title: 2009 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Austrijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - EB 307 straipsnio antrosios pastraipos pažeidimas - Tinkamų priemonių pašalinti prieš valstybės narės įstojimą į Europos Sąjungą su trečiosiomis šalimis sudarytų dvišalių susitarimų nesuderinamumą su EB sutartimi nepriėmimas - Austrijos Respublikos investicijų susitarimai su Korėjos Respublika, Žaliojo Kyšulio Respublika, Kinijos Liaudies Respublika, Malaizija, Rusijos Federacija ir Turkijos Respublika. # Byla C-205/06.

text:
      Byla C‑205/06
      Europos Bendrijų Komisija
      prieš
      Austrijos Respubliką
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – EB 307 straipsnio antrosios pastraipos pažeidimas – Tinkamų priemonių pašalinti prieš valstybės narės įstojimą į Europos Sąjungą su trečiosiomis šalimis sudarytų dvišalių susitarimų
         nesuderinamumą su EB sutartimi nepriėmimas – Austrijos Respublikos investicijų susitarimai su Korėjos Respublika, Žaliojo Kyšulio Respublika, Kinijos Liaudies Respublika,
         Malaizija, Rusijos Federacija ir Turkijos Respublika“

      Sprendimo santrauka
      1.        Procesas – Žodinė proceso dalis – Atnaujinimas
      (EB 222 straipsnio antroji pastraipa; Teisingumo Teismo procedūros reglamento 61 straipsnis)
      2.        Tarptautiniai susitarimai – Valstybių narių susitarimai – Iki EB sutarties sudaryti susitarimai
      (EB 57 straipsnio 2 dalis, EB 59 straipsnis, EB 60 straipsnio 1 dalis ir EB 307 straipsnio antroji pastraipa)
      1.        Pagal EB 222 straipsnio antrąją pastraipą generalinio advokato pareiga – viešame posėdyje visiškai nešališkai ir nepriklausomai
         teikti motyvuotą išvadą dėl bylų, kuriose pagal Teisingumo Teismo statutą jis turi dalyvauti. Kadangi Teisingumo Teismui neprivaloma
         nei generalinio advokato išvada, nei motyvai, kuriais ji pagrįsta, nebūtina žodinės proceso dalies atnaujinti pagal Procedūros
         reglamento 61 straipsnį kiekvieną kartą, kai generalinis advokatas pažymi teisės aspektą, kuris nebuvo aptartas šalių ginčuose,
         jei sprendimas nėra grindžiamas argumentais, kurių jos posėdyje neaptarė.

      (žr. 14–15 punktus)
      2.        Valstybė narė, nesiėmusi tinkamų priemonių pašalinti kapitalo pervedimo nuostatų, esančių jos investicijų susitarime su trečiosiomis
         šalimis, nesuderinamumo, neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 307 straipsnio antrąją pastraipą.

      EB 57 straipsnio 2 dalies, 59 straipsnio ir 60 straipsnio 1 dalies nuostatomis Tarybai suteikiama teisė tam tikrais konkrečiais
         atvejais apriboti kapitalo judėjimą ir mokėjimus tarp valstybių narių ir trečiųjų šalių. Šios nuostatos yra veiksmingos tik
         tuo atveju, kai užtikrinama, kad Tarybos nustatytas laisvą kapitalo judėjimą ribojančias priemones galima nedelsiant taikyti
         valstybėms, kurioms jos skirtos ir tarp kurių gali būti kurios nors iš investicijų susitarimą pasirašiusių trečiųjų šalių.
         Ši Tarybos kompetencija, apimanti jos teisę anksčiau valstybės narės ir trečiosios šalies sudaryto susitarimo sritį atitinkančioje
         arba su ja susijusioje srityje trečiųjų šalių atžvilgiu vienašališkai nustatyti ribojančias priemones, atskleidžia tokio susitarimo
         nesuderinamumą tuo atveju, kai jame nėra nuostatos, leidžiančios atitinkamai valstybei narei įgyvendinti savo teises ir vykdyti
         įsipareigojimus kaip Bendrijos narei, ir to neleidžia joks tarptautinės teisės mechanizmas.

      Visoms tarptautinėms deryboms taikomi terminai, būtini persvarstyti nagrinėjamą susitarimą, yra nesuderinami su šių priemonių
         veiksmingumu. Galimybė naudotis kitomis tarptautinės teisės priemonėmis, pavyzdžiui, susitarimo suspendavimu ir net nagrinėjamo
         susitarimo arba tam tikrų jo sąlygų denonsavimu, yra pernelyg neapibrėžto poveikio, kad galėtų užtikrinti veiksmingą Tarybos
         nustatytų priemonių taikymą.

      (žr. 35–37, 39–40, 45 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2009 m. kovo 3 d.(*)

      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – EB 307 straipsnio antrosios pastraipos pažeidimas – Tinkamų priemonių pašalinti prieš valstybės narės įstojimą į Europos Sąjungą su trečiosiomis šalimis sudarytų dvišalių susitarimų
         nesuderinamumą su EB sutartimi nepriėmimas – Austrijos Respublikos investicijų susitarimai su Korėjos Respublika, Žaliojo Kyšulio Respublika, Kinijos Liaudies Respublika,
         Malaizija, Rusijos Federacija ir Turkijos Respublika“

      Byloje C‑205/06
      dėl 2006 m. gegužės 5 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
      Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama H. Støvlbæk ir B. Martenczuk, bei C. Tufvesson, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      ieškovė,
      prieš
      Austrijos Respubliką, atstovaujamą C. Pesendorfer ir G. Thallinger,

      atsakovę,
      palaikomą
      Vokietijos Federacinės Respublikos, atstovaujamos M. Lumma ir. C. Blaschke,

      Lietuvos Respublikos, atstovaujamos D. Kriaučiūno,

      Vengrijos Respublikos, atstovaujamos J. Fazekas ir K. Szíjjártó, bei M. Fehér,

      Suomijos Respublikos, atstovaujamos A. Guimaraes‑Purokoski ir J. Heliskoski,

      įstojusių į bylą šalių,
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, M. Ilešič, A. Ó Caoimh
         ir J.-C. Bonichot (pranešėjas), teisėjai G. Arestis, A. Borg Barthet, J. Malenovský, U. Lõhmus ir E. Levits,

      generalinis advokatas M. Poiares Maduro,
      posėdžio sekretorius M. B. Fülöp, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. gegužės 6 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2008 m. liepos 10 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad nesiėmusi tinkamų priemonių pašalinti nuostatų
         dėl kapitalo pervedimo, esančių investicijų susitarimuose su Korėjos Respublika, Žaliojo Kyšulio Respublika, Kinijos Liaudies
         Respublika, Malaizija, Rusijos Federacija ir Turkijos Respublika, nesuderinamumo su Bendrijos teise, Austrijos Respublika
         neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 307 straipsnio antrąją pastraipą.

       Teisinis pagrindas
      2        Austrijos Respublika, prieš įstodama į Europos Sąjungą, sudarė dvišalius investicijų susitarimus su Kinijos Liaudies Respublika
         (susitarimas įsigaliojo 1986 m. spalio 11 d., BGBl. 537/1986), su Malaizija (susitarimas įsigaliojo 1987 m. sausio 1 d., BGBl.
         601/1986), su Rusijos Federacija (susitarimas įsigaliojo 1991 m. rugsėjo 1 d., BGBl. 387/1991, iš pradžių sudarytas su buvusia
         SSSR, pasikeitus raštais (BGBl. 257/1994) jis pradėtas taikyti tarp Austrijos Respublikos ir Rusijos Federacijos), su Korėjos
         Respublika (susitarimas įsigaliojo 1991 m. lapkričio 1 d., BGBl. 523/1991), su Turkijos Respublika (susitarimas įsigaliojo
         1992 m. sausio 1 d., BGBl. 612/1991) ir su Žaliojo Kyšulio Respublika (susitarimas įsigaliojo 1993 m. balandžio 1 d., BGBl.
         83/1993).

      3        Šiuose susitarimuose numatyta sąlyga, pagal kurią kiekviena šalis užtikrina kitos šalies investuotojams galimybę be nepagrįsto
         delsimo pervesti su jų investicijomis susijusius mokėjimus laisvai konvertuojama valiuta.

       Ikiteisminė procedūra
      4        Manydama, kad šie dvišaliai susitarimai gali trukdyti taikyti kapitalo judėjimo ir mokėjimų apribojimus, kuriuos Europos Sąjungos
         Taryba gali nustatyti pagal EB 57 straipsnio 2 dalį, 59 straipsnį ir 60 straipsnio 1 dalį, Komisija 2004 m. gegužės 12 d.
         Austrijos Respublikai nusiuntė oficialų pranešimą.

      5        Į šį oficialų pranešimą minėta valstybė narė atsakė 2004 m. liepos 14 d. raštu pateikdama Komisijai savo pastabas. Ji tvirtino,
         kad ginčijamos investicijų susitarimų sąlygos neturi jokios neigiamos įtakos EB sutartyje numatytoms kapitalo judėjimą ir
         mokėjimus ribojančioms priemonėms ir neįpareigoja šios valstybės narės vienaip ar kitaip balsuoti sprendžiant dėl ribojančių
         priemonių, todėl nevaržo Tarybos galių, jei pastaroji numatytų nustatyti tokias priemones.

      6        Manydama, kad Austrijos Respublikos pateiktų argumentų neužtenka ir kad ši valstybė narė, nepaisydama EB 307 straipsnio antrosios
         pastraipos reikalavimų, nesiėmė tinkamų priemonių pašalinti į įvairius nagrinėjamus investicijų susitarimus įtrauktų nuostatų
         dėl lėšų pervedimo nesuderinamumo su Bendrijos teise, Komisija 2005 m. kovo 21 d. jai išsiuntė pagrįstą nuomonę.

      7        Į šią pagrįstą nuomonę Austrijos Respublika atsakė 2005 m. gegužės 19 d. raštu, Komisijai pateikdama pastabas. Ji pakartojo
         savo pastabose dėl oficialaus pranešimo pateiktus argumentus ir nurodė, kad jei Bendrija norėtų imtis priemonių, būtų galima
         pasiekti suderintą sprendimą, taikant ginčijamuose susitarimuose įtvirtintą konfliktų sprendimo mechanizmą. Be to, ji pridūrė,
         kad numatyta šiuo metu peržiūrint Austrijos tipinį dvišalį investicijų susitarimą įtvirtinti „regioninės ekonominės integracijos
         organizacijų“ (REIO) išlygą, kuria atsižvelgiama į galimus laisvo kapitalo judėjimo apribojimus, nustatytinus Europos Sąjungos
         arba Bendrijos, ir kuria ateityje bus pagrįstos visos derybos dėl tarptautinių konvencijų.

      8        Manydama, kad šie argumentai nepaneigia pagrįstoje nuomonėje pateiktų kaltinimų, Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.

