title: 2010 m. gruodžio 2 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#Edyta Joanna Jakubowska prieš Alessandro Maneggia.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Giudice di pace di Cortona - Italija.#Sąjungos taisyklės, reglamentuojančios vertimąsi advokato praktika - Direktyva 98/5/EB - 8 straipsnis - Interesų konflikto prevencija - Nacionalinės teisės aktai, kuriuose ne visą darbo dieną dirbantiems valstybės tarnautojams draudžiama verstis advokato praktika - Išbraukimas iš advokatų sąrašo.#Byla C-225/09.

text:
      Byla C‑225/09
      Edyta Joanna Jakubowska
      prieš
      Alessandro Maneggia
      (Giudice di pace di Cortona prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Sąjungos teisės normos, reglamentuojančios vertimąsi advokato praktika – Direktyva 98/5/EB – 8 straipsnis – Interesų konflikto prevencija – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos ne visą darbo dieną dirbantiems valstybės tarnautojams draudžiama verstis advokato
         praktika – Išbraukimas iš advokatų sąrašo“

      Sprendimo santrauka
      1.        Prejudiciniai klausimai – Teisingumo Teismo jurisdikcija – Ribos – Bendri ar hipotetiniai klausimai – Teisingumo Teismo atliekamas
            savo jurisdikcijos patikrinimas
      (EB 234 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/5 8 straipsnis)
      2.        Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Valstybių narių pareigos
      (EB 3 straipsnio 1 dalies g punktas, 4, 10, 81 ir 98 straipsniai)
      3.        Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Advokatai – Vertimasis nuolatine praktika kitoje valstybėje narėje nei ta,
            kurioje buvo įgyta kvalifikacija – Direktyva 98/5
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/5 8 straipsnis)
      1.        Su Sąjungos teise susijusiems prejudiciniams klausimams taikoma svarbumo prezumpcija. Nacionalinio teismo pateiktą prašymą
         galima atmesti tik tada, jei akivaizdu, jog prašymas išaiškinti Sąjungos teisę visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktais
         ar dalyku, kai problema yra hipotetinė arba kai Teisingumo Teismui nežinomos faktinės aplinkybės ar teisiniai pagrindai, kad
         jis galėtų naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus.

      Šiuo atžvilgiu prejudicinis klausimas, susijęs su Direktyvos 98/5/EB, skirtos padėti teisininkams verstis nuolatine advokato
         praktika kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje buvo įgyta kvalifikacija, 8 straipsnio išaiškinimu, negali būti laikomas
         hipotetiniu dėl to, kad jis pateiktas nagrinėjant išbraukimo iš advokatų sąrašo procedūrą, susijusią su advokatais, besiverčiančiais
         advokato praktika savo valstybėje pagal šioje valstybėje narėje įgytą profesinį vardą. Minėtame 8 straipsnyje nustatytos normos
         tikslas – ne tik suteikti advokatams, registruotiems priimančiojoje valstybėje narėje pagal kitoje valstybėje narėje įgytą
         profesinį vardą, tokias pačias teises kaip ir advokatams, registruotiems šioje priimančioje valstybėje narėje pagal joje įgytą
         profesinį vardą. Šia nuostata taip pat užtikrinama, kad pastarieji nepatirtų atvirkštinės diskriminacijos, kaip galėtų nutikti,
         jeigu jiems taikomos taisyklės nebūtų taikomos advokatams, registruotiems priimančioje valstybėje narėje pagal kitoje valstybėje
         narėje įgytą profesinį vardą.

      (žr. 28, 31–32 punktus)
      2.        Pagal EB 3 straipsnio 1 dalies g punktą, 4, 10, 81 ir 98 straipsnius nedraudžiami tokie nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos
         ne visą darbo dieną dirbantiems valstybės tarnautojams draudžiama verstis advokato praktika, nors jie turi tam leidimą, numatant,
         kad tokie valstybės tarnautojai išbraukiami iš advokatų sąrašo.

      EB 10 ir 81 straipsniai pažeidžiami, kai valstybė narė įtvirtina ar skatina EB 81 straipsniui prieštaraujančius susitarimus
         ar sustiprina jų poveikį arba kai panaikina savo pačios priimtų teisės aktų valstybinį pobūdį, perduodama privatiems subjektams
         atsakomybę priimti sprendimus, turinčius poveikį ekonomikos sektoriui. Tačiau aplinkybė, kad valstybė narė nurodo tokioms
         profesinių asociacijų įstaigoms, kaip antai įvairių advokatūrų advokatų tarybos, savo iniciatyva išbraukti iš advokatų sąrašo
         tuos advokatus, kurie kartu yra ir ne visą darbo dieną dirbantys valstybės tarnautojai ir per nustatytą terminą nepasirinko,
         ar toliau būti įrašytiems advokatų sąraše, ar nutraukti, ar ne darbo santykius su juos įdarbinusia valstybine įstaiga, neleidžia
         teigti, kad ši valstybė narė panaikino savo pačios priimtų teisės aktų valstybinį pobūdį. Iš tiesų minėtos tarybos neturi
         įtakos priimant įstatyme numatytus sprendimus išbraukti iš sąrašo savo iniciatyva.

      Dėl analogiškų priežasčių minėti nacionalinės teisės aktai negali būti laikomi tokiais, kuriais įtvirtinami ar skatinami EB 81 straipsniui
         prieštaraujantys susitarimai.

      Šie argumentai niekaip nepaneigiami nei EB 3 straipsnio 1 dalies g punkte, kuriame numatyti Europos Sąjungos veiksmai siekiant
         sukurti sistemą, užtikrinančią, kad konkurencija vidaus rinkoje nebūtų iškraipoma, nei EB 4 ir 98 straipsniuose, kuriuose
         numatyta nustatyti ekonominę politiką, kuri vykdoma vadovaujantis atviros rinkos ekonomikos esant laisvai konkurencijai principu.

      (žr. 49–53 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
      3.        Direktyvos 98/5, skirtos padėti teisininkams verstis nuolatine advokato praktika kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje
         buvo įgyta kvalifikacija, 8 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad priimančioji valstybė narė gali riboti joje registruotų
         ir kitam advokatui, advokatų asociacijai ar kontorai, arba valstybinėje ar privačioje įmonėje dirbančių advokatų (nesvarbu,
         ar jie dirba visą, ar ne visą darbo dieną) galimybes verstis advokato praktika ir kartu dirbti minėtą darbą, su sąlyga, kad
         šie apribojimai neviršija to, kas reikalinga siekiant užkirsti kelią interesų konfliktams, ir taikomi visiems toje valstybėje
         narėje registruotiems advokatams.

      Direktyvos 98/5 8 straipsnis susijęs su visomis teisės normomis, kurias priimančioji valstybė narė nustatė siekdama užkirsti
         kelią interesų konfliktams, jos nuomone, galintiems kilti tokiose situacijose, kai advokatas įrašytas advokatų sąraše ir kartu
         dirba kitam advokatui, advokatų asociacijai ar kontorai arba valstybinėje ar privačioje įmonėje. Įtvirtintas draudimas atitinkamoje
         valstybėje narėje registruotiems advokatams dirbti valstybinėje institucijoje net ir ne visą darbo dieną yra viena iš šiame
         8 straipsnyje minimų taisyklių bent tiek, kiek šis draudimas susijęs su vertimusi advokato praktika ir kartu darbu valstybinėje
         įmonėje. Be to, aplinkybė, kad tokie teisės aktai gali būti laikomi griežtais, savaime nėra kritikuotina. Interesų konflikto
         nebuvimas yra būtinas verčiantis advokato praktika, juo reikalaujama, kad advokatas būtų nepriklausomas nuo viešosios valdžios
         ir kitų rinkos dalyvių ir niekaip nebūtų jų veikiamas. Tačiau būtina, kad šiuo tikslu nustatytos taisyklės neviršytų to, kas
         reikalinga siekiant užkirsti kelią interesų konfliktams. Galiausiai pagal minėtą 8 straipsnį reikalaujama, kad priimančiosios
         valstybės narės taisyklės būtų taikomos visiems joje registruotiems advokatams, neatsižvelgiant į tai, ar jie profesinį vardą
         įgijo šioje, ar kitoje valstybėje narėje.

