinai nusprendžia dėl nagrinėjamos pagalbos suderinamumo, kita iš šių dviejų institucijų nebegali priimti šiuo klausimu priešingo sprendimo.

               47

               Šiuo aiškinimu siekiama išsaugoti Sąjungos veiksmų darną ir veiksmingumą, nes, pirma, pagal jį pašalinama galimybė priimti vienus kitiems prieštaraujančius sprendimus ir, antra, neleidžiama vienos Sąjungos institucijos sprendimo, kuris tapo galutinis, paneigti kitos institucijos sprendimu nesilaikant jokių terminų, įskaitant numatytą SESV 263 straipsnio 6 dalyje, ir pažeidžiant teisinio saugumo principą.

               48

               Be to, argumentai, kuriais grindžiamas šis aiškinimas, parodo, kad nelabai svarbu, ar pagalba, dėl kurios priimtas Tarybos sprendimas, yra esama, ar nauja pagalba. Iš tiesų, kaip matyti iš Teisingumo Teismo praktikos, Komisijos sprendimo veiksmingumas paveikiamas ne tik tada, kai Taryba priima sprendimą, kuriuo ta pati pagalba, kaip ir ta, dėl kurios jau nusprendė Komisija, pripažįstama suderinama su vidaus rinka, bet ir tada, kai pagalba, dėl kurios Taryba priėmė sprendimą, skirta tam, kad neteisėtos pagalbos, pripažintos nesuderinama su vidaus rinka, gavėjams būtų kompensuotas Komisijos sprendimu nurodytas jos grąžinimas. Šiomis aplinkybėmis antroji pagalba yra taip neatsiejamai susijusi su anksčiau Komisijos konstatuota nesuderinama su vidaus rinka pagalba, jog reikalavimas skirti šias pagalbas, siekiant SESV 108 straipsnio 2 dalies taikymo tikslų, atrodo labai dirbtinis (šiuo klausimu žr. minėto 2004 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą 45 ir 46 punktus).

               49

               Taigi šioje byloje svarbu išsiaiškinti, ar pagalba, kurią Taryba pripažino suderinama su vidaus rinka, nepaisant to, ar tai esama, ar nauja pagalba, turi būti laikoma pagalba, dėl kurios Komisija jau priėmė galutinį sprendimą.

               50

               Šiuo klausimu iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad, vykdydama savo pagal SESV 107 ir 108 straipsnius turimą kompetenciją, Komisija gali priimti gaires, kurių tikslas nurodyti, kaip ji ketina įgyvendinti pagal tuos pačius straipsnius savo naujos pagalbos arba esamos pagalbos schemos vertinimo įgaliojimus (2002 m. birželio 18 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C-242/00, Rink. p. I-5603, 27 punktas).

               51

               Kadangi šios gairės grindžiamos SESV 108 straipsnio 1 dalimi, jos yra reguliaraus ir periodiško bendradarbiavimo, kai Komisija kartu su valstybėmis narėmis nuolat kontroliuoja esamas pagalbos sistemas ir joms siūlo atitinkamas priemones, reikalingas vidaus rinkai palaipsniui plėtoti arba jai veikti, elementas (šiuo klausimu žr. 1996 m. spalio 15 d. Sprendimo IJssel‑Vliet, C-311/94, Rink. p. I-5023, 36 ir 37 punktus ir 2000 m. spalio 5 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C-288/96, Rink. p. I-8237, 64 punktą). Kai šiems pasiūlymams dėl atitinkamų priemonių valstybė narė pritaria, jai tos priemonės tampa privalomos (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo IJssel‑Vliet 42 ir 43 punktus ir minėto 2000 m. spalio 5 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją 65 punktą), ir, kaip priminta Reglamento Nr. 659/1999 19 straipsnio 1 dalyje, ji turi jas įgyvendinti.

               52

               Šioje byloje Lietuvos Respublika apie savo pritarimą Žemės ūkio gairių 196 punkte nurodytiems pasiūlymams dėl atitinkamų priemonių pranešė 2007 m. kovo 22 d.

               53

               Visų pirma šios atitinkamos priemonės apima esamų pagalbos investicijoms, susijusioms su žemės įsigijimu žemės ūkiuose, schemų pakeitimą siekiant šias schemas suderinti su gairėmis vėliausiai iki 2009 m. gruodžio 31 d.

               54

               Iš to matyti, kad pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį Žemės ūkio gairių 196 punkte Komisijos siūlomos atitinkamos priemonės susijusios tik su esamomis pagalbos schemomis.

               55

               Reikia nurodyti, kad ginčijamu sprendimu patvirtinta schema yra nauja pagalbos schema.

               56

               Taigi šio sprendimo 15 punkte minima pagalbos schema, taikant Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto ii papunktį, galėjo būti laikoma esama pagalbos schema tik laikotarpiu, kuriam ji buvo patvirtinta 2006 m. lapkričio 22 d. sprendimu, t. y. iki 2009 m. gruodžio 31 d.

               57

               Todėl, kadangi iš šio reglamento 1 straipsnio c punkto matyti, kad visos pagalbos schemos, kurios nėra esamos pagalbos schemos, yra naujos pagalbos schemos, ir kadangi ginčijamu sprendimu patvirtinta pagalbos schema taikoma nuo 2010 m. sausio 1 d., ji neabejotinai yra nauja pagalbos schema.

               58

               Aplinkybė, kad ši schema yra paprasčiausias 2009 m. gruodžio 31 d. pasibaigusios schemos pratęsimas, darant prielaidą, kad ji nustatyta, nėra lemiama, nes esamos pagalbos schemos pratęsimas sukuria naują, nuo pratęstos schemos atskirą pagalbą (šiuo klausimu žr. 2010 m. gegužės 20 d. Sprendimo Todaro Nunziatina & C., C-138/09, Rink. p. I-4561, 46 ir 47 punktus).

               59

               Taigi Lietuvos Respublikos pareigos, atsiradusios jai pritarus pasiūlymams dėl atitinkamų priemonių, nesusijusios su schema, kuri ginčijamu sprendimu laikoma suderinama su vidaus rinka, nes tai nauja pagalbos schema, nesutampanti su esama pagalbos schema, su kuria susijusios atitinkamos priemonės, kurioms ši valstybė narė pritarė.

               60

               Tačiau Taryba negali remtis vien pagalbos schemos nauju pobūdžiu, kad iš naujo nagrinėtų situaciją, kurią Komisija jau galutinai įvertino, ir taip šį vertinimą paneigtų. Taigi Taryba nėra kompetentinga nuspręsti, kad nauja pagalbos schema turi būti laikoma suderinama su vidaus rinka, kai ji taip neatsiejamai susijusi su esama pagalbos schema, kurią valstybė narė įsipareigojo pakeisti ar panaikinti, pagal SESV 108 straipsnio 1 dalyje numatytą tvarką, jog reikalavimas skirti šias abi schemas, siekiant SESV 108 straipsnio 2 dalies taikymo tikslų, atrodo labai dirbtinis (pagal analogiją žr. minėto 2004 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą 46 punktą).

               61

               Vis dėlto nagrinėjamoje byloje taip nėra.

               62

               Šiuo atžvilgiu galima nurodyti, kad nuo Komisijos vertinimo iki Tarybos vertinimo prabėgo daug laiko, nes ginčijamas sprendimas buvo priimtas praėjus maždaug trejiems metams po nagrinėjamų pasiūlymų dėl atitinkamų priemonių pateikimo.

               63

               Be to, šis sprendimas grindžiamas būtent naujų aplinkybių, kurias Taryba laiko išimtinėmis ir į kurias Komisija negalėjo atsižvelgti vertindama Lietuvos Respublikos įgyvendintos esamos pagalbos žemės ūkio paskirties žemei įsigyti schemos suderinamumą su vidaus rinka, atsiradimu.

               64

               Taigi, nors Žemės ūkio gairės priimtos 2006 m., ginčijamame sprendime daroma išsami nuoroda į 2008 ir 2009 metais ekonomikos ir finansų krizės sukeltus padarinius Lietuvos žemės ūkio sektoriui. Taryba, be kita ko, remiasi labai dideliu žemės ūkio produktų kainų sumažėjimu 2009 m. ir 2008 m. bei 2009 m. konstatuotomis aukštomis palūkanų normomis, taikomomis paskoloms žemės ūkio paskirties žemei pirkti.

               65

               Reikia nurodyti, kad Komisijos pozicija dėl šio sprendimo 15 punkte minėtos schemos suderinamumo su vidaus rinka, priimta norint paremti jos pasiūlymą dėl atitinkamų priemonių, neabejotinai pagrįsta pasekmių, galinčių kilti vidaus rinkos laipsniškam plėtojimui arba veikimui dėl šios schemos taikymo, vertinimu, atsižvelgiant į 2006 m. jos turimus ekonominius duomenis.

               66

               Taigi dėl šio sprendimo 64 punkte minėto esminio aplinkybių pasikeitimo Komisijos atliktas šios pagalbos schemos vertinimas negali būti laikomas darančiu įtaką vertinimui pagalbos schemos, apimančios panašias priemones, tačiau taikytinos visiškai kitokiame ekonominiame kontekste nei tas, į kurį atsižvelgė Komisija atlikdama savo vertinimą. Todėl naujos pagalbos schemos, dėl kurios Lietuvos Respublika pateikė Tarybai prašymą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą, suderinamumas su vidaus rinka turi būti vertinamas individualiai ir atskirai nuo šio sprendimo 15 punkte minėtos schemos vertinimo, atlikto atsižvelgiant į ekonomines aplinkybes, kurios buvo svarbios šios pagalbos suteikimo momentu (šiuo klausimu žr. 1991 m. spalio 3 d. Sprendimo Italija prieš Komisiją, C-261/89, Rink. p. I-4437, 21 punktą ir 2011 m. liepos 21 d. Sprendimo Freistaat Sachsen ir Land Sachsen-Anhalt prieš Komisiją, C-459/10 P, Rink. p. I-109, 48 punktą).

