title: 2016 m. balandžio 7 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Marchon Germany GmbH prieš Yvonne Karaszkiewicz.#Bundesgerichtshof prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Savarankiškai dirbantys prekybos agentai – Direktyva 86/653/EEB – 17 straipsnio 2 dalis – Kompensacija už klientus – Paskyrimo sąlygos – Naujų klientų suradimas – Sąvoka „nauji klientai“ – Atstovaujamojo klientai, pirmą kartą perkantys prekes, kurių pardavimas buvo patikėtas prekybos agentui.#Byla C-315/14.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. balandžio 7 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Savarankiškai dirbantys prekybos agentai — Direktyva 86/653/EEB — 17 straipsnio 2 dalis — Kompensacija už klientus — Paskyrimo sąlygos — Naujų klientų suradimas — Sąvoka „nauji klientai“ — Atstovaujamojo klientai, pirmą kartą perkantys prekes, kurių pardavimas buvo patikėtas prekybos agentui“
      Byloje C‑315/14
      dėl 2014 m. gegužės 14 d.Bundesgerichtshof (Vokietijos Federacijos Aukščiausiasis Teismas, Vokietija) sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2014 m. liepos 2 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Marchon Germany GmbH

      prieš

         Yvonne Karaszkiewicz

      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro trečiosios kolegijos pirmininkas L. Bay Larsen, einantis ketvirtosios kolegijos pirmininko pareigas, teisėjai J. Malenovský, M. Safjan, A. Prechal ir K. Jürimäe (pranešėjas),
      generalinis advokatas: M. Szpunar,
      posėdžio sekretorius C. Strömholm, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2015 m. birželio 4 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Marchon Germany GmbH, atstovaujamos advokatų C. Stempfle, C. Nitsche, A. Zafar ir A. Herbertz,

               —

               Y. Karaszkiewicz, atstovaujamos advokato G. Heinicke,

               —

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze, B. Beutler, J. Kemper ir J. Mentgen,

               —

               Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek, J. Vláčil ir T. Müller,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos K.‑P. Wojcik ir E. Montaguti,

         susipažinęs su 2015 m. rugsėjo 10 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1986 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyvos 86/653/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su savarankiškai dirbančiais prekybos agentais, derinimo (OL L 382, p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 177) 17 straipsnio 2 dalies a punkto išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant Marchon Germany GmbH (toliau – Marchon) ir Y. Karaszkiewicz ginčą dėl kompensacijos už klientus, kurią Y. Karaszkiewicz reikalauja sumokėti po to, kai Marchon nutraukė su ja sudarytą komercinio atstovavimo sutartį.

         Teisinis pagrindas

         Europos Sąjungos teisė

               3

               Direktyvos 86/653 antroje ir trečioje konstatuojamosiose dalyse numatyta:
               „kadangi nacionalinių įstatymų dėl komercinio atstovavimo skirtumai iš esmės daro įtaką konkurencijos sąlygoms ir pačios veiklos vykdymui [Europos Sąjungoje] bei kenkia tiek prekybos agentams vis-à-vis jų atstovaujamiesiems, tiek prekybinių sandorių saugumui; kadangi, be to, tokie skirtumai iš esmės kliudo sudaryti ir vykdyti komercinio atstovavimo sutartis, kai atstovaujamasis ir prekybos agentas yra įsisteigę skirtingose valstybėse narėse;
               kadangi prekyba tarp valstybių narių turėtų vykti tokiomis sąlygomis, kurios yra panašios į vienoje bendroje rinkoje esančias sąlygas, todėl būtina suderinti valstybių narių teisines sistemas, kiek to reikalauja deramas bendrosios rinkos veikimas; kadangi šiuo požiūriu įstatymų kolizijai taikomos teisės normos komercinio atstovavimo atveju nepašalina pirmiau minėtų prieštaravimų ir jų nepašalintų, netgi jeigu jos būtų suvienodintos, dėl to pasiūlytas suderinimas, nepaisant tokių normų buvimo, yra būtinas“.

               4

               Šios direktyvos 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
               „1.   Šioje direktyvoje numatytos derinimo priemonės taikomos valstybių narių įstatymams ir kitiems teisės aktams, reglamentuojantiems prekybos agentų ir jų atstovaujamųjų santykius.
               2.   Šioje direktyvoje prekybos agentas – tai savarankiškai dirbantis tarpininkas, kuris turi ilgalaikį įgaliojimą derėtis dėl prekių pardavimo arba pirkimo kito asmens (toliau – atstovaujamasis) naudai arba derėtis ir sudaryti tokius sandorius tokio atstovaujamojo naudai ir jo vardu.“

               5

               Šios direktyvos 3 straipsnis suformuluotas taip:
               „1.   Vykdydamas savo veiklą, prekybos agentas privalo paisyti savo atstovaujamojo interesų ir elgtis rūpestingai bei sąžiningai.
               2.   Prekybos agentas pirmiausia privalo:

                        a)

                        tinkamai stengtis derėtis dėl sandorių, o prireikus sudaryti jam pavestus sandorius;

                  <...>“

               6

               Tos pačios direktyvos 17 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
               „1.   Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad, pasibaigus komercinio atstovavimo sutarties galiojimui, prekybos agentui būtų atlyginta pagal šio straipsnio 2 dalį arba būtų kompensuoti jo nuostoliai pagal šio straipsnio 3 dalį.

                        a)

                        Prekybos agentas turi teisę į nuostolių atlyginimą [kompensaciją], jei ir tiek, kiek:

                                 —

                                 jis atstovaujamajam surado naujų klientų arba žymiai padidino verslo apimtį su turimais klientais ir dėl to atstovaujamasis gauna didelę naudą iš verslo su tokiais klientais,
                                 ir

                                 —

                                 mokant nuostolių atlyginimą [kompensaciją] atsižvelgiama į visas aplinkybes, ypač į komisinius, kuriuos prarado prekybos agentas dėl verslo sandorių su tokiais klientais. <...>;

                        b)

                        nuostolių atlyginimo [kompensacijos] dydis negali viršyti to, kuris yra lygus nuostolių atlyginimui [kompensacijai] už vienerius metus, apskaičiuoto[s] remiantis prekybos agento vidutiniu metiniu atlyginimu per pastaruosius penkerius metus, o jeigu sutartis galiojo trumpiau negu penkerius metus, nuostolių atlyginimas [kompensacija] apskaičiuojamas [apskaičiuojama] remiantis atitinkamo laikotarpio vidurkiu;

                  <...>“

         Vokietijos teisė

               7

               Pagal Prekybos kodekso (Handelsgesetzbuch) 89b straipsnio 1 dalį:
               „Pasibaigus sutarties galiojimui prekybos agentas gali reikalauti iš atstovaujamojo tinkamos kompensacijos, jei ir tiek, kiek:

                        1.

                        net ir pasibaigus komercinio atstovavimo sutarties galiojimui atstovaujamasis gauna didelę naudą iš verslo santykių su naujais klientais, kuriuos jam surado prekybos agentas, ir

                        2.

                        mokant kompensaciją atsižvelgiama į visas aplinkybes, ypač į komisinius, kuriuos prekybos agentas prarado dėl verslo sandorių su tokiais klientais.

                  Naujo kliento suradimui prilyginama tokia situacija, kai prekybos agentas taip padidina verslo apimtį su turimu klientu, kad ekonominiu požiūriu tai prilygsta naujo kliento suradimui.“

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               8

               Didmenine akinių rėmelių veikla besiverčianti bendrovė Marchon prekiauja akinių rėmeliais, siūlydama savo klientams, t. y. optikoms, įvairių modelių, prekių ženklų ir kolekcijų asortimentą.

               9

               Siekdama užtikrinti savo akinių rėmelių platinimą, Marchon naudojasi kelių prekybos agentų paslaugomis. Taigi kiekvienam iš jų ji paveda derėtis ne dėl viso akinių rėmelių asortimento, o tik dėl vieno ar kelių nustatytų prekių ženklų akinių rėmelių pardavimo. Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad toje pačioje geografinėje teritorijoje kiekvienas prekybos agentas konkuruoja su kitais prekybos agentais, kuriems Marchon pavedė parduoti kitų prekių ženklų akinių rėmelius.

               10

               Nuo 2008 m. rugsėjo mėn. iki 2009 m. birželio mėn. Y. Karaszkiewicz buvo Marchon prekybos agentė, kuriai buvo pavesta parduoti prekių ženklų C. K. ir F. akinių rėmelius. Dėl šios priežasties Marchon pateikė jai klientų sąrašą, kuriame buvo nurodytos optikos, su kuriomis Marchon jau palaikė verslo santykius dėl kitų prekių ženklų akinių rėmelių. Dėl jai pavestų akinių rėmelių pardavimo Y. Karaszkiewicz dažniausiai derėjosi su minėtomis optikomis.

               11

               Nutraukus su ja sutartį Y. Karaszkiewicz pareikalavo, kad Marchon sumokėtų kompensaciją už klientus pagal Handelsgesetzbuch (Vokietijos prekybos kodeksas) 89b straipsnį. Grįsdama šį reikalavimą ji visų pirma tvirtino, kad optikos, kurios jos pastangomis pirmą kartą įsigijo prekių ženklų C. K. arba F. akinių rėmelių, turėtų būti laikomos „naujomis klientėmis“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, net jeigu jos buvo įtrauktos į šios bendrovės jai pateiktų klientų sąrašą.