      (žr. 59–62, 64 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. gruodžio 2 d.(*)

      „Sąjungos teisės normos, reglamentuojančios vertimąsi advokato praktika – Direktyva 98/5/EB – 8 straipsnis – Interesų konflikto prevencija – Nacionalinės teisės aktai, kuriuose ne visą darbo dieną dirbantiems valstybės tarnautojams draudžiama verstis advokato praktika
         – Išbraukimas iš advokatų sąrašo“

      Byloje C‑225/09
      dėl Giudice di pace di Cortona (Italija) 2009 m. balandžio 23 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2009 m. birželio 19 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Edyta Joanna Jakubowska
      prieš
      Alessandro Maneggia,
      TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro penktosios kolegijos pirmininko pareigas einantis E. Levits, teisėjai M. Ilešič (pranešėjas) ir M. Safjan,
      generalinis advokatas N. Jääskinen,
      posėdžio sekretorius M.‑A. Gaudissart, skyriaus vadovas,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. birželio 24 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –      E. J. Jakubowska, atstovaujamos advokato M. Frigessi di Rattalma,
      –      Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocati dello Stato P. Gentili ir L. Ventrella,

      –      Airijos vyriausybės, atstovaujamos D. J. O’Hagan, padedamo SC M. Collins,

      –      Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos R. Somssich, M. Fehér ir Z. Tóth,
      –      Austrijos vyriausybės, atstovaujamos E. Riedl,
      –      Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Fernandes,
      –      Slovėnijos vyriausybės, atstovaujamos N. Pintar Gosenca,
      –      Europos Komisijos, atstovaujamos H. Støvlbæk ir E. Montaguti,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB 3 straipsnio 1 dalies g punkto, EB 4, 10, 81 ir 98 straipsnių, 1977 m.
         kovo 22 d. Tarybos direktyvos 77/249/EEB, skirtos padėti teisininkams veiksmingai naudotis laisve teikti paslaugas (OL L 78,
         p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 52), 1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos
         direktyvos 98/5/EB, skirtos padėti teisininkams verstis nuolatine advokato praktika kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje
         buvo įgyta kvalifikacija (OL L 77, p. 36; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 3 t., p. 83), bei bendrųjų teisėtų
         lūkesčių apsaugos ir įgytų teisių gerbimo principų išaiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp E. J. Jakubowska ir A. Maneggia dėl reikalavimo atlyginti žalą, kurį šiuo metu
         nagrinėja Giudice di pace di Cortona (Kortonos taikos teisėjas), o vykstant procesui priimtas sprendimas E. J. Jakubowska atstovaujančius advokatus išbraukti
         iš Ordine degli Avvocati di Perugia (Perudžos (Italija) advokatūros) sąrašo.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisė
       Direktyva 77/249
      3        Direktyvos 77/249 1 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta:

      „Ši direktyva, taikoma teisininkų veiklai, susijusi su paslaugų teikimu, tokiu mastu ir tokiomis sąlygomis, kaip numatyta
         šioje direktyvoje.“

      4        Šios direktyvos 6 straipsnyje numatyta:

      „Kiekviena valstybė narė gali neleisti teisininkams, kurie pagal darbo sutartį už atlyginimą dirba valstybinėje ar privačioje
         įmonėje, imtis veiklos, susijusios su atstovavimu tai įmonei teisiniuose procesuose, kiek toje valstybėje įsisteigusiems teisininkams
         neleidžiama užsiimti tokia veikla.“

      5        Atsižvelgiant į įvairias minėto 6 straipsnio kalbines versijas ir siekiant užtikrinti, kad visos šios versijos būtų vienodai
         reikšmingos, itališkoje šio straipsnio versijoje vartojamos sąvokos ente pubblico o privato turi būti suprantamos, kai siejamos su sąvoka „valstybinė ar privati įmonė“ (impresa pubblica o privata).

       Direktyva 98/5
      6        Direktyvos 98/5 3 straipsnyje numatyta:

      „1.      Teisininkas, pageidaujantis verstis advokato praktika kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jis įgijo savo profesinę kvalifikaciją,
         registruojasi tos valstybės kompetentingoje institucijoje.

      2.      Priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija įregistruoja advokatą jam pateikus pažymėjimą, patvirtinantį jo registraciją
         buveinės valstybės narės kompetentingoje institucijoje. <…>

      <…>“
      7        Šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Nepaisant profesinės veiklos taisyklių, kurios jam taikomos jo buveinės valstybėje narėje, teisininkui, besiverčiančiam advokato
         praktika pagal savo buveinės šalies profesinį vardą priimančiosios valstybės narės teritorijoje, dėl visos šioje teritorijoje
         jo vykdomos veiklos taikomos tos pačios profesinės veiklos taisyklės kaip ir teisininkui, besiverčiančiam advokato praktika
         pagal atitinkamą priimančiosios valstybės narės profesinį vardą.“

      8        Šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Jeigu teisininkas, besiverčiantis advokato praktika pagal savo buveinės šalies profesinį vardą, nevykdo priimančiojoje valstybėje
         narėje galiojančių įsipareigojimų, jam taikomos priimančiojoje valstybėje narėje numatytos procesinės taisyklės, baudos ir
         teisės gynimo priemonės.“

      9        Direktyvos 98/5 8 straipsnyje nustatyta:

      „Teisininkas, registruotas priimančiojoje valstybėje narėje pagal savo buveinės šalies profesinį vardą, gali verstis advokato
         praktika kaip pastovų atlyginimą gaunantis advokatas, dirbantis kitam advokatui, advokatų asociacijai ar firmai, arba valstybinėje
         ar privačioje įmonėje, jeigu priimančioji valstybė narė suteikia tokią teisę advokatams, registruotiems pagal toje valstybėje
         vartojamą profesinį vardą.“

      10      Atsižvelgiant į įvairias minėto 8 straipsnio kalbines versijas ir siekiant užtikrinti, kad visos šios versijos būtų vienodai
         reikšmingos, itališkoje šio straipsnio versijoje vartojamos sąvokos ente pubblico o privato turi būti suprantamos, kai siejamos su sąvoka „valstybinė ar privati įmonė“ (impresa pubblica o privata).

       Nacionalinės teisės aktai
      11      1933 m. lapkričio 27 d. Karaliaus dekreto įstatymo Nr. 1578, kuriame reglamentuojamos avvocato ir procuratore legale profesijos (ordinamento delle professioni di avvocato e procuratore legale, 1933 m. gruodžio 5 d. Gazzetta ufficiale del Regno d'Italia, Nr. 281), su pakeitimais pertvarkyto į 1934 m. sausio 22 d. Įstatymą Nr. 36 (1934 m. sausio 30 d. Gazzetta ufficiale del Regno d'Italia, Nr. 24), 3 straipsnio antroje pastraipoje nustatyta:

      „(Vertimasis advokato praktika) nesuderinamas su bet kokiu darbu ar pareigomis, finansuojamomis iš valstybės, regionų ar savivaldybių
         biudžeto <…> ir apskritai bet kokios valstybės, regionų ar savivaldybių prižiūrimos arba kontroliuojamos viešojo administravimo
         institucijos ar viešosios įstaigos biudžeto.“

      12      1996 m. gruodžio 23 d. Įstatymo Nr. 662 dėl viešųjų finansų racionalizavimo priemonių (misure di razionalizzazione della finanza pubblica, 1996 m. gruodžio 28 d. GURI, Nr. 303, paprastasis priedas), iš dalies pakeisto 1997 m. kovo 28 d. Karaliaus dekretu įstatymu
         Nr. 79, kuriame nustatytos skubios viešųjų finansų konsolidavimo priemonės (misure urgenti per il riequilibrio della finanza pubblica), su pakeitimais pertvarkyto į 1997 m. gegužės 28 d. Įstatymą Nr. 140 (1997 m. gegužės 29 d. GURI, Nr. 123, p. 5, toliau
         – Įstatymas Nr.  662/96), 1 straipsnio 56 ir 56bis dalyse numatyta:

      „56. Įstatymų ir kitų teisės aktų <…> nuostatos, kuriose draudžiama įrašyti į profesinius sąrašus, netaikomos ne visą darbo
         dieną dirbantiems valstybės tarnautojams, kurių darbo laikas ne ilgesnis kaip 50 % pilnos darbo dienos.

      56bis. Nuostatos, kuriomis draudžiama įrašyti į sąrašus ir verstis profesine veikla 56 dalyje minimiems asmenims, panaikinamos.
         Kitos nuostatos, susijusios su įrašymo į sąrašus ir vertimosi profesine veikla sąlygomis, toliau taikomos. Valstybės tarnautojai,
         įrašyti į profesinius sąrašus ir besiverčiantys profesine veikla, negali vykdydami tokią veiklą atstovauti viešojo administravimo
         institucijoms; tokie valstybės tarnautojai negali atstovauti teisme nagrinėjant bylas, kurių viena šalis yra viešojo administravimo
         institucija.“

      13      2003 m. lapkričio 25 d. Įstatymo Nr. 339, kuriame nustatytos vertimosi advokato praktika nesuderinamumo taisyklės (norme in materia di incompatibilità dell’esercizio della professione di avvocato, 2003 m. gruodžio 1 d. GURI, Nr. 279, p. 6, toliau – Įstatymas Nr. 339/2003), įsigaliojusio 2003 m. gruodžio 2 d., 1 straipsnyje
         numatyta:

      „Įstatymo Nr. (662/96) 1 straipsnio 56, 56bis ir 57 dalių nuostatos netaikomos įrašant advokatus, kuriems vis dar taikomi
         apribojimai ir draudimai, numatyti 1933 m. lapkričio 27 d. Karaliaus dekrete įstatyme Nr. 1578, su pakeitimais pertvarkytame
         į 1934 m. sausio 22 d. Įstatymą Nr. 36, su vėlesniais pakeitimais, į advokatų sąrašą.“

      14      Šio įstatymo 2 straipsnyje nustatyta:

      „1.      Valstybės tarnautojai, kurie į advokatų sąrašą buvo įrašyti po to, kai įsigaliojo Įstatymas Nr. (662/96), ir kurie vis dar
         jame įrašyti, gali pasirinkti nenutraukti darbo santykių ir per 36 mėnesius nuo šio įstatymo įsigaliojimo dienos apie tai
         pranešti atitinkamai advokatūrai, kurios registre jie įrašyti.