       Dėl ieškinio
       Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį
      9        2008 m. liepos 30 d. raštu Austrijos Respublika paprašė Teisingumo Teismo atnaujinti žodinę proceso dalį pagal Procedūros
         reglamento 61 straipsnį, motyvuodama tuo, kad žodinėje proceso dalyje Komisija neteisėtai pateikė naują kaltinimą ir todėl
         generalinio advokato išvada buvo pagrįsta faktinėmis aplinkybėmis ir argumentais, kurių šalys negalėjo naudingai aptarti.

      10      Iš tiesų Komisija pirmą kartą glaustai nurodė, kad palikus galioti nagrinėjamus dvišalius investicijų susitarimus pažeistas
         EB 10 straipsnis.

      11      Tačiau generalinis advokatas išvados 33–43 ir 71 punktuose Teisingumo Teismui pasiūlė įsipareigojimų neįvykdymą pagrįsti EB 10 straipsniu
         lygiai taip pat, kaip ir EB 57 straipsnio 2 dalimi, 59 straipsniu ir 60 straipsnio 1 dalimi.

      12      Be to, kaip pabrėžė kelios valstybės narės, Komisija vėlai ir neaiškiai pateikė vėliau išplėtotus argumentus.

      13      Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Teisingumo Teismas savo iniciatyva, generaliniam advokatui pasiūlius ar šalių prašymu
         pagal Procedūros reglamento 61 straipsnį gali priimti nutartį dėl žodinės proceso dalies atnaujinimo, jeigu jis mano, kad
         nepakanka informacijos arba kad byla turi būti sprendžiama remiantis šalių nesvarstytu argumentu (žr. 2004 m. gruodžio 14 d.
         Sprendimo Swedish Match, C‑210/03, Rink. p. I‑11893, 25 punktą ir 2006 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, C‑138/05, Rink. p. I‑8339, 23 punktą bei 2000 m. vasario 4 d. Nutarties Emesa Sugar, C‑17/98, Rink. p. I‑665, 18 punktą).

      14      Pagal EB 222 straipsnio antrąją pastraipą generalinio advokato pareiga – viešame posėdyje visiškai nešališkai ir nepriklausomai
         teikti motyvuotą išvadą dėl bylų, kuriose pagal Teisingumo Teismo statutą jis turi dalyvauti. Kadangi Teisingumo Teismui neprivaloma
         nei generalinio advokato išvada, nei motyvai, kuriais ji pagrįsta, nebūtina žodinės proceso dalies atnaujinti pagal Procedūros
         reglamento 61 straipsnį kiekvieną kartą, kai generalinis advokatas pažymi teisės aspektą, kuris nebuvo aptartas šalių ginčuose.

      15      Šiuo atveju Teisingumo Teismas mano, jog gavo pakankamai informacijos, kad galėtų priimti sprendimą, ir bylai išspręsti nebūtina
         remtis posėdyje šalių neaptartais argumentais, todėl nėra reikalo patenkinti prašymą atnaujinti žodinę proceso dalį.

       Dėl investicijų susitarimų nesuderinamumo su EB sutartimi
       Šalių argumentai
      16      Komisija tvirtina jog dėl to, kad nagrinėjamuose susitarimuose visiškai nėra sąlygų, kur aiškiai būtų nustatyta Austrijos
         Respublikos teisė taikyti priemones, kurias remdamasi EB 57, 59 ir 60 straipsniais prireikus gali nustatyti Taryba, šiai valstybei
         narei gali būti sunku ar net neįmanoma įvykdyti įsipareigojimus pagal Bendrijos teisę, ir kad nesiėmusi tinkamų priemonių
         šiam nesuderinamumui pašalinti, ši valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 307 straipsnio antrąją pastraipą.

      17      Komisija tvirtina, kad jei Taryba nustatytų kapitalo judėjimo ir mokėjimų apribojimus, nagrinėjamiems susitarimams denonsuoti
         arba persvarstyti reikalingas terminas pagal tarptautinę teisę įpareigotų Austrijos Respubliką toliau taikyti šiuos susitarimus,
         taip pat ir jų sąlygas dėl pervedimo, kaip tai numatyta EB 307 straipsnio pirmojoje pastraipoje. Tai lemtų skirtingą Tarybos
         nustatytų priemonių taikymą Europos Bendrijoje.

      18      Austrijos Respublika mano, kad, nesant Tarybos nustatytų kapitalo judėjimo ir mokėjimų apribojimų, ji gali laisvai reglamentuoti
         kapitalo judėjimą tarp savęs ir trečiųjų šalių, remdamasi EB 56 straipsniu. Ji tvirtina, kad Taryba nėra nustačiusi jokių
         apribojimų, todėl nekyla nagrinėjamų susitarimų suderinamumo su Sutarties nuostata, kuri visiškai nebuvo taikyta, klausimas.

      19      Vokietijos Federacinė Respublika, Lietuvos Respublika, Vengrijos Respublika ir Suomijos Respublika pritaria Austrijos Respublikos
         pateiktiems argumentams ir mano, kad nagrinėjami investicijų susitarimai nėra nesuderinami su laisvu kapitalo judėjimo srityje
         priimtomis Bendrijos priemonėmis, nes pastarosios nedaro jiems jokios įtakos. Anot šių valstybių narių, Komisijos nurodytas
         įsipareigojimų neįvykdymas yra tik hipotetinis.

      20      Šios valstybės narės tvirtina, kad EB 226 straipsnyje numatyta įsipareigojimų neįvykdymo procedūra skirta ne kontroliuoti
         situacijas, kai tariamas įsipareigojimų neįvykdymas yra hipotetinis, o pašalinti realų valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymą.

      21      Vokietijos Federacinė Respublika ir Vengrijos Respublika pabrėžia, kad būsimas ir galimas nesuderinamumas su antrine Bendrijos
         teise, kylantis iš anksčiau su trečiąja šalimi sudaryto susitarimo, nepatenka į EB 307 straipsnio taikymo sritį ir gali būti
         nustatytas, tik jei Taryba realiai pasinaudotų savo kompetencija šiame straipsnyje numatytoje srityje.

      22      Suomijos Respublika patikslina, kad Komisija neįrodė tariamo įsipareigojimų neįvykdymo egzistavimo ir pagal Teisingumo Teismo
         praktiką negali remtis prielaidomis.

      23      Lietuvos Respublika priduria, kad EB 307 straipsnio antrąja pastraipa siekiama ne užtikrinti formalų valstybių narių sudarytų
         tarptautinių susitarimų nuostatų atitiktį Bendrijos teisei, bet pasirūpinti, kad Bendrijos teisės nuostatos būtų taikomos
         veiksmingai, būtent kai valstybės narės iki įstojimo dienos sudarė su trečiosiomis šalimis tarptautinius susitarimus toje
         pačioje srityje.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      24      Į nagrinėjamus įvairius Austrijos Respublikos sudarytus investicijų susitarimus įtrauktos vienodos sąlygos, užtikrinančios
         galimybę be nepagrįsto delsimo pervesti su investicijomis susijusius mokėjimus laisvai konvertuojama valiuta.

      25      Taip, be kita ko, garantuojama laisvė pervesti lėšas, skirtas investicijoms vykdyti, jas administruoti ir papildyti, bei iš
         šių investicijų gautas pajamas, taip pat laisvė pervesti skoloms grąžinti būtinas lėšas ir lėšas, gautas atsisakius arba nutraukus
         minėtą investiciją.

      26      Šiuo aspektu aptariami susitarimai pažodžiui atitinka EB 56 straipsnio 1 dalį, pagal kurią „<...> uždraudžiami visi kapitalo
         judėjimo tarp valstybių narių ir tarp valstybių narių bei trečiųjų šalių apribojimai“, ir jos 56 straipsnio 2 dalį, pagal
         kurią „uždraudžiami visi mokėjimų tarp valstybių narių ir tarp valstybių narių bei trečiųjų šalių apribojimai“, ir yra tinkami
         šiuo straipsniu siekiamam tikslui įgyvendinti.

      27      Tiesa, kad šiame Komisijos ieškinyje nurodytomis Sutarties nuostatomis Tarybai suteikta teisė tam tikromis aplinkybėmis apriboti
         kapitalo judėjimą ir mokėjimus tarp valstybių narių ir trečiųjų šalių, įskaitant ir nagrinėjamose sąlygose dėl pervedimo numatytą
         kapitalo judėjimą ir mokėjimus.

      28      Nagrinėjamose EB 57 straipsnio 2 dalies, 59 straipsnio ir 60 straipsnio 1 dalies nuostatose, siekiant apsaugoti bendrąjį Bendrijos
         interesą ir sudaryti sąlygas prireikus jį įgyvendinti, Bendrijos ir jos valstybių narių tarptautinių įsipareigojimų atžvilgiu
         įtvirtintos laisvo kapitalo ir mokėjimų judėjimo tarp valstybių narių ir jų bei trečiųjų šalių išimtys.

      29      Pagal EB 57 straipsnio 2 dalį Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, gali kvalifikuotąja balsų dauguma nustatyti tam tikras
         ribojančias priemones dėl kapitalo judėjimo, susijusio su tiesioginėmis investicijomis į trečiąsias šalis ir iš jų. Kadangi
         šios priemonės reiškia „atžangą“ Bendrijos teisėje liberalizuojant kapitalo judėjimą į trečiąsias šalis ar iš jų, reikalaujama
         vienbalsiškumo.

      30      Pagal EB 59 straipsnį, kai dėl kapitalo judėjimo į trečiąsias šalis ar iš jų „Ekonominės ir pinigų sąjungos veikimui kyla
         arba gali kilti didelių sunkumų“, Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos centriniu banku, gali
         imtis „ne ilgiau kaip šešis mėnesius“ taikomų apsaugos priemonių, jei jos būtinai reikalingos.

      31      Pagal EB 60 straipsnio 1 dalį įgyvendinant bendrąją poziciją ar bendruosius veiksmus, priimtus pagal Europos Sąjungos sutarties
         nuostatas, susijusias su bendrąja užsienio ir saugumo politika, Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, gali imtis „reikalingų
         neatidėliotinų priemonių“, taikomų kapitalo judėjimui ir mokėjimams. Toks veiksmas gali būti būtinas, pavyzdžiui, įgyvendinant
         Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliuciją.

      32      Neginčijama, kad nagrinėjamuose susitarimuose nėra nuostatų, paliekančių Bendrijai tokią teisę apriboti su investicijomis
         susijusį lėšų judėjimą. Todėl reikia išnagrinėti, ar Austrijos Respublika dėl šios priežasties privalėjo imtis EB 307 straipsnio
         antrojoje pastraipoje nurodytų tinkamų priemonių.

      33      Pagal EB 307 straipsnio pirmąją pastraipą Sutarties nuostatos neturi paveikti teisių ir pareigų, kylančių iš valstybės narės
         ir trečiosios šalies susitarimų, sudarytų iki valstybės narės įstojimo dienos. Šia nuostata siekiama patikslinti, laikantis
         tarptautinės teisės principų, kad Sutarties taikymas neveikia atitinkamos valstybės narės įsipareigojimų gerbti iš anksčiau
         sudaryto susitarimo kylančias trečiųjų šalių teises ir vykdyti įsipareigojimus (žr. 1980 m. spalio 14 d. Sprendimo Burgoa, 812/79, Rink. p. 2787, 8 punktą; 2000 m. liepos 4 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją C‑84/98, Rink. p. I‑5215, 53 punktą ir 2003 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Budĕjovický Budvar, C‑216/01, Rink. p. I‑13617, 144 ir 145 punktus).