                  12

                  Landgericht München I (Miuncheno 1-asis apygardos teismas) patenkino Y. Karaszkiewicz prašymą, tačiau, siekdamas užtikrinti teisingumą, per pusę sumažino suinteresuotosios bendrovės prašomą kompensacijos sumą. Tas teismas iš esmės nusprendė, jog jos derybų darbą palengvino tai, kad Marchon nauji klientai, kuriuos ji tariamai surado, jau anksčiau turėjo ryšių su šia bendrove.

               13

               Dėl to sprendimo Marchon pateikė apeliacinį skundą Oberlandesgericht München (Miuncheno aukštesnysis apygardos teismas). Tam teismui palikus galioti minėtą sprendimą bendrovė pateikė kasacinį skundą Bundesgerichtshof (Vokietijos Federacijos Aukščiausiasis Teismas).

               14

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad bylos baigtis priklauso nuo Direktyvos 86/653 17 straipsnio 2 dalies a punkto aiškinimo, visų pirma nuo to, ar turi būti laikoma, kad prekybos agentas surado „naujų klientų“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, esant tokioms aplinkybėms, kokios susiklostė pagrindinėje byloje.

               15

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, sąvoka „nauji klientai“, kaip ji suprantama pagal minėtą nuostatą, galėtų apimti tik asmenis, kurie su atstovaujamuoju nepalaikė jokių verslo santykių, kol atitinkamas prekybos agentas nepradėjo vykdyti savo veiklos. Vis dėlto minėtas teismas siekia sužinoti, ar ši nuostata neturėtų būti aiškinama plačiau, nes pagal atstovaujamojo nustatytą platinimo sistemą prekybos agentas platina tik dalį atstovaujamojo prekių. Iš tikrųjų, atsižvelgiant į Direktyvos 86/653 esmę ir tikslus, pirmiausia į siekį apsaugoti prekybos agentą santykiuose su atstovaujamuoju, „naujais klientais“, kaip jie suprantami pagal šios direktyvos 17 straipsnio 2 dalies a punktą, būtų galima laikyti asmenis, kurie anksčiau iš atstovaujamojo nebuvo įsigiję nė vienos prekės, kurias platinti buvo pavesta prekybos agentui, nesvarbu, kad šie asmenys ir atstovaujamasis buvo sudarę sandorius dėl kitų prekių.

               16

               Tokiomis aplinkybėmis Bundesgerichtshof (Vokietijos Federacijos Aukščiausiasis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
               „Ar [Direktyvos 86/653] 17 straipsnio 2 dalies a punkto pirmą įtrauką reikia aiškinti taip, kad ja draudžiama nacionalinė taisyklė, pagal kurią „naujais klientais“ gali būti laikomi ir tokie prekybos agento surasti klientai, kurie jau anksčiau buvo sudarę sandorius su atstovaujamuoju dėl jo parduodamų tam tikro asortimento produktų, tačiau į šį asortimentą neįtraukti produktai, kuriuos platinti atstovaujamasis yra įgaliojęs tik prekybos agentą?“

         Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį

               17

               2015 m. lapkričio 18 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo dokumentą, kuriuo bendrovė Marchon paprašė atnaujinti žodinę proceso dalį.

               18

               Bendrovė iš esmės teigia, kad dėl tam tikrų generalinio advokato išvadoje vartojamų sąvokų, t. y. „produktas“, „naujos kategorijos produktai“ ir „prekių ženklas“, šalys nepateikė savo nuomonių.

               19

               Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Procedūros reglamento 83 straipsnį Teisingumo Teismas, išklausęs generalinį advokatą, gali bet kada nutarti atnaujinti žodinę proceso dalį – pirmiausia, jeigu mano, kad jam nepateikta pakankamai informacijos, arba jeigu baigus žodinę proceso dalį šalis pateikė naują faktą, kuris gali būti lemiamas Teisingumo Teismui priimant sprendimą, arba jeigu nagrinėjant bylą reikia remtis argumentu, dėl kurio šalys ar Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys nepateikė nuomonės.

               20

               Nagrinėjamu atveju Teisingumo Teismas, išklausęs generalinį advokatą, mano, kad turi visą informaciją, būtiną siekiant atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą, ir kad byla neturi būti nagrinėjama atsižvelgiant į naują faktą, kuris gali būti lemiamas pastarajam teismui priimant sprendimą, arba remiantis argumentu, dėl kurio tame teisme nepateikta nuomonės.

               21

               Konkrečiai kalbant apie generalinio advokato išvadoje vartojamas sąvokas „produktas“, „naujos kategorijos produktai“ ir „prekės ženklas“, reikia pažymėti, kad savo rašytinėse pastabose ir per teismo posėdį šalys turėjo pakankamai galimybių pateikti nuomones dėl šių sąvokų.

               22

               Atsižvelgiant į šias aplinkybes, Marchon prašymas atnaujinti žodinę proceso dalį netenkintinas.

         Dėl prejudicinio klausimo

               23

               Prieš pradedant nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo iškeltą klausimą, reikia priminti, kad, kaip matyti iš Direktyvos 86/653 1 straipsnio, šioje direktyvoje suderinamos valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatos, reglamentuojančios komercinio atstovavimo sutarties šalių santykius, ir, be kita ko, nuostatos (13—20 straipsniai), kuriomis reglamentuojamas tokios sutarties sudarymas ir nutraukimas.

               24

               Kiek tai susiję su komercinio atstovavimo sutarties galiojimo pabaiga, pagal direktyvos 17 straipsnį reikalaujama, kad valstybės narės įtvirtintų kompensavimo prekybos agentui sistemą, ir joms leidžiama pasirinkti vieną iš dviejų galimybių: arba kompensacijos sistemą, kai atlyginama pagal šio straipsnio 2 dalyje išvardytus kriterijus, t. y. kompensaciją už klientus, arba nuostolių atlyginimo sistemą, kai kompensuojami nuostoliai pagal šio straipsnio 3 dalyje apibrėžtus kriterijus (Sprendimo Quenon K., C‑338/14, EU:C:2015:795, 24 punktas).

               25

               Akivaizdu, kad Vokietijos Federacinė Respublika pasirinko kompensacijos už klientus sistemą.

               26

               Būtent šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausimu iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 86/653 17 straipsnio 2 dalies a punkto pirmą įtrauką reikia aiškinti taip, kad prekybos agento surasti klientai, įsigiję prekių, kurias parduoti atstovaujamasis įpareigojo prekybos agentą, gali būti laikomi „naujais klientais“, kaip jie suprantami pagal šią nuostatą, net jeigu jie su atstovaujamuoju jau anksčiau palaikė verslo santykius dėl kitų prekių.

               27

               Pagal Direktyvos 86/653 17 straipsnio 2 dalies a punkto pirmą įtrauką prekybos agentas turi teisę į kompensaciją, jei jis atstovaujamajam surado naujų klientų ir kiek jų surado arba gerokai padidino verslo apimtį su turimais klientais ir dėl to atstovaujamasis gauna didelę naudą iš verslo su tokiais klientais. Turi būti sumokama tinkama kompensacija atsižvelgiant į visas aplinkybes, pirmiausia į komisinius, kuriuos prarado prekybos agentas dėl verslo sandorių su tokiais klientais.

               28

               Iš tiesų pati šios nuostatos formuluotė, atskirianti „naujus klientus“ nuo „turimų klientų“, leidžia manyti, kad naujais klientais turi būti laikomi tik tokie klientai, su kuriais atstovaujamasis apskritai nepalaikė jokių verslo santykių iki to laiko, kol prekybos agentas nepradėjo vykdyti savo veiklos. Tačiau vien iš šios formuluotės neįmanoma aiškiai nustatyti, ar klientas turi būti vertinamas kaip „naujas“ ar „turimas“ atsižvelgiant į visą atstovaujamojo prekių asortimentą ar konkrečiai į tam tikras prekes.

               29

               Taigi Direktyvos 86/653 17 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti atsižvelgiant į šios nuostatos kontekstą ir į šia direktyva siekiamus tikslus (analogiškai žr. Sprendimo Csonka ir kt., C‑409/11, EU:C:2013:512, 23 punktą ir Sprendimo Vnuk, C‑162/13, EU:C:2014:2146, 42 punktą).

               30

               Pirma, kalbant apie minėtos nuostatos kontekstą, reikia pasakyti, kad ji yra viena iš priemonių, kuriomis, kaip buvo priminta šio sprendimo 23 punkte, suderinamos komercinio atstovavimo sutarčiai taikomos taisyklės. Šiuo klausimu iš Direktyvos 86/653 1 straipsnio 2 dalies matyti, kad pagal tokią sutartį prekybos agentas – tai savarankiškai dirbantis tarpininkas, kuris turi ilgalaikį įgaliojimą derėtis dėl prekių pardavimo arba pirkimo atstovaujamojo naudai arba derėtis ir sudaryti tokius sandorius jo naudai ir jo vardu.

               31

               Be to, iš šios direktyvos 3 straipsnio 1 ir 2 dalių matyti, kad pagal minėtą sutartį prekybos agentas privalo paisyti atstovaujamojo interesų, visų pirma tinkamai stengtis derėtis dėl sandorių, o prireikus sudaryti jam pavestus sandorius.