      Per nustatytą terminą negavusios pranešimo, advokatūros savo iniciatyva išbraukia savo registruose įrašytus asmenis.
      2.      1 dalyje nurodytu atveju valstybės tarnautojas turi teisę vėl pradėti dirbti visą darbo dieną.
      3.      Per tą patį 1 dalyje nustatytą 36 mėnesių terminą valstybės tarnautojas gali pasirinkti nutraukti darbo santykius ir kartu
         toliau būti įrašytas advokatų registre.

      4.      Ne visą darbo dieną dirbantis valstybės tarnautojas, pagal šį įstatymą pasinaudojęs galimybe verstis advokato praktika, penkerius
         metus turi teisę vėl pradėti dirbti visą darbo dieną institucijoje, kuriai priklausė, ir gauti tą pačią kategoriją, kurią
         turėjo tuo metu, kai pasirinko pasinaudoti minėta galimybe, per tris mėnesius nuo prašymo pateikimo dienos, su sąlyga, kad
         jis nebus „perteklinis“ darbuotojas. Tokiu atveju darbo stažas sustabdomas visam laikotarpiui, per kurį jis nedirbo, ir vėl
         tęsiamas nuo grįžimo į tarnybą dienos.“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      15      E. J. Jakubowska Giudice di pace di Cortona pareiškė ieškinį A. Maneggia, tvirtindama, kad šis per nelaimingą atsitikimą apgadino jai priklausantį automobilį, ir pareikalavo
         atlyginti žalą, įvertintą 200 eurų suma.

      16      Nagrinėjant šią bylą, E. J. Jakubowska savo atstovavimą teisme pavedė Perudžos advokatų sąraše įrašytiems advokatams M. Mazzolai
         ir L. Nardelli. Jiems, kaip ne visą darbo dieną dirbantiems valstybės tarnautojams, buvo taikomos Įstatymo Nr. 662/96 1 straipsnio
         56 ir 56bis dalys.

      17      Įsigaliojus Įstatymui Nr. 339/2003 ir pasibaigus jo 2 straipsnio 1 dalyje nustatytam terminui bei pagrindinę bylą nagrinėjant
         prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, Perudžos advokatūros advokatų taryba priėmė du sprendimus išbraukti
         minėtus advokatus iš minėto advokatų sąrašo.

      18      E. J. Jakubowska pateikė pareiškimą, kuriame reikalavo, kad jai toliau atstovautų minėti advokatai, remdamasi tuo, kad Įstatymas
         Nr. 339/2003 prieštarauja EB sutarčiai bei bendriesiems teisėtų lūkesčių apsaugos ir įgytų teisių gerbimo principams.

      19      Tokiomis aplinkybėmis Giudice di pace di Cortona nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius klausimus:

      „1.      Ar EB 3 straipsnio g punktas, (EB) 4, (EB) 10, (EB) 81 ir (EB) 98 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama
         tokia nacionalinės teisės normose įtvirtinta tvarka, kaip nustatytoji Įstatymo Nr. 339/2003 <…>1 ir 2 straipsniuose, kuriuose
         iš naujo įtvirtinta taisyklė, kad ne visą darbo dieną dirbantys valstybės tarnautojai negali verstis advokato praktika, ir
         nors turi leidimą, jiems tai daryti draudžiama, numatant, kad kompetentingos advokatūros advokatų tarybos sprendimu tokie
         valstybės tarnautojai išbraukiami iš advokatų sąrašo, išskyrus atvejus, jeigu jie nusprendžia nutraukti darbo santykius?

      2.      Ar EB 3 straipsnio g punktas, (EB) 4, (EB) 10 ir (EB) 98 straipsniai turi būti aiškinami taip, jog pagal juos draudžiama tokia
         nacionalinės teisės normose įtvirtinta tvarka, kaip nustatytoji Įstatymo Nr. 339/2003 <…> 1 ir 2 straipsniuose?

      3.      Ar Direktyvos 77/249/EEB <…> 6 straipsnis turi būti aiškinamas taip, jog pagal jį draudžiama tokia nacionalinės teisės normose
         įtvirtinta tvarka, kaip nustatytoji Įstatymo Nr. 339/2003 <…> 1 ir 2 straipsniuose, kai tokios taisyklės taip pat taikomos
         samdomiems advokatams, kurie užsiima teisine praktika naudodamiesi teise laisvai teikti paslaugas?

      4.      Ar Direktyvos 98/5/EB <…> 8 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad jis netaikomas ne visą dieną dirbantiems valstybėms
         tarnautojams advokatams?

      5.      Ar pagal bendruosius (Sąjungos) teisės teisėtų lūkesčių apsaugos ir įgytų teisių (gerbimo) principus draudžiama tokia nacionalinės
         teisės normose įtvirtinta tvarka, kaip nustatytoji Įstatymo Nr. 339/2003 <…> 1 ir 2 straipsniuose, kuriuose įtvirtinta taisyklė,
         kad ne visą darbo dieną dirbantys valstybės tarnautojai negali verstis advokato praktika, ir taikomus advokatams, kurie to
         paties įstatymo <…> įsigaliojimo dieną jau buvo įrašyti į advokatų sąrašus, (šio įstatymo) 2 straipsnyje nustačius tik trumpą
         laikotarpį, per kurį galima pasirinkti: nenutraukti darbo santykių (valstybės tarnyboje) ar verstis advokato praktika?“

      20      Atsakydamas į Teisingumo Teismo raštu pateiktus klausimus E. J. Jakubowska atstovams ad litem pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 54a straipsnį, 2010 m. gegužės 31 d. laišku L. Nardelli pateikė Perudžos advokatūros
         advokatų tarybos pažymą, iš kurios matyti, kad jis lieka įrašytas šios advokatūros sąraše, kol advokatūrai bus pranešta Nacionalinės
         advokatų tarybos sprendimo atmesti L. Nardelli skundą dėl sprendimo išbraukti jo pavardę iš sąrašo paskelbimo data.

      21      Tuo pačiu laišku L. Nardelli informavo Teisingumo Teismą, kad M. Mazzolai atsisakė pagrindinėje byloje jam suteikto įgaliojimo
         ad litem. Be to, jis pranešė, kad E. J. Jakubowska suteikė Frigessi di Rattalma specialų įgaliojimą ad litem, kad šis jai atstovautų posėdyje Teisingumo Teisme.

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl prejudicinių klausimų priimtinumo
      22      Pirmiausia reikia pabrėžti, kad aplinkybė, jog prejudiciniai klausimai visiškai nesusiję su E. J. Jakubowska pateikto ieškinio
         A. Maneggia objektu, nelemia šių klausimų nepriimtinumo. Šie klausimai skirti leisti prašymą priimti prejudicinį sprendimą
         pateikusiam teismui įvertinti nacionalinės teisės aktų, dėl kurių taikymo kilo procesinis klausimas pagrindinėje byloje, teisėtumą.
         Kadangi šis procesinis klausimas yra nagrinėjamos bylos dalis, minėtas teismas gali pateikti Teisingumo Teismui klausimus
         dėl, jo nuomone, šiuo klausimu reikšmingų Sąjungos teisės normų išaiškinimo.

      23      Neginčydamos galimybės pateikti tokį prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kai kurios savo pastabas Teisingumo Teismui pateikusios
         vyriausybės bei Europos Komisija vis dėlto pateikė prieštaravimus dėl Giudice di pace di Cortona pateiktų klausimų priimtinumo.

      24      Airijos ir Austrijos vyriausybės pabrėžia, kad visos pagrindinės bylos aplinkybės, susijusios su E. J. Jakubowska atstovų
         ad litem galimybėmis verstis advokato praktika, susijusios su viena valstybe nare. Taigi Sąjungos teisės problemos, kurias kelia prašymą
         priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, yra visiškai hipotetinės ir dėl šios priežasties prašymas priimti prejudicinį
         sprendimą turėtų būti pripažintas nepriimtinu.

      25      Anot Vengrijos vyriausybės, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyti Italijos teisės aktai bet kuriuo
         atveju nepatenka į Sąjungos teisės nuostatų, kuriomis reglamentuojamas vertimasis advokato praktika, taikymo sritį, nes šie
         teisės aktai susiję su valstybės tarnautojais, o Direktyvose 77/249 ir 98/5 reglamentuojamas savarankiškai arba kitam advokatui,
         asociacijai ar įmonei dirbančio advokato vertimasis profesine praktika.

      26      Komisija savo ruožtu tvirtina, kad trečiasis klausimas turi būti pripažintas hipotetiniu ir todėl nepriimtinu, nes jis susijęs
         su vertimusi advokato praktika teikiant paslaugas, o pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai susiję su advokato įsisteigimu.