      34      Pagal EB 307 straipsnio antrąją pastraipą valstybės narės privalo imtis visų tinkamų priemonių, kad pašalintų nustatytą iki
         valstybės narės įstojimo sudarytų susitarimų nesuderinamumą su Bendrijos teise. Pagal šią nuostatą prireikus valstybės narės
         viena kitai padeda siekti šio tikslo ir atitinkamais atvejais nustato bendrą požiūrį.

      35      EB 57 straipsnio 2 dalies, 59 straipsnio ir 60 straipsnio 1 dalies nuostatomis Tarybai suteikiama teisė tam tikrais konkrečiais
         atvejais apriboti kapitalo judėjimą ir mokėjimus tarp valstybių narių ir trečiųjų šalių.

      36      Šios nuostatos yra veiksmingos tik tuo atveju, kai užtikrinama, kad Tarybos nustatytas laisvą kapitalo judėjimą ribojančias
         priemones galima nedelsiant taikyti valstybėms, kurioms jos skirtos ir tarp kurių gali būti kurios nors iš nagrinėjamus susitarimus
         su Austrijos Respublika pasirašiusių valstybių.

      37      Ši Tarybos kompetencija, apimanti jos teisę anksčiau valstybės narės ir trečiosios šalies sudaryto susitarimo sritį atitinkančioje
         arba su ja susijusioje srityje trečiųjų šalių atžvilgiu vienašališkai nustatyti ribojančias priemones, atskleidžia tokio susitarimo
         nesuderinamumą tuo atveju, kai jame nėra nuostatos, leidžiančios atitinkamai valstybei narei įgyvendinti savo teises ir vykdyti
         įsipareigojimus kaip Bendrijos narei ir to neleidžia joks tarptautinės teisės mechanizmas.

      38      Priešingai nei tvirtina Austrijos Respublika, priemonės, kurių ji ėmėsi ir kuriomis, jos teigimu, įvykdė įsipareigojimus pagal
         Bendrijos teisę, negarantuoja, kad yra taip.

      39      Pirma, visoms tarptautinėms deryboms taikomi terminai, būtini persvarstyti nagrinėjamus susitarimus, yra nesuderinami su šių
         priemonių veiksmingumu.

      40      Antra, galimybė naudotis kitomis tarptautinės teisės priemonėmis, pavyzdžiui, susitarimo suspendavimu ir net nagrinėjamų susitarimų
         arba tam tikrų jų sąlygų denonsavimu, yra pernelyg neapibrėžto poveikio, kad galėtų užtikrinti veiksmingą Tarybos nustatytų
         priemonių taikymą.

      41      Be to, Austrijos Respublika, kaip pati dar kartą patikslino posėdyje, numatė į investicijų susitarimus, dėl kurių dar vyksta
         derybos, arba atnaujindama esamus susitarimus įtraukti sąlygą, pagal kurią tam tikros teisės paliekamos regioninėms organizacijoms
         ir taip sudaromos sąlygos taikyti Tarybos nustatytas kapitalo judėjimą ir mokėjimus ribojančias priemones.

      42      Nors tokia sąlyga, kaip per posėdį pripažino Komisija, iš esmės panaikina nustatytą nesuderinamumą, vis dėlto neginčijama,
         kad Komisijos nurodytais atvejais per jos pagrįstoje nuomonėje nustatytą terminą Austrijos Respublika atitinkamų trečiųjų
         šalių atžvilgiu nesiėmė jokių priemonių, kad panaikintų taikant investicijų susitarimus, kuriuos ji sudarė su šiomis trečiosiomis
         šalimis, galintį kilti prieštaravimą priemonėms, kurias Taryba gali nustatyti pagal EB 57 straipsnio 2 dalį, 59 straipsnį
         ir 6 straipsnio 1 dalį.

      43      Reikia pridurti, kad iš šiandien priimto sprendimo byloje Komisija prieš Švediją (C‑249/06, Rink. p. I‑0000) aišku, jog valstybė narė, atsakovė šioje byloje, yra ne vienintelė, kurios investicijų susitarimai
         su trečiosiomis šalimis nesuderinami su Sutartimi, ir dėl to kyla sunkumų taikyti kapitalo judėjimą ir mokėjimus ribojančias
         priemones, kurias pagal EB 57 straipsnio 2 dalį, 59 straipsnį ir 60 straipsnio 1 dalį gali nustatyti Taryba.

      44      Todėl reikia pažymėti, kad pagal EB 307 straipsnio antrąją pastraipą prireikus valstybės narės viena kitai padeda siekti pašalinti
         nustatytą nesuderinamumą ir atitinkamais atvejais nustato bendrą požiūrį. Atsižvelgiant į Komisijai pagal EB 211 straipsnį
         tenkančią pareigą rūpintis Sutarties nuostatų taikymu, ji turi imtis iniciatyvos palengvinti atitinkamoms valstybėms narėms
         padėti viena kitai ir nustatyti bendrą šių valstybių narių požiūrį.

      45      Atsižvelgiant į pateiktus argumentus, reikia pripažinti, kad nesiėmusi tinkamų priemonių pašalinti kapitalo pervedimo nuostatų,
         esančių investicijų susitarimuose su Korėjos Respublika, Žaliojo Kyšulio Respublika, Kinijos Liaudies Respublika, Malaizija,
         Rusijos Federacija ir Turkijos Respublika, nesuderinamumo, Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 307 straipsnio
         antrąją pastraipą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      46      Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to
         reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Austrijos Respublikos ir pastaroji pralaimėjo bylą, ji
         turi jas padengti. Pagal to paties straipsnio 4 dalies pirmąją pastraipą į bylą įstojusios Vokietijos Federacinė Respublika,
         Lietuvos Respublika, Vengrijos Respublika ir Suomijos Respublika pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      1.      Nesiėmusi tinkamų priemonių pašalinti kapitalo pervedimo nuostatų, esančių investicijų susitarimuose su Korėjos Respublika,
            Žaliojo Kyšulio Respublika, Kinijos Liaudies Respublika, Malaizija, Rusijos Federacija ir Turkijos Respublika, nesuderinamumo,
            Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 307 straipsnio antrąją pastraipą.
      2.      Priteisti iš Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
      3.      Vokietijos Federacinė Respublika, Lietuvos Respublika, Vengrijos Respublika ir Suomijos Respublika pačios padengia savo bylinėjimosi
            išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


1992 m. birželio 4 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Wünsche Handelsgesellschaft International GmbH & Co. KG prieš Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Finanzgericht Hamburg - Vokietija. # Muitinė vertė. # Byla C-21/91.


1979 m. lapkričio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Gaetano Toffoli ir kiti prieš Regione Veneto. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale amministrativo regionale per il Veneto - Italija. # Byla 10/79.


title: 2008 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Wienstrom GmbH prieš Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgerichtshof - Austrija.#Valstybės pagalba - EB 88 straipsnio 3 dalis - Su bendrąja rinka suderinama pripažinta pagalba - Ginčas tarp pagalbos gavėjo ir nacionalinių valdžios institucijų dėl neteisėtai įgyvendintos pagalbos dydžio - Nacionalinio teismo vaidmuo.#Byla C-384/07.

text:
      Byla C‑384/07
      Wienstrom GmbH
      prieš
      Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit
      (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Valstybės pagalba – EB 88 straipsnio 3 dalis – Su bendrąja rinka suderinama pripažinta pagalba – Ginčas tarp pagalbos gavėjo ir nacionalinių valdžios institucijų dėl neteisėtai įgyvendintos pagalbos dydžio – Nacionalinio teismo vaidmuo“
      Sprendimo santrauka
      Valstybių teikiama pagalba – Ketinimas suteikti pagalbą – Pagalbos suteikimas pažeidžiant EB 88 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą
            draudimą – Vėlesnis Komisijos sprendimas, kuriuo pripažįstama, kad pagalba yra suderinama su bendrąja rinka
      (EB 88 straipsnio 3 dalis)
      Kai apie numatomą valstybės pagalbą tinkamai pranešama Komisijai ir ji neįgyvendinama prieš Komisijos sprendimo priėmimą,
         ją galima įgyvendinti nuo tokio sprendimo priėmimo dienos, prireikus nurodant ankstesnį laikotarpį, kuriam taikoma suderinama
         (su bendrąja rinka) pripažinta priemonė.

      Kai pagalba jos gavėjui suteikiama nesilaikant EB 88 straipsnio 3 dalies paskutinio sakinio, kitas ūkio subjektas gali nacionalinio
         teismo prašyti priimti sprendimą dėl įgyvendinimo priemonių teisėtumo ir suteiktos finansinės paramos sugrąžinimo net tuo
         atveju, kai Komisija priima teigiamą sprendimą. Tokiu atveju, nors Bendrijos teisėje numatyta, kad nacionalinis teismas turi
         imtis tinkamų, veiksmingai neteisėtumo padarinius ištaisančių priemonių, tačiau, net ir nesant ypatingų aplinkybių, ji nenumato
         nacionalinio teismo pareigos nurodyti visiškai sugrąžinti neteisėtą pagalbą. Nacionalinis teismas pagal Bendrijos teisę turi
         priteisti iš pagalbos gavėjo palūkanas už neteisėtumo laikotarpį. Pagal nacionalinę teisę jis prireikus, be to, dar gali nurodyti
         grąžinti neteisėtą pagalbą, nepažeidžiant valstybės narės teisės vėliau ją įgyvendinti iš naujo. Jis taip pat gali tenkinti
         reikalavimus atlyginti dėl neteisėtos pagalbos patirtą žalą.

      Taigi, jeigu po to, kai buvo neteisėtai įgyvendinta pagalba, Komisija priima teigiamą sprendimą, Bendrijos teisė nedraudžia
         pagalbos gavėjui, viena vertus, reikalauti, kad būtų išmokėta ateityje teiktinos pagalbos suma, ir, kita vertus, nesugrąžinti
         prieš priimant teigiamą sprendimą suteiktos pagalbos, atsižvelgiant į pasekmes, galinčias kilti dėl per anksti neteisėtai
         suteiktos pagalbos. Kriterijus, kuris nulemia, kad už laikotarpį, buvusį prieš priimant teigiamą sprendimą, pagalbos gavėjas
         gali gauti pagalbą arba nesugrąžinti jau suteiktos pagalbos, yra Komisijos išvada, kad pagalba suderinama su bendrąja rinka.

      Todėl EB 88 straipsnio 3 dalies paskutiniame sakinyje įtvirtintas draudimas įgyvendinti valstybės pagalbą neįpareigoja nacionalinio
         teismo atmesti pagalbos gavėjo ieškinio dėl pagalbos sumos, mokėtinos už laikotarpį, buvusį prieš Komisijai priimant sprendimą
         pripažinti šią pagalbą suderinama su bendrąja rinka.