               32

               Kaip Vokietijos vyriausybė iš esmės pažymėjo savo rašytinėse pastabose, prekybos agento veiklos tikslas priklauso nuo sutarties, saistančios jį su atstovaujamuoju, sąlygų, ir pirmiausia nuo šalių susitarimo dėl prekių, kurias atstovaujamasis ketina parduoti arba pirkti tarpininkaujamas prekybos agento.

               33

               Antra, dėl Direktyva 86/653 siekiamų tikslų reikia priminti, kad ja visų pirma siekiama apsaugoti prekybos agentą santykiuose su atstovaujamuoju (šiuo klausimu žr. Sprendimo Honyvem Informazioni Commerciali, C‑465/04, EU:C:2006:199, 19 punktą ir Sprendimo Quenon K., C‑338/14, EU:C:2015:795, 23 punktą). Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad šiuo klausimu šios direktyvos 17 straipsnis yra itin svarbus (šiuo klausimu žr. Sprendimo Unamar, C‑184/12, EU:C:2013:663, 39 punktą). Taigi šio straipsnio 2 dalies formuluotę reikia aiškinti taip, kad ja prisidedama prie prekybos agento apsaugos, todėl visapusiškai atsižvelgiama į jo nuopelnus vykdant jam pavestas užduotis. Sąvoka „nauji klientai“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, negali būti aiškinama siaurai.

               34

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, galima manyti, kad būtent atsižvelgiant į prekes, dėl kurių prekybos agentas buvo atstovaujamojo įpareigotas derėtis ir prireikus sudaryti pirkimo ar pardavimo sandorius, reikia įvertinti, ar klientas yra „naujas“ ar „turimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 86/653 17 straipsnio 2 dalį.

               35

               Be to, esant tokiai situacijai, kokia susiklostė pagrindinėje byloje, kai pagal komercinio atstovavimo sutartį prekybos agentas įpareigojamas derėtis dėl dalies, o ne dėl viso atstovaujamojo turimo prekių asortimento pardavimo, tai, jog asmuo jau anksčiau palaikė verslo santykius su atstovaujamuoju dėl kitų prekių, neleidžia atmesti galimybės, kad tokį asmenį būtų galima laikyti šio prekybos agento surastu „nauju klientu“, jei prekybos agentui dedant pastangas pavyko pasiekti, kad būtų užmegzti verslo santykiai tarp šio asmens ir atstovaujamojo dėl kitų prekių, kurias jis buvo įpareigotas parduoti.

                  36

                  Marchon teigia, kad šiuo atveju klientai, kuriuos nurodo Y. Karaszkiewicz, neturi būti laikomi „naujais“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 86/653 17 straipsnio 2 dalį, dėl suinteresuotosios bendrovės parduotų prekių. Iš tikrųjų šie klientai ir Marchon jau anksčiau palaikė verslo santykius dėl akinių rėmelių, panašių į tuos, dėl kurių pardavimo ši prekybos agentė buvo įpareigota derėtis; šie akinių rėmeliai skyrėsi tik prekių ženklais.

               37

               Šiuo klausimu tokiomis aplinkybėmis, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, vien to, kad prekybos agentės surasti atstovaujamos bendrovės klientai jau anksčiau iš šios bendrovės buvo įsigiję prekių, kurios, atsižvelgiant pobūdį, buvo panašios į tas, dėl kurių pardavimo prekybos agentė derėjosi su šiais klientais, nepakanka, kad būtų nuspręsta, jog tokios prekės jau anksčiau buvo egzistuojančių verslo santykių su minėtais klientais objektas.

               38

               Tokioms aplinkybėms atsižvelgiant į prekybos agentės vykdytą pardavimų derybininko veiklą, nurodytą šio sprendimo 30 ir 31 punktuose, reikia išsiaiškinti, ar siekdama parduoti aptariamas prekes ši prekybos agentė privalėjo įdėti itin daug pastangų derėdamasi ir vykdydama pardavimo strategiją tam, kad būtų užmegzti konkretūs verslo santykiai, ypač kai šios prekės yra priskiriamos prie kitos atstovaujamosios prekių asortimento dalies.

               39

               Šiuo klausimu, kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados 52 punkte, iš to, kad atstovaujamasis prekybos agentui paveda parduoti naujas prekes klientams, su kuriais jis jau palaiko tam tikrus verslo santykius, galima spręsti, kad šios prekės yra priskiriamos prie kitos asortimento dalies, kuri skiriasi nuo tos, kurią šie klientai iki tol buvo įsigiję, ir kad siekdamas parduoti tokias prekes prekybos agentas privalės užmegzti konkrečius verslo santykius, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

               40

               Šią analizę patvirtina tai, kad prekių platinimas apskritai vykdomas skirtingai, atsižvelgiant į prekių ženklus. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad dažnai prekių ženklas ne tik atlieka prekių ar paslaugų kilmės funkciją, bet ir yra komercinės strategijos įrankis, naudojamas visų pirma reklaminiais arba su reputacijos įgijimu ir ištikimų vartotojų pritraukimu susijusiais tikslais (Sprendimo Interflora ir Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, 39 punktas).

               41

               Taigi, kaip matyti iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, atsižvelgiant į tokias aplinkybes, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, kai atstovaujamojo prekių pasiūlymai yra suskirstyti pagal įvairius prekių ženklus ir kai kiekvienam jo pardavimo agentui pavedama derėtis tik dėl vieno prekių ženklo ar kai kurių iš jų, galima daryti išvadą, kad dėl prekybos agentams pavestų prekių ženklų jie privalo užmegzti konkrečius verslo santykius su kiekvienu klientu, o šią išvadą turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

               42

               Galiausiai dėl Marchon argumento, kad prekybos agentui daug lengviau parduoti prekes asmenims, su kuriais atstovaujamasis jau palaiko verslo santykius, nacionalinis teismas galės visapusiškai atsižvelgti į šį teiginį (darant prielaidą, kad jis yra pagrįstas) savo analizėje, siekdamas nustatyti nuostolių atlyginimo pagal Direktyvos 86/653 17 straipsnio 2 dalies antrą įtrauką teisingą pobūdį (analogiškai žr. Sprendimo Volvo Car Germany, C‑203/09, EU:C:2010:647, 44 punktą).

               43

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 86/653 17 straipsnio 2 dalies a punkto pirma įtrauka turi būti aiškinama taip, kad prekybos agento surasti klientai, įsigiję prekių, kurias parduoti atstovaujamasis įpareigojo prekybos agentą, gali būti laikomi „naujais klientais“, kaip jie suprantami pagal šią nuostatą, net jei jie su atstovaujamuoju jau anksčiau palaikė verslo santykius dėl kitų prekių, jeigu prekybos agentas, siekdamas parduoti tokias prekes, privalėjo užmegzti konkrečius verslo santykius, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               44

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

                     1986 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyvos 86/653/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su savarankiškai dirbančiais prekybos agentais, derinimo 17 straipsnio 2 dalies a punkto pirma įtrauka turi būti aiškinama taip, kad prekybos agento surasti klientai, įsigiję prekių, kurias parduoti atstovaujamasis įpareigojo prekybos agentą, gali būti laikomi „naujais klientais“, kaip jie suprantami pagal šią nuostatą, net jei jie su atstovaujamuoju jau anksčiau palaikė verslo santykius dėl kitų prekių, jeigu siekdamas parduoti tokias prekes prekybos agentas privalėjo užmegzti konkrečius verslo santykius, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


title: 2013 m. birželio 6 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Erich Kastenholz prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos dizainas - Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra - Bendrijos dizainas, vaizduojantis laikrodžių ciferblatus - Ankstesni neregistruoti dizainai - Negaliojimo pagrindai - Naujumas - Reglamento (EB) Nr. 6/2002 4, 5 straipsniai ir 25 straipsnio 1 dalies b punktas - Individualios savybės - Skirtingas bendras įspūdis - Reglamento Nr. 6/2002 4, 6 straipsniai ir 25 straipsnio 1 dalies b punktas - Ankstesnės autorių teisės - Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsnio 1 dalies f punktas. # Byla T-68/11.

text:
         BENDROJO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
      2013 m. birželio 6 d. (
            *1
         )
      „Bendrijos dizainas — Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra — Bendrijos dizainas, vaizduojantis laikrodžių ciferblatus — Ankstesni neregistruoti dizainai — Negaliojimo pagrindai — Naujumas — Reglamento (EB) Nr. 6/2002 4, 5 straipsniai ir 25 straipsnio 1 dalies b punktas — Individualios savybės — Skirtingas bendras įspūdis — Reglamento Nr. 6/2002 4, 6 straipsniai ir 25 straipsnio 1 dalies b punktas — Ankstesnės autorių teisės — Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsnio 1 dalies f punktas“
      Byloje T-68/11

         Erich Kastenholz, gyvenantis Troisdorfe (Vokietija), atstovaujamas advokato L. Acker,
      ieškovas,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), iš pradžių atstovaujamą S. Hanne, vėliau – D. Walicka,
      atsakovę,
      kita procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šalis, įstojusi į bylą Bendrajame Teisme,

         Qwatchme A/S, įsteigta Liosninge (Danija), atstovaujama advokato M. Zöbisch,
      dėl ieškinio, pareikšto dėl 2010 m. lapkričio 2 d. VRDT trečiosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1086/2009-3), susijusio su registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra tarp Erich Kastenholz ir Qwatchme A/S,
      BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija),
      kurį sudaro teisėjai H. Kanninen (pirmininkas), S. Soldevila Fragoso (pranešėjas) ir A. Popescu,
      posėdžio sekretorė S. Spyropoulos, administratorė,
      susipažinęs su ieškiniu, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijoje 2011 m. sausio 25 d.,
      susipažinęs su VRDT atsakymu į ieškinį, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijoje 2011 m. gegužės 17 d.,
      susipažinęs su įstojusios į bylą šalies atsakymu į ieškinį, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijoje 2011 m. gegužės 6 d.,
      atsižvelgęs į Bendrojo Teismo kolegijų sudėties pakeitimą,
      įvykus 2012 m. lapkričio 8 d. posėdžiui,
      priima šį

         Sprendimą

         Ginčo aplinkybės

               1

               2006 m. rugsėjo 28 d. įstojusi į bylą šalis Qwatchme A/S, remdamasi 2001 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino (OL L 3, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 142), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti Bendrijos dizainą.