      27      Komisija taip pat abejoja dėl penktojo klausimo priimtinumo, atsižvelgdama į aplinkybę, kad Italijos įstatymai, su kuriais
         siejami bendrieji Sąjungos teisės principai, kuriuos prašoma išaiškinti, buvo priimti ne siekiant įgyvendinti šios teisės
         pagrindu kilusius Italijos Respublikos įsipareigojimus.

      28      Atsižvelgiant į šiuos įvairius prieštaravimus dėl priimtinumo, reikia priminti, kad su Sąjungos teise susijusiems prejudiciniams
         klausimams taikoma svarbumo prezumpcija. Nacionalinio teismo pateiktą prašymą galima atmesti tik tada, jei akivaizdu, jog
         prašymas išaiškinti Sąjungos teisę visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar dalyku, kai problema yra hipotetinė
         arba kai Teisingumo Teismui nežinomos faktinės aplinkybės ar teisiniai pagrindai, kad jis galėtų naudingai atsakyti į jam
         pateiktus klausimus (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2006 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Cipolla ir kt., C‑94/04 ir C‑202/04, Rink. p. I-11421, 25 punktą ir 2010 m. birželio 1 d. Sprendimo Blanco Pérez ir Chao Gómez, C‑570/07 ir C‑571/07, Rink. p. I‑0000, 36 punktą).

      29      Tačiau, kalbant apie pirmąjį, antrąjį ir ketvirtąjį klausimus, nėra akivaizdu, kad prašymas išaiškinti visiškai nesusijęs
         su pagrindinės bylos faktais arba kilusio procesinio klausimo dalyku ar kad problema yra hipotetinė.

      30      Viena vertus, reikia priminti, kad visoje vienos valstybės narės teritorijoje taikomas įstatymas tam tikrais atvejais gali
         paveikti prekybą tarp valstybių narių EB 81 straipsnio prasme (šiuo klausimu žr. 2002 m. vasario 19 d. Sprendimo Arduino, C‑35/99, Rink. p. I‑1529, 33 punktą ir minėto Sprendimo Cipolla ir kt. 45 punktą). Todėl pirmasis ir antrasis klausimai, kuriais siekiama išsiaiškinti, ar tokie nacionalinės teisės aktai, kaip
         antai Įstatymas Nr. 339/2003, prieštarauja su konkurencija susijusioms Sąjungos teisės normoms, nėra akivaizdžiai nereikšmingi.

      31      Kita vertus, kalbant apie ketvirtąjį klausimą, reikia pabrėžti, kaip per posėdį minėjo Italijos vyriausybė ir Komisija, kad
         Direktyvos 98/5 8 straipsnyje nustatytos normos tikslas – ne tik suteikti advokatams, registruotiems priimančiojoje valstybėje
         narėje pagal kitoje valstybėje narėje įgytą profesinį vardą, tokias pačias teises kaip ir advokatams, registruotiems šioje
         priimančioje valstybėje pagal joje įgytą profesinį vardą. Šia nuostata taip pat užtikrinama, kad pastarieji nepatirtų atvirkštinės
         diskriminacijos, kaip galėtų nutikti, jeigu jiems taikomos normos nebūtų taikomos advokatams, registruotiems priimančioje
         valstybėje narėje pagal kitoje valstybėje narėje įgytą profesinį vardą.

      32      Todėl aplinkybė, kad išbraukimo iš Perudžos advokatūros sąrašo procedūra, dėl kurios pateikti prejudiciniai klausimai, susijusi
         su advokatais, besiverčiančiais advokato praktika Italijoje pagal šioje šalyje įgytą profesinį vardą, nelemia, jog ketvirtasis
         klausimas būtų laikomas hipotetiniu. Priešingai, prašomas Direktyvos 98/5 8 straipsnio išaiškinimas padėtų prašymą priimti
         prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nustatyti, ar Įstatyme Nr. 339/2003 sukuriama Sąjungos teisei prieštaraujanti atvirkštinė
         diskriminacija.

      33      Be to, ketvirtojo klausimo priimtinumo nepaneigia Vengrijos vyriausybės argumentai, pagal kuriuos Įstatyme Nr. 339/2003 tiek,
         kiek jis susijęs su valstybės tarnautojais, nereglamentuojama nė viena iš Direktyvos 98/5 8 straipsnyje nurodytų situacijų,
         šis straipsnis susijęs tik su advokatu, dirbančiu „kitam advokatui, advokatų asociacijai ar firmai, arba valstybinėje ar privačioje
         įmonėje“.

      34      Šiuo klausimu reikia priminti, kad leidžianti nukrypti nuostata, kuria remiasi Vengrijos vyriausybė, t. y. Sąjungos teisės
         netaikymas valstybės tarnautojams, taikoma tik darbo vietoms, kuriose aktyviai dalyvaujama vykdant viešosios valdžios funkcijas
         ir kuriose reikalaujama ypatingo santykio su valstybe. O Sąjungos teisės normos, susijusios su judėjimo laisve, taikomos darbo
         vietoms, kuriose, nors jos ir susijusios su valstybės įstaigomis arba kitomis viešosios teisės reglamentuojamomis organizacijomis,
         nevykdomi jokie viešosios valdžios uždaviniai tikrąja to žodžio prasme (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2003 m. rugsėjo 30 d.
         Sprendimo Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española, C‑405/01, Rink. p. I‑10391, 39 ir 40 punktus bei 2009 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Pésla, C‑345/08, Rink. p. I‑0000, 31 punktą).

      35      Detaliau kalbant apie Direktyvos 98/5 8 straipsnyje vartojamą sąvoką „valstybinė įmonė“, iš nusistovėjusios teismų praktikos
         aišku, kad tokia įmone turi būti laikomas viešajai valdžiai priskiriamas subjektas, vykdantis ekonominio pobūdžio veiklą ir
         nesusijęs su viešosios valdžios prerogatyvų įgyvendinimu (šiuo klausimu žr. 1993 m. spalio 27 d. Sprendimo Decoster, C‑69/91, Rink. p. I-5335, 15 punktą; 2000 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Collino ir Chiappero, C‑343/98, Rink. p. I‑6659, 33 punktą ir 2009 m. kovo 26 d. Sprendimo SELEX Sistemi Integrati prieš Komisiją, C‑113/07 P, Rink. p. I‑2207, 82 punktą).

      36      Iš to išplaukia, kad Įstatymo Nr. 339/2003, skaitomo kartu su 1933 m. lapkričio 27 d. Karaliaus dekretu įstatymu Nr. 1578,
         į kurį pateikiama nuoroda, susijusio su advokatais, įrašytais į vienos iš Italijos Respublikos advokatūrų sąrašą ir kartu
         dirbančiais Italijos Respublikos ar teritorinio vieneto prižiūrimoje arba kontroliuojamoje viešojo administravimo institucijoje
         ar viešojoje įstaigoje, taikymo sritis sutampa su Direktyvos 98/5 8 straipsnio, kuris susijęs su advokatais, dirbančiais įstaigoje,
         kuri, nors ir kontroliuojama Italijos valstybės ar vieno iš jos teritorinių vienetų, yra „valstybinė įmonė“, taikymo sritimi.

      37      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalis, susijusi su pirmuoju, antruoju ir ketvirtuoju
         klausimais, turi būti laikoma priimtina.

      38      Tačiau kalbant apie trečiąjį klausimą, susijusį su Direktyva 77/249 ir su vertimusi advokato praktika naudojantis teise laisvai
         teikti paslaugas, konstatuotina, kad Teisingumo Teismo atsakymas į šį klausimą nebus naudingas prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikusiam teismui. Iš tiesų šio teismo nagrinėjamoje byloje svarbu išsiaiškinti, ar išbraukimas iš advokatų sąrašo
         pagal Įstatymą Nr. 339/2003 suderinamas su Sąjungos teise. Kaip pagrįstai teigė Komisija, šiuo atveju kalbama apie advokato
         įsisteigimą, t. y. Direktyvos 98/5 reglamentuojamą sritį, o ne vertimąsi advokato praktika naudojantis teise laisvai teikti
         paslaugas.

      39      Todėl su trečiuoju prejudiciniu klausimu susijusi prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalis turi būti laikoma nepriimtina.

      40      Galiausiai, kalbant apie penktąjį klausimą, iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šiuo klausimu
         Giudice di pace di Cortona, remdamasis Teisingumo Teismo praktika, susijusia su teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo principais, prašo Teismo
         išnagrinėti asmenims, norintiems verstis advokato praktika ir kartu dirbti ne visą darbo dieną valstybinėje įstaigoje, nepalankų
         pakeitimą, įtvirtintą Įstatyme Nr. 339/2003, nes pagal šį įstatymą minėtiems asmenims nebetaikomas palankesnis režimas, kuris
         buvo numatytas Įstatyme Nr. 662/96.