               67

               Todėl šioje byloje nagrinėjama situacija skiriasi nuo tos, kurią Teisingumo Teismas nagrinėjo minėtame 2004 m. birželio 29 d. Sprendime Komisija prieš Tarybą ir minėtame 2006 m. birželio 22 d. Sprendime Komisija prieš Tarybą.

               68

               Iš tiesų, priešingai nei šiais dviem sprendimais panaikinti Tarybos sprendimai, šiuo atveju ginčijamas sprendimas motyvuojamas būtent naujais elementais, atsiradusiais dėl esminio aplinkybių pasikeitimo laikotarpiu nuo to momento, kai Komisija išnagrinėjo Lietuvos Respublikos taikomą esamą pagalbos schemą, iki to, kai Taryba vertino naują pagalbos schemą, dėl kurios ši valstybė narė jai pateikė prašymą.

               69

               Todėl elementų, pateisinusių Tarybos kompetencijos nebuvimą dviejuose šio sprendimo 67 punkte minėtuose Teismo sprendimuose, šioje byloje nėra.

               70

               Be to, Tarybos kompetencijos pripažinimas negali leisti apeiti atitinkamų priemonių, kurioms pritarė valstybės narės.

               71

               Iš tiesų, viena vertus, Taryba turi kompetenciją patvirtinti naują pagalbos schemą, kuri panaši į esamą pagalbos schemą, kurią valstybė narė turėjo pakeisti ar panaikinti po to, kai pritarė pasiūlymams dėl atitinkamų priemonių, tik tuo atveju, jei po šių pasiūlymų atsiranda naujų aplinkybių.

               72

               Kita vertus, pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą Tarybai suteikti įgaliojimai gali būti įgyvendinami tik laikantis šioje nuostatoje nustatytų ribų, t. y. jei yra išimtinių aplinkybių (šiuo klausimu žr. 1996 m. vasario 29 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą,
                  C-122/94, Rink. p. I-881, 13 punktą).

               73

               Galiausiai, kalbant apie Komisijos argumentą, kad Taryba neturi kompetencijos patvirtinti pagalbos, kuri neatitinka Žemės ūkio gairėse pateiktų nuorodų, reikia priminti, kad pagal šias gaires tik 196 punkte esantys pasiūlymai dėl atitinkamų priemonių, kuriems pritarė valstybės narės, gali reikšti galutinės Komisijos pozicijos dėl pagalbos schemos suderinamumo su vidaus rinka priėmimą.

               74

               Iš tiesų tik šie pasiūlymai dėl atitinkamų priemonių pateikiami valstybėms narėms, kad šios pritartų, kaip nurodyta Žemės ūkio gairių 197 punkte, o kitos jų nuostatos yra tik bendrosios nuorodas teikiančios taisyklės, kurios privalomos Komisijai (šiuo klausimu žr. 2002 m. birželio 13 d. Sprendimo Nyderlandai prieš Komisiją, C-382/99, Rink. p. I-5163, 24 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką), bet ne valstybėms narėms. A fortiori jos negali būti privalomos Tarybai, nes SESV 108 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje jai suteikti įgaliojimai išimtinėmis aplinkybėmis nukrypti nuo SESV 107 straipsnio nuostatų ir SESV 109 straipsnyje numatytų reglamentų.

               75

               Taigi iš šių gairių 196 punkto išplaukia, kad valstybės narės įsipareigojo esamas pagalbos žemės ūkio paskirties žemei įsigyti schemas tik pakeisti pagal minėtas gaires, o to nepadarius – jas panaikinti iki 2009 m. gruodžio 31 d.

               76

               Tačiau iš šio sprendimo 60–69 punktuose pateiktų argumentų matyti, kad valstybės narės, pritarusios Žemės ūkio gairių 196 punkte nurodytiems pasiūlymams dėl atitinkamų priemonių, neprarado visų galimybių prašyti leidimo vėl taikyti panašias ar tapačias schemas per visą šių gairių taikymo laikotarpį.

               77

               Iš to išplaukia, kad pirmasis Komisijos pagrindas, susijęs su Tarybos kompetencijos nebuvimu, yra nepagrįstas ir turi būti atmestas.

         Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su piktnaudžiavimu įgaliojimais

      Šalių argumentai

               78

               Savo antruoju pagrindu Komisija teigia, kad Taryba piktnaudžiavo įgaliojimais, mėgindama neutralizuoti jos atlikto Lietuvos Respublikos taikytos pagalbos žemės ūkio paskirties žemei įsigyti schemos vertinimo pasekmes.

               79

               Taryba teigia, kad priimdama ginčijamą sprendimą nemėgino Komisijos atlikto vertinimo pasekmių padaryti niekinių, nes Komisija nepriėmė jokio sprendimo, kuriuo būtų pripažinta, jog ginčijamu sprendimu patvirtinta pagalbos schema nesuderinama su vidaus rinka. Iš tiesų Taryba siekė padėti Lietuvos ūkininkams, susidūrusiems su ekonomikos ir finansų krize, pirkti žemės ūkio paskirties žemę.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               80

               Kaip Teisingumo Teismas ne kartą yra nusprendęs, aktas tik tuomet laikomas priimtu piktnaudžiaujant įgaliojimais, jei remiantis objektyviais, reikšmingais ir vienas kitą patvirtinančiais duomenimis paaiškėja, kad jis buvo priimtas tik siekiant ar daugiausia siekiant kitų tikslų nei nurodyti arba siekiant išvengti konkrečiam atvejui Sutartyje specialiai numatytos procedūros (šiuo klausimu žr., be kita ko, 1998 m. gegužės 14 d. Sprendimo Windpark Groothusen prieš Komisiją, C-48/96 P, Rink. p. I-2873, 52 punktą ir 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Ispanija prieš Tarybą, C-310/04, Rink. p. I-7285, 69 punktą).

               81

               Reikia pažymėti, kad Komisija tokių duomenų nepateikė.

               82

               Kalbant apie Tarybos siekiamus tikslus ginčijamo sprendimo priėmimo momentu, Teisingumo Teismui pateiktoje bylos medžiagoje nėra nieko, kas leistų teigti, kad Taryba siekė išimtinai ar daugiausia kito tikslo, nei padėti Lietuvos ūkininkams lengviau įsigyti žemės ūkio paskirties žemės, siekiant užtikrinti žemės reformos užbaigimą ir ūkių struktūros ir ūkininkavimo Lietuvoje veiksmingumo pagerinimą.

               83

               Kalbant apie Komisijos argumentą, kad iš įvykių sekos ir pasikeistų laiškų matyti, jog ginčijamu sprendimu buvo siekiama panaikinti jos patvirtintą poziciją, reikia nurodyti, kad Taryba galėjo teisėtai manyti, jog Komisija nepriėmė pozicijos dėl atitinkamos pagalbos schemos suderinamumo, kaip pabrėžta ginčijamo sprendimo 9 konstatuojamojoje dalyje.

               84

               Todėl antrasis ieškinio pagrindas, susijęs su piktnaudžiavimu įgaliojimais, turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

         Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su lojalaus bendradarbiavimo principo pažeidimu

      Šalių argumentai

               85

               Trečiuoju pagrindu Komisija tvirtina, kad ginčijamas sprendimas priimtas pažeidžiant lojalaus bendradarbiavimo tarp institucijų principą, nes priimdama šį sprendimą Taryba atleido Lietuvos Respubliką nuo pareigos bendradarbiauti su Komisija, kuri šiai valstybei narei privaloma pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį.

               86

               Iš tiesų, leisdama pratęsti esamos pagalbos schemos, kurią Lietuvos Respublika įsipareigojo panaikinti, galiojimą, Taryba pakenkė ankstesnio dialogo tarp Komisijos ir šios valstybės narės rezultatams.

               87

               Taryba mano neprivalanti laikytis bendradarbiavimo pareigos pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį. Be to, ji dar kartą patvirtino, kad Lietuvos Respublika visiškai nebuvo įsipareigojusi dėl ginčijamu sprendimu patvirtintos pagalbos schemos.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               88

               SESV 108 straipsnio 1 dalyje Komisijai ir valstybėms narėms nustatyta pareiga reguliariai ir periodiškai bendradarbiauti, kai Komisija kartu su valstybėmis narėmis nuolat kontroliuoja esamas pagalbos sistemas ir siūlo joms atitinkamas priemones, reikalingas vidaus rinkai palaipsniui plėtoti arba jai veikti (šiuo klausimu žr. 2002 m. birželio 18 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją 28 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               89

               Šiuo klausimu iš šio sprendimo 69 punkto matyti, kad Lietuvos Respublika neprisiėmė jokio specialaus įsipareigojimo dėl ginčijamu sprendimu patvirtintos pagalbos schemos. Todėl šis sprendimas negali būti laikomas atleidžiančiu Lietuvos Respubliką nuo konkrečios bendradarbiavimo pareigos, nes juo visiškai nebuvo pakenkta ankstesnio dialogo tarp Komisijos ir šios valstybės narės rezultatams.

               90

               Atsižvelgiant į šias aplinkybes, Komisijos pateiktas trečiasis pagrindas, susijęs su lojalaus bendradarbiavimo principo pažeidimu, turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

         Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, susijusio su akivaizdžia vertinimo klaida ir proporcingumo principo pažeidimu

               91

               Ketvirtojo pagrindo pirma dalimi Komisija tvirtina, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nustatydama, jog yra išimtinių aplinkybių, pateisinančių patvirtintas priemones. Šio pagrindo antroje dalyje ji teigia, kad ginčijamas sprendimas prieštarauja proporcingumo principui, nes nagrinėjamos priemonės neleidžia pasiekti šiuo sprendimu siekiamų tikslų ir neapsiriboja tik tuo, kas būtina šiems tikslams pasiekti.