      (žr. 26–31, 39 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. gruodžio 18 d.(*)

      „Valstybės pagalba – EB 88 straipsnio 3 dalis – Su bendrąja rinka suderinama pripažinta pagalba – Ginčas tarp pagalbos gavėjo ir nacionalinių valdžios institucijų dėl neteisėtai įgyvendintos pagalbos dydžio – Nacionalinio teismo vaidmuo“
      Byloje C‑384/07
      dėl 2007 m. liepos 31 d. Verwaltungsgerichtshof (Austrija) nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2007 m. rugpjūčio 13 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti
         prejudicinį sprendimą byloje

      Wienstrom GmbH
      prieš
      Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit,
      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai J.‑C. Bonichot, J. Makarczyk, L. Bay Larsen (pranešėjas) ir
         C. Toader,

      generalinis advokatas J. Mazák,
      posėdžio sekretorė K. Sztranc-Sławiczek, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. spalio 23 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Wienstrom GmbH, atstovaujamos advokato H. R. Laurer,

      –        Austrijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pesendorfer,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos K. Gross ir B. Martenczuk,
      –        ELPA priežiūros institucijos, atstovaujamos B. Alterskjær, N. Fenger bei L. Young,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su EB 88 straipsnio 3 dalies paskutinio sakinio aiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Wienstrom GmbH (toliau – Wienstrom) ir Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit (federalinis ūkio ir darbo ministras, toliau – institucija atsakovė) dėl Wienstrom pagal Įstatymą dėl ekologiškos elektros energijos (Ökostromgesetz, toliau – ÖG) teiktinos pagalbos dydžio.

       Teisinis pagrindas
       Pagalbos priemonė
      3        ÖG reglamentuoja paramą kogeneracinėms jėgainėms Austrijoje.

      4        Pirmoji ÖG redakcija (BGBl. I, 149/2002, toliau – senoji ÖG redakcija) įsigaliojo 2003 m. sausio 1 dieną. 2006 m. spalio 2 d.
         ji buvo pakeista naująja ÖG redakcija (BGBl. I, 105/2006, toliau – naujoji ÖG redakcija).

      5        Siekiant paremti elektros energijos gamybą kogeneracinėse jėgainėse, pagal tam tikras sąlygas atlyginamos gamybai palaikyti
         reikalingos išlaidos. Senojoje ÖG redakcijoje buvo nustatyta, kad už 2003 ir 2004 m. šios paramos dydis sudaro 1,5 cento už
         kogeneracijos būdu pagamintos elektros energijos kWh. Nuo 2005 m., vadovaudamasi atitinkamomis senosios ÖG redakcijos nuostatomis,
         šį dydį nustato institucija atsakovė, kuri, atlikusi patikrinimą, gali jį pakeisti.

      6        Per pagrindinėje byloje aptariamus metus priemonė buvo finansuojama taikant vienodą priedą už galutiniams vartotojams patiektą
         elektros energijos kiekį, neatsižvelgiant į jų faktinį kogeneracijos būdu pagamintos elektros energijos suvartojimą. Šis priedas
         buvo perduodamas Energie‑Control GmbH – viešajai įstaigai, atsakingai už paramos išmokėjimą kogeneracinėms jėgainėms.

      7        Naujosios ÖG redakcijos 30 d straipsniu buvo padaryti šios priemonės pakeitimai, taikomi atgaline data.

      8        Jame numatyta, kad už laikotarpį nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2006 m. gruodžio 31 d. elektros energijos pardavėjai, kurie importuoja
         vadinamąją „žaliąją“ arba kogeneracijos būdu pagamintą elektros energiją ir ją parduoda galutiniams nacionaliniams vartotojams,
         ir galutiniai vartotojai, kurie šią elektros energijos rūšį importuoja savo poreikiams, turi teisę prašyti, kad būtų sugrąžinta
         pagalbos suma už iš mažųjų hidroelektrinių gaunamą elektros energiją ar kitokią ekologišką elektros energiją arba būtų sugrąžintas
         priedas už kogeneracinėse jėgainėse kogeneracijos būdu pagamintą elektros energiją.

       Komisijos sprendimas
      9        2003 m. pasikeitusi su Austrijos valdžios institucijomis laiškais, Europos Bendrijų Komisija kogeneracinėms jėgainėms skirtas
         priemones įregistravo numeriu NN 162/B/2003 kaip pagalbą, apie kurią nebuvo pranešta. Austrijos Respublika pranešė Komisijai
         apie pakeitimus, numatytus naujojoje ÖG redakcijoje. Šis pranešimas buvo įregistruotas numeriu N 317/B/2006.

      10      2006 m. liepos 4 d. Sprendimu C (2006) 2964, galutinis (OL C 221, p. 9, toliau – Komisijos sprendimas) Komisija nusprendė
         nepateikti prieštaravimų. Ji nusprendė, kad Bendrijos rekomendacijas dėl valstybės pagalbos aplinkos apsaugai (OL C 37, 2001,
         p. 3) atitinkanti pagalba pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą buvo suderinama su bendrąja rinka. Jos nuomone, naujojoje
         ÖG redakcijoje padaryti pakeitimai buvo tinkama priemonė neutralizuoti poveikį, dėl kurio gali atsirasti diskriminacija importuojamos
         elektros energijos atžvilgiu.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      11      Wienstrom Vienoje eksploatuoja kelias kogeneracines jėgaines. Ji gauna paramą pagal ÖG.

      12      Ji ginčija du – 2004 m. spalio 11 d. ir 2006 m. gruodžio 7 d. – institucijos atsakovės sprendimus (atitinkamai toliau – pirmasis
         ginčijamas sprendimas ir antrasis ginčijamas sprendimas).

      13      Pirmuoju ginčijamu sprendimu Wienstrom už 2003 m. buvo suteikta 37 335 602,20 EUR dydžio parama už tris kogeneracines jėgaines. Kadangi avansu buvo sumokėta 44 551 514,75 EUR
         suma, šiame sprendime numatyta, kad minėta bendrovė turi grąžinti 7 215 912,55 EUR skirtumą.

      14      Antrasis ginčijamas sprendimas susijęs su parama Wienstrom už 2005 m. už modernizuotą kogeneracinę jėgainę. Prieš jį buvo priimtas 2006 m. kovo 8 d. Sprendimas, kuriame nustatytas
         preliminarus teikiamos pagalbos dydis ir kuriuo remiantis 2006 m. kovo 14 d. sumokėtas 5 408 159 EUR avansas. Antrajame ginčijamame
         sprendime nustatytas galutinis 5 688 703,47 EUR teikiamos paramos dydis ir, atsižvelgiant į jau sumokėtą avansą, nurodoma
         sumokėti 280 544,47 EUR likutį. Wienstrom teigia, kad turi būti sumokėta 8 487 228,00 EUR suma.

      15      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Komisijos sprendimas susijęs tik su naująja ÖG redakcija,
         o dėl senosios ÖG redakcijos joks aiškus neigiamas sprendimas nebuvo priimtas.

      16      Jis pastebi, kad pirmuoju ginčijamu sprendimu pagalba įgyvendinama prieš Komisijai priimant sprendimą.

      17      Jis mano, kad antrasis ginčijamas sprendimas, priimtas po Komisijos sprendimo, susijęs su pagalbos priemonės įgyvendinimu,
         bet ją imta įgyvendinti anksčiau, įsigaliojus senajai ÖG redakcijai, pagal kurią Austrijos Respublika įsipareigojo suteikti
         nagrinėjamą pagalbą už 2005 metus.

      18      Atsižvelgdamas visų pirma į 2003 m. spalio 21 d. Sprendimą Van Calster ir kt. (C‑261/01 ir C‑262/01, Rink. p. I‑12249), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia dėl EB 88 straipsnio
         3 dalies paskutiniame sakinyje nustatyto įgyvendinimo draudimo taikymo apimties jam pateiktoje nagrinėti byloje.

      19      Šiomis aplinkybėmis jis nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1. Ar pagal EB 88 straipsnio 3 dalies paskutinį sakinį reikalaujama, kad nacionalinis teismas uždraustų pagal nacionalinę
         teisę iš principo turinčiam teisę gauti pagalbą gavėjui toliau teikti pagalbą remdamasis šioje nuostatoje nurodytu įgyvendinimo
         draudimu, nors, viena vertus, Komisija ir apgailestauja, kad apie pagalbą nebuvo pranešta, tačiau nepriėmė nei neigiamo sprendimo
         1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, (nustatančio išsamias (EB 88) straipsnio taikymo taisykles (OL L 83,
         p. 1)), 4 straipsnio 2 dalies prasme, nei priemonės šio reglamento 14 straipsnio prasme, ir, kita vertus, remiantis dokumentais
         negalima teigti, kad buvo pažeistos trečiųjų asmenų teisės?

      2.      Ar EB 88 straipsnio 3 dalyje įtvirtintas įgyvendinimo draudimas draudžia taikyti nacionalinio įstatymo nuostatą, jeigu šis
         taikymas paremtas nauja šio įstatymo redakcija, dėl kurios Komisija nustatė, kad priemonė suderinama su bendrąja rinka, nors,
         viena vertus, nagrinėjama priemonė susijusi su laikotarpiais, buvusiais prieš įsigaliojant šiai naujajai redakcijai, ir pripažinimui
         suderinama su bendrąja rinka reikšmingos nuostatos tam laikotarpiui dar nebuvo taikomos, ir, kita vertus, remiantis dokumentais
         negalima teigti, kad buvo pažeistos trečiųjų asmenų teisės?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      20      Pirmiausia reikia konstatuoti, kad Komisijos sprendimas susijęs ne tik su naująja ÖG redakcija. Šis sprendimas apima abi ÖG
         redakcijas, nes Komisijos vertinimas paremtas ÖG su tyrimo atlikimo dieną galiojusiais pakeitimais. Iš tiesų skiltyje „Dalykas“
         ji aiškiai nurodo dvi procedūras: NN 162/B/2003 ir N 317/B/2006. Be to, 7 punkte ji nurodo, kad pateikiamas aprašymas ir vertinimas
         paremtas taisyklėmis, galiojusiomis nuo 2003 m. sausio 1 d., ir taisyklėmis, taikomomis įsigaliojus naujajam įstatymui. Taip
         pat pranešime Oficialiajame leidinyje 2003 m. sausio 1 d. nurodyta kaip pagalbos priemonės, dėl kurios nepateikta prieštaravimų,
         galiojimo pradžios data.

      21      Taip pat reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje siekiama nustatyti, kokio dydžio pagalba pagal nagrinėjamą pagalbos priemonę
         faktiškai teiktina už du aptariamus laikotarpius.

