title: Byla C-322/17: 2019 m. vasario 7 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas byloje (High Court (Airija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Eugen Bogatu/Minister for Social Protection (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Socialinė apsauga — Reglamentas (EB) Nr. 883/2004 — 67 straipsnis — Prašymas gauti šeimos išmokas, kurį pateikė kompetentingoje valstybėje narėje veiklą pagal darbo sutartį nutraukęs, tačiau toliau joje gyvenantis asmuo — Teisė į šeimos išmokas kitoje valstybėje narėje gyvenantiems šeimos nariams — Atitiktis reikalavimams)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/5

      2019 m. vasario 7 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas byloje (High Court (Airija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Eugen Bogatu/Minister for Social Protection
      (Byla C-322/17) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Socialinė apsauga - Reglamentas (EB) Nr. 883/2004 - 67 straipsnis - Prašymas gauti šeimos išmokas, kurį pateikė kompetentingoje valstybėje narėje veiklą pagal darbo sutartį nutraukęs, tačiau toliau joje gyvenantis asmuo - Teisė į šeimos išmokas kitoje valstybėje narėje gyvenantiems šeimos nariams - Atitiktis reikalavimams)
      (2019/C 131/05)
      Proceso kalba: anglų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         High Court (Airija)

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovas: Eugen Bogatu
      Atsakovas: Minister for Social Protection

         Rezoliucinė dalis

      2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo, ypač jo 67 straipsnis, taikomas kartu su šio reglamento 11 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad, esant tokiai situacijai, kaip pagrindinėje byloje, tam, kad asmuo atitiktų reikalavimus gauti šeimos išmokas kompetentingoje valstybėje narėje, nereikia, kad šis asmuo dirbtų pagal darbo sutartį toje valstybėje narėje arba kad ta valstybė narė dėl tokio darbo mokėtų jam išmoką pinigais.

         (1)  OL C 277, 2017 8 21.


title: Byla C-345/17: 2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje (Augstākā tiesa (Latvija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą), kurią inicijavo Sergejs Buivids (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Asmens duomenų tvarkymas — Direktyva 95/46/EB — 3 straipsnis — Taikymo sritis — Vaizdo įrašas, kuriame nufilmuoti policijos nuovadoje procesinius veiksmus atliekantys policijos darbuotojai — Paskelbimas vaizdo įrašų interneto svetainėje — 9 straipsnis — Asmens duomenų tvarkymas tik žurnalistiniais sumetimais — Sąvoka — Saviraiškos laisvė — Privataus gyvenimo apsauga)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/6

      2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje (Augstākā tiesa (Latvija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą), kurią inicijavo Sergejs Buivids
      (Byla C-345/17) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Asmens duomenų tvarkymas - Direktyva 95/46/EB - 3 straipsnis - Taikymo sritis - Vaizdo įrašas, kuriame nufilmuoti policijos nuovadoje procesinius veiksmus atliekantys policijos darbuotojai - Paskelbimas vaizdo įrašų interneto svetainėje - 9 straipsnis - Asmens duomenų tvarkymas tik žurnalistiniais sumetimais - Sąvoka - Saviraiškos laisvė - Privataus gyvenimo apsauga)
      (2019/C 131/06)
      Proceso kalba: latvių

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Augstākā tiesa

         Šalys pagrindinėje byloje

      Sergejs Buivids
      dalyvaujant: Datu valsts inspekcija

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo 3 straipsnį reikia aiškinti taip: policijos nuovadoje parodymus imančių policijos darbuotojų filmavimas ir taip parengto vaizdo įrašo paskelbimas interneto svetainėje, kurioje naudotojai gali įkelti, žiūrėti vaizdo įrašus ir jais dalytis, patenka į šios direktyvos taikymo sritį.

                  2.

                  Direktyvos 95/46 9 straipsnį reikia aiškinti taip: tokias faktines aplinkybes, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, t. y. policijos nuovadoje parodymus imančių policijos darbuotojų filmavimą ir taip parengto vaizdo įrašo paskelbimą interneto svetainėje, kurioje naudotojai gali įkelti, žiūrėti vaizdo įrašus ir jais dalytis, galima laikyti asmens duomenų tvarkymu tik žurnalistiniais sumetimais, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, jei iš minėto vaizdo įrašo aišku, kad vienintelis jo parengimo ir paskelbimo tikslas — atskleisti visuomenei informaciją, nuomones arba idėjas, o tai patikrinti turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

         (1)  OL C 277, 2017 8 21.


title: Byla C-423/17: 2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas byloje (Gerechtshof Den Haag (Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Staat der Nederlanden/Warner-Lambert Company LLC (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Žmonėms skirti vaistai — Direktyva 2001/83/EB — 11 straipsnis — Generiniai vaistai — Vaisto charakteristikų santrauka — Dalių, nurodančių indikacijas arba dozavimo formas, kurias pateikiant generinį vaistą rinkai tebesaugo patentų teisė, neįtraukimas)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/6

      2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas byloje (Gerechtshof Den Haag (Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Staat der Nederlanden/Warner-Lambert Company LLC
      (Byla C-423/17) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Žmonėms skirti vaistai - Direktyva 2001/83/EB - 11 straipsnis - Generiniai vaistai - Vaisto charakteristikų santrauka - Dalių, nurodančių indikacijas arba dozavimo formas, kurias pateikiant generinį vaistą rinkai tebesaugo patentų teisė, neįtraukimas)
      (2019/C 131/07)
      Proceso kalba: nyderlandų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Gerechtshof Den Haag

         Šalys pagrindinėje byloje

      2017 m. liepos 4 d.