         Dėl ketvirtojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su akivaizdžia išimtinių aplinkybių buvimo vertinimo klaida
      – Šalių argumentai

               92

               Komisija mano, kad aplinkybės gali būti laikomos išimtinėmis, kaip tai suprantama pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą, tik jei jų nebuvo galima numatyti iki jų atsiradimo ir jei, atsižvelgiant į nagrinėjamą atvejį, jos susijusios būtent su Lietuvos Respublika. Todėl taip negali būti anksčiau egzistavusios struktūrinės kliūties ar problemos, su kuria susidūrė daugelis valstybių narių, atveju.

               93

               Komisija taip pat mano, kad nedidelis ūkių dydis Lietuvoje yra jau sena problema, susijusi su pačia Lietuvos žemės ūkio ekonomikos struktūra. Be to, nėra duomenų, kad kapitalo stygius, su kuriuo susiduria Lietuvos ūkininkai, nėra struktūrinė problema, kuri dėl savo pobūdžio negali būti laikoma išimtine.

               94

               Maža to, nors Komisija pritaria, kad ekonomikos krizė gali būti išimtinė aplinkybė, vis dėlto mano, kad šia krize pateisinti ginčijamą sprendimą galima tik jeigu dėl sąveikos su anksčiau buvusiomis struktūrinėmis problemomis Lietuvoje būtų susidariusios išimtinės aplinkybės, o to Taryba neįrodė. Komisija taip pat teigia, kad šios krizės poveikis palūkanų normų lygiui ir ūkininkų pajamų mažėjimui Lietuvoje nėra išimtinio pobūdžio, atsižvelgiant į situaciją visoje Sąjungoje.

               95

               Taryba mano, kad Komisijos siūloma išimtinių aplinkybių sąvokos apibrėžtis yra pernelyg siaura atsižvelgiant į teismo praktiką, nes tokios aplinkybės turi būti tik nenumatomos ir gali paveikti kitas valstybes nares arba kitus nei žemės ūkis sektorius.

               96

               Šioje byloje yra išimtinių aplinkybių, kurias sudaro nekasdieniai, su ekonomikos krize susiję įvykiai, kurie turėjo reikšmingų pasekmių Lietuvos ūkininkams ir dėl kurių dar labiau paaštrėjo struktūrinės problemos, ir taip jau būdingos Lietuvos žemės ūkio valdoms. Taigi, labai didelis ūkininkų pajamų sumažėjimas dėl kainų kritimo ir didelis palūkanų normų lygis dėl krizės, labiau pasireiškę Lietuvoje nei kitose valstybėse narėse, lėmė tai, kad tapo labai sudėtinga, net neįmanoma, Lietuvos ūkininkams pirkti žemės ūkio paskirties žemę.

         – Teisingumo Teismo vertinimas

               97

               Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad taikydama SESV 108 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą Taryba turi plačią diskreciją, kurios įgyvendinimas apima sudėtingus ekonominio ir socialinio pobūdžio vertinimus, kurie turi būti atliekami Sąjungoje. Atsižvelgiant į tai, šios diskrecijos įgyvendinimui taikoma teisminė kontrolė skirta tik įvertinti, ar laikytasi procedūrinių ir motyvavimo taisyklių, patikrinti nurodytų faktinių aplinkybių tikslumui ir nustatyti, ar nebuvo padaryta teisės klaida, akivaizdi faktinių aplinkybių vertinimo klaida ir ar nebuvo piktnaudžiaujama įgaliojimais (šiuo klausimu žr. minėto 1996 m. vasario 29 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą, 18 ir 19 punktus ir pagal analogiją 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Régie Networks, C-333/07, Rink. p. I-10807, 78 punktą).

               98

               Reikia nurodyti, jog atsižvelgiant į tai, kad ekonomikos ir finansų krizės pasekmės yra neįprastos ir nenumatomos, ir į tai, kokiu mastu jos apėmė Lietuvos žemės ūkį, negali būti laikoma, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą manydama, kad šios pasekmės sudaro išimtines aplinkybes, kaip tai suprantama pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą. Beje, Komisija savo dublike pripažino, kad tokios krizės kilimas gali būti tokia išimtinė aplinkybė.

               99

               Faktas, kad ekonomikos ir finansų krizė taip pat sukėlė didelių pasekmių kitose valstybėse narėse, nėra lemiamas, nes ši aplinkybė neturi poveikio išimtiniam šios krizės pasekmių pobūdžiui, kiek tai susiję su Lietuvos ūkininkų ekonominės situacijos pasikeitimu ir Lietuvoje vykdoma žemės ūkio reforma.

               100

               Be to, teiginys, kad nepakankamos ūkininkų pajamos, nedidelis ūkių dydis ar kapitalo stygius, su kuriuo susiduria ūkininkai, Lietuvoje yra struktūrinės problemos, neleidžia įrodyti, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nuspręsdama, kad labai didelis ūkininkų pajamų sumažėjimas dėl kainų kritimo ir aukštas palūkanų normos lygis dėl krizės labai pablogino Lietuvos ūkininkų padėtį ir taip sukėlė grėsmę ūkio reformai ir sudarė kliūčių spręsti minėtas struktūrines problemas (pagal analogiją žr. minėto 1996 m. vasario 29 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą 21 punktą).

               101

               Iš to išplaukia, kad ketvirtojo ieškinio pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.

         Dėl ketvirtojo pagrindo antros dalies, susijusios su proporcingumo principo pažeidimu
      – Šalių argumentai

               102

               Komisijos nuomone, priimdama ginčijamą sprendimą Taryba pažeidė proporcingumo principą.

               103

               Iš tiesų Komisija mano, kad nagrinėjama pagalbos schema negali leisti pasiekti minėtame sprendime nurodytų tikslų. Taigi, nepaisant to, kad egzistuoja pagalbos žemės ūkio paskirties žemei įsigyti schema, vidutinis žemės ūkio valdos dydis Lietuvoje per pastaruosius metus tik nedaug pasikeitė. To, kad ginčijamu sprendimu patvirtinta pagalbos schema leidžia pasiekti geresnius rezultatus, nebuvo nustatyta, o anksčiau taikyta pagalbos schema neleido išspręsti problemų, susijusių su didelėmis palūkanų normomis, buvusiomis 2008 m. ir 2009 m. Pagalba žemės ūkio paskirties žemei įsigyti realiai prisideda veikiau prie žemės ūkio paskirties žemės kainų augimo nei prie šios žemės nuosavybės struktūros pasikeitimo.

               104

               Be to, Komisijos nuomone, laikytis proporcingumo principo reiškia visiškai atsižvelgti į galiojančias priemones, kuriomis gali būti tenkinami poreikiai, kuriuos Taryba laiko išimtinėmis aplinkybėmis. Tačiau ginčijamame sprendime visiškai neatsižvelgiama į anksčiau Komisijos patvirtintas arba jos gairėse ar bendrosios išimties reglamentuose leistas priemones. Konkrečiai kalbant, reikia nurodyti, kad pagal laikinąją sistemą valstybės narės galėtų suteikti ūkininkams pagalbą. Be to, būtų galima pasinaudoti de minimis pagalba, kuri leidžiama pagal Reglamentą Nr. 1535/2007.

               105

               Galiausiai ginčijamu sprendimu patvirtintos priemonės apima ne tik tai, kas būtina, nes jos galioja ilgesnį laiką nei Komisijos laikinojoje sistemoje nustatyta pagalbos, skirtos būtent dėl ekonomikos krizės pasekmių susidariusioms problemoms spręsti, taikymo data.

               106

               Taryba teigia, kad tiek, kiek tai susiję su proporcingumo principo laikymusi, remiantis SESV 108 straipsnio 2 dalies trečia pastraipa priimtų priemonių teisėtumui gali būti daromas poveikis tik jei šios priemonės yra akivaizdžiai netinkamos atsižvelgiant į Tarybos ketinamą siekti tikslą.

               107

               Komisija neįrodė, kad Tarybos atliktas sudėtingų ekonominių aplinkybių vertinimas yra akivaizdžiai klaidingas. Be kita ko, Taryba pripažino, kad taikant Lietuvos Respublikos pagalbos žemės ūkio paskirties žemei įsigyti schemą buvo pagerinta Lietuvos žemės ūkio valdų teritorinė struktūra. Taryba taip pat teigė, kad Komisija nenustatė, jog tokia pagalbos schema buvo prisidėta prie žemės kainų augimo. Be to, ji mano, kad žemės ūkio valdų ploto didėjimas leidžia padidinti atitinkamų ūkininkų konkurencingumą ir pajamas.

               108

               Taryba taip pat teigia neturėjusi atsižvelgti į Komisijos jau patvirtintas priemones, nes SESV 108 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje Tarybai suteiktais įgaliojimais siekiama būtent jai leisti patvirtinti pagalbą, kurios Komisija negalėjo teisėtai patvirtinti, kaip buvo nagrinėjamu atveju. Be to, ginčijamu sprendimu patvirtintos pagalbos schemos laikinoji sistema neapima.

               109

               Tarybos nuomone, šios pagalbos schemos trukmė neturi apimti tik laikinojoje sistemoje nurodyto laikotarpio ir ji atitinka laiką, kuris, kaip numatoma, būtinas žemės ūkio paskirties žemės privatizavimo procesui Lietuvoje baigti ir krizės pasekmėms sumažinti.