               2

               Dizainas, kurį buvo prašoma įregistruoti, yra juodai baltas ir atrodo taip:

               3

               2 punkte nurodytas dizainas buvo įregistruotas registracijos paraiškos pateikimo dieną numeriu 000602636-0003 (toliau – ginčijamas dizainas). Prekės, kurioms dizainas skirtas, priskiriamos 1968 m. spalio 8 d. Liucernoje pasirašytos Sutarties dėl tarptautinės pramoninio dizaino klasifikacijos 10.07 klasei ir atitinka tokį aprašymą: „Laikrodžių ciferblatai, laikrodžių ciferblatų dalys, ciferblatų rodyklės“.

               4

               2008 m. birželio 25 d. ieškovas Erich Kastenholz, remdamasis Reglamento Nr. 6/2002 52 straipsniu, pateikė VRDT prašymą pripažinti ginčijamo dizaino registraciją negaliojančia. Prašymas pripažinti registraciją negaliojančia buvo grindžiamas, pirma, Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu pagrindu, nes ginčijamas dizainas dėl naujumo nebuvimo neatitinka minėto reglamento 4 ir 5 straipsniuose nurodytų apsaugos sąlygų, ir, antra, minėto reglamento 25 straipsnio 1 dalies f punkte nurodytu pagrindu, nes ginčijamame dizaine neteisėtai vaizduojamas ciferblatas, kuriam taikoma Vokietijos teisės aktuose autorių teisių srityje numatyta apsauga.

               5

               Ieškovas visų pirma nurodo, kad ginčijamas dizainas tapatus ciferblato dizainui, kuriam taikoma Vokietijos teisės aktuose autorių teisių srityje numatyta apsauga, kuriame naudojama spalvotų persidengiančių diskų technika, „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“ (spalvų seka II, 12 valandų 5 minučių intervalu), kurį 2000–2005 metais pateikė ir paskelbė menininkas Paul Heimbach ir kuris yra atitinkamai juodai baltas ir atrodo taip:

         „Farbfolge II, 12-Stunden im 5-Minuten Takt“ (spalvotas)

      „Farbfolge II“ (2003) (juodai baltas)

               6

               Būtent pagal dizainą „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“ menininkas Paul Heimbach sukūrė ciferblatą „Farbzeiger II“, kuris yra juodai baltas ir atrodo taip:

               7

               Be to, ieškovas nurodo, kad „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“, „Farbfolge II“ (2003) ir „Farbzeiger II“ saugomi pagal Vokietijos teisės aktus autorių teisių srityje, nes jais „vaizduojamas ciferblatas, kuris nuolat keičiasi judant rodyklėms ir kuriame kiekviena rodyklė pritvirtinta prie pusiau skaidraus spalvoto disko; šis kiekvieną kartą, kai jos persipina, būna skirtingų spalvų“.

               8

               Papildomuose paaiškinimuose, 2008 m. spalio 27 d. pateiktuose VRDT anuliavimo skyriui, ieškovas nurodė, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 6/2002 4 straipsnyje numatytais naujumo ir individualių savybių reikalavimais, kad ginčijamo dizaino savybės yra tokios pačios kaip ir dizaino „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“, kuris juodai baltai pavaizduotas šio sprendimo 5 punkte. Be to, VRDT jis pateikė du originalius Paul Heimbach kūrinius, t. y. „Farbfolge (5/17)“ [spalvų seka (5/17)], kuris pasirašytas ir kuriame nurodyta 2000 m. vasario mėn. data, ir „Farbfolge II (89/100)“ [spalvų seka II (89/100)], kuris pasirašytas ir kuriame nurodyta 2003 m. rugsėjo mėn. data; šie kūriniai yra iš pradžių ieškovo nurodyto dizaino „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“ variantai ir atitinkamai atrodo taip:
               „Farbfolge (5/17)“

               „Farbfolge II (89/100)“

               9

               Skirtingi „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“ pavaizdavimai, išplėtojimai ir variantai, kaip antai nurodyti šio sprendimo 5, 6 ir 8 punktuose, yra, viena vertus, per anuliavimo procedūrą VRDT nagrinėti dizainai (toliau – ankstesni dizainai) ir, kita vertus, per minėtą procedūrą nagrinėti meno kūriniai (toliau – ankstesni meno kūriniai).

               10

               2009 m. liepos 16 d. sprendimu Anuliavimo skyrius atmetė prašymą pripažinti registraciją negaliojančia ir nusprendė, kad ginčijamas dizainas ir ankstesni dizainai skiriasi dėl diskų skirtumų. Šią išvadą jis grindė tuo, kad, pirma, nė vienos konfigūracijos, esančios atitinkamuose ginčijamo dizaino vaizduose, nėra ankstesniuose dizainuose, todėl jie nesudaro kliūčių pripažinti ginčijamą dizainą nauju, ir kad, kita vertus, ankstesniais dizainais išgaunama plati skirtingų spalvų paletė, o ginčijamu dizainu – daugių daugiausia trys spalvų niuansai, todėl jo sukuriamas įspūdis skiriasi nuo sukurto ankstesnių dizainų, o tai leidžia pripažinti jo individualias savybes. Be to, Anuliavimo skyrius patikslino: kadangi nagrinėjami dizainai skiriasi, ginčijamame dizaine vaizduojamas ne Vokietijos autorių teisės saugomas kūrinys.

               11

               2009 m. spalio 25 d. ieškovas, remdamasis Reglamento Nr. 6/2002 55–60 straipsniais, pateikė VRDT apeliaciją dėl Anuliavimo skyriaus sprendimo.

               12

               2010 m. lapkričio 2 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) Trečioji apeliacinė taryba atmetė apeliaciją ir nurodė, kad, pirma, ginčijamas dizainas skiriasi nuo ankstesnių dizainų, nes ciferblato spalvos dizainuose, dėl kurių kilo ginčas, gerokai skiriasi ir informuotam vartotojui sukuria skirtingą bendrą įspūdį. Todėl ji nurodė, kad ginčijamas dizainas turi individualių savybių ir negali būti tapatus ankstesniems dizainams pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnį. Antra, ji nurodė, kad dėl dizainų, dėl kurių kilo ginčas, skirtumų ginčijamas dizainas negali būti laikomas ankstesnių meno kūrinių atkūrimu arba pritaikymu.

         Šalių reikalavimai

               13

               Ieškovas Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        panaikinti ginčijamą sprendimą,

                        —

                        grąžinti bylą, kad būtų patikrinta autorių teisių apsauga,

                        —

                        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.

               14

               VRDT ir įstojusi į bylą šalis Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį,

                        —

                        priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.

               15

               Per teismo posėdį ieškovas atsisakė antrojo reikalavimo; tai buvo pažymėta posėdžio protokole.

         Dėl teisės

         Dėl ieškovo prašymo imtis tyrimo priemonių

               16

               Ieškovas Bendrojo Teismo prašo leisti dalyvauti procese meno dėstytojui kaip ekspertui, kad šis nustatytų, ar originaliai ankstesnių meno kūrinių idėjai, t. y. laiko vaizdavimui spalvomis ir skirtingais lygiais, taikoma autorių teisių apsauga, ir prireikus suteikti šiam ekspertui galimybę per teismo posėdį pateikti papildomų paaiškinimų, susijusių su per administracinę procedūrą pateikta tyrimo ataskaita.

               17

               VRDT mano, kad nereikia leisti dalyvauti meno dėstytojui kaip ekspertui procese Bendrajame Teisme, nes tyrimo ataskaitoje pateiktos pastabos nėra svarbios nustatant, ar minėti meno kūriniai turi būti saugomi nuo ginčijamo dizaino registracijos.

               18

               Įstojusi į bylą šalis mano, kad ieškovo prašymas imtis tyrimo priemonių yra nesvarbus.