      41      Tačiau nebūtina nagrinėti Komisijos pateikto argumento dėl šio klausimo nepriimtinumo, pakanka konstatuoti, kad bet kuriuo
         atveju Teisingumo Teismas negalėtų naudingai atsakyti į šį klausimą, nes nežino reikalingų aplinkybių, kad galėtų tai padaryti.

      42      Kalbant apie teisinio saugumo principą, iš nusistovėjusios teismų praktikos aišku, kad teisės aktai, privatiems asmenims sukeliantys
         nepalankių pasekmių, turi būti aiškūs, tikslūs ir teisės subjektai turi numatyti jų taikymą (2010 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo
         Akzo Nobel Chemicals ir Akcros Chemicals prieš Komisiją, C‑550/07 P, Rink. p. I‑0000, 100 punktas ir jame nurodyta teismų praktika). Tačiau nei sprendimas pateikti prašymą priimti
         prejudicinį sprendimą, nei Teisingumo Teismui pateiktos pastabos nesuteikia šiam galimybės nustatyti, kokiu aspektu ar dėl
         kokios priežasties ginčijamas Įstatymo Nr. 339/2003 aiškumas ar galimybė numatyti jo taikymą.

      43      Be to, prašymą priimti prejudcinį sprendimą pateikęs teismas patikslino su šiuo principu susijusį klausimą, paaiškindamas,
         kad Įstatymas Nr. 339/2003 veikia atgaline tvarka, o tai prieštarauja teisinio saugumo principui. Tačiau tokį tariamą atgalinį
         Įstatymo Nr. 339/2003 veikimą akivaizdžiai paneigia sakinys, esantis ir sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą,
         pagal kurį šio įstatymo įsigaliojimas nepaveikia iki jam įsigaliojant Įstatymu Nr. 662/96 suteiktos teisės verstis advokato
         praktika ir dirbti valstybės tarnyboje, be to, Įstatyme Nr. 339/2003 numatytas trejų metų pereinamasis laikotarpis, siekiant
         išvengti staigių pokyčių.

      44      Kalbant apie teisėtų lūkesčių apsaugos principą, aišku, kad teisės subjektai negali pagrįstai tikėtis išlaikyti esamos padėties,
         kuri gali pasikeisti nacionalinėms institucijoms įgyvendinant savo diskreciją (2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Plantanol, C‑201/08, Rink. p. I‑8343, 53 punktas ir jame nurodyta teismų praktika). Atsižvelgiant į šią nusistovėjusią teismų praktiką,
         tokio prejudicinio klausimo, kaip antai šioje byloje pateiktas penktasis klausimas, Teisingumo Teismas negali naudingai išnagrinėti,
         nes nepateikiamos pagrindinės bylos aplinkybės, galinčios atskleisti, kad nagrinėjamas teisės aktas buvo priimtas ne tokiomis
         aplinkybėmis, kai teisės aktų leidėjas tiesiog iš dalies pakeičia jau esamą teisės aktą.

      45      Šioje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tik tvirtina, kad Įstatymas Nr. 339/2003 iš esmės ir,
         anot kai kurių, stebinamai pakeičia Įstatymu Nr. 662/96 įtvirtintą galiojančią tvarką. Tačiau konstatuotina, kad vien aplinkybė,
         jog teisės aktų leidėjas priėmė naują įstatymą ir jog šis gerokai skiriasi nuo anksčiau galiojusiojo, nesuteikia Teisingumo
         Teismui pakankamo pagrindo išsamiai nagrinėti penktąjį klausimą.

      46      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalis, susijusi su penktuoju klausimu, taip pat
         nepriimtina.

       Dėl esmės
       Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
      47      Savo pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
         iš esmės klausia, ar pagal EB 3 straipsnio 1 dalies g punktą, EB 4, EB 10, EB 81 ir EB 98 straipsnius draudžiama tokia nacionalinės
         teisės normose įtvirtinta tvarka, kaip nustatytoji Įstatymo Nr. 339/2003 1 ir 2 straipsniuose, kuriuose ne visą darbo dieną
         dirbantiems valstybės tarnautojams draudžiama verstis advokato praktika, nors jie turi tam leidimą, numatant, kad tokie valstybės
         tarnautojai išbraukiami iš advokatų sąrašo.

      48      Nors EB 81 straipsnis taikomas tik įmonių veiklai ir neapima valstybių narių įstatymų bei kitų teisės aktų, vis dėlto pagal
         šį straipsnį, taikomą kartu su EB 10 straipsniu, valstybės narės įpareigojamos nepriimti arba nepalikti galioti įstatymų bei
         kitų teisės aktų, kuriais gali būti panaikintas įmonėms taikomų konkurencijos taisyklių veiksmingumas (minėto Sprendimo Arduino 34 punktas ir minėto Sprendimo Cipolla ir kt. 46 punktas).

      49      Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad EB 10 ir 81 straipsniai pažeidžiami, kai valstybė narė įtvirtina ar skatina EB 81 straipsniui
         prieštaraujančius susitarimus ar sustiprina jų poveikį arba kai panaikina savo pačios priimtų teisės aktų valstybinį pobūdį,
         perduodama privatiems subjektams atsakomybę priimti sprendimus, turinčius poveikį ekonomikos sektoriui (minėto Sprendimo Arduino 35 punktas ir minėto Sprendimo Cipolla ir kt. 47 punktas).

      50      Tačiau aplinkybė, kad valstybė narė nurodo tokioms profesinių asociacijų įstaigoms, kaip antai įvairių advokatūrų advokatų
         tarybos, savo iniciatyva išbraukti iš advokatų sąrašo tuos advokatus, kurie kartu yra ir ne visą darbo dieną dirbantys valstybės
         tarnautojai ir per nustatytą terminą nepasirinko, ar toliau būti įrašytiems advokatų registre, ar nenutraukti darbo santykių
         su juos įdarbinusia valstybine įstaiga, neleidžia teigti, kad ši valstybė panaikino savo pačios priimtų teisės aktų valstybinį
         pobūdį. Iš tiesų minėtos tarybos neturi įtakos priimant įstatyme numatytam sprendimus išbraukti iš sąrašo savo iniciatyva.

      51      Dėl analogiškų priežasčių nacionalinės teisės aktai, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, negali būti laikomi tokiais,
         kuriais įtvirtinami ar skatinami EB 81 straipsniui prieštaraujantys susitarimai.

      52      Šie argumentai niekaip nepaneigiami nei EB 3 straipsnio 1 dalies g punkte, kuriame numatyti Europos Sąjungos veiksmai siekiant
         sukurti sistemą, užtikrinančią, kad konkurencija vidaus rinkoje nebūtų iškraipoma, nei EB 4 ir EB 98 straipsniuose, kuriuose
         numatyta nustatyti ekonominę politiką, kuri vykdoma vadovaujantis atviros rinkos ekonomikos esant laisvai konkurencijai principu.

      53      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti taip: pagal EB 3 straipsnio 1 dalies g punktą,
         EB 4, EB 10, EB 81 ir EB 98 straipsnius nedraudžiama tokia nacionalinės teisės normose įtvirtinta tvarka, pagal kurią ne visą
         darbo dieną dirbantiems valstybės tarnautojams draudžiama verstis advokato praktika, nors jie turi tam leidimą, numatant,
         kad tokie valstybės tarnautojai išbraukiami iš advokatų sąrašo.

       Dėl ketvirtojo klausimo
      54      Kaip nurodyta sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, savo ketvirtuoju klausimu Giudice di pace di Cortona iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 98/5 8 straipsnyje priimančiajai valstybei narei suteikiama galimybė reglamentuoti
         ir prireikus riboti užsiregistravusių advokatų teisę dirbti kai kurių rūšių darbą taikoma ir advokatams, norintiems tokį darbą
         dirbti ne visą darbo dieną.

      55      Norint atsakyti į šį klausimą, pirmiausia reikia priminti, kad priimdamas Direktyvą 98/5 Sąjungos teisės aktų leidėjas, be
         kita ko, siekė panaikinti nacionalinės teisės normų, kuriomis reglamentuojamas advokatų registravimasis, skirtumus (2006 m.
         rugsėjo 19 d. Sprendimo Wilson, C‑506/04, Rink. p. I‑8613, 64 punktas).

      56      Teisingumo Teismas jau yra pabrėžęs, kad, atsižvelgiant į minėtą Direktyvos 98/5 tikslą, turi būti pripažįstama, jog šioje
         direktyvoje suderinamos išankstinės sąlygos, kurias reikia įvykdyti norint užsiregistruoti kompetentingoje priimančiosios
         valstybės narės institucijoje, o vienintelė sąlyga yra pateikti šiai institucijai pažymėjimą, patvirtinantį registraciją kilmės
         valstybės narės kompetentingoje institucijoje (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Wilson 65–67 punktus).