         – Teisingumo Teismo vertinimas

               110

               Dėl proporcingumo principo laikymosi iš šio sprendimo 97 punkte pateiktų argumentų matyti, kad tik akivaizdžiai netinkamas remiantis SESV 108 straipsnio 2 dalies trečia pastraipa priimtos priemonės pobūdis Tarybos ketinamo siekti tikslo atžvilgiu gali turėti įtakos tokios priemonės teisėtumui (pagal analogiją žr. 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Afton Chemical, C-343/09, Rink. p. I-7027, 46 punktą ir 2012 m. liepos 12 d. Sprendimo Association Kokopelli, C‑59/11, 39 punktą).

               111

               Vadinasi, reikia nustatyti, ar ginčijamame sprendime nurodytos pagalbos schemos patvirtinimas yra akivaizdžiai netinkamas pasiekti šio sprendimo 10 konstatuojamojoje dalyje nurodytiems tikslams – sėkmingai užbaigti žemės reformą ir pagerinti ūkių struktūrą ir ūkininkavimo Lietuvoje veiksmingumą.

               112

               Galima sutikti, kad šie tikslai gali būti pasiekti tik padidinus ūkių plotą, o tai reiškia, kad Lietuvos ūkininkai turi įsigyti žemės ūkio paskirties žemės. Neginčijama, kad nepakankamos pajamos ir sunkumai, susiję su paskolų gavimu, su kuriais susiduria ūkininkai, sudaro kliūčių tokiam įsigijimui. Todėl atitinkamos pagalbos schemos, kuria siekiama kompensuoti šias problemas ir jų paaštrėjimą dėl ekonomikos ir finansų krizės, patvirtinimas siūlant arba sumažinti žemės ūkio paskirties žemės kainas, arba subsidijuoti palūkanas, susijusias su paskolomis tokiai žemei pirkti, nėra akivaizdžiai netinkamas ginčijamu sprendimu siekiamiems tikslams įgyvendinti.

               113

               Tokiomis sąlygomis aplinkybė, kad anksčiau taikyta pagalbos žemės ūkio paskirties žemei įsigyti schema neleido gerokai ir nuolat didinti Lietuvos žemės ūkio valdų plotų, negali įrodyti, kad ginčijamas sprendimas yra akivaizdžiai netinkamas juo siekiamiems tikslams, apie kuriuos priminta šio sprendimo 111 punkte, įgyvendinti.

               114

               Iš tiesų, pirma, vidutinio minėtų ūkio valdų ploto menko didėjimo nepakanka įrodyti, kad Tarybos patvirtinta pagalbos schema yra akivaizdžiai neveiksminga, nes gali būti, kad šis menkas didėjimas susijęs su aplinkybėmis, kurios negali tęstis visą ginčijamame sprendime nurodytą laikotarpį. Ši išvada gali būti paaiškinama, kaip tą daro Lietuvos Respublika, ypatybėmis taisyklių, kuriomis reglamentuojamas žemės grąžinimas, kuris yra atskiras nuo žemės įsigijimo sudarant sutartis, kurį siekiama skatinti ginčijamu sprendimu patvirtinta pagalbos schema, procesas. Antra, reikia priminti, kad ginčijamu sprendimu siekiama ne tik pagerinti žemės ūkio valdų struktūrą, bet ir sėkmingai baigti žemės ūkio reformą Lietuvoje. Pažymėtina, kad pastarojo tikslo įgyvendinimas negali būti vertinamas remiantis tik žemės ūkio valdų ploto pasikeitimu.

               115

               Dėl Komisijos argumento, kad pagalbos žemės ūkio paskirties žemei įsigyti schemomis prisidedama veikiau prie žemės ūkio paskirties žemės kainų kilimo nei prie šios žemės nuosavybės struktūros pasikeitimo, reikia konstatuoti, kad šis teiginys nėra pakankamai pagrįstas, kad būtų galima nustatyti, jog Taryba pasirinko akivaizdžiai netinkamą savo siekiamo tikslo atžvilgiu priemonę.

               116

               Be to, reikia patikrinti, ar patvirtinus nagrinėjamą pagalbos schemą akivaizdžiai neviršijama to, kas būtina ginčijamame sprendime nurodytiems tikslams pasiekti. Komisija teigia, kad Taryba pakankamai neatsižvelgė į kitų priemonių, galinčių prisidėti prie šių tikslų įgyvendinimo, teikiamas galimybes.

               117

               Atsižvelgiant į Tarybos šiuo atveju turimą diskreciją, ginčijamas sprendimas negali būti laikomas pažeidžiančiu proporcingumo principą vien todėl, kad Lietuvos Respublika būtų galėjusi siekti šio sprendimo 111 punkte nurodytų tikslų kitos rūšies pagalbos schema. Iš tiesų iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad nagrinėdamas, ar laikomasi proporcingumo principo sprendime, priimtame remiantis diskrecija, kokią turi Taryba pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą, Teisingumo Teismas turi išsiaiškinti ne tai, ar jis buvo vienintelis arba geriausias iš galimų, bet tai, ar jis buvo akivaizdžiai neproporcingas (pagal analogiją žr. 2009 m. birželio 11 d. Sprendimo Agrana Zucker, C-33/08, Rink. p. I-5035, 33 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               118

               Tačiau, kaip savo išvados 46 punkte nurodė generalinis advokatas, Tarybos turima plati diskrecija jos neatleidžia nuo pareigos vertinant atsižvelgti į anksčiau priimtas priemones, kurios skirtos būtent tam, kad būtų rasta išeitis išimtinėmis aplinkybėmis, pateisinusiomis nagrinėjamos pagalbos schemos patvirtinimą.

               119

               Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad Reglamentu Nr. 1535/2007 siekiama atleisti nuo SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytos pranešimo apie nedidelio dydžio pagalbą pareigos, todėl negali būti laikoma, kad juo siekiama būtent rasti būdą, kaip panaikinti ekonomikos ir finansų krizės pasekmes Lietuvos ūkininkams.

               120

               Tačiau tiesa, jog laikinoji sistema buvo nustatyta tam, kad įmonėms būtų palengvinta galimybė gauti finansavimą ekonomikos ir finansų krizės sąlygomis. Vis dėlto šioje laikinojoje sistemoje numatyta pagalba turi bendrą investicijų rėmimo funkciją, todėl ji nėra skirta būtent leisti įsigyti žemės ūkio paskirties žemės. Be to, ginčijamo sprendimo priėmimo momentu laikinosios sistemos 7 punkte buvo numatyta, kad ji nebus taikoma po 2010 m. gruodžio 31 d. Todėl Tarybos sprendimas patvirtinti pagalbos schemą, skirtą būtent užtikrinti žemės ūkio reformos užbaigimui ir žemės ūkio valdų ploto didėjimui Lietuvoje per ilgesnį laikotarpį, negali būti laikomas akivaizdžiai viršijančiu tai, kas būtina ginčijamu sprendimu siekiamiems tikslams įgyvendinti.

               121

               Galiausiai, kalbant apie ginčijamu sprendimu patvirtintos pagalbos schemos trukmę, iš pačios SESV 108 straipsnio 2 dalies trečios pastraipos logikos matyti, kad Taryba negali būti saistoma Komisijos komunikate nustatytų laiko suvaržymų. Be to, atsižvelgiant į tai, kiek laiko reikia žemės ūkio reformai įgyvendinti, ir į ekonomikos bei finansų krizės pasekmių trukmę, negalima manyti, kad Taryba pasirinko akivaizdžiai neproporcingą priemonę patvirtindama nagrinėjamą pagalbos schemą laikotarpiui nuo 2010 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d.

               122

               Todėl reikia taip pat atmesti Komisijos pateikto ketvirtojo pagrindo antrą dalį kaip nepagrįstą.

               123

               Tai reiškia, kad visas ketvirtasis pagrindas turi būti atmestas.

               124

               Kadangi nė vienas Komisijos ieškinio pagrindas negalėjo būti patenkintas, ieškinys turi būti atmestas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               125

               Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Taryba prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Komisijos ir ši pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.

               126

               Pagal to paties reglamento 140 straipsnio 1 dalį Lietuvos Respublika, Vengrija ir Lenkijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti ieškinį.

                           2.

                           Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

                           3.

                           Lietuvos Respublika, Vengrija ir Lenkijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: anglų.


2015 m. spalio 8 d. Tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimas.#FT prieš Europos vertybinių popierių ir rinkų instituciją (EVPRI).#Viešoji tarnyba – Laikinasis tarnautojas – Apskaitininkas – Terminuotos sutarties nepratęsimas – Kompetentinga institucija – Akivaizdi vertinimo klaida – Įrodinėjimo pareiga – Ieškinio ir skundo atitikties taisyklė.#Byla F-39/14.


1996 m. rugsėjo 26 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Ispanijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla C-79/95.


2014 m. birželio 19 d. Europos Sąjungos Tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimas.#BN prieš Europos Parlamentą.#Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Ieškinys dėl panaikinimo – AD 14 lygio pareigūnas, einantis skyriaus vadovo pareigas – Generaliniam direktoriui pateiktas kaltinimas psichologiniu priekabiavimu – Mobilumas – Atsisakymas priimti paskyrimo į patarėjo pareigas kitame generaliniame direktorate, prarandant teisę gauti skyriaus vadovo darbo užmokesčio priedą, pasiūlymą – Sprendimas laikinai perkelti į kitas patarėjo pareigas – Tarnybos interesas – Lygio ir pareigų atitikties taisyklė – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Su sprendimo priėmimu nesusijusi žala.#Byla F-24/12.