      22      Pagaliau reikia pastebėti, kad nors pirmasis iš dviejų pagrindinėje byloje ginčijamų sprendimų yra ankstesnis už Komisijos
         sprendimą, o antrasis – vėlesnis, abu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai susiję su ta pačia
         teisine situacija, t. y. abiem atvejais su įgyvendinimu prieš Komisijai priimant teigiamą sprendimą. Iš tikrųjų antrasis ginčijamas
         sprendimas priimtas po to, kai 2006 m. kovo 8 d. Austrijos valdžios institucijos priėmė sprendimą, kuriuo, preliminariai jame
         nustačius, kokio dydžio pagalba teiktina, ir nurodžius sumokėti avansą, pagalbos priemonę imta įgyvendinti prieš Komisijai
         priimant sprendimą.

      23      Atsižvelgiant į šias preliminarias išvadas ir pastabas, abu prejudicinius klausimus reikia nagrinėti kartu.

      24      Šiais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar tokiomis aplinkybėmis,
         kokios yra pagrindinėje byloje, EB 88 straipsnio 3 dalies paskutiniame sakinyje įtvirtintas draudimas įgyvendinti valstybės
         pagalbą įpareigoja nacionalinį teismą atmesti valstybės pagalbos gavėjo ieškinį dėl pagalbos sumos, mokėtinos už laikotarpį,
         buvusį prieš Komisijai priimant sprendimą pripažinti šią pagalbą suderinama su bendrąja rinka.

      25      Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad Komisijai priėmus teigiamą sprendimą nelieka išankstinio įgyvendinimo draudimo.

      26      Kai apie numatomą pagalbą tinkamai pranešama Komisijai ir ji neįgyvendinama prieš priimant minėtą sprendimą, ją galima įgyvendinti
         nuo tokio sprendimo priėmimo dienos, prireikus nurodant ankstesnį laikotarpį, kuriam taikoma suderinama (su bendrąja rinka)
         pripažinta priemonė.

      27      Kai pagalba jos gavėjui suteikiama nesilaikant EB 88 straipsnio 3 dalies paskutinio sakinio, kitas ūkio subjektas gali nacionalinio
         teismo prašyti priimti sprendimą dėl įgyvendinimo priemonių teisėtumo ir suteiktos finansinės paramos sugrąžinimo net tuo
         atveju, kai Komisija priima teigiamą sprendimą.

      28      Iš 2008 m. vasario 12 d. Sprendimo CELF ir ministre de la Culture et de la Communication (C‑199/06, Rink. p. I‑0000, 46 punktas, toliau – sprendimas CELF) matyti, kad tokiu atveju Bendrijos teisė numato, jog nacionalinis teismas turi imtis tinkamų, veiksmingai neteisėtumo padarinius
         ištaisančių priemonių, tačiau, net ir nesant ypatingų aplinkybių, ji nenumato nacionalinio teismo pareigos nurodyti visiškai
         sugrąžinti neteisėtą pagalbą.

      29      Tokiu atveju nacionalinis teismas pagal Bendrijos teisę turi priteisti iš pagalbos gavėjo palūkanas už neteisėtumo laikotarpį.
         Pagal nacionalinę teisę jis prireikus, be to, dar gali nurodyti grąžinti neteisėtą pagalbą, nepažeidžiant valstybės narės
         teisės vėliau ją įgyvendinti iš naujo. Jis taip pat gali tenkinti reikalavimus atlyginti dėl neteisėtos pagalbos patirtą žalą
         (sprendimo CELF 52 ir 53 punktai).

      30      Taigi, jeigu po to, kai buvo neteisėtai įgyvendinta pagalba, Komisija priima teigiamą sprendimą, Bendrijos teisė nedraudžia
         pagalbos gavėjui, viena vertus, reikalauti, kad būtų išmokėta ateityje teiktinos pagalbos suma ir, kita vertus, nesugrąžinti
         prieš priimant teigiamą sprendimą suteiktos pagalbos, atsižvelgiant į pasekmes, galinčias kilti dėl per anksti neteisėtai
         suteiktos pagalbos sprendime CELF nustatytomis sąlygomis.

      31      Kriterijus, kuris nulemia, kad už laikotarpį, buvusį prieš priimant teigiamą sprendimą, pagalbos gavėjas gali gauti pagalbą
         arba nesugrąžinti jau suteiktos pagalbos, yra Komisijos išvada, kad pagalba suderinama su bendrąja rinka.

      32      Todėl Bendrijos teisė nedraudžia nacionaliniam teismui priimti sprendimo tokioje, kokia yra pagrindinė, byloje, kur kyla ginčas
         tarp pagalbos gavėjo ir nacionalinių valdžios institucijų dėl teiktinos pagalbos dydžio, o ne dėl pačios pagalbos.

      33      Nacionalinio teismo priimtu sprendimu išsprendžiamas ginčas, tokį atvejį prilyginant atvejui, nagrinėtam sprendime CELF, kuriame pagalba buvo per anksti įgyvendinta, o jos dydis neginčijamas.

      34      Taip pat jis leidžia taikyti minėtame sprendime nustatytus principus aiškinant EB 88 straipsnio 3 dalies paskutinį sakinį.

      35      Ši analizė atitinka minėtą sprendimą Van Calster ir kt., dėl kurio taikymo apimties kyla abejonių prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.

      36      Minėtas sprendimas susijęs ne su pagalbos gavėjų, bet su ūkio subjektų, kurie atgaline data įpareigojami mokėti įmokas, skirtas
         būtent finansuoti pagalbos schemą ir todėl laikomas jos sudėtine dalimi, situacija. Pagrindinėse bylose, dėl kurių priimtas
         minėtas sprendimas, įmokos buvo mokamos pagal ankstesnę, pripažintą nesuderinama su (bendrąja rinka) pagalbos schemą, prieš
         Komisijai priimant teigiamą sprendimą dėl šią schemą pakeičiančios naujos pagalbos schemos, pagal kurią įmokos turėjo būti
         mokamos atgaline data, o įgyvendinant ankstesnę pagalbos schemą faktiškai sumokėtos įmokos buvo įskaitomos kaip šios įmokos.

      37      Minėtame sprendime Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios yra pagrindinėse bylose, EB sutarties 93 straipsnio
         3 dalis (dabar – EB 88 straipsnio 3 dalis) draudžia reikalauti įmokų, nustatytų atgaline data, už laikotarpį, buvusį prieš
         Komisijai priimant teigiamą sprendimą.

      38      Taigi Teisingumo Teismas tik nusprendė, kad panaikinti pagalbos priemonės įgyvendinimo neteisėtumą trečiojo asmens, kuriam
         tenka finansinė našta prieš Komisijai priimant teigiamą sprendimą, atžvilgiu galima tik sugrąžinant dėl šios naštos sumokėtą
         sumą.

      39      Taigi į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios yra pagrindinėje byloje, EB 88 straipsnio
         3 dalies paskutiniame sakinyje įtvirtintas draudimas įgyvendinti valstybės pagalbą neįpareigoja nacionalinio teismo atmesti
         valstybės pagalbos gavėjo ieškinio dėl pagalbos sumos, mokėtinos už laikotarpį, buvusį prieš Komisijai priimant sprendimą
         pripažinti šią pagalbą suderinama su bendrąja rinka.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      40      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      Tokiomis aplinkybėmis, kokios yra pagrindinėje byloje, EB 88 straipsnio 3 dalies paskutiniame sakinyje įtvirtintas draudimas
            įgyvendinti valstybės pagalbą neįpareigoja nacionalinio teismo atmesti valstybės pagalbos gavėjo ieškinio dėl pagalbos sumos,
            mokėtinos už laikotarpį, buvusį prieš Europos Bendrijų Komisijai priimant sprendimą pripažinti šią pagalbą suderinama su bendrąja
            rinka.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


1984 m. kovo 27 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla 169/82.


1987 m. gruodžio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Airija prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Jūrų žvejyba - EŽŪOGF finansavimas. # Byla 325/85.


1978 m. kovo 16 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Unione nazionale importatori e commercianti motoveicoli esteri (UNICME) ir kt. prieš Europos Bendrijų Tarybą. # Byla 123/77.


1983 m. rugsėjo 27 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Universität Hamburg prieš Hauptzollamt Hamburg-Kehrwieder. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Finanzgericht Hamburg - Vokietija. # Mokslinių aparatų atleidimas nuo importo muitų - Ekvivalentinė mokslinė vertė. # Byla 216/82.


title: 2008 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Afton Chemical Ltd prieš The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division - Jungtinė Karalystė. # Direktyva 92/81/EEB - Akcizas už mineralines alyvas - 2 straipsnio 2 ir 3 dalys bei 8 straipsnio 1 dalies a punktas - Direktyva 2003/96/EB - Energetikos produktų ir elektros energijos apmokestinimas - 2 straipsnio 2 ir 3 dalys ir 4 dalies b punktas - Taikymo sritis - Variklių degalų priedai, kurie yra mineralinės alyvos arba energetikos produktai, bet nenaudojami kaip variklių degalai - Nacionalinė apmokestinimo schema. # Byla C-517/07.

text:
      Byla C‑517/07
      Afton Chemical Ltd
      prieš
      The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
      (High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Direktyva 92/81/EEB – Akcizas už mineralines alyvas – 2 straipsnio 2 ir 3 dalys bei 8 straipsnio 1 dalies a punktas – Direktyva 2003/96/EB – Energetikos produktų ir elektros energijos apmokestinimas – 2 straipsnio 2 ir 3 dalys ir 4 dalies b punktas – Taikymo sritis – Variklių degalų priedai, kurie yra mineralinės alyvos arba energetikos produktai, bet nenaudojami kaip variklių degalai – Nacionalinė apmokestinimo schema“
      Sprendimo santrauka
      Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Akcizo už mineralines alyvas struktūros – Direktyva 92/81 – Energetikos produktų
            ir elektros energijos apmokestinimas – Direktyva 2003/96 – Taikymo sritis
      (Tarybos direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalis ir 8 straipsnio 1 dalis bei Tarybos direktyvos 2003/96 2 straipsnio 3 ir 4 dalys)
      Direktyvos 92/81 EEB dėl akcizo už mineralines alyvas struktūrų derinimo 2 straipsnio 3 dalis ir 8 straipsnio 1 dalis, kalbant
         apie laikotarpį iki 2003 m. gruodžio 31 d., ir Direktyvos 2003/96, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros
         energijos mokesčių struktūrą, 2 straipsnio 3 ir 4 dalys, kalbant apie laikotarpį nuo 2004 m. sausio 1 d. iki spalio 31 d.,
         turi būti aiškinamos taip, kad variklių degalų priedams, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, kurie yra „mineralinės alyvos“
         pirmos direktyvos 2 straipsnio 1 dalies prasme arba „energetikos produktai“ antros direktyvos 2 straipsnio 1 dalies prasme,
         bet nėra skirti naudoti, parduodami ar naudojami kaip variklių degalai, turi būti taikomos šiose direktyvose nustatytos apmokestinimo
         schemos.

      Iš tiesų pasakymu „ne tik 1 straipsnyje nurodytiems produktams“ Direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalies pirmosios pastraipos
         pirmame sakinyje ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 3 dalies antrojoje pastraipoje aiškiai siekiama parodyti, kad į šių nuostatų
         taikymo sritį patenka visi produktai, skirti naudoti, parduodami ar naudojami kaip variklių degalai arba variklių degalų priedai
         ar užpildai, įskaitant produktus, kurie yra „mineralinės alyvos“ arba „energetikos produktai“ šių direktyvų prasme.