      57      Tačiau, kaip matyti iš Direktyvos 98/5 6 straipsnio, teisininkų, besiverčiančių advokato praktika pagal kitoje valstybėje
         narėje įgytą profesinį vardą, registracija priimančiojoje valstybėje narėje lemia tai, kad šiems teisininkams taikomos priimančiojoje
         valstybėje narėje galiojančios profesinės veiklos ir etikos taisyklės. Tačiau šios taisyklės, priešingai nei sąlygos, kurias
         reikia įvykdyti norint užsiregistruoti, nebuvo suderintos, todėl jos gali labai skirtis nuo kilmės valstybėje galiojančių
         taisyklių. Be to, kaip tvirtinama šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalyje, šių taisyklių nesilaikymas gali lemti išbraukimą
         iš sąrašo priimančiojoje valstybėje narėje.

      58      Konstatuotina, kad Direktyvos 98/5 8 straipsnis susijęs su specifinėmis profesinės veiklos ir etikos taisyklėmis, kurios nurodomos
         šios direktyvos 6 straipsnyje, t. y. kuriose nustatoma, kokiomis aplinkybėmis užsiregistravę advokatai gali „verstis advokato
         praktika kaip pastovų atlyginimą gaunantys advokatai, dirbantys kitam advokatui, advokatų asociacijai ar firmai, arba valstybinėje
         ar privačioje įmonėje“.

      59      Atsižvelgiant į Sąjungos teisės aktų leidėjo parinktas plačias sąvokas, tvirtintina, kad minėtas 8 straipsnis susijęs su visomis
         teisės normomis, kurias priimančioji valstybė narė nustatė siekdama užkirsti kelią interesų konfliktams, galintiems kilti
         tokiose situacijose, kai advokatas įrašytas advokatų sąraše ir kartu dirba kitam advokatui, advokatų asociacijai ar firmai
         arba valstybinėje ar privačioje įmonėje.

      60      Įstatyme Nr. 339/2003 įtvirtintas draudimas Italijoje registruotiems advokatams dirbti valstybinėje institucijoje net ir ne
         visą darbo dieną, yra viena iš Direktyvos 98/5 8 straipsnyje minimų taisyklių bent tiek, kiek šis draudimas susijęs su vertimusi
         advokato praktika ir kartu darbu valstybinėje įmonėje.

      61      Be to, aplinkybė, kad Italijos Respublikos priimti teisės aktai gali būti laikomi griežtais, savaime nėra kritikuotina. Interesų
         konflikto nebuvimas yra būtinas verčiantis advokato praktika, juo reikalaujama, kad advokatas būtų nepriklausomas nuo viešosios
         valdžios, kitų rinkos dalyvių bei trečiųjų asmenų ir niekaip nebūtų jų veikiamas (šiuo klausimu žr. 2002 m. vasario 19 d.
         Sprendimo Wouters ir kt., C‑309/99, Rink. p. I‑1577, 100–102 punktus). Tačiau būtina, kad nustatytos taisyklės neviršytų to, kas reikalinga siekiant
         užkirsti kelią interesų konfliktams. Vis dėlto tokio draudimo, koks nustatytas Įstatyme Nr. 339/2003, proporcingumo nereikia
         nagrinėti svarstant šį klausimą, nes klausimas su šiuo aspektu nesusijęs.

      62      Galiausiai, kaip jau konstatuota nagrinėjant šio klausimo priimtinumą, reikia pabrėžti, kad pagal Direktyvos 98/5 8 straipsnį
         priimančiosios valstybės narės taisyklės taikomos visiems joje registruotiems advokatams, neatsižvelgiant į tai, ar jie profesinį
         vardą įgijo šioje, ar kitoje valstybėje narėje.

      63      Tai dar turi patikrinti Italijos teismas, tačiau neatrodo, kad Įstatymas Nr. 339/2003 taikomas tik italų kilmės advokatams
         ir kad juo sukuriama atvirkštinė diskriminacija. Šiame įstatyme minimi advokatai, norintys dirbti Italijos Respublikos arba
         jos teritorinių vienetų prižiūrimose ar kontroliuojamose įstaigose. Tačiau, bent kiek tai susiję su darbu valstybinėse įmonėse,
         vienos iš Italijos Respublikos advokatūrų sąraše įrašyti advokatai, kuriems dėl to draudžiama dirbti minėtą darbą verčiantis
         advokato praktika, gali būti ne tik Italijos, bet ir kitų valstybių narių piliečiai.

      64      Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, į pateiktą ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti, jog Direktyvos 98/5 8 straipsnis
         turi būti aiškinamas taip, kad priimančioji valstybė narė gali riboti joje registruotų ir kitam advokatui, advokatų asociacijai
         ar firmai, arba valstybinėje ar privačioje įmonėje dirbančių advokatų (nesvarbu, ar jie dirba visą ar ne visą darbo dieną)
         galimybes verstis advokato praktika ir kartu dirbti minėtą darbą, su sąlyga, kad šie apribojimai neviršija to, kas reikalinga
         siekiant užkirsti kelią interesų konfliktams, ir taikomi visiems toje valstybėje narėje registruotiems advokatams.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      65      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Pagal EB 3 straipsnio 1 dalies g punktą, EB 4, EB 10, EB 81 ir EB 98 straipsnius nedraudžiama tokia nacionalinės teisės normose
            įtvirtinta tvarka, pagal kurią ne visą darbo dieną dirbantiems valstybės tarnautojams draudžiama verstis advokato praktika,
            nors jie turi tam leidimą, numatant, kad tokie valstybės tarnautojai išbraukiami iš advokatų sąrašo.
      2.      1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/5/EB, skirtos padėti teisininkams verstis nuolatine advokato
            praktika kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje buvo įgyta kvalifikacija, 8 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad priimančioji
            valstybė narė gali riboti joje registruotų ir kitam advokatui, advokatų asociacijai ar firmai, arba valstybinėje ar privačioje
            įmonėje dirbančių advokatų (nesvarbu, ar jie dirba visą ar ne visą darbo dieną) galimybes verstis advokato praktika ir kartu
            dirbti minėtą darbą, su sąlyga, kad šie apribojimai neviršija to, kas reikalinga siekiant užkirsti kelią interesų konfliktams,
            ir taikomi visiems toje valstybėje narėje registruotiems advokatams.
      Parašai.
      * Proceso kalba: italų.


title: 2017 m. balandžio 6 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas (Ištraukos).#Saremar – Sardegna Regionale Marittima SpA prieš Europos Komisiją.#Valstybės pagalba – Jūrų transportas – Kompensacija už viešąją paslaugą – Kapitalo didinimas – Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su vidaus rinka ir nurodoma ją susigrąžinti – Ieškovės likvidavimas – Gebėjimas būti ieškovu ar atsakovu teisme – Suinteresuotumo pareikšti ieškinį išlikimas – Pagrindo nepriimti sprendimo nebuvimas – Pagalbos sąvoka – Visuotinės ekonominės svarbos paslauga – Privataus investuotojo kriterijus – Akivaizdi vertinimo klaida – Teisės klaida – Prieštaravimas dėl teisėtumo – Pareiga motyvuoti – Teisė į gynybą – Sprendimas 2011/21/ES – Gairės dėl valstybės pagalbos sunkumų patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti – Sąjungos bendrosios nuostatos dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma – Sprendimas Altmark.#Byla T-220/14.

text:
T‑220/1462014TJ0220EU:T:2017:26700011155T
      BENDROJO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
      2017 m. balandžio 6 d. (
            *1
         )
      „Valstybės pagalba — Jūrų transportas — Kompensacija už viešąją paslaugą — Kapitalo didinimas — Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su vidaus rinka ir nurodoma ją susigrąžinti — Ieškovės likvidavimas — Gebėjimas būti ieškovu ar atsakovu teisme — Suinteresuotumo pareikšti ieškinį išlikimas — Pagrindo nepriimti sprendimo nebuvimas — Pagalbos sąvoka — Visuotinės ekonominės svarbos paslauga — Privataus investuotojo kriterijus — Akivaizdi vertinimo klaida — Teisės klaida — Prieštaravimas dėl teisėtumo — Pareiga motyvuoti — Teisė į gynybą — Sprendimas 2011/21/ES — Gairės dėl valstybės pagalbos sunkumų patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti — Sąjungos bendrosios nuostatos dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma — Sprendimas Altmark“
      Byloje T‑220/14

         Saremar – Sardegna Regionale Marittima SpA, įsteigta Kaljaryje (Italija), atstovaujama advokatų G. M. Roberti, G. Bellitti ir I. Perego,
      ieškovė,
      prieš

         Europos Komisiją, atstovaujamą G. Conte, D. Grespan ir A. Bouchagiar,
      atsakovę,
      palaikomą

         Compagnia Italiana di Navigazione SpA, įsteigtos Neapolyje (Italija), iš pradžių atstovaujamos advokatų F. Sciaudone, R. Sciaudone, D. Fioretti ir A. Neri, vėliau – advokatų M. Merola, B. Carnevale ir M. Toniolo,
      įstojusios į bylą šalies,
      dėl pagal SESV 263 straipsnį pateikto prašymo panaikinti 2014 m. sausio 22 d. Komisijos sprendimą C(2013) 9101 final dėl pagalbos priemonių SA.32014 (2011/C), SA.32015 (2011/C) ir SA.32016 (2011/C), kurias Sardinijos autonominis regionas įgyvendino Saremar naudai, kiek šiame sprendime kompensacijos už viešąją paslaugą priemonė ir kapitalo didinimas pripažinti valstybės pagalba, šios priemonės pripažįstamos nesuderinamomis su vidaus rinka ir nurodoma susigrąžinti šią pagalbą,
      BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas D. Gratsias (pranešėjas), teisėjai M. Kancheva ir N. Półtorak,
      posėdžio sekretorius J. Palacio González, vyriausiasis administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2016 m. liepos 20 d. posėdžiui,
      priima šį