2012 m. kovo 28 d. EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS.#Letizia Marsili prieš Europos Komisiją.#Viešoji tarnyba – Atviras konkursas – Neįtraukimas į rezervo sąrašą – Egzamino žodžiu vertinimas – Atrankos komisijos sudėtis.#Byla F‑19/10.


title: 2016 m. liepos 28 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Europos Sąjungos Taryba prieš Europos Komisiją.#Ieškinys dėl panaikinimo – Europos Sąjungos išorės santykiai – Galimybė Šveicarijos Konfederacijai naudotis vidaus rinka – Šveicarijos Konfederacijos finansinis įnašas prisidedant prie išsiplėtusios Sąjungos ekonominės ir socialinės sanglaudos – Susitarimo dėl Šveicarijos finansinio įnašo, skirto 2004 m. į Sąjungą įstojusioms valstybėms narėms, memorandumas – Kroatijos Respublikos įstojimas į Sąjungą – Susitarimo memorandumo priedas dėl Kroatijos Respublikai skirto Šveicarijos finansinio įnašo – Europos Komisijos Sąjungos vardu pasirašytas priedas negavus išankstinio Europos Sąjungos Tarybos leidimo – Kompetencija – ESS 13 straipsnio 2 dalis, ESS 16 straipsnio 1 ir 6 dalys bei ESS 17 straipsnio 1 dalis – Įgaliojimų suteikimo, institucinės pusiausvyros ir lojalaus bendradarbiavimo principai.#Byla C-660/13.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. liepos 28 d. (
            *1
         )
      „Ieškinys dėl panaikinimo — Europos Sąjungos išorės santykiai — Galimybė Šveicarijos Konfederacijai naudotis vidaus rinka — Šveicarijos Konfederacijos finansinis įnašas prisidedant prie išsiplėtusios Sąjungos ekonominės ir socialinės sanglaudos — Susitarimo dėl Šveicarijos finansinio įnašo, skirto 2004 m. į Sąjungą įstojusioms valstybėms narėms, memorandumas — Kroatijos Respublikos įstojimas į Sąjungą — Susitarimo memorandumo priedas dėl Kroatijos Respublikai skirto Šveicarijos finansinio įnašo — Europos Komisijos Sąjungos vardu pasirašytas priedas negavus išankstinio Europos Sąjungos Tarybos leidimo — Kompetencija — ESS 13 straipsnio 2 dalis, ESS 16 straipsnio 1 ir 6 dalys bei ESS 17 straipsnio 1 dalis — Įgaliojimų suteikimo, institucinės pusiausvyros ir lojalaus bendradarbiavimo principai“
      Byloje C‑660/13
      dėl 2013 m. gruodžio 13 d. pagal SESV 263 straipsnį pareikšto ieškinio dėl panaikinimo

         Europos Sąjungos Taryba, atstovaujama A. de Elera-San Miguel Hurtado, E. Finnegan ir P. Mahnič,
      ieškovė,
      palaikoma

         Čekijos Respublikos, atstovaujamos M. Smolek, J. Vláčil, E. Ruffer ir M. Hedvábná,

         Vokietijos Federacinės Respublikos, atstovaujamos T. Henze ir B. Beutler,

         Graikijos Respublikos, atstovaujamos S. Chala ir M. Tassapoulou, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

         Prancūzijos Respublikos, atstovaujamos G. de Bergues, D. Colas, F. Fize ir N. Rouam,

         Lietuvos Respublikos, atstovaujamos D. Kriaučiūno ir J. Nasutavičienės,

         Vengrijos, atstovaujamos M. Z. Fehér ir G. Szima,

         Nyderlandų Karalystės, atstovaujamos M. Bulterman, M. Gijzen ir M. Noort,

         Lenkijos Respublikos, atstovaujamos B. Majczyna,

         Suomijos Respublikos, atstovaujamos J. Heliskoski ir H. Leppo,

         Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės, atstovaujamos J. Kraehling, C. Brodie, S. Behzadi-Spencer ir E. Jenkinson, padedamų baristerio J. Holmes,
      įstojusių į bylą šalių,
      prieš

         Europos Komisiją, atstovaujamą S. Pardo Quintillán ir T. Scharf, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
      atsakovę,
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas K. Lenaerts, kolegijų pirmininkai M. Ilešič, L. Bay Larsen, T. von Danwitz (pranešėjas), C. Toader, D. Šváby, teisėjai A. Rosas, E. Juhász, M. Safjan, M. Berger, A. Prechal, E. Jarašiūnas ir K. Jürimäe,
      generalinė advokatė E. Sharpston,
      posėdžio sekretorius I. Illéssy, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2015 m. birželio 2 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2015 m. lapkričio 26 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Ieškiniu Europos Sąjungos Taryba prašo Teisingumo Teismo panaikinti 2013 m. spalio 3 d. Komisijos sprendimą C(2013) 6355 final dėl Susitarimo dėl Šveicarijos Konfederacijos finansinio įnašo memorandumo priedo pasirašymo (toliau – ginčijamas sprendimas).

         Ginčo aplinkybės

               2

               1992 m. gruodžio 6 d. nusprendusi neprisijungti prie 1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės susitarimo (OL L 1, 1994, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 19 t., p. 146) Šveicarijos Konfederacija su Europos Sąjunga ir jos valstybėmis narėmis konkrečiose srityse sudarė nemažai dvišalių susitarimų. 2003 m. balandžio mėn. Taryba ir valstybių narių vyriausybių atstovai priėmė išvadas, kuriose Europos Komisija įgaliota pradėti derybas su Šveicarijos Konfederacija dėl būtinų Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl laisvo asmenų judėjimo (OL L 114, 2002, p. 6) pataisų, atsižvelgiant į 2004 m. gegužės mėn. Europos Sąjungos plėtrą. Be to, tose pačiose išvadose Taryba leido Komisijai pradėti derybas dėl susitarimo dėl finansinio įnašo prisidedant prie išsiplėtusios Sąjungos ekonominės ir socialinės sanglaudos, laikantis derybų nurodymų, pridėtų prie šių išvadų, ir konsultuojantis su Europos laisvosios prekybos asociacijos darbo grupe (toliau – ELPA darbo grupė).

               3

               Pagal šiuos derybų nurodymus tikslas buvo derėtis „dėl finansinio įnašo siekiant sumažinti ekonominius ir socialinius skirtumus išsiplėtusioje [Sąjungoje]“. Šiuose derybų nurodymuose taip pat buvo teigiama, kad „už galimybę naudotis išsiplėtusia vidaus rinka [Šveicarijos Konfederacija], taip pat kaip Norvegija, Islandija ir Lichtenšteinas, finansiškai prisideda prie išsiplėtusios [Sąjungos] socialinės ir ekonominės sanglaudos“.

               4

               Vykstant deryboms Šveicarijos Konfederacija nurodė, kad dėl jos vidaus sąlygų negali būti sudarytas joks privalomas su tokiu įnašu susijęs susitarimas, dėl to derybų pabaigoje reikėjo parengti susitarimo memorandumą, kuriuo remiantis vėliau turėjo būti sudaromi dvišaliai susitarimai su kiekviena valstybe nare paramos gavėja.

               5

               2006 m. vasario 27 d. Šveicarijos Federalinės Tarybos narys, Tarybos pirmininkas ir Komisijos pirmininkas pasirašė susitarimo memorandumą (toliau – susitarimo memorandumas). Remiantis šio susitarimo memorandumo 1 punktu, Tarybos pirmininkas ir Šveicarijos Federalinė Taryba priėmė „gaires“, pagal kurias ši tarsis su susitarimo memorandume išvardytomis naujomis dešimt valstybių narių dėl Šveicarijos finansinio įnašo per penkerius metus, prasidedančius Šveicarijos parlamentui patvirtinus vieno milijardo Šveicarijos frankų (CHF) (apie 905422671,45 euro) dydžio finansavimą.

               6

               Pagal minėto susitarimo memorandumo 8 punktą Federalinė Taryba pasiūlys Šveicarijos parlamentui pritarti dėl vieno milijardo CHF (apie 905422671,45 EUR) dydžio lėšų skyrimo. Remiantis šio susitarimo memorandumo 2 punktu, minėtu įnašu taip pat gali būti finansuojami regioniniai ir nacionaliniai projektai bei projektai ir programos. Šio susitarimo memorandumo 5 punkte numatyta, kad Šveicarijos Federalinė Taryba ir Komisija reguliariai pagal poreikius keisis informacija apie Šveicarijos įnašo naudojimą. Be to, Komisija įsipareigoja patikrinti pasiūlytų projektų ir programų atitiktį Sąjungos tikslams ir apie tai informuos Šveicarijos Federalinę Tarybą.

               7

               2008 m. birželio 25 d. Šveicarijos Konfederacijos Federalinės Tarybos narys, Tarybos pirmininkas ir Komisijos pirmininkas pasirašė susitarimo memorandumo priedą, dėl kurio derėjosi Tarybos pirmininkas Komisijai padedant ir kuriuo pritaikomas Šveicarijos finansinis įnašas, kad būtų atsižvelgta į Bulgarijos Respublikos ir Rumunijos Respublikos įstojimą į Europos Sąjungą.

               8

               2012 m. gruodžio 20 d. Taryba ir valstybių narių vyriausybių atstovai priėmė išvadas, kuriuose, be kita ko, atkreipė dėmesį į Kroatijos norą pasinaudoti Šveicarijos finansiniu įnašu, proporcingu sumoms, dėl kurių dydžio susitarta 2006 m. ir 2008 m. ir kurios skirtos kitoms valstybėms narėms. Be to, jos paragino Komisiją, glaudžiai bendradarbiaujant su Tarybai pirmininkaujančia valstybe nare, „dalyvauti būtinose diskusijose“ su Šveicarijos Federaline Taryba dėl Kroatijos Respublikai skirto Šveicarijos finansinio įnašo ir reguliariai teirautis ELPA darbo grupės apie diskusijų pažangą (toliau – 2012 m. išvados).