               19

               Šiuo atžvilgiu reikia nurodyti, kad Procedūros reglamentu Bendrajam Teismui suteikiama diskrecija nuspręsti, ar reikia nurodyti imtis tyrimo priemonių, kaip antai ekspertizės. Iš tikrųjų pagal Procedūros reglamento 65 straipsnį Bendrasis Teismas gali nurodyti imtis tyrimo priemonių savo iniciatyva arba vienos iš šalių prašymu. Kai ieškinyje suformuluotame prašyme imtis tyrimo priemonių tiksliai nurodomi tokias priemones pagrindžiantys motyvai, Bendrasis Teismas turi įvertinti, ar šis prašymas yra svarbus atsižvelgiant į ginčo dalyką ir būtinybę imtis tokių priemonių.

               20

               Šiuo atveju meno dėstytojas kaip ekspertas tik patikrintų faktines ginčo aplinkybes ir, remdamasis savo profesine kvalifikacija, pateiktų apie jas kvalifikuotą nuomonę.

               21

               Taigi nustatymas, ar meno kūrinio originaliai idėjai taikoma autorių teisių apsauga, yra teisinis vertinimas, kuris šiame procese nepriskirtinas eksperto meno srityje kompetencijai.

               22

               Todėl reikia atmesti ieškovo prašymą.

         Dėl ieškovo argumentų, pirmą kartą pateiktų Bendrajame Teisme, priimtinumo

               23

               VRDT nurodo, kad faktiniai ieškovo paaiškinimai apie atitinkamą rinkos sritį nebuvo pateikti per procedūrą Apeliacinėje taryboje ir pirmą kartą jais negali būti remiamasi Bendrajame Teisme.

               24

               Šiais argumentais ieškovas bando aiškiai parodyti, kaip vystėsi dekoratyvinių laikrodžių sektorius, kuriame spalvas keičiančio ciferblato principas pirmą kartą buvo išplėtotas ankstesniuose dizainuose, o tai, ieškovo nuomone, yra svarbu vertinant, kokį bendrą įspūdį informuotam vartotojui daro dizainai, dėl kurių kilo ginčas.

               25

               Pagal Procedūros reglamento 135 straipsnio 4 dalį šalių pareiškimais negalima pakeisti Apeliacinės tarybos išnagrinėtos bylos ginčo dalyko. Šioje byloje Bendrasis Teismas turi patikrinti Apeliacinės tarybos sprendimo teisėtumą. Todėl Bendrojo Teismo vykdoma teisėtumo kontrolė negali peržengti Apeliacinėje taryboje nagrinėtos bylos faktinių ir teisinių ribų (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2004 m. birželio 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Drie Mollen sinds 1818 prieš VRDT – Nabeiro Silveira (Galáxia), T-66/03, Rink. p. II-1765, 45 punktą). Be to, ieškovas neturi teisės Bendrajame Teisme pakeisti ginčo turinio elementų, nustatytų jo paties ir įstojusios į bylą šalies reikalavimuose ir tvirtinimuose (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2007 m. balandžio 26 d. Teisingumo Teismo sprendimo Alcon prieš VRDT, C-412/05 P, Rink. p. I-3569, 43 punktą ir 2008 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo Les Éditions Albert René prieš VRDT, C-16/06 P, Rink. p. I-10053, 122 punktą).

               26

               Priešingai, nei nurodo VRDT, ieškovo argumento tikslas nėra iš naujo išnagrinėti faktines ginčo aplinkybes atsižvelgiant į faktinius paaiškinimus, pirmą kartą pateiktus Bendrajame Teisme; jo papildomais argumentais siekiama įrodyti, kad ginčijamas dizainas neturi individualių savybių dėl to, kad jame pakartojama idėja arba naujas principas, pirmą kartą išplėtotas ankstesniuose dizainuose (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. minėto Sprendimo Alcon prieš VRDT 40 punktą).

               27

               Žinoma, iš bylos dokumentų matyti, kad minėtas argumentas nebuvo pateiktas Apeliacinėje taryboje. Tačiau, iš ieškinio matyti, kad šiuo argumentu plėtojami argumentai, susiję su ginčijamo dizaino individualių savybių nebuvimu, ir pagal juos pastaruoju dizainu tik pakartojami ankstesni dizainai, kurių originali idėja arba principas yra nurodyti laiko pasikeitimą keičiantis laikrodžio ciferblato spalvoms. Taigi šiuos argumentus, kuriais siekiama užginčyti galimybę suteikti ginčijamam dizainui apsaugą pagal Reglamento Nr. 6/2002 4 straipsnį dėl to, kad jis nėra naujas ir neturi individualių savybių, ieškovas jau pateikė per administracinę procedūrą. Iš tikrųjų, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 6/2002 4 straipsnio taikymu, Anuliavimo skyriuje ieškovas tvirtino ir 2008 m. spalio 27 d. papildomame pareiškime atsakydamas į šalies, įstojusios į bylą Bendrajame Teisme, pastabas nurodė, kad ginčijamo dizaino savybės yra tokios pačios kaip ir menininko Paul Heimbach kūrinių. Be to, dėl Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsnio 1 dalies b punkto taikymo Apeliacinėje taryboje jis tvirtino, kad dizainuose, dėl kurių kilo ginčas, yra du ar trys tokiu pačiu principu nuspalvinti paviršiai, todėl jie sukuria vienodą bendrą įspūdį. Priešingai, nei tvirtina VRDT, nepaisant glaustumo, šie paaiškinimai leidžia manyti, kad argumentas, susijęs su ginčijamo dizaino individualių savybių nebuvimu, jau buvo pateiktas ieškovo prašyme pripažinti registraciją negaliojančia.

               28

               Taigi šis argumentas laikytinas priimtinu.

         Dėl esmės

               29

               Ieškovas pateikia tris ieškinio pagrindus. Pirmasis susijęs su Reglamento Nr. 6/2002 4 ir 5 straipsnių, siejamų su 25 straipsnio 1 dalies b punktu, pažeidimu, antrasis susijęs su minėto reglamento 4 ir 6 straipsnių, siejamų su 25 straipsnio 1 dalies b punktu, pažeidimu, o trečiasis susijęs su to paties reglamento 25 straipsnio 1 dalies f punkto pažeidimu.

         Dėl pirmojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 6/2002 4 ir 5 straipsnių, siejamų su 25 straipsnio 1 dalies b punktu, pažeidimu

               30

               Ieškovas mano, kad ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba iš esmės rėmėsi ginčijamo dizaino individualiomis savybėmis ir kad nepakankamai išnagrinėjo naujumą. Taigi Apeliacinė taryba aiškiai neatskyrė šių dviejų elementų.

               31

               Šiuo atžvilgiu ieškovas tvirtina, kad naujumo sąvoka turi būti aiškinama objektyviai ir kad, kaip matyti iš Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnio, reikia tik nustatyti, ar ginčijamas dizainas yra tapatus ankstesniems dizainams, kurie visuomenei tapo prieinami iki registracijos paraiškos pateikimo dienos. Be to, jis patikslina, kad šis tapatumas arba, kaip nurodyta Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnio 2 dalyje, „skyrimasis tik neesminėmis detalėmis“ negali būti prilyginamas bendro įspūdžio, kuriamo dizainų, dėl kurių kilo ginčas, tapatumui, nagrinėjamam vertinant ginčijamo dizaino individualias savybes pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį.

               32

               VRDT ir įstojusi į bylą šalis ginčija ieškovo argumentus.

               33

               Pagal Reglamento Nr. 6/2002 4 straipsnio 1 dalį Bendrijos dizainas saugomas atsižvelgiant į tai, ar jis yra naujas ir ar turi individualių savybių.

               34

               Pagal minėto reglamento 5 straipsnio 1 dalies b punktą įregistruotas dizainas laikomas nauju, jeigu joks kitas tapatus dizainas netapo prieinamas visuomenei „iki paraiškos įregistruoti dizainą, kurį siekiama apsaugoti, padavimo datos, o prašant prioriteto – iki prioriteto datos, jei tai yra registruotasis Bendrijos dizainas“.

               35

               Šiuo atveju iš ginčijamo sprendimo 23 punkto matyti, kad ankstesni dizainai tapo prieinami visuomenei iki 2006 m. rugsėjo 28 d., t. y. iki paraiškos įregistruoti dizainą pateikimo VRDT dienos, ir šalys to neginčijo.

               36

               Ginčijamo sprendimo 27 punkte Apeliacinė taryba pažymėjo, kad naujumas ir individualios savybės yra skirtingi, tačiau tam tikra prasme persipinantys reikalavimai. Taigi ji manė, kad jeigu du dizainai informuotam vartotojui sudaro skirtingą bendrą įspūdį, jie negali būti laikomi tapačiais vertinant vėlesnio dizaino naujumą.

               37

               Iš Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnio 2 dalies matyti, kad du dizainai laikomi tapačiais, jeigu jų savybės skiriasi tik neesminėmis detalėmis, t. y. detalėmis, kurios nepastebimos iš karto ir dėl kurių neatsiranda, nors ir nedidelių, minėtų dizainų skirtumų. Priešingai, vertinant dizaino naujumą reikia įvertinti, ar yra skirtumų, kurie nėra nereikšmingi, net jeigu jie nedideli.

               38

               Kaip nurodo ieškovas, Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnio formuluotė yra platesnė už 5 straipsnio formuluotę. Taigi konstatuotų dizainų, dėl kurių kilo ginčas, skirtumų ypač jeigu jie nedideli, pagal 5 straipsnį nepakaktų tam, kad informuotam vartotojui būtų sudarytas skirtingas bendras įspūdis, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį. Tokiu atveju ginčijamas dizainas galėtų būti laikomas nauju pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnį, tačiau nebūtų laikomas turinčiu individualių savybių pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį.