         Sprendimą (
               1
            )

      (Praleista)

         Dėl teisės

      1. Dėl „Saremar“ gebėjimo būti ieškove ar atsakove teisme

               43

               Visų pirma iš paaiškinimų ir dokumentų, kuriuos 2016 m. liepos 11 ir 29 d. šalys pateikė Bendrajam Teismui, matyti, kad negalėdama grąžinti jau išmokėtos ginčijamos pagalbos dalies Saremar, siekdama būti likviduota, paprašė pradėti susitarimo su kreditoriais procedūrą; 2015 m. liepos 22 d.Tribunale di Cagliari (Kaljario teismas, Italija) patvirtino šį jos prašymą. Saremar visiškai nebevykdo veiklos nuo 2016 m. kovo 31 d. ir jos likvidavimo procedūra yra pasiekusi vėlyvą etapą, nes visų užtikrinimo priemones turinčių kreditorių reikalavimai buvo patenkinti ir, kaip teigia pati bendrovė, ateinančiais mėnesiais numatoma pradėti pirmąjį reikšmingo lėšų paskirstymo užtikrinimo priemonių neturintiems kreditoriams etapą.

               44

               Pagal taikytiną nacionalinę ir proceso teisę likviduojama bendrovė gali netekti gebėjimo būti ieškove ar atsakove teisme, bent jau savo vardu. Be to, pati ieškovė nurodo, kad taip gali būti pagal Italijos teisę. Be abejo, per teismo posėdį ir 2016 m. liepos 29 d. rašte Komisija tik tvirtino, jog tai, kad vyksta ieškovės likvidavimo procedūra, kelia abejonių dėl jos suinteresuotumo pareikšti ieškinį, bet ne tai, kad šis likvidavimas kelia abejonių dėl jos gebėjimo būti ieškove ar atsakove teisme. Tačiau, kadangi dėl galimo ieškovės gebėjimo būti ieškove ar atsakove teisme praradimo klausimas dėl jos suinteresuotumo pareikšti ieškinį netektų dalyko, reikia patikrinti, ar ji išsaugojo minėtą teisę vykstant bylos nagrinėjimui.

               45

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad nors, kaip yra nusprendęs Teisingumo Teismas, SESV 263 straipsnio 4 dalyje pateikta sąvoka „juridinis asmuo“ nebūtinai sutampa su sąvokomis, įtvirtintomis valstybių narių teisės sistemose, iš jurisprudencijos išplaukia, kad ši sąvoka iš principo reiškia, kad egzistuoja teisinį subjektiškumą turintis subjektas, įsteigtas pagal valstybės narės ar trečiosios šalies teisę, ir pagal šią teisę suteiktas gebėjimas būti ieškovu ar atsakovu teisme (šiuo klausimu žr. 1959 m. kovo 20 d. Sprendimą Nold / Haute Autorité, 18/57, EU:C:1959:6; 1982 m. spalio 28 d. Sprendimo Groupement des Agences de voyages / Komisija, 135/81, EU:C:1982:371, 10 punktą; 2007 m. sausio 18 d. Sprendimo PKK ir KNK / Taryba, C‑229/05 P, EU:C:2007:32, 114 punktą ir 2009 m. lapkričio 24 d. Nutarties Landtag Schleswig‑Holstein / Komisija, C‑281/08 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2009:728, 22 punktą). Taigi tik išimtinėmis aplinkybėmis, be kita ko, kai tai būtina dėl reikalavimų užtikrinti veiksmingą teisminę apsaugą, galima nuspręsti, kad subjekto, kuris pagal konkrečią nacionalinę teisę neturi gebėjimo būti ieškovu ar atsakovu teisme, ieškinys yra priimtinas (šiuo klausimu žr. 2007 m. sausio 18 d. Sprendimo PKK ir KNK / Taryba, C‑229/05 P, EU:C:2007:32, 109–114 punktus). Be to, šis gebėjimas būti ieškovu ar atsakovu teisme turi būti išsaugotas vykstant bylos nagrinėjimui (šiuo klausimu žr. 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Salvat père & fils ir kt. / Komisija, T‑136/05, EU:T:2007:295, 25–27 punktus ir 2012 m. kovo 21 d. Sprendimo Marine Harvest Norway ir Alsaker Fjordbruk / Taryba, T‑113/06, nepaskelbtas Rink., EU:T:2012:135, 27–29 punktus). Teisinio subjektiškumo egzistavimas ir gebėjimas būti ieškovu ar atsakovu teisme turi būti nagrinėjami atsižvelgiant į atitinkamą nacionalinę teisę (1984 m. lapkričio 27 d. Sprendimo Bensider ir kt. / Komisija, 50/84, EU:C:1984:365, 7 punktą ir 2008 m. balandžio 3 d. Nutarties Landtag Schleswig‑Holstein / Komisija, T‑236/06, EU:T:2008:91, 22 punktą).

               46

               Nagrinėjamu atveju iš 2016 m. liepos 29 d.Saremar rašto matyti, kad pagal Corte suprema di cassazione (Kasacinis teismas, Italija) jurisprudenciją bendrovė, kuriai taikoma susitarimo su kreditoriais procedūra, išsaugo teisę savo pačios vardu imtis teisinių veiksmų ir dalyvauti ginčuose siekdama apsaugoti savo turtą. Be to, ieškovė prie šio rašto pridėjo 2016 m. liepos 26 d. jos likvidatorių raštą, kuriame patvirtinama, kad jos valdybos narių įgaliojimai dar nėra pasibaigę. Todėl reikia konstatuoti, jog, nepaisant to, kad vyksta Saremar likvidavimo procedūra, vykstant bylos nagrinėjimui ji neprarado gebėjimo būti ieškove ar atsakove teisme.

         2. Dėl Komisijos pareikšto prieštaravimo dėl poreikio priimti sprendimą

               47

               Komisija tvirtina, jog dėl to, kad vyksta Saremar likvidavimo procedūra, ši bendrovė vykstant bylos nagrinėjimui prarado suinteresuotumą pareikšti ieškinį. Šiuo klausimu ji teigia, kad Saremar likvidavimo procedūra yra pasiekusi vėlyvą etapą ir gali būti baigta prieš paskelbiant šį sprendimą. Be to, kaip pripažino pati ieškovė, ji negali vėl pradėti vykdyti ūkinės veiklos, net jeigu ginčijamas sprendimas būtų panaikintas ir ji pati būtų atleista nuo pareigos grąžinti pagalbą. Galiausiai Saremar kreditorių interesas, kad ginčijamos pagalbos suma būtų išbraukta iš šios bendrovės įsipareigojimų, yra atskiras nuo intereso tęsti jos ūkinę veiklą. Baigdama Komisija nurodo, kad dėl tokio suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimo Bendrasis Teismas turi pripažinti, kad nagrinėjamu atveju nereikia priimti sprendimo.

               48

               Atsakydama į šiuos argumentus Saremar teigia, kad ginčijamo sprendimo panaikinimas jai sukeltų teisinių pasekmių, nes dėl tokio panaikinimo jos įsipareigojimai, numatyti susitarime su kreditoriais, sumažėtų 11 mln. EUR, o tai leistų patenkinti visų jos kreditorių reikalavimus.

               49

               Pagal suformuotą jurisprudenciją suinteresuotumas pareikšti ieškinį yra esminė ir pirmoji bet kokio ieškinio sąlyga (žr. 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Mory ir kt. / Komisija, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 58 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).

               50

               Šiuo klausimu iš SESV 263 straipsnio matyti, kad yra aiškus skirtumas tarp Sąjungos institucijų ir valstybių narių teisės pareikšti ieškinį, nurodytos šio straipsnio antroje pastraipoje, ir fizinių ar juridinių asmenų teisės pareikšti tokį ieškinį, nurodytos jo ketvirtoje pastraipoje. Taigi pagal suformuotą jurisprudenciją Sąjungos institucijos ir valstybės narės, siekdamos pasinaudoti šia teise pareikšti ieškinį, neturi pagrįsti savo locus standi ir suinteresuotumo pareikšti ieškinį (šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 24 d. Sprendimo Freistaat Sachsen ir Land Sachsen‑Anhalt / Komisija, T‑443/08 ir T‑455/08, EU:T:2011:117, 64 punktą ir 2013 m. vasario 19 d. Nutarties Provincie Groningen ir kt. / Komisija, T‑15/12 ir T‑16/12, nepaskelbta Rink., EU:T:2013:74, 42 ir 44 punktus ir nurodytą jurisprudenciją).