               9

               Tą pačią dieną Komisija padarė pareiškimą, kuris buvo įtrauktas į Nuolatinių atstovų komiteto (Coreper) posėdžio protokolą, ir patvirtino, kad šios išvados yra politinis sprendimas pagal ESS 16 straipsnį, kuriuo Tarybai suteikiami politikos formavimo įgaliojimai, todėl šios išvados turi būti suprantamos ne kaip valstybių narių sprendimas, o kaip Tarybos politinis sprendimas.

               10

               2013 m. liepos 25 d. Komisija informavo ELPA darbo grupę, kad derybos su Šveicarijos Konfederacija sėkmingai baigtos.

               11

               2013 m. spalio 3 d. Komisija, remdamasi ESS 17 straipsniu, priėmė ginčijamą sprendimą, jo 8 konstatuojamojoje dalyje teigiama, kad „[s]iūlomu priedu jokiai jo šaliai nesukuriama ir nesiekiama sukurti jokių privalomų ar teisinių įsipareigojimų pagal nacionalinę ar tarptautinę teisę“. Vieninteliame ginčijamo sprendimo straipsnyje numatyta, kad Komisija pritaria susitarimo memorandumo priedui dėl Kroatijai skirto Šveicarijos finansinio įnašo (toliau – 2013 m. priedas) ir Sąjungos vardu jį pasirašyti suteikiamas leidimas už išorės santykius atsakingam jos pirmininko pavaduotojui ir nariui, atsakingam už regioninę politiką.

               12

               2013 m. spalio 15 ir 23 d. vykusiuose ELPA darbo grupės posėdžiuose valstybės narės ir Taryba ginčijo Komisijos sprendimą dėl 2013 m. priedo pasirašymo negavus išankstinio Tarybos leidimo. Jos teigė, kad Komisija nepaisė valstybių narių kompetencijos šioje srityje. 2013 m. spalio 31 d. vykusiame posėdyje ši darbo grupė parengė išvadų projektą, kad pateiktų Tarybai ir valstybių narių vyriausybių atstovams; pagal tą projektą Tarybos pirmininkui pavesta pasirašyti 2013 m. priedą; jame patvirtinta, kad Komisija įgaliota vykdyti koordinavimo ir priežiūros funkcijas ir pasirašyti šį priedą. Per šį posėdį Europos išorės veiksmų tarnyba nurodė, kad Komisija nepritarė numatomoms priimti išvadoms.

               13

               2013 m. lapkričio 7 d. už išorės santykius atsakingas Komisijos pirmininko pavaduotojas ir už regioninę politiką atsakingas jos narys pasirašė 2013 m. priedą Sąjungos vardu.

               14

               Remiantis šiuo priedu, Šveicarijos Federalinė Taryba sutinka vesti derybas su Kroatijos Respublika dėl susitarimo, kuriame nustatomas 45 milijonų CHF (apie 40744020,22 euro) dydžio Šveicarijos įnašas per penkerių metų laikotarpį, prasidedantį Šveicarijos parlamentui patvirtinus lėšų skyrimą. Be to, Šveicarijos Federalinė Taryba sutinka pasiūlyti Šveicarijos parlamentui patvirtinti šį įnašą.

               15

               2013 m. lapkričio 19 d. Taryba ir valstybių narių vyriausybių atstovai oficialiai priėmė Tarybos išvadas, kuriose šios pirmininkas įgaliotas pasirašyti 2013 m. priedą, o Komisija – vykdyti koordinavimo ir priežiūros funkcijas. 2013 m. gruodžio 9 d. Taryba patvirtino poziciją, kurioje išreikštas jos nepritarimas tam, kaip veikė Komisija.

               16

               2015 m. birželio 30 d. Šveicarijos Konfederacija ir Kroatijos Respublika pasirašė dvišalį pagrindų susitarimą dėl Šveicarijos ir Kroatijos bendradarbiavimo programos, kuria siekiama sumažinti ekonominius ir socialinius skirtumus išsiplėtusioje Europos Sąjungoje, įgyvendinimo.

         Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme

               17

               Taryba Teisingumo Teismo prašo:

                        —

                        panaikinti ginčijamą sprendimą,

                        —

                        palikti galioti jo padarinius, kol jis bus pakeistas nauju sprendimu,

                        —

                        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               18

               Komisija Teisingumo Teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį ir

                        —

                        priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.

               19

               Čekijos Respublikai, Vokietijos Federacinei Respublikai, Graikijos Respublikai, Prancūzijos Respublikai, Lietuvos Respublikai, Vengrijai, Nyderlandų Karalystei, Lenkijos Respublikai, Suomijos Respublikai ir Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei buvo leista įstoti į bylą palaikyti Tarybos reikalavimų. Tačiau Nyderlandų Karalystė nedalyvavo jokiame šio proceso etape.

         Dėl ieškinio

               20

               Grįsdama ieškinį Taryba nurodo du ieškinio pagrindus. Pirmasis ieškinio pagrindas susijęs su ESS 13 straipsnio 2 dalyje nustatyto įgaliojimų suteikimo principo ir institucinės pusiausvyros principo pažeidimu. Antrasis ieškinio pagrindas susijęs su toje pačioje nuostatoje įtvirtinto lojalaus bendradarbiavimo principo pažeidimu.

         Dėl pirmojo ieškinio pagrindo

      Šalių argumentai

               21

               Taryba, palaikoma visų įstojusių į bylą valstybių narių, teigia, kad priėmusi ginčijamą sprendimą ir pasirašiusi 2013 m. priedą be išankstinio Tarybos leidimo Komisija pažeidė ESS 13 straipsnio 2 dalyje nustatytą įgaliojimų suteikimo principą, taigi ir institucinės pusiausvyros principą.

               22

               Susitarimo memorandumas, kuriame numatytas Šveicarijos finansinis įnašas, ir jo priedai yra politiniai neprivalomi šalių susitarimai. Todėl SESV 218 straipsnis netaikomas, o ESV sutartyje nenumatyta jokios specialios procedūros, susijusios su derybomis dėl jų ir jų sudarymu. Vis dėlto ši nuostata svarbi tiek, kiek atspindi bendrą Sąjungos institucijų įgaliojimų padalijimą, kaip antai įtvirtintą ESS 16 ir 17 straipsniuose.

               23

               Remdamasi Teisingumo Teismo praktika, įtvirtinta 2004 m. kovo 23 d. Sprendime Prancūzija / Komisija (C‑233/02, EU:C:2004:173, 40 punktas), Taryba tvirtina, kad to, jog aktas neturi privalomosios galios, nepakanka, kad Komisijai būtų suteikta kompetencija jį priimti. Iš tikrųjų ši institucija neturi kompetencijos pagal ESS 17 straipsnį Sąjungos vardu pasirašyti neprivalomą tarptautinį susitarimą, kaip antai 2013 m. priedą, negavusi išankstinio Tarybos leidimo. Tad Komisija pati save įgaliojo priimti sprendimą dėl Sąjungos politikos ir taip pažeidė ESS 13 straipsnio 2 dalies pirmame sakinyje įtvirtintą įgaliojimų suteikimo principą, taigi ir institucinės pusiausvyros principą.

               24

               Taigi Komisija nustatė Sąjungos politiką, vienašališkai nusprendusi leisti pasirašyti 2013 m. priedą ir pritarti jo turiniui nesuteikiant Tarybai galimybės pareikšti savo pozicijos šiuo klausimu. Be to, Komisija nustatė Sąjungos politiką, nusprendusi, kad 2013 m. priedas priskirtinas prie išimtinės Sąjungos kompetencijos, ir pakeitė šio priedo signatarus, viena pati pasirašydama Sąjungos vardu. Pasirašiusi 2013 m. priedą Komisija veikė nepaisydama Tarybos aiškiai išdėstytos pozicijos.

               25

               Komisija pritaria Tarybos ir valstybių narių pozicijai, kad susitarimo memorandumas ir jo priedai neprivalomi; su tuo sutinka ir Šveicarijos Konfederacija. Kaip ir Taryba, Komisija teigia, kad SESV 218 straipsnyje numatyta procedūra nagrinėjamu atveju netaikoma, dėl to turėtų būti laikomasi ESS 13 straipsnio 2 dalyje, 16 straipsnio 1 dalyje ir 17 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto įgaliojimų suteikimo principo. Institucijos nesutaria tik dėl procedūros, kurios turi būti laikomasi tvirtinant ir pasirašant tokius dokumentus.

               26

               Šiuo klausimu Komisija teigia, kad pagal ESS 16 straipsnio 1 dalį Taryba formuoja Sąjungos politiką ir užtikrina Sąjungos išorės veiksmų darną. Komisija savo ruožtu turi šią politiką įgyvendinti ir užtikrinti Sąjungos atstovavimą išorės santykiuose. Vaidmuo, kuris šioje srityje jai suteikiamas pagal SESV 17 straipsnio 1 dalį, reikalauja, kad ji turėtų tam tikros autonomijos. Šioje nuostatoje ji tiesiogiai įgaliojama įgyvendinti Sąjungos politiką ir pasirašyti neprivalomus politinio pobūdžio dokumentus Sąjungos vardu, jeigu jie atspindi Tarybos patvirtintą poziciją, ir joks išankstinis šios leidimas nebūtinas. Be to, neprivalomo dokumento, kaip antai 2013 m. priedo, pasirašymas yra Tarybos pirma nustatytos politinės pozicijos atstovavimo išorės santykiuose, kaip jis suprantamas pagal ESS 17 straipsnio 1 dalį, veiksmas. Kaip matyti iš Teisingumo Teismo praktikos, įtvirtintos 2010 m. balandžio 20 d. Sprendime Komisija / Švedija (C‑246/07, EU:C:2010:203, 77 punktas), nebūtina, kad bendroji pozicija būtų apibrėžtos formos, kad būtų laikoma egzistuojančia.