               39

               Priešingai, kadangi Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnyje įtvirtintas reikalavimas yra platesnis už to paties reglamento 5 straipsnyje įtvirtintą reikalavimą, skirtingas bendras įspūdis informuotam vartotojui, kaip tai suprantama pagal minėtą 6 straipsnį, gali būti grindžiamas tik tuo, kad yra dizainų, dėl kurių kilo ginčas, objektyvių skirtumų. Taigi šių skirtumų turėtų pakakti, kad būtų tenkinama naujumo sąlyga pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnį, atsižvelgiant į tai, kas buvo nurodyta šio sprendimo 37 punkte. Todėl, kaip Apeliacinės taryba nurodė ginčijamo sprendimo 27 punkte, naujumo ir individualių savybių reikalavimai tam tikra prasme susikerta.

               40

               Šiuo atveju dizainai, dėl kurių kilo ginčas, nėra tapatūs, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnį. Iš tikrųjų, kaip Apeliacinė taryba nurodė ginčijamo sprendimo 25 punkte, ankstesni dizainai pasižymi plataus spalvų, kurių deriniai ir intensyvumas keičiasi su laiku, spektro laipsniška kaita, o ginčijamame dizaine tose vietose, kuriose nurodoma 12 valandų arba 6 valandos, yra tik du nesikeičiantys niuansai arba spalvos, ir tose vietose, kuriose nurodomos kitos valandos, yra keturi nesikeičiantys niuansai, kurių intensyvumas bet kuriuo atveju nekinta. Vertinant objektyviai ir neatsižvelgiant į jų informuotam vartotojui sukuriamo įspūdžio pasekmes, šios detalės yra svarbūs dizainų, dėl kurių kilo ginčas, skirtumai, leidžiantys vertinti ginčijamo dizaino naujumą.

               41

               Šios išvados neturėtų paneigti ieškovo argumentas, kad dizainas „Farbfolge (5/17)“, pateiktas šio sprendimo 8 punkte, sudarytas iš dviejų diskų, kurie nuspalvinti tik iki pusės ir kurių efektas turėtų būti toks pats kaip ir ginčijamą dizainą sudarančių dviejų per pusę padalytų diskų efektas.

               42

               Iš tikrųjų ginčijamo dizaino ir ankstesnio dizaino „Farbfolge (5/17)“ skirtumai atsiranda ne dėl to, kad spalvoti diskai, kurie sudaro kiekvieną iš minėtų dizainų, yra pusiau padalyti arba pilni ir iki pusės nuspalvinti, o dėl to, kaip jie nuspalvinti. Taigi, kaip matyti iš Anuliavimo skyriaus sprendimo B2 punkto, kuris glaustai išdėstytas ginčijamo sprendimo 10 punkte, ankstesnių dizainų „Farbfolge (5/17)“ ir „Farbfolge II (89/100)“, pateiktų šio sprendimo 8 punkte, atveju diskai nuspalvinti taip, kad spalvų intensyvumas didėja laikrodžiu rodyklių sukimosi kryptimi, o ginčijamo dizaino atveju diskai nuspalvinti tolygiai. Be to, šiuose dviejuose dizainuose yra trečiasis diskas, kurio nėra ginčijamame dizaine ir kuris taip pat padeda sukurti vizualų efektą, besiskiriantį nuo ginčijamo dizaino sukuriamo efekto. Taigi, kaip matyti iš Anuliavimo skyriaus sprendimo B1 ir B2 punktų ir ginčijamo sprendimo 25 punkto, šiomis savybėmis pasižymi visi ankstesni dizainai ir dėl jų platus spalvų, kurių deriniai ir intensyvumas keičiasi su laiku, spektras laipsniška kinta. Ši kaita yra esminis ankstesnių dizainų elementas, neatsižvelgiant į tai, ar kiekvieną iš minėtų dizainų sudarantys spalvoti diskai yra padalyti pusiau, ar pilni ir nuspalvinti iki pusės.

               43

               Taigi ginčijamo sprendimo 25 punkte Apeliacinė taryba teisingai nustatė dizainų, dėl kurių kilo ginčas, skirtumus, leidžiančius jai vertinti ginčijamo dizaino naujumą, ir teisingai nusprendė dėl šio dizaino naujumo.

               44

               Ieškovas kaltina Apeliacinę tarybą tuo, kad vertindama ginčijamo dizaino naujumą pagal šio sprendimo 40 punkte nurodytus elementus ir padariusi išvadą, kad dizainai, dėl kurių kilo ginčas, nėra tapatūs, ji nepalygino minėto dizaino vaizdų 3.1-3.7, pateiktų šio sprendimo 2 punkte, su vienu iš ankstesnių dizainų, t. y. „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“, todėl padarė procedūrinį pažeidimą. Ieškovo nuomone, iš ginčijamo dizaino ir ankstesnio dizaino „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“ palyginimo matyti, kad visais atvejais visi ciferblatai vaizduojami beveik vienodai ir kad vienintelis skirtumas yra tai, kad nurodytame ankstesniame dizaine spalvos ne tokios aiškios.

               45

               Vis dėlto iš ginčijamo sprendimo 25 punkto matyti, kad Apeliacinė taryba palygino ginčijamą dizainą su ankstesniu dizainu „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“, kurio spalvotas vaizdas pateiktas šio sprendimo 5 punkte, ir kad atlikdama šį palyginimą ji atsižvelgė į visus ginčijamo dizaino aspektus. Iš tikrųjų iš minėto 25 punkto matyti, kad Apeliacinė taryba konstatavo, jog ginčijamo dizaino atveju „tose vietose, kuriose nurodoma 12 valandų arba 6 valandos, yra du niuansai arba spalvos“, o „tose vietose, kuriose nurodomos visos kitos valandos, yra keturi skirtingi niuansai“. Ji taip pat konstatavo, kad „ankstesniame dizaine kontroliuojamu rodyklių judesiu gali būti išgaunamas platus spalvų, kurių deriniai ir intensyvumas keičiasi su laiku, spektras“. Taigi Apeliacinė taryba apibendrintai aprašė skirtingus ankstesnio dizaino „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“ aspektus, nes tik šis dizainas leido iš karto įvertinti spalvų ir niuansų intensyvumo pokyčius kas penkias minutes, ir jį palygino su ginčijamu dizainu.

               46

               Be kita ko, ginčijamo sprendimo 25 punkte Apeliacinė taryba paaiškino, kad „ankstesniuose dizainuose tose vietose, kuriose nurodoma 12 valandų arba 6 valandos, du vienodi niuansai arba spalvos buvo neįmanomi“, o tai yra svarbus dizainų, dėl kurių kilo ginčas, skirtumas. Iš tikrųjų ginčijamo dizaino ciferblato vaizdas, kuriame rodoma 12 valandų, kurio viena pusė balta, o kita juoda, tačiau abi tolygios, skiriasi nuo ankstesnio dizaino „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“, kurio spalvotas vaizdas pateiktas šio sprendimo 5 punkte, pirmojo vaizdo, esančio kairėje, kuriame pavaizduotas laipsniškai besikeičiantis tamsių ir baltos spalvos derinys. Be to, kaip tai pripažįsta pats ieškovas, ginčijamame dizaine nėra tos vietos, kurioje nurodoma 12 valandų, kaip yra ankstesniame dizaine „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“. Be to, priešingai, nei nurodo ieškovas, ginčijamame dizaine ta vieta, kurioje nurodytos 6 valandos ir kuri pavaizduota dviem tolygiais pilkos spalvos tonais, skiriasi nuo ankstesnio dizaino „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“ septintojo vaizdo, esančio kairėje, kuriame vaizduojamas laipsniškai besikeičiantis raudonos ir žalios spalvų derinys, dėl kurio atsiranda mažiausiai keturi skirtingi niuansai.

               47

               Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Apeliacinė taryba palygino ginčijamą dizainą su ankstesniu dizainu „Farbfolge II, 12 Stunden im 5-Minuten Takt“, kurio spalvotas vaizdas pateiktas šio sprendimo 5 punkte, ir kad tuo remdamasi padarė išvadą, jog dizainų, dėl kurių kilo ginčas, savybės gerokai skiriasi.

               48

               Be to, ieškovas tvirtina, kad lygindama dizainus, dėl kurių kilo ginčas, Apeliacinė taryba turėjo atsižvelgti į tai, kad ginčijamas dizainas buvo įregistruotas kaip juodai baltas ir kad todėl ji turėjo konstatuoti, jog naujumo atžvilgiu spalva neturi jokios reikšmės.