               51

               Priešingai, SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nurodytai fizinių ir juridinių asmenų teisei pareikšti ieškinį, viena vertus, taikoma sąlyga, kad būtų pripažintas jų locus standi, t. y. remiantis šios nuostatos formuluote, sąlyga, kad ieškinys būtų pateiktas dėl akto, kuris yra tiesiogiai ir konkrečiai su jais susijęs, ar dėl reglamentuojančio pobūdžio teisės akto, kuris tiesiogiai su jais susijęs ir dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinamųjų priemonių. Kita vertus, ši teisė pareikšti ieškinį priklauso nuo suinteresuotumo pareikšti ieškinį egzistavimo tuo metu, kai jis pateikiamas, ir tai yra priimtinumo sąlyga, atskira nuo locus standi. Kaip ir ieškinio dalykas, šis suinteresuotumas pareikšti ieškinį turi išlikti iki teismo sprendimo priėmimo, antraip nebūtų poreikio jį priimti (žr. 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Mory ir kt. / Komisija, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 57 ir 59–62 punktus ir nurodytą jurisprudenciją).

               52

               Taigi suinteresuotumo pareikšti ieškinį egzistavimas yra viešosios tvarkos klausimas, kurį Bendrasis Teismas turi išnagrinėti ex officio ieškinio pareiškimo etape, kad patikrintų jo priimtinumą, arba kai nagrinėja ieškinį, kad patikrintų, ar vis dar yra poreikis priimti sprendimą dėl šio ieškinio (šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 24 d. Nutarties Internationaler Hilfsfonds / Komisija, T‑36/10, EU:T:2011:124, 46 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).

               53

               Toks suinteresuotumas pareikšti ieškinį reiškia, kad pats ginčijamo akto panaikinimas gali turėti teisinių pasekmių ir kad taip dėl ieškinio baigties gali atsirasti nauda jį pareiškusiam asmeniui (2007 m. birželio 7 d. Sprendimo Wunenburger / Komisija, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 42 punktas ir 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Mory ir kt. / Komisija, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 55 punktas). Be to, ieškovo suinteresuotumas pareikšti ieškinį turi būti atsiradęs ir esantis ir negali būti susijęs su būsima hipotetine situacija (žr. 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Mory ir kt. / Komisija, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 56 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).

               54

               Visų pirma reikia konstatuoti, kad šis ieškinys atitinka šio sprendimo 51–53 punktuose nurodytas priimtinumo sąlygas tiek kalbant apie ieškovės locus standi, tiek apie jos suinteresuotumo pareikšti ieškinį egzistavimą jo pateikimo etape, o to Komisija apskritai neginčija.

               55

               Konkrečiai dėl suinteresuotumo pareikšti ieškinį reikia pažymėti, kad ieškinio pareiškimo dieną ginčijamas sprendimas darė neigiamą įtaką ieškovei, nes Komisija ieškovės gautą pagalbą pripažino nesuderinama ir neteisėta ir nurodė ją susigrąžinti. Iš tiesų vien dėl to ginčijamu sprendimu buvo pakeista šios bendrovės teisinė padėtis ir ji nuo šio sprendimo priėmimo nebeturėjo teisės gauti šios pagalbos ir turėjo būti pasiruošusi tam, kad jai teks iš esmės ją grąžinti (žr. 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo ACEA / Komisija, C‑319/09 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2011:857, 68 ir 69 punktus ir nurodytą jurisprudenciją).

               56

               Reikia konstatuoti, kad Saremar likvidavimo procedūros pradėjimas nepaneigė, vykstant bylos nagrinėjimui, jos suinteresuotumo pareikšti ieškinį, kaip jis apibrėžtas šio sprendimo 55 punkte.

               57

               Iš tiesų pirmiausia reikia pažymėti, jog ginčijamas sprendimas nebuvo taip pakeistas ar atšauktas, kad šis ieškinys išsaugotų savo dalyką (šiuo klausimu žr. 2007 m. birželio 7 d. Sprendimo Wunenburger / Komisija, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 48 punktą).

               58

               Be to, ginčijamo sprendimo teisinės pasekmės netapo nebegaliojančios vien dėl to, kad pradėta Saremar likvidavimo procedūra.

               59

               Iš tiesų, pirma, dėl ginčijamo sprendimo ASR vis dar neturi teisės išmokėti Saremar dalies ginčijamo kapitalo padidinimo, kurios, kaip galima teigti remiantis prie ieškinio pridėtu 2012 m. liepos 11 d.Saremar visuotinio akcininkų susirinkimo protokolu, ši valdžios institucija neišmokėjo dėl to, kad apie šią operacija buvo pranešta Komisijai. Bylos medžiagoje nėra jokių duomenų, kuriais remiantis būtų galima atmesti galimybę, kad panaikinus ginčijamą sprendimą ši ginčijamo kapitalo didinimo dalis, kurią tokiu atveju Saremar turėtų teisę gauti, būtų priskirta prie jos turto.

               60

               Antra, dėl ginčijamos pagalbos dalies, kurią ASR jau išmokėjo Saremar, pažymėtina, kad iš suformuotos jurisprudencijos matyti, jog vien tai, kad įmonei taikoma bankroto procedūra, be kita ko, kai pasibaigus šiai procedūrai įmonė likviduojama, nepaneigia pagalbos susigrąžinimo principo. Iš tiesų tokiu atveju ankstesnė padėtis iš esmės gali būti atkurta, o dėl neteisėtai suteiktos pagalbos atsiradęs konkurencijos iškraipymas panaikintas į likviduojamos įmonės įsipareigojimus įtraukus įsipareigojimą grąžinti atitinkamą pagalbą (žr. 2009 m. liepos 1 d. Sprendimo KG Holding ir kt. / Komisija, T‑81/07–T‑83/07, EU:T:2009:237, 192 ir 193 punktus ir nurodytą jurisprudenciją). Taigi dėl ginčijamo sprendimo ginčijama pagalba bent jau turi likti prie Saremar įsipareigojimų, todėl, net darant prielaidą, kad ši pagalba negali būti grąžinta ASR, ji nebėra ieškovės turto dalis.

               61

               Todėl reikia pažymėti, jog Saremar likvidavimo procedūros pradėjimas nepaneigia šio sprendimo 55 punkte padarytos išvados, kad ginčijamo sprendimo panaikinimas gali būti naudingas ieškovei, nes jos teisinė padėtis atsižvelgiant į ginčijamą pagalbą dėl to būtų neišvengiamai pakeista. Be to, dėl šio panaikinimo taip pat gerokai pagerėtų jos ekonominė situacija, nes ginčijama pagalba vėl galėtų būti priskirta prie jos turto. Taip pat pažymėtina, kad šį vertinimą patvirtina 2010 m. rugsėjo 13 d. Sprendimas Graikija ir kt. / Komisija (T‑415/05, T‑416/05 ir T‑423/05, EU:T:2010:386); jame Bendrasis Teismas nusprendė, kad likviduojamos bendrovės, kurios buvo grąžinusios tose bylose aptariamą pagalbą, išsaugojo suinteresuotumą pareikšti ieškinį, nes panaikinimo atveju Graikijos Respublika privalėtų joms vėl išmokėti sugrąžintas sumas, kurios būtų įtrauktos į jų atitinką likvidavimo balansą kaip turtas (2010 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Graikija ir kt. / Komisija, T‑415/05, T‑416/05 ir T‑423/05, EU:T:2010:386, 62 punktas).

               62

               Reikia pridurti, jog iki šiol Bendrajam Teismui nėra pateikta informacijos, kad Saremar likvidavimo procedūra būtų baigta.

               63

               Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad Saremar yra išsaugojusi suinteresuotumą pareikšti šį ieškinį, todėl yra poreikis priimti sprendimą.
               (Praleista)

               Remdamasis šiais motyvais,
               BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija),
               nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti ieškinį.

                              2.

                              Saremar – Sardegna Regionale Marittima SpA, be savo bylinėjimosi išlaidų, padengia Europos Komisijos ir Compagnia Italiana di Navigazione SpA patirtas bylinėjimosi išlaidas.

                           Gratsias

                           Kancheva

                           Półtorak

                     Paskelbta 2017 m. balandžio 6 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: italų.
      (
            1
         )	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.


BENDROJO TEISMO (apeliacinių skundų kolegija) SPRENDIMAS 2013 m. gegužės 16 d.#Diego Canga Fano prieš Europos Sąjungos Tarybą.#Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Pareigų paaukštinimas – 2009 m. pareigų paaukštinimo procedūra – Sprendimas nepaaukštinti ieškovo paskiriant į AD 13 lygį – Nuopelnų palyginimas – Teismo vykdomas akivaizdžios vertinimo klaidos patikrinimas.#Byla T‑281/11 P.


1990 m. lapkričio 27 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Dorothea Kobor prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnas. # Byla T-7/90.


2001 m. birželio 21 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # SONAE - Tecnologia de Informação SA prieš Direcção-Geral dos Registos e Notariado. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal Tributário de Primeira Instância do Porto - Portugalija. # Direktyva 69/335/EEB. # Byla C-206/99.