      Be to, iš Direktyvos 92/81 ir Direktyvos 2003/96, kuriomis numatoma nustatyti suderintą akcizą mineralinėms alyvoms ir energetikos
         produktams, bendros sistemos ir tikslo matyti, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas ketino variklių degalams prilyginti į juos
         įdėtus bet kokius priedus, ir tik dėl to, kad jų įdėta į minėtus variklių degalus, tam, kad jiems būtų taikoma ta pati apmokestinimo
         schema. Todėl Direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalies pirmosios pastraipos pirmas sakinys ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio
         3 dalies antroji pastraipa skirti taikyti visiems produktams, naudojamiems kaip degalų priedai, kurie yra ar nėra „mineralinės
         alyvos“ arba „energetikos produktai“ šių direktyvų prasme.

      (žr. 36, 38, 40, 42 ir 44 punktus bei rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. gruodžio 18 d.(*)

      „Direktyva 92/81/EEB – Akcizas už mineralines alyvas – 2 straipsnio 2 ir 3 dalys bei 8 straipsnio 1 dalies a punktas – Direktyva 2003/96/EB – Energetikos produktų ir elektros energijos apmokestinimas – 2 straipsnio 2 ir 3 dalys ir 4 dalies b punktas – Taikymo sritis – Variklių degalų priedai, kurie yra mineralinės alyvos arba energetikos produktai, bet nenaudojami kaip variklių degalai – Nacionalinė apmokestinimo schema“
      Byloje C‑517/07
      dėl High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Jungtinė Karalystė) 2007 m. rugpjūčio 6 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2007 m. lapkričio 22 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Afton Chemical Ltd
      prieš
      The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs,
      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai A. Ó Caoimh (pranešėjas), J. N. Cunha Rodrigues, U. Lõhmus ir A. Arabadjiev,
      generalinis advokatas Y. Bot,
      posėdžio sekretorius R. Şereş, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. spalio 23 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Afton Chemical Ltd, atstovaujamos QC P. Lasok ir baristerės V. Sloane, įgaliotų solisitorės E. Philpott,

      –        Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos I. Rao, padedamos baristerio M. Angiolini,
      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir C. Blaschke,
      –        Graikijos vyriausybės, atstovaujamos K. Georgiadis, I. Bakopoulos bei V. Karra,
      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos R. Adam, padedamo avvocato dello stato P. Gentili,

      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos R. Lyal ir W. Mölls,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyvos 92/12/EEB dėl bendros tvarkos,
         susijusios su akcizais apmokestinamais produktais, ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole (OL L 76, p. 1), 3 straipsnio ir 2003 m.
         spalio 27 d. Tarybos direktyvos 2003/96/EB, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą,
         (OL L 316, p. 12), iš dalies pakeistos 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos direktyva 94/74/EB (OL L 316, p. 12, toliau – atitinkamai
         Direktyva 92/12 ir Direktyva 92/81) 2 straipsnio 2 dalies pirmosios pastraipos ir 8 straipsnio 1 dalies a punkto, taip pat
         2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyvos 2003/96/EB, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių
         struktūrą (OL L 283, p. 51), 2 straipsnio 3 dalies antrosios pastraipos ir 4 straipsnio b punkto pirmos įtraukos išaiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Afton Chemical Ltd (toliau – Afton) ir Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (toliau – Commissioners), kurie Jungtinėje Karalystėje atsakingi už energetikos produktų akcizų administravimą ir surinkimą, dėl akcizo už variklių
         degalų priedus sumokėjimo už laikotarpį nuo 2000 m. lapkričio 19 d. iki 2004 m. spalio 31 dienos.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
       Direktyva 92/12
      3        Direktyvos 92/12 1 straipsnis numato:

      „1.      Ši direktyva nustato procedūras, taikytinas produktams, apmokestinamiems akcizais ir kitais netiesioginiais mokesčiais, kurie
         tiesiogiai ar netiesiogiai taikomi tokių produktų vartojimui, išskyrus pridėtinės vertės mokestį bei Bendrijos nustatytus
         mokesčius.

      2.      Konkrečias nuostatas dėl akcizais apmokestinamiems produktams taikomo mokesčio struktūros bei tarifų nustato specialios direktyvos.“
      4        Šios direktyvos 3 straipsnio 1 ir 2 dalys bei 3 dalies pirma pastraipa nustato:

      „1.      Ši direktyva Bendrijos lygiu taikoma toliau išvardytiems atitinkamose direktyvose apibrėžtiems produktams:
      –        mineraliniam kurui,
      <...>
      2.      1 dalyje išvardyti produktai gali būti siekiant specialių tikslų apmokestinami ir kitais netiesioginiais mokesčiais, jeigu
         šie atitinka akcizams ir PVM taikomas apmokestinimo bazės nustatymo, mokesčio apskaičiavimo, apmokestinimo momento nustatymo
         ir kontrolės taisykles.

      3.      Valstybės narės turi teisę įvesti arba toliau taikyti mokesčius kitiems nei nurodytieji 1 dalyje produktams, jeigu tokių mokesčių
         taikymas nereikalauja prekybos tarp valstybių narių atveju atlikti formalumus kertant sieną.“

       Direktyvos 92/81 ir 92/82/EEB
      5        Pagal Direktyvos 92/81 1 straipsnio 1 dalį:

      „Valstybės narės šia direktyva nustato suderintą akcizą mineralinėms alyvoms.“
      6        Tos pačios direktyvos 2 straipsnis numato

      „1.      Šioje direktyvoje ,,mineralinės alyvos“ apima:
      <...>
      k)      produktus, kurie atitinka (Kombinuotosios nomenklatūros (toliau – KN) kodus 3403 11 00 ir 3403 19;
      <...>
      2.      Mineralinėms alyvoms, išskyrus tas, kurių akcizo dydis nustatytas Direktyvoje (92/82), akcizas taikomas, jeigu jos skirtos
         naudoti, parduodamos arba naudojamos kaip šildymui skirtas kuras ar variklių degalai. Akcizo dydis nustatomas atsižvelgiant
         atitinkamai į lygiavertį šildymui skirtą kurą ar variklių degalus.

      3.      Akcizas, imamas už variklių degalus, nustatomas ne tik už akcizu pagal 1 dalį apmokestinamus produktus, bet ir už bet kokį
         produktą, skirtą naudoti, parduodamą ar naudojamą kaip variklių degalai arba kaip variklių degalų priedas ar variklių degalų
         užpildas. Už bet kokį kitą angliavandenilį, išskyrus anglis, lignitą, durpes ar panašius kitus kietus angliavandenilius ar
         gamtines dujas, skirtą naudoti, parduodamą ar naudojamą šildymui, imamas tokio pat dydžio akcizas, kaip ir už lygiavertę mineralinę
         alyvą.

      <...>
      4.      1 šio straipsnio dalyje nurodomi (KN) kodai atitinka (KN) redakcijos, galiojusios 1994 m. spalio 1 d., kodus.“
      7        Direktyvos 92/81 8 straipsnio 1 dalies a punktas nustato:

      „Be Direktyvoje (92/12) pateiktų bendrų nuostatų, atleidžiančių nuo akcizo juo apmokestinamus produktus, ir, nepažeisdamos
         kitų Bendrijos nuostatų, valstybės narės savo pačių nustatytomis sąlygomis, siekdamos užtikrinti teisingą tokių išimčių taikymą
         ir užkirsti kelią bet kokiam mokesčių vengimui ir piktnaudžiavimui, atleidžia nuo akcizo mokesčio šiuos produktus:

      a)      mineralines alyvas, kurios naudojamos kitiems tikslams, nei variklių degalai ar šildymui skirtas kuras.“
      8        1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 92/82/EEB dėl mineralinėms alyvoms taikomų akcizo tarifų suderinimo (OL L 316, p. 19),
         iš dalies pakeista Direktyva 94/74 (toliau – Direktyva 92/82), tam tikroms mineralinėms alyvoms nustato minimalų akcizo tarifą.
         Direktyvos 92/82 2 straipsnyje išvardytos direktyvoje numatytos mineralinės alyvos, tarp kurių nėra produktų, priskirtų KN 3811
         pozicijai.

       Direktyva 2003/96
      9        Direktyvos 2003/96 pirma – trečia konstatuojamosios dalys išdėstytos taip:

      „1)      Direktyvos (92/81) ir Direktyvos (92/82) taikymo sritis yra skirta tik mineralinėms alyvoms.
      2)      Bendrija neturi nuostatų minimaliai elektros energijos ir kitų, išskyrus mineralines alyvas, energetikos produktų apmokestinimo
         normai nustatyti, o tai gali turėti neigiamą poveikį tinkamam vidaus rinkos funkcionavimui.

      3)      Tinkamam rinkos funkcionavimui ir norint pasiekti tikslų kitose Bendrijos politikos srityse, reikia Bendrijos lygiu nustatyti
         minimalų daugelio energetikos produktų, įskaitant elektrą, gamtines dujas ir anglį, apmokestinimo lygį.“

      10      Direktyvos 2003/96 22 konstatuojamoji dalis nustato:

      „Energetikos produktai, naudojami kaip krosnių kuras ar variklių degalai, iš esmės turėtų priklausyti nuo Bendrijos sistemos.
         Ta prasme tai atitinka mokesčių sistemos pobūdį ir logiką išskirti iš sistemos taikymo ribų energetikos produktų dvejopą naudojimą
         ir naudojimą ne kurui, taip pat mineraloginius procesus. Panašiu būdu naudojama elektros energija turėtų būti traktuojama
         vienodomis sąlygomis.“

      11      Direktyvos 2003/96 1 straipsnis nustato, kad valstybės narės energetikos produktus ir elektros energiją apmokestina pagal
         šią direktyvą.

      12      Šios direktyvos 2 straipsnis numato:

      „1.      Šioje direktyvoje terminas „energetikos produktai“ taikomas produktams:
      <...>
      f)      kurie atitinka KN 3811 kodą;
      <...>
      3.      Energetikos produktams, kuriems apmokestinimo lygis šioje direktyvoje nenustatytas, mokestis taikomas, jeigu jie skirti naudoti,
         parduodami ar naudojami kaip krosnių kuras ar variklių degalai. Mokesčio suma nustatoma atsižvelgiant atitinkamai į ekvivalentišką
         krosnių kurą ar variklių degalus.

      Mokestis, imamas už variklių degalus, taikomas ne tik 1 straipsnyje nurodytiems produktams, bet ir visiems produktams, skirtiems
         naudoti, parduodamiems ar naudojamiems kaip variklių degalai arba variklių degalų priedas ar užpildas.

      Be 1 dalyje išvardytų apmokestinamų produktų, už bet kokį kitą angliavandenilį, išskyrus durpes, skirtą naudoti, parduodamą
         ar naudojamą šildymui, imamas tokio pat dydžio mokestis, kaip ir už ekvivalentišką energetikos produktą.