               49

               Šį argumentą reikia atmesti kaip nesvarbų. Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 40 punkte, ginčijamo sprendimo 27 punkte pateiktą vertinimą dėl naujumo Apeliacinė taryba grindė skirtumais, kurie buvo nustatyti tikrinant ginčijamo dizaino individualias savybes, kaip tai matyti iš ginčijamo sprendimo 25 punkto. Taigi ji manė, kad laipsniškai sukantis ankstesnius dizainus sudarantiems diskams galėjo būti išgautas platus spalvų, kurių deriniai ir intensyvumas keičiasi su laiku, spektras, o ginčijamame dizaine yra tik dvi tolygios spalvos tose vietose, kuriose nurodyta 12 valandų ir 6 valandos, arba keturios nesikeičiančio intensyvumo spalvos tose vietose, kuriose nurodytos kitos valandos. Taigi Apeliacinės tarybos argumentai grindžiami dizainų, dėl kurių kilo ginčas, gebėjimu išgauti tam tikrą platesnį ar siauresnį spalvų spektrą ir nuolatinę tonų kaitą, o ne jų spalviniais skirtumais. Todėl Apeliacinei tarybai neturėtų būti priekaištaujama dėl to, kad vertindama dizainų, dėl kurių kilo ginčas, skirtumus ji neatsižvelgė į tai, jog ginčijamas dizainas buvo įregistruotas kaip juodai baltas, ir nekonstatavo, kad šiuo atveju spalva yra visai nesvarbi.

               50

               Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad ginčijamo sprendimo 27 punkte Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad dizainai, dėl kurių kilo ginčas, negali būti laikomi tapačiais, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnį.

               51

               Todėl reikia atmesti šį pirmąjį pagrindą.

         Dėl antrojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 6/2002 4 ir 6 straipsnių, siejamų su 25 straipsnio 1 dalies b punktu, pažeidimu

               52

               Pirma, ieškovas mano, kad individualių savybių sąvoką Apeliacinė taryba turėjo aiškinti ne taip griežtai ir kad bendro įspūdžio, kuriamo dizainų, dėl kurių kilo ginčas, tapatumo, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį, ji neturėjo prilyginti „skyrimuisi tik neesminėmis detalėmis“, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 5 straipsnį. Antra, jis mano, kad Apeliacinė taryba neturėjo atsižvelgti į dizainų, dėl kurių kilo ginčas, spalvinius skirtumus, kai vertino ginčijamo dizaino individualias savybes.

               53

               Be to, ieškovas nurodo, kad Apeliacinė taryba ginčijamame sprendime neišnagrinėjo, kokį bendrą įspūdį dizainai, dėl kurių kilo ginčas, sukuria informuotam vartotojui, ir kad ji tik konstatavo, jog tam tikri skirtumai lemia skirtingą informuoto vartotojo suvokimą.

               54

               Įstojusi į bylą šalis tvirtina, kad kūrėjo laisvė ribojama techniniais reikalavimais, atsirandančiais dėl atskirų spalvotų plėvelių, kurios persidengia ir kurios neišvengiamai yra ciferblato, keičiančio spalvas judant rodyklėms, dalis. Taigi nedidelių skirtumų pakaktų ginčijamo dizaino individualioms savybėms nustatyti.

               55

               Pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnio 1 dalies b punktą individualios savybės registruoto Bendrijos dizaino atveju turi būti vertinamos atsižvelgiant į informuotam vartotojui sukuriamą bendrą įspūdį, kuris turi skirtis nuo įspūdžio, kuriamo bet kurio dizaino, visuomenei tapusio prieinamo iki registracijos paraiškos pateikimo dienos, arba, jei prašoma prioriteto, iki prioriteto datos. Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnio 2 dalyje patikslinama, kad atliekant šį vertinimą turi būti atsižvelgiama į dizainerio laisvės mastą kuriant tą dizainą.

               56

               Šiuo atžvilgiu reikia patikslinti, kad, priešingai, nei nurodo ieškovas, Apeliacinė taryba neprilygino dizainų, dėl kurių kilo ginčas, kuriamo bendro įspūdžio tapatumo, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį, tapatumui arba „skyrimuisi tik neesminėmis detalėmis“, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 5 straipsnį. Ginčijamo sprendimo 25 punkte Apeliacinė taryba konstatavo dizainų, dėl kurių kilo ginčas, skirtumus, t. y. galimybę išgauti daugiau spalvų derinių ir spalvų intensyvumo kaitą ankstesnių dizainų atveju, ir ginčijamo sprendimo 26 punkte nusprendė, kad informuoto vartotojo požiūriu šie skirtumai yra pakankamai dideli, kad būtų sukurtas skirtingas bendras įspūdis.

               57

               Pagal teismų praktiką informuotas vartotojas yra ypač pastabus ir turi tam tikrų žinių apie ankstesnius technologinius sprendimus, t. y. apie su nagrinėjamu gaminiu susijusius ankstesnius dizainus, kurie buvo prieinami paraiškos registruoti ginčijamą dizainą pateikimo dieną (2010 m. kovo 18 d. Bendrojo Teismo sprendimo Grupo Promer Mon Graphic prieš VRDT – PepsiCo (Apskritimo formos reklamai skirto įtaiso vaizdavimas), T-9/07, Rink. p. II-981, 62 punktas ir 2011 m. rugsėjo 9 d. Bendrojo Teismo sprendimo Kwang Yang Motor prieš VRTD – Honda Giken Kogyo (Vidaus degimo variklis), T-11/08, neskelbiamo Rinkinyje, 23 punktas).

               58

               „Vartotojo“ statusas reiškia, kad atitinkamas asmuo naudoja gaminį, kuriame tas dizainas panaudotas, pagal šio gaminio paskirtį (2010 m. birželio 22 d. Bendrojo Teismo sprendimo Shenzhen Taiden prieš VDRT – Bosch Security Systems (Ryšio įranga), T-153/08, Rink. p. II-2517, 46 punktas ir minėto Sprendimo Vidaus degimo variklis 24 punktas).

               59

               Be kita to, apibūdinimas „informuotas“ leidžia manyti, kad vartotojas, kuris nėra dizaineris ar technologijų ekspertas, žino įvairių atitinkamame sektoriuje esančių dizainų, turi tam tikrų žinių apie tokiems dizainams įprastai būdingus elementus ir dėl domėjimosi atitinkamais gamininiais jo pastabumas, kai juos naudoja, yra santykinai didelis (minėto Sprendimo Ryšio įranga 47 punktas ir minėto Sprendimo Vidaus degimo variklis 25 punktas).

               60

               Šiuo atveju iš ginčijamo sprendimo 10 punkto matyti, kad Anuliavimo skyrius manė, jog informuotas vartotojas yra asmuo, kuriam laikrodžių dizainai yra žinomi. Šios išvados ieškovas neginčijo Apeliacinėje taryboje. Pagal teismų praktiką Anuliavimo skyriaus sprendimas ir jo pateikti motyvai yra konteksto, kuriam esant buvo priimtas ginčijamas sprendimas, dalis; šis kontekstas yra žinomas ieškovui ir leidžia teismui visiškai įvykdyti teisėtumo kontrolę dėl nagrinėjamo dizaino individualių savybių vertinimo pagrįstumo (šiuo klausimu žr. 2011 m. spalio 6 d. Bendrojo Teismo sprendimo Industrias Francisco Ivars prieš VRDT – Motive (Mechaninis greičio reduktorius), T-246/10, neskelbiamo Rinkinyje, 20 punktą). Taigi reikia manyti, kad nustatydama, ar dizainų, dėl kurių kilo ginčas, skirtumai yra pakankamai dideli, kad būtų sukurtas skirtingas bendras įspūdis, todėl pripažindama ginčijamo dizaino individualias savybes Apeliacinė taryba rėmėsi informuoto vartotojo, kurio apibrėžimą pateikė Anuliavimo skyriaus, požiūriu.

               61

               Priešingai, nei nurodo ieškovas, vertindama ginčijamo dizaino individualias savybes Apeliacinė taryba neatsižvelgė į dizainų, dėl kurių kilo ginčas, spalvinius skirtumus. Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 49 punkte, savo vertinimą Apeliacinė taryba grindė tuo, kad ankstesnių dizainų atveju, sukantis juos sudarantiems diskams, galima išgauti platų spektrą spalvų, kurių deriniai ir intensyvumas kinta su laiku, o ginčijamo dizaino atveju yra tik dvi tolygios spalvos tose vietose, kuriose nurodyta 12 valandų ir 6 valandos, arba keturios spalvos tose vietose, kuriose nesikeičiant intensyvumui nurodytos kitos valandos. Taigi Apeliacinės tarybos argumentai grindžiami dizainų, dėl kurių kilo ginčas, savybe išgauti tam tikrą platesnį ar siauresnį spalvų spektrą ir nuolatinę tonų kaitą, o ne jų spalviniais skirtumais.

               62

               Net darant prielaidą, kaip tvirtina ieškovas, kad dizainų, dėl kurių kilo ginčas, skirtumai gali būti laikomi nedideliais, informuotas vartotojas juos lengvai pastebėtų. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad vertinant, ar dizainas turi individualių savybių, reikia atsižvelgti į gaminio, kuriam tas dizainas pritaikytas ar panaudotas, pobūdį, ypač į pramonės šaką, kuriai gaminys priklauso (minėto Sprendimo Ryšio įranga 43 punktas). Šiuo atveju, kalbant apie laikrodžių ciferblatus, laikrodžių ciferblatų dalis ir ciferblatų rodykles, reikia manyti, kad jie skirti būti nešiojami ant riešo taip, kad būtų matomi, ir informuoti vartotojai skiria išskirtinį dėmesį jų vaizdui. Iš tikrųjų jie juos tyrinėtų atidžiai, todėl galėtų pastebėti, kaip nurodyta šio sprendimo 56 punkte, kad ankstesniais dizainais išgaunama daugiau spalvų derinių ir spalvų intensyvumas kinta labiau nei ginčijamame dizaine. Kadangi minėtų prekių vaizdas svarbus informuotam vartotojui, šie skirtumai, net jeigu nedideli, jam neatrodytų nereikšmingi.