               27

               Nagrinėjamu atveju 2012 m. išvados yra politinis sprendimas, kaip jis suprantamas pagal ESS 16 straipsnio 1 dalį, kuriame Taryba, įgyvendindama suformuotą Sąjungos politiką, nustatė, kad finansinė parama Kroatijos Respublikai turėtų būti apskaičiuojama taip pat, kaip numatyta ir sutarta susitarimo memorandume ir 2008 m. birželio 25 d. pasirašytame priede. Ginčijamame sprendime nenukrypta nuo šios pozicijos, nors Taryba to nenurodė. Be to, Taryba nepateikė jokių prieštaravimų nei dėl derybų su Šveicarijos Konfederacija rezultato, nei dėl ginčijamo sprendimo esmės, jos prieštaravimai susiję tik su procedūra.

               28

               Be to, 2013 m. priedo pasirašymas priskirtinas prie Komisijos vykdomųjų ir valdymo funkcijų, kurias Komisija įsipareigojo vykdyti įgyvendinant susitarimo memorandumą ir jo priedus. Šios vykdomosios ir valdymo funkcijos taip pat pavestos Komisijai pagal ESS 17 straipsnio 1 dalį.

               29

               Galiausiai Komisija teigia, kad Tarybos argumentai dėl 2013 m. priedo turinio ir aplinkybės, kad jis neatitinka 2012 m. išvadų, yra nepriimtini, nes pirmą kartą nurodyti tik dublike. Bet kuriuo atveju šie argumentai pateikti ne dėl Tarybos įgaliojimų, bet dėl 2013 m. priedo pobūdžio, dėl to jų niekaip negalima pagrįsti remiantis ESS 16 straipsniu.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               30

               Nurodydama pirmąjį ieškinio pagrindą Taryba, palaikoma visų į bylą įstojusių valstybių, iš esmės tvirtina, kad Komisija, negavusi išankstinio Tarybos leidimo, neturėjo kompetencijos priimti ginčijamo sprendimo, kuriuo leista pasirašyti 2013 m. priedą Sąjungos vardu, dėl to priimdama šį sprendimą ji pažeidė ESS 13 straipsnio 2 dalyje įtvirtintą įgaliojimų suteikimo principą bei institucinės pusiausvyros principą.

               31

               Šiuo klausimu reikia priminti, kad Sutartimis buvo sukurta įgaliojimų padalijimo tarp Sąjungos institucijų sistema, pagal kurią kiekvienai institucijai priskiriama konkreti funkcija Sąjungos institucinėje struktūroje ir įgyvendinant konkrečias Sąjungai numatytas užduotis (šiuo klausimu žr. 1990 m. gegužės 22 d. Sprendimo Parlamentas / Taryba, C‑70/88, EU:C:1990:217, 21 punktą).

               32

               Pagal ESS 13 straipsnio 2 dalį kiekviena institucija veikia neviršydama Sutartyse jai suteiktų įgaliojimų ir laikydamasi jose nustatytų procedūrų, sąlygų bei tikslų. Ši nuostata išreiškia institucinės pusiausvyros principą, būdingą Sąjungos institucinei struktūrai, pagal kurį kiekviena institucija vykdo savo įgaliojimus, paisydama kitų institucijų įgaliojimų (2015 m. balandžio 14 d. Sprendimo Taryba / Komisija, C‑409/13, EU:C:2015:217, 64 punktas ir 2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Taryba / Komisija, C‑73/14, EU:C:2015:663, 61 punktas).

               33

               Kalbant apie Tarybos įgaliojimus, reikia pažymėti, kad ESS 16 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje numatyta, kad ji vykdo politikos formavimo ir koordinavimo funkcijas, laikydamasi Sutartyse nustatytų sąlygų. Konkrečiai dėl Sąjungos išorės veiksmų ESS 16 straipsnio 6 dalies trečioje pastraipoje nurodyta, kad Užsienio reikalų taryba, vadovaudamasi Europos Vadovų Tarybos nubrėžtomis strateginėmis gairėmis, parengia Sąjungos išorės veiksmus ir užtikrina, kad Sąjungos veiksmai būtų nuoseklūs.

               34

               Dėl Komisijos įgaliojimų ESS 17 straipsnio 1 dalies pirmame, penktame ir šeštame sakiniuose numatyta, kad Komisija remia bendruosius Sąjungos interesus ir imasi atitinkamos iniciatyvos šiuo tikslu, atlieka koordinavimo, vykdomąsias ir valdymo funkcijas Sutartyse nustatytomis sąlygomis ir, išskyrus bendrą užsienio ir saugumo politiką bei kitus Sutartyse nustatytus atvejus, užtikrina Sąjungos atstovavimą išorės santykiuose.

               35

               Komisija teigia, kad neprivalomo susitarimo pasirašymas yra atstovavimo išorės santykiuose, kaip tai suprantama pagal ESS 17 straipsnio 1 dalį, veiksmas, jei šis neprivalomas susitarimas atspindi Tarybos jau nustatytą poziciją ar Sąjungos politiką. Tokiu atveju pasirašant tokį neprivalomą dokumentą nebūtinas išankstinis Tarybos leidimas. Nagrinėjamu atveju Taryba 2012 m. išvadose nustatė „Sąjungos poziciją“. 2013 m. priedas atitinka šią poziciją, todėl Komisija mano, kad galėjo pasirašyti šį priedą negavusi šiuo tikslu išankstinio Tarybos leidimo.

               36

               Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad vien to, jog Komisija turi įgaliojimą atstovauti Sąjungai išorės santykiuose, kaip tai suprantama pagal ESS 17 straipsnio 1 dalį, nepakanka, kad būtų galima atsakyti į Tarybos pirmajame ieškinio pagrinde iškeltą klausimą, ar, siekdama paisyti ESS 13 straipsnio 2 dalyje įtvirtinto įgaliojimų suteikimo principo, prieš Sąjungos vardu pasirašydama 2013 m. priedą Komisija turėjo gauti išankstinį Tarybos leidimą (pagal analogiją dėl SESV 335 straipsnio žr. 2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Taryba / Komisija, C‑73/14, EU:C:2015:663, 59 ir 60 punktus).

               37

               Dėl 2012 m. išvadų reikia pažymėti, kad nors jose Komisija įgaliota „pradėti būtinas derybas“ su Šveicarijos Federaline Taryba dėl finansinės paramos Kroatijos Respublikai, vis dėlto, kaip savo išvados 115 punkte pažymėjo generalinė advokatė, jose nesuteikiamas leidimas Komisijai Sąjungos vardu pasirašyti priedo, kuris yra šių derybų rezultatas. Komisija šiuo klausimu taip pat nepateikė įrodymų, leidžiančių teigti, jog 2012 m. išvadose Taryba jai suteikė įgaliojimą pasirašyti 2013 m. priedą.

               38

               Šiomis aplinkybėmis negalima pripažinti, kad Komisija dėl pagal ESS 17 straipsnio 1 dalį jai suteikto įgaliojimo atstovauti išorės santykiuose, turi teisę pasirašyti neprivalomą susitarimą, kuris yra derybų su trečiąja šalimi rezultatas.

               39

               Iš tikrųjų priimant sprendimą dėl susitarimo su trečiąja šalimi, nesvarbu, ar jis privalomas, ar neprivalomas, pasirašymo vienoje iš sričių, priklausančioje Sąjungos kompetencijai, paisant Europos Vadovų Tarybos apibrėžtų strateginių krypčių bei ESS 21 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytų Sąjungos išorės veiksmų principų ir tikslų, reikia įvertinti Sąjungos interesus palaikant santykius su atitinkama trečiąja šalimi ir derinti skirtingus interesus, kylančius dėl šių santykių.

               40

               Taigi sprendimas dėl neprivalomo susitarimo pasirašymo, kaip antai nagrinėjamas šiuo atveju, yra vienas iš veiksmų, kuriais formuojama Sąjungos politika ir rengiami jos išorės veiksmai, kaip tai suprantama pagal ESS 16 straipsnio 1 dalies antrą sakinį ir 6 dalies trečią pastraipą.

               41

               Šios analizės nepaneigia tai, kad Taryba jau vertino Sąjungos interesus, priimdama sprendimą pradėti derybas, kurioms pasibaigus parengtas neprivalomas susitarimas.

               42

               Iš tikrųjų pasirašydama neprivalomą susitarimą Sąjunga turi įvertinti, ar šis susitarimas ir toliau atitinka jos interesą, kurį Taryba apibrėžė būtent sprendime pradėti derybas dėl susitarimo sudarymo.

               43

               Atliekant tokį vertinimą reikia patikrinti, be kita ko, konkretų neprivalomo susitarimo, parengto kaip derybų su trečiąja šalimi rezultatas, kaip antai 2013 m. priedo, turinį, kuris negali būti iš anksto apibrėžtas ar numatytas priimant sprendimą pradėti tokias derybas. Taigi vien to, kad neprivalomo susitarimo, dėl kurio Komisija derėjosi su trečiąja valstybe, turinys atitinka Tarybos suteiktą įgaliojimą vesti derybas, nepakanka, kad Komisijai būtų suteikta teisė pasirašyti tokį neprivalomą aktą negavus išankstinio Tarybos leidimo, motyvuojant tuo, kad ji laikėsi Tarybos anksčiau apibrėžtos pozicijos.