      4.      Ši direktyva netaikoma:
      <...>
      b)      toliau išvardytai energetikos produktų ir elektros energijos paskirčiai:
      –        energetikos produktams, kurie naudojami ne variklių degalams ar krosnių kurui, o kitiems tikslams,
      <...>
      5.      Šioje direktyvoje nurodomi (KN) kodai atitinka nurodytus 2001 m. rugpjūčio 6 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 2031/2001, iš
         dalies pakeičiančiame Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės prekių nomenklatūros bei dėl Bendrojo
         muitų tarifo ((OL L 279, p. 1)) I priedą.“

      13      Direktyvos 2003/96 3 straipsnis nustato:

      „Direktyvoje (92/12) nuorodos sąvokos „mineralinis kuras“ ir „akcizas“ tol, kol ji taikoma mineralinėms alyvoms, apima visus
         energetikos produktus, elektros energiją ir nacionalinius netiesioginius mokesčius, atitinkamai nurodytus šios direktyvos
         2 straipsnyje ir 4 straipsnio 2 dalyje.“

      14      Direktyvos 2003/96 28 straipsnio 1 ir 2 dalys nustato:

      „1.      Valstybės narės priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, šios direktyvos įgyvendinimui ne vėliau kaip
         nuo 2003 m. gruodžio 31 dienos. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.

      2.      Jos taiko šias nuostatas nuo 2004 m. sausio 1 d., išskyrus 16 straipsnyje ir 18 straipsnio 1 dalyje išdėstytas nuostatas,
         kurias valstybės narės gali taikyti nuo 2003 m. sausio 1 dienos.“

      15      Pagal šios direktyvos 30 straipsnį:

      „Neatsižvelgiant į 28 straipsnio 2 dalį, nuo 2003 m. gruodžio 31 d. Direktyvos (92/81) ir (92/82) yra panaikinamos.“
       Reglamentavimas, susijęs su KN
      16      Pagal direktyvose 92/81 ir 2003/96 numatytą KN redakciją šios nomenklatūros 3811 pozicija apima „antidetonacinius preparatus,
         oksidacijos inhibitorius, dervų susidarymo inhibitorius, tirštikius, antikorozinius priedus ir kitus paruoštus alyvų (įskaitant
         benziną) arba kitų skysčių, naudojamų tiems patiems tikslams kaip ir alyvos, priedus.“

       Nacionalinės teisės aktai
      17      Iš Afton, Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Jungtinės Karalystės ir Komisijos rašytinių pastabų matyti, kad 1979 m. Hidrovandenilio
         alyvų apmokestinimo akcizu įstatymo (Hydrocarbon Oil Duties act 1979) 6A straipsnis išdėstytas taip:

      „1.      Turi būti apmokestinamas akcizu bet kurio asmens bet kokio skysčio apmokestinamojo panaudojimo atidėjimas arba (jei jis dar
         nebuvo apmokestintas pagal šį skyrių) bet kurio asmens apmokestinamas panaudojimas, jei tas skystis nėra:

      a)      hidrovandenilis,
      b)      biodyzelinas,
      c)      biomišinys,
      d)      bioetanolis ar
      e)      bioetanolio mišinys.
      2.      Šiame skyriuje „apmokestinamas panaudojimas“ visų medžiagų atveju reiškia šios medžiagos panaudojimą kaip:
      a)      variklių ar kitų mechanizmų degalai arba
      b)      tokiu būdu naudojamos medžiagos priedas ar užpilas.“
       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      18      Afton gamina įvairius priedus, susijusius su KN 3811 pozicija, skirtus dėti į degalus, dažniausiai santykiu 1 su 1000 arba 1 su
         2000.

      19      Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, išplaukia, kad Afton gaminami degalų priedai nėra skirti naudoti, parduodami arba naudojami kaip variklių degalai. Konkrečiai kalbant, nė vienas
         iš priedų nėra skirtas veikti kaip degalai arba tiekti energiją transporto priemonėms. Tačiau juos sudaro vienas ar daugiau
         iš šių komponentų: valiklis, priešputis, deemulgatorius, nešantysis skystis, tirpiklis, cetano skaičių didinantis priedas,
         tepalingumą didinantis priedas, taip pat korozijos inhibitorius. Jie sudeginami per degimo variklyje procesą.

      20      Afton kreipėsi į VAT and Duties Tribunal siekdama susigrąžinti iš Commissioners už šiuos priedus per laikotarpį nuo 2000 m. lapkričio 19 d. iki 2004 m. spalio 31 d. sumokėtą akcizą, kurio suma yra 2 825 215,61 GBP.

      21      2007 m. gegužės 4 d. Sprendimu VAT and Duties Tribunal atmetė šį ieškinį remdamasis tuo, kad pagal Direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalies pirmą įtrauką ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio
         3 dalies antrą įtrauką turi būti apmokestinami visi variklių degalų priedai, pagaminti iš mineralinių alyvų ar kitų medžiagų,
         ir kadangi šie priedai laikomi degalais, jie neatleidžiami nuo mokesčio pagal Direktyvos 92/81 8 straipsnio 1 dalies a punktą
         arba Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 4 dalies b punktą.

      22      Šiomis aplinkybėmis High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, gavęs apeliacinį skundą, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1)      Ar nagrinėjami degalų priedai, kurie neskirti naudoti, nėra parduodami arba naudojami kaip variklių degalai, bet kurių dedama
         į variklių degalus ne tam, kad tiektų energiją degalus naudojančiai transporto priemonei, apmokestinami pagal Direktyvos (92/81)
         2 straipsnio 3 dalį?

      2)      Jei atsakymas į pirmą klausimą yra teigiamas, ar tokiems priedams taikomas atleidimas nuo mokesčio pagal Direktyvos (92/81)
         8 straipsnio 1 dalį?

      3)      Ar nagrinėjami degalų priedai, kurie neskirti naudoti, nėra parduodami arba naudojami kaip variklių degalai, bet kurių dedama
         į variklių degalus ne tam, kad tiektų energiją degalus naudojančiai transporto priemonei, apmokestinami pagal Direktyvos (2003/96)
         2 straipsnio 3 dalies antrąją pastraipą?

      4)      Jei atsakymas į trečią klausimą yra teigiamas, ar remiantis Direktyvos (2003/96) (2 straipsnio) 4 (dalies) b punkto pirma
         įtrauka tokie priedai nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį?

      5)      Ar mokestį, kurį Jungtinė Karalystė taiko minėtiems degalų priedams, draudžia Bendrijos teisė ir ypač Direktyvos (92/12) 3 straipsnis?“
       Dėl prejudicinių klausimų
      23      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmaisiais keturiais klausimais, kuriuos reikia išnagrinėti kartu,
         iš esmės klausia, ar, viena vertus, Direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalis ir 8 straipsnio 1 dalis ir, kita vertus, Direktyvos
         2003/96 2 straipsnio 3 ir 4 dalys turi būti aiškinamos taip, kad degalų priedai, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, kurie
         pirmosios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies prasme yra „mineralinės alyvos“, o antrosios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies prasme
         yra „energetikos produktai“, bet neskirti naudoti, nėra parduodami arba naudojami kaip variklių degalai, turi būti apmokestinami
         pagal šiose direktyvose nustatytą apmokestinimo schemą.

      24      Kaip išplaukia iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, šie klausimai iškilo nagrinėjant ginčą dėl degalų priedų
         akcizo, kuris buvo mokamas pagal 1979 m. Hidrovandenilio alyvų apmokestinimo akcizu įstatymą nuo 2000 m. lapkričio 19 d. iki
         2004 m. spalio 31 dienos.

      25      Šiuo klausimu reikia priminti, kiek tai susiję su laikotarpiu iki 2003 m. gruodžio 31 d., kad pagal Direktyvos 92/81 1 straipsnio
         1 dalį valstybės narės buvo įpareigotos šia direktyva nustatyti „mineralinėms alyvoms“ suderintą akcizą. Nuo 2004 m. sausio
         1 d. pagal Direktyvos 2003/96, panaikinusios Direktyvą 92/81, 1 straipsnį valstybės narės „energetikos produktus“ privalėjo
         apmokestinti pagal Direktyvą 2003/96, kurioje, kaip išplaukia iš antros ir trečios konstatuojamųjų dalių, buvo numatyta Bendrijos
         lygiu nustatyti minimalų daugelio energetikos produktų, ne tik mineralinių alyvų, apmokestinimo lygį (žr. šiuo klausimu 2007 m.
         liepos 5 d. Sprendimo Fendt Italiana, C‑145/06 ir C‑146/06, Rink. p. I‑5869, 32 punktą).

      26      Pagal Direktyvos 92/81 2 straipsnio 1 dalies k punktą kartu su to paties straipsnio 4 dalimi, taip pat Direktyvos 2003/96
         2 straipsnio 1 dalies f punktą kartu su šio straipsnio 5 dalimi, tokie produktai, kokie yra pagrindinėje byloje aptariami
         degalų priedai, priskirti KN 3811 pozicijai, šių direktyvų prasme priklausomai nuo atvejo yra „mineralinės alyvos“ arba „energetikos
         produktai“.

      27      Pagal Direktyvos 92/81 2 straipsnio 2 dalį ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 3 dalies pirmąją pastraipą mineralinėms alyvoms
         ir energetikos produktams, kurių, kaip pagrindinėje byloje nagrinėjamų degalų priedų, akcizo dydis nenustatytas nei Direktyvoje
         92/82 mineralinėms alyvoms, nei Direktyvoje 2003/96 energetikos produktams, akcizas taikomas, jeigu jie skirti naudoti, parduodami
         arba naudojami kaip šildymui skirtas kuras ar variklių degalai, atsižvelgiant atitinkamai į lygiaverčio šildymui skirto kuro
         ar variklių degalų tarifą.

      28      Šiuo atveju akivaizdu, kaip išplaukia iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirmo ir trečio klausimų,
         kad pagrindinėje byloje aptariami degalų priedai, jei jie skirti dėti į variklių degalus ir todėl naudojami kaip pastarieji,
         nėra skirti naudoti, parduodami arba naudojami kaip šildymui skirtas kuras. Todėl tokiems degalų priedams netaikomas Direktyvos 92/81
         2 straipsnio 2 dalyje ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 3 dalies pirmojoje pastraipoje numatytas apmokestinimas.

      29      Todėl pagal Direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalies pirmosios pastraipos pirmą sakinį ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 3 dalies
         antrąją pastraipą mokestis, imamas už variklių degalus, taikomas „ne tik 1 straipsnyje nurodytiems produktams, bet ir visiems
         produktams, skirtiems naudoti, parduodamiems ar naudojamiems kaip variklių degalai arba variklių degalų priedas ar užpildas“.