               63

               Todėl reikia daryti išvadą, kad Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad šio sprendimo 56 punkte nurodyti skirtumai turi didelę reikšmę dizainų, dėl kurių kilo ginčas, kuriamam bendram įspūdžiui, nes informuoto vartotojo požiūriu jie sukuria skirtingą bendrą įspūdį.

               64

               Be to, ieškovas nurodo, kad laikrodžio ciferblatų modeliai gali būti pakartojami ir vaizduojami beveik neribotai, taigi ginčijamo dizaino kūrėjas turėjo galimybę nekartoti originalios ankstesnių dizainų idėjos, kuri juose buvo išplėtota pirmą kartą, t. y. nurodyti laiką keičiantis spalvoms.

               65

               Ginčijamo sprendimo 22 punkte Apeliacinė taryba pažymėjo, kad kūrėjo laisvė buvo ribojama tik būtinybe sekti ir rodyti laiko pasikeitimą.

               66

               Atsakydama į per posėdį pateiktą Bendrojo Teismo klausimą įstojusi į bylą šalis paaiškino, kad savo argumentais, susijusiais su kūrėjo laisve, atsižvelgiant į tai, kad, jos nuomone, kūrėjo laisvė buvo ribojama dėl techninių priežasčių, ji ketino ginčyti Apeliacinės tarybos vertinimą šiuo atžvilgiu, ir apie tai buvo pažymėta posėdžio protokole.

               67

               Kadangi įstojusi į bylą šalis laimėjo bylą, kiek tai susiję su dizainų, dėl kurių kilo ginčas ir buvo pateiktas šis ieškinys, panašumo klausimu, ginčijamu šiame ieškinyje, ji pateisina suinteresuotumą pateikti, kaip tai numatyta Procedūros reglamento 134 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje, nepriklausomus reikalavimus, kuriais siekiama pakeisti ginčijamo sprendimo dalį, susijusią su kūrėjo laisvės lygiu, svarbiu vertinant ginčijamo dizaino individualias savybes (pagal analogiją žr. 2008 m. spalio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Powerserv Personalservice prieš VRDT – Manpower (MANPOWER), T-405/05, Rink. p. II-2883, 24 punktą). Šios išvados neturėtų paneigti visiškai formali aplinkybė, kad įstojusi į bylą šalis savo rašytiniuose dokumentuose aiškiai nereikalavo pakeisti ginčijamo sprendimo (pagal analogiją žr. 2011 m. rugsėjo 14 d. Bendrojo Teismo sprendimo Olive Line International prieš VRDT – Knopf (O-live), T-485/07, neskelbiamo Rinkinyje, 65 punktą).

               68

               Tačiau, priešingai, nei nurodo įstojusi į bylą šalis, šiuo atveju kūrėjo laisvė neribojama. Kaip matyti iš šio sprendimo 3 punkto, prekės, kurioms ginčijamas dizainas buvo įregistruotas, atitinka tokį aprašymą: „Laikrodžių ciferblatai, laikrodžių ciferblatų dalys, ciferblatų rodyklės“. Šis aprašymas pakankami platus, nes jame nepatikslinamas laikrodžių tipas arba būdas, kuriuo jais nurodomas laikas. Todėl įstojusi į bylą šalis negali tvirtinti, kad kūrėjo laisvė ribojama dėl techninių priežasčių.

               69

               Taigi reikia patvirtinti Apeliacinės tarybos išvadą, pagal kurią kūrėjo laisvė ribojama tik būtinybe sekti ir rodyti laiko pasikeitimą.

               70

               Ieškovo argumentą, kad ginčijamo dizaino kūrėjas neprivalėjo kartoti originalios ankstesnių dizainų idėjos, reikia atmesti kaip nepagrįstą. Žinoma, laikrodžių ciferblatų dizaino galimybės praktiškai neribotos ir apima, be kita ko, tuos dizainus, kuriuose spalva arba spalvos keičiasi. Tam tikri modeliai gali būti labiau kompleksiški, kaip antai ankstesni dizainai, kuriuose laikas vaizduojamas spalvomis arba spalvų niuansais, išgaunamais persipinant vienos spalvos diskams arba per pusę padalytiems diskams, taip leidžiant naudotojui matyti laiko pasikeitimą kintant minėtoms spalvoms arba jų niuansams. Ankstesnių dizainų forma sugalvota taip, kad spalvų intensyvumas didėtų arba mažėtų visame diske.

               71

               Ginčijamas dizainas yra nelabai kompleksiška forma laikrodžio ciferblato, kuris keičia spalvą ir, kaip nurodyta šio sprendimo 62 punkte, informuoto vartotojo požiūriu skiriasi nuo ankstesnių dizainų svarbiais, o ne nereikšmingais elementais, susijusiais su ciferblatų vaizdu. Taigi jis negali būti laikomas ankstesnių dizainų arba originalios idėjos, kuri juose buvo išplėtota pirmą kartą, pakartojimu.

               72

               Be kita ko, reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš Reglamento Nr. 6/2002 1 ir 3 straipsnių, iš principo teise į dizainą saugomas prekės arba prekės dalies vaizdas, bet ne idėjos, kurios dominavo jį sukuriant. Todėl ieškovas, remdamasis ankstesniais dizainais, negali siekti, kad būtų saugoma šių dizainų idėja, t. y. laikrodžio ciferblato idėja, leidžianti matyti laiko pasikeitimą pagal jį sudarančių diskų spalvas.

               73

               Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, antrasis pagrindas atmestinas.

         Dėl trečiojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsnio 1 dalies f punkto pažeidimu

               74

               Ieškovas mano, kad Apeliacinė taryba neatsižvelgė į tai, kad ankstesni dizainai yra meno kūriniai, kuriems taikoma apsauga pagal Vokietijos teisės aktus autorių teisių srityje ir kurių pagrindinė idėja, t. y. laiko vaizdavimas skirtingomis spalvomis ir skirtingais lygiais, be sutikimo buvo panaudota ginčijamame dizaine.

               75

               Be to, jis tvirtina, kad Apeliacinė taryba neatsižvelgė į meno kūrinių eksperto Paul Heimbach parengtą tyrimo ataskaitą, tačiau, nepaisant to, ši ataskaita yra svarbi nustatant autorių teisių teikiamos apsaugos apimtį.

               76

               Pirmiausia reikia konstatuoti, kad, kaip matyti iš administracinės bylos, tyrimo ataskaita buvo pateikta pasibaigus nustatytam terminui, todėl Apeliacinė taryba turėjo nuspręsti dėl jos priimtinumo.

               77

               Be to, reikia pažymėti, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 21 punkte, kad ekspertas neturi atlikti teisinio vertinimo, susijusio su autorių teisių suteikiamos apsaugos apimtimi ir minėtų teisių pažeidimo buvimu.

               78

               Todėl Apeliacinė taryba teisingai neatsižvelgė į teisinio pobūdžio paaiškinimus tyrimo ataskaitoje, kurią ieškovas pateikė vykstant administracinei procedūrai.

               79

               Dėl ieškovo nurodyto autorių teisių į ankstesnius meno kūrinius pažeidimo reikia konstatuoti, kad pagal Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsnio 1 dalies f punktą Bendrijos dizainas pripažįstamas negaliojančiu, jeigu yra sukurtas be leidimo naudojant atitinkamos valstybės narės autorių teisės saugomą kūrinį. Taigi šia apsauga autorių teisių savininkas galėtų remtis tada, kai pagal valstybės narės, kurioje jam suteikiama apsauga, teisę jis gali uždrausti tokį minėto dizaino naudojimą.

               80

               Nepaisant ieškinio 39 punkte nurodytų nacionalinės teisės nuostatų, ieškovas nepateikė jokių nuorodų dėl autorių teisių apsaugos apimties Vokietijoje, ypač dėl klausimo, ar dėl autorių teisių apsaugos pagal Vokietijos teisę būtų draudžiama be sutikimo atkurti ankstesnių meno kūrinių idėjas neapsiribojant minėtų kūrinių konfigūracijos arba eskizų apsauga.

               81

               Kaip Apeliacinė taryba nurodė ginčijamo sprendimo 32 punkte, pagal tarptautines sutartis autorių teisių srityje, kurių šalis yra Vokietija, autorių teisių apsauga apima kūrinio konfigūraciją arba eskizus, bet ne idėjas.

               82

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti trečiąjį pagrindą ir visą ieškinį.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               83

               Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovas pralaimėjo bylą, jis turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT ir įstojusios į bylą šalies pateiktus reikalavimus.

               Remdamasis šiais motyvais,
               BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija)
               nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti ieškinį.

                           2.

                           Priteisti iš Erich Kastenholz bylinėjimosi išlaidas.

                           Kanninen

                           Soldevila Fragoso

                           Popescu

                     Paskelbta 2013 m. birželio 6 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


1997 m. rugsėjo 17 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Finanzamt Osnabrück-Land prieš Bernhard Langhorst. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Pridėtinės vertės mokestis. # Byla C-141/96.


1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Anic Partecipazioni SpA. # Apeliacinis skundas - Bauda. # Byla C-49/92 P.