               44

               Nagrinėjamu atveju reikia pridurti, kad, be abejo, kaip tvirtina Komisija, papildomą Šveicarijos Konfederacijos įnašą, nurodytą 2013 m. priede, kaip atitinkamą finansavimą turėjo patvirtinti Šveicarijos parlamentas. Be to, dėl šių lėšų suteikimo tvarkos vėliau turėjo susitarti Šveicarijos Konfederacija ir Kroatijos Respublika.

               45

               Vis dėlto, be to, kas jau buvo nurodyta šio sprendimo 39–43 punktuose, šio priedo 1 punkte nurodyta informacija, susijusi su pačia šio įnašo suma, t. y. 45 milijonai CHF (apie 40744020,22 EUR), ir jo laikotarpiu, yra esminiai Sąjungos politikos formavimo aspektai, kiek tai susiję su Šveicarijos finansinio įnašo pritaikymu siekiant Šveicarijos Konfederacijos galimybės patekti į vidaus rinką, išplėstą Kroatijos Respublikai įstojus į Sąjungą.

               46

               Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad prieš Sąjungos vardu pasirašydama 2013 m. priedą Komisija turėjo gauti išankstinį Tarybos leidimą. Taigi Sąjungos vardu pasirašiusi 2013 m. priedą be išankstinio Tarybos leidimo Komisija pažeidė ESS 13 straipsnio 2 dalyje įtvirtintą įgaliojimų suteikimo principą ir institucinės pusiausvyros principą.

               47

               Todėl pirmasis ieškinio pagrindas yra pagrįstas.

               48

               Taigi reikia panaikinti ginčijamą sprendimą ir nereikia nagrinėti Komisijos grindžiant ieškinį nurodyto antrojo pagrindo.

         Dėl prašymo palikti galioti ginčijamo sprendimo padarinius

               49

               Taryba, palaikoma Čekijos Respublikos, Prancūzijos Respublikos, Vengrijos ir Suomijos Respublikos, prašo Teisingumo Teismo, jei ginčijamas sprendimas būtų panaikintas, palikti galioti jo padarinius, kol bus priimtas naujas sprendimas.

               50

               Pagal SESV 264 straipsnio antrą pastraipą, jei Teisingumo Teismas mano, kad tai reikalinga, jis nurodo, kurie paskelbto negaliojančiu akto padariniai lieka galutiniai.

               51

               Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad, atsižvelgiant į su teisiniu saugumu susijusius motyvus, tokio akto padariniai gali likti galioti, be kita ko, jeigu jo panaikinimo įsigaliojimas nedelsiant lemtų rimtų neigiamų padarinių atitinkamiems asmenims ir jei ginčijamo akto teisėtumas ginčijamas ne dėl jo tikslo ar turinio, bet dėl jo rengėjo kompetencijos trūkumo ar procedūrinių reikalavimų pažeidimo (Sprendimo Parlamentas ir Komisija / Taryba, C‑103/12 ir C‑165/12, EU:C:2014:2400, 90 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               52

               Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime leista pasirašyti 2013 m. priedą, kuriuo Komisija Sąjungos vardu patvirtino jos ir Šveicarijos Konfederacijos derybų pabaigą ir pastarosios šiame priede numatytą politinį įsipareigojimą.

               53

               Panaikinus ginčijimą sprendimą ir nepalikus galioti jo padarinių galėtų kilti ypač neigiamų pasekmių Sąjungos ir Šveicarijos Konfederacijos santykiams.

               54

               Todėl Teisingumo Teismas turi pasinaudoti SESV 264 straipsnio antroje pastraipoje jam suteikta teise ir palikti galioti ginčijamo sprendimo padarinius, kol per protingą terminą bus priimtas naujas jį pakeičiantis sprendimas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               55

               Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Taryba prašė priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, o ši pralaimėjo bylą, ji turi padengti šias išlaidas.

               56

               Remiantis to paties reglamento 140 straipsnio 1 dalimi, įstojusios į šią bylą Čekijos Respublika, Vokietijos Federacinė Respublika, Graikijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Lietuvos Respublika, Vengrija, Nyderlandų Karalystė, Lenkijos Respublika, Suomijos Respublika ir Jungtinė Karalystė padengia savo išlaidas.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           Panaikinti 2013 m. spalio 3 d. Komisijos sprendimą C(2013) 6355 final dėl Susitarimo dėl Šveicarijos finansinio įnašo memorandumo priedo pasirašymo.

                           2.

                           Palikti galioti Komisijos sprendimo C(2013) 6355 final padarinius, kol per protingą terminą bus priimtas naujas jį pakeičiantis sprendimas.

                           3.

                           Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

                           4.

                           Čekijos Respublika, Vokietijos Federacinė Respublika, Graikijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Lietuvos Respublika, Vengrija, Nyderlandų Karalystė, Lenkijos Respublika, Suomijos Respublika ir Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė padengia savo išlaidas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: anglų.


1990 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # SARPP - Société d'application et de recherches en pharmacologie ir phytotherapie SARL prieš Chambre syndicale des raffineurs ir conditionneurs de sucre de France ir kt. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal de grande instance de Paris - Prancūzija. # Byla C-241/89.


2014 m. sausio 23 d. Bendrojo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Gigaset AG (anksčiau Arques Industries AG) prieš Europos Komisiją.#Konkurencija – Karteliai – Kalcio karbido ir magnio reagentų, skirtų plieno ir dujų pramonei EEE, išskyrus Airiją, Ispaniją, Portugaliją ir Jungtinę Karalystę, rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Kainų nustatymas ir rinkos pasidalijimas – Atsakomybė už neteisėtus veiksmus – Pareiga motyvuoti – Baudos – Pažeidimo trukmė – Vienodas požiūris – Lengvinančios aplinkybės – Bendradarbiavimas per administracinę procedūrą – Solidarioji atsakomybė sumokėti baudą – 2006 m. baudų dydžio apskaičiavimo gairės.#Byla T-395/09.


title: 2006 m. sausio 10  d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Mercedes Alvarez Moreno. # Apeliacinis skundas - Pareigūnai - Pagalbinis darbuotojas - Konferencijų vertėjas - Ieškinys - Prašymas Nuostatų 90 straipsnio 1 dalies prasme - Aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį teisme - Sąvoka. # Byla C-373/04 P.

text:
      2006 m. sausio 10 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas Komisija prieš Alvarez Moreno
      (Byla C‑373/04 P)
      „Apeliacinis skundas – Pareigūnai – Pagalbinis darbuotojas – Konferencijų vertėjas – Ieškinys – Prašymas Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalies prasme – Darbuotojo nenaudai priimtas aktas – Sąvoka“
      1.                     Pareigūnai – Ieškinys – Prašymas Nuostatų 90 straipsnio 1 dalies prasme – Sąvoka (Pareigūnų nuostatai, 90 straipsnis, 1 dalis)
            (žr. 37 punktą)
      2.                     Pareigūnai – Ieškinys – Aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį teisme – Sąvoka (Pareigūnų nuostatai, 90 straipsnis) (žr.
            42, 44 punktus)
      Dalykas

         Apeliacinis skundas dėl Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) 2004 m. birželio 10 d. Sprendimo
                  byloje

               Alvarez Moreno prieš Komisiją
                (sujungtos bylos T‑153/01 ir T‑323/01), kuriuo Pirmosios instancijos teismas panaikino 2001 m. vasario 23 d. Komisijos sprendimą,
                  pripažįstantį taikytina pagal KTĮS 78 straipsnio trečiąją pastraipą laikinai priimtų į darbą vertėjų žodžiu darbo sutartyse
                  taikomą amžiaus ribą, numatytą KTĮS 74 straipsnio 1 dalies b punkte

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  1.	Panaikinti 2004 m. birželio 10 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Alvarez Moreno prieš Komisiją
                     (T‑153/01 ir T‑323/01) tiek, kiek jis pripažino ieškinį dėl 2001 m. vasario 23 d. M. Walker laiško panaikinimo priimtinu,
                     ir priteisti iš Europos Bendrijų Komisijos visas bylinėjimosi išlaidas byloje T‑323/01.

                  2.

                  2.	Byloje T‑323/01 atmesti ieškinį, pirma, dėl 2001 m. vasario 23 d. M. Walker laiško ir, antra, dėl 2001 m. rugsėjo 7 d.
                     Europos Bendrijų Komisijos sprendimo atmesti Alvarez Moreno reikalavimą panaikinimo.

                  3.

                  3.	Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas šioje instancijoje ir patirtas Europos Bendrijų Pirmosios instancijos
                     teisme.


2016 m. sausio 14 d. Bendrojo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#International Gaming Projects Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT).#Bendrijos prekių ženklas – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo BIG BINGO paraiška – Absoliutus atmetimo pagrindas – Skiriamasis požymis – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktas.#Byla T-663/14.


2014 m. spalio 15 d. Europos Sąjungos Tarnautojų teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#José António de Brito Sequeira Carvalho prieš Europos Komisiją.#Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Į pensiją išėjęs pareigūnas – Drausminė procedūra – Drausminė nuobauda – Dalies pensijos nemokėjimas – Drausmės komisijos vykdoma kaltinamuosius įrodymus pateikiančio liudytojo apklausa – Atitinkamo pareigūno neapklausimas – Teisės būti išklausytam pažeidimas.#Byla F-107/13.


2000 m. gruodžio 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Eurostock Meat Marketing Ltd prieš Department of Agriculture for Northern Ireland. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Court of Appeal in Northern Ireland - Jungtinė Karalystė. # Žemės ūkis. # Byla C-477/98.


1979 m. gruodžio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Regina prieš Maurice Donald Henn ir John Frederick Ernest Darby. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: House of Lords - Jungtinė Karalystė. # Byla 34/79.