      30      Afton teigimu, pagrindinėje byloje aptariamiems degalų priedams šiose nuostatose numatytas apmokestinimas netaikomas. Iš tiesų,
         iš jų aiškaus formulavimo, būtent iš pasakymo „ne tik 1 straipsnyje nurodytiems produktams“, išplaukia, kad šios nuostatos
         yra likusios iš anksčiau ir taikomos tik papildomiems produktams, kurie nėra „mineralinės alyvos“ ar „energetikos produktai“,
         išvardyti atitinkamai šių direktyvų 2 straipsnių 1 dalyse. Taigi šios nuostatos apima kitus produktus. Aiškinant priešingai,
         kad šios nuostatos apima 2 straipsnio 1 dalyje numatytus produktus, būtų neatsižvelgiama į dalelytes „ne tik“ ir tai būtų
         klaidinga, nes reikalautų, kad būtų apmokestinami visi produktai, skirti naudoti kaip degalai, o toks poveikis galėtų būti
         pasiektas daug paprastesne nuostata, kurioje praleisti tokie įžanginiai žodžiai. Toks aiškinimas taip pat reikštų, kad šios
         direktyvos antrą kartą reikalautų apmokestinti mineralines alyvas ir energetikos produktus, skirtus naudoti kaip variklių
         degalai. Be to, tai atitiktų Bendrijos teisės aktų tikslą, kad mineralinės alyvos ir energetikos produktai būtų apmokestinami
         tik tuo atveju, jei jie naudojami kaip variklių degalai ar šildymui skirtas kuras.

      31      Tačiau reikia konstatuoti, atsižvelgiant į visas atitinkamas Direktyvos 92/81 ir Direktyvos 2003/96 nuostatas bei šių direktyvų
         bendrą sistemą ir tikslą, kad negalima pritarti tokiam aiškinimui.

      32      Pirma, kalbant apie šių nuostatų turinį, reikia sutikti, kaip pati Komisija, atsakydama į Teisingumo Teismo klausimus, per
         posėdį pripažino, kad Direktyvos 92/81 2 straipsnio ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio turinys būtų aiškesnis ir tikslesnis,
         jei apmokestinimo schemą numatančios nuostatos, perkėlus jas į nacionalinę teisę, numatytų pareigas privatiems asmenims. O
         būtent, kadangi Direktyvos 92/81 2 straipsnio 2 dalis ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 3 dalies pirmoji pastraipa numato
         mineralinių alyvų ir energetikos produktų apmokestinimą, degalų priedų, kurie, kaip pagrindinėje byloje, turi tokias savybes,
         apmokestinimą logiškai mąstant turėtų numatyti tos nuostatos. Tačiau, kaip išplaukia iš šio sprendimo 28 punkto, taip nėra.

      33      Tačiau pakankamai aiškiai iš Direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalies pirmosios pastraipos pirmo sakinio ir Direktyvos 2003/96
         2 straipsnio 3 dalies antrosios pastraipos išplaukia, kad šiose nuostatose numatyta apmokestinimo schema taikoma variklių
         degalų priedams.

      34      Iš tiesų, priešingai nei tvirtina Afton, kiekvieną iš šių nuostatų pradedantis pasakymas „ne tik 1 straipsnyje nurodytiems produktams“ nėra suprantamas kaip toks,
         kuriuo numatoma iš minėtų nuostatų taikymo srities pašalinti produktus, kurie atitinkamai yra „mineralinės alyvos“ arba „energetikos
         produktai“ Direktyvos 92/81 ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnių 1 dalių prasme.

      35      Priešingai, dalelytės „ne tik“ bendrąja reikšme vartojamos ne pašalinimui, o, atvirkščiai, įtraukimui išreikšti. Šis tikslas
         išplaukia iš daugelio Direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalies pirmosios pastraipos pirmo sakinio ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio
         3 dalies antrosios pastraipos versijų skirtingomis kalbomis (be versijos lietuvių kalba, žr., pavyzdžiui, versiją prancūzų
         kalba (autre) vokiečių kalba (neben), ispanų kalba (además), italų kalba (oltre), olandų kalba (naast), portugalų kalba (para
         além) ir anglų kalba (in addition to)).

      36      Taigi pasakymu „ne tik 1 straipsnyje nurodytiems produktams“ Direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalies pirmosios pastraipos pirmame
         sakinyje ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 3 dalies antrojoje pastraipoje aiškiai ketinama išreikšti, kad į šių nuostatų
         taikymo sritį patenka visi produktai, skirti naudoti, parduodami ar naudojami kaip variklių degalai arba variklių degalų priedai
         ar užpildai, įskaitant produktus, kurie yra „mineralinės alyvos“ arba „energetikos produktai“ šių direktyvų prasme.

      37      Tokiu aiškinimu, išplaukiančiu iš šių direktyvų 2 straipsnių teksto, neleidžia suabejoti aplinkybė, pagal kurią, kalbant apie
         mineralines alyvas ir energetikos produktus, skirtus naudoti, parduodami ar naudojamus kaip variklių degalai, dar kartą nustatoma
         pareiga apmokestinti, jau numatyta Direktyvos 92/81 2 straipsnio 2 dalyje ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 3 dalies pirmoje
         įtraukoje. Iš tiesų toks dalinis šių direktyvų nuostatų pakartojimas, nors ir tenka dėl to apgailestauti, paaiškinamas tuo,
         kad Direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalies pirmosios pastraipos pirmas sakinys ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 3 dalies
         antroji pastraipa, kurios numato skirtingo pobūdžio produktų apmokestinimą, yra likusios iš anksčiau.

      38      Antra, kalbant apie Direktyvos 92/81 ir Direktyvos 2003/96 bendrą sistemą ir tikslą reikia priminti, kad pagal jų pirmus straipsnius
         jomis numatoma nustatyti suderintą akcizą mineralinėms alyvoms ir energetikos produktams.

      39      Tačiau variklių degalų priedams, kokie aptariami pagrindinėje byloje, netaikant Direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalies pirmosios
         pastraipos pirmo sakinio ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 3 dalies antrosios pastraipos, rezultatas tam prieštarautų, jis
         būtų net absurdiškas, t. y. šie degalų priedai, kurie yra mineralinės alyvos arba energetikos produktai, nebūtų apmokestinami,
         kaip numatyta šiose nuostatose, nors akivaizdu, jog variklių degalų priedai, kurie nėra mineralinės alyvos ar energetikos
         produktai, yra apmokestinami pagal šias nuostatas.

      40      Iš tiesų atrodo priešingai, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas ketino variklių degalams prilyginti į juos įdėtus bet kokius
         priedus, tik dėl to, kad jų įdėta į minėtus variklių degalus, tam, kad jiems būtų taikoma ta pati apmokestinimo schema.

      41      Be to, šiuo klausimu reikia priminti, kad, kaip pastebėjo Italijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės, kai priedo įdedama
         į variklių degalus, neįmanoma atskirti pačių variklių degalų nuo priedo, neatlikus detalaus cheminio tyrimo. Šiomis aplinkybėmis,
         jei variklių degalų priedai neturėtų būti apmokestinami kaip variklių degalai, kaip tvirtina Afton, iš to kiltų piktnaudžiavimo rizika, nes bent jau patikrinimas būtų sudėtingesnis, nes kiekvienu atskiru atveju reikėtų tirti
         mišinio turinį, siekiant nustatyti variklio degalų ir priedų proporcijas jame.

      42      Todėl iš Direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalies pirmosios pastraipos pirmo sakinio ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 3 dalies
         antrosiso pastraipos bei iš šių direktyvų bendros sistemos ir tikslo išplaukia, kad, kaip tvirtino Teisingumo Teismui pastabas
         raštu pateikusios vyriausybės ir Komisija, šios nuostatos skirtos taikyti visiems produktams, naudojamiems kaip degalų priedai,
         kurie yra ar nėra „mineralinės alyvos“ arba „energetikos produktai“ šių direktyvų prasme.

      43      Šia išvada neturėtų leisti suabejoti Direktyvos 92/81 8 straipsnio 1 dalies a punkto ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 4
         dalies b punkto nuostatos, pagal kurias mineralinės alyvos ir energetikos produktai, naudojami kitaip nei variklių degalai
         ar kuras krosnims, turi būti atininkamai atleidžiami nuo suderinto akcizo arba jiems neturi būti taikoma Direktyva 2003/96.
         Iš tiesų, taikant šias nuostatas variklių degalų priedams, kokie aptariami pagrindinėje byloje, kuriems aiškiai taikoma pareiga
         apmokestinti pagal Direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalies pirmosios pastraipos pirmą sakinį ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio
         3 dalies antrąją pastraipą, būtų prarastas šių nuostatų naudingas poveikis (žr. pagal analogiją 1999 m. birželio 10 d. Sprendimo
         Braathens, C‑346/97, Rink. p. I‑3419, 24 ir 25 punktus, taip pat 2003 m. rugsėjo 25 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑437/01, Rink. p. I‑9861, 31–33 punktus).

      44      Todėl į pirmus keturis klausimus reikia atsakyti taip, kad Direktyvos 92/81 2 straipsnio 3 dalis ir 8 straipsnio 1 dalis,
         kalbant apie laikotarpį iki 2003 m. gruodžio 31 d., ir Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 3 ir 4 dalys, kalbant apie laikotarpį
         nuo 2004 m. sausio 1 d. iki spalio 31 d., turi būti aiškinamos taip, kad variklių degalų priedams, kokie nagrinėjami pagrindinėje
         byloje, kurie yra „mineralinės alyvos“ pirmos direktyvos 2 straipsnio 1 dalies prasme arba „energetikos produktai“ antros
         direktyvos 2 straipsnio 1 dalies prasme, bet nėra skirti naudoti, parduodami ar naudojami kaip variklių degalai, turi būti
         taikomos šiose direktyvose nustatytos apmokestinimo schemos.

      45      Atsižvelgiant į šį atsakymą nereikia atsakyti į penktą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      46      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą
         turi spręsti prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
         išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvos 92/81/EEB dėl mineralinėms alyvoms taikomų akcizo tarifų suderinimo, iš dalies pakeistos
            1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos direktyva 94/74/EB, 2 straipsnio 3 dalis ir 8 straipsnio 1 dalis, kalbant apie laikotarpį iki
            2003 m. gruodžio 31 d., ir 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyvos 2003/96/EB, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų
            ir elektros energijos mokesčių struktūrą, 2 straipsnio 3 ir 4 dalys, kalbant apie laikotarpį nuo 2004 m. sausio 1 d. iki spalio
            31 d., turi būti aiškinamos taip, kad variklių degalų priedams, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, kurie yra „mineralinės
            alyvos“ pirmos direktyvos 2 straipsnio 1 dalies prasme arba „energetikos produktai“ antros direktyvos 2 straipsnio 1 dalies
            prasme, bet nėra skirti naudoti, parduodami ar naudojami kaip variklių degalai, turi būti taikomos šiose direktyvose nustatytos
            apmokestinimo schemos.
      Parašai.
      * Proceso kalba: anglų.


1980 m. kovo 18 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # SpA Ferriera Valsabbia ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Sujungtos bylos 154, 205, 206, 226 iki 228, 263 ir 264/78, 39, 31, 83 ir 85/79.


1998 m. lapkričio 26 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Mehmet Birden prieš Stadtgemeinde Bremen. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen - Vokietija. # Laisvas darbuotojų judėjimas. # Byla C-1/97.