         Apeliantė: Staat der Nederlanden

         Atsakovė: Warner-Lambert Company LLC

         Rezoliucinė dalis

      2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus, iš dalies pakeistos 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2012/26/ES, 11 straipsnio antra pastraipa turi būti aiškinama taip, kad vykstant leidimo prekiauti išdavimo procedūrai, kaip nagrinėjamai pagrindinėje byloje, pateiktas pranešimas, kuriuo asmuo, kai pateikia paraišką dėl leidimo prekiauti generiniu vaistu arba jį turi, praneša kompetentingai nacionalinei institucijai, kad generinio vaistinio preparato informaciniame lapelyje ar charakteristikų santraukoje jis nenurodo indikacijų arba dozavimo formų, kurioms minėtą vaistinį preparatą pateikiant rinkai galioja trečiųjų šalių patentų teisė, laikomas prašymu apriboti leidimo prekiauti atitinkamu vaistiniu preparatu taikymo sritį.

         (1)  OL C 318, 2017 9 25.


title: Byla C-531/17: 2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas byloje (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Vetsch Int. Transporte GmbH (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Apmokestinimas — Pridėtinės vertės mokestis (PVM) — Direktyva 2006/112/EB — 143 straipsnio 1 dalies d punktas — Importo neapmokestinimas PVM — Importas ir paskesnis pervežimas Bendrijos viduje — Paskesnis tiekimas Bendrijos viduje — Sukčiavimas mokesčių srityje — Atsisakymas leisti neapmokestinti — Sąlygos)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/8

      2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas byloje (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Vetsch Int. Transporte GmbH
      (Byla C-531/17) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Apmokestinimas - Pridėtinės vertės mokestis (PVM) - Direktyva 2006/112/EB - 143 straipsnio 1 dalies d punktas - Importo neapmokestinimas PVM - Importas ir paskesnis pervežimas Bendrijos viduje - Paskesnis tiekimas Bendrijos viduje - Sukčiavimas mokesčių srityje - Atsisakymas leisti neapmokestinti - Sąlygos)
      (2019/C 131/09)
      Proceso kalba: vokiečių

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Verwaltungsgerichtshof

         Šalys pagrindinėje byloje

      Vetsch Int. Transporte GmbH

         dalyvaujant: Zollamt Feldkirch Wolfurt

         Rezoliucinė dalis

      2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 143 straipsnio d punktą ir šios direktyvos, iš dalies pakeistos 2009 m. birželio 25 d. Tarybos direktyva 2009/69/EB, 143 straipsnio 1 dalies d punktą reikia aiškinti taip, kad pasinaudoti teise į importo neapmokestinimą pridėtinės vertės mokesčiu, kaip numatyta šiose nuostatose, neturi būti draudžiama importuotojui, kuriam pagal Direktyvos 2006/112 201 straipsnį tenka ar pripažįstama tenkanti prievolė sumokėti šį mokestį, tokioje situacijoje, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, kai, pirma, importuotų ir po to pervežtų Bendrijos viduje prekių gavėjas sukčiauja vykdydamas pervežus prekes sudarytą sandorį, kuris nesusijęs su minėtu pervežimu, ir, antra, nėra jokios informacijos, leidžiančios teigti, kad importuotojas žinojo ar turėjo žinoti, jog šis paskesnis sandoris yra įtrauktas į gavėjų sukčiavimą.

         (1)  OL C 412, 2017 12 4.


title: Byla C-554/17: 2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas byloje (Svea hovrätt (Švedija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Rebecka Jonsson/Société du Journal L’Est Républicain (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose — Europos ieškinių dėl nedidelių sumų nagrinėjimo procedūra — Reglamentas (EB) Nr. 861/2007 — 16 straipsnis — „Pralaimėjusi šalis“ — Bylinėjimosi išlaidos — Paskirstymas — 19 straipsnis — Valstybių narių procesinės teisės)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/9

      2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas byloje (Svea hovrätt (Švedija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Rebecka Jonsson/Société du Journal L’Est Républicain
      (Byla C-554/17) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose - Europos ieškinių dėl nedidelių sumų nagrinėjimo procedūra - Reglamentas (EB) Nr. 861/2007 - 16 straipsnis - „Pralaimėjusi šalis“ - Bylinėjimosi išlaidos - Paskirstymas - 19 straipsnis - Valstybių narių procesinės teisės)
      (2019/C 131/11)
      Proceso kalba: švedų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Svea hovrätt

         Šalys pagrindinėje byloje

         Apeliantė: Rebecka Jonsson

         Kita šalis: Société du Journal L’Est Républicain

         Rezoliucinė dalis

      2007 m. liepos 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 861/2007, nustatančio Europos ieškinių dėl nedidelių sumų nagrinėjimo procedūrą, 16 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias tuo atveju, kai šalis tik iš dalies laimi bylą, nacionalinis teismas gali nurodyti, jog kiekviena bylos šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas, arba gali paskirstyti šias išlaidas šalims. Tokiu atveju nacionalinis teismas iš principo gali paskirstyti minėtų išlaidų sumą su sąlyga, kad nacionalinės procesinės nuostatos dėl bylinėjimosi išlaidų paskirstymo tarpvalstybinėse bylose, susijusiose su ieškiniais dėl nedidelių sumų, nėra mažiau palankios už procesines nuostatas, kuriomis reglamentuojamos panašios situacijos, kurioms taikoma nacionalinė teisė, ir kad procesiniai reikalavimai, susiję su šių bylinėjimosi išlaidų paskirstymu, nelemia to, jog suinteresuotieji asmenys atsisako naudotis šia Europos ieškinių dėl nedidelių sumų nagrinėjimo procedūra dėl to, kad pareiškėjui, laimėjusiam beveik visą bylą, tenka padengti visas savo bylinėjimosi išlaidas ar didelę jų dalį.

         (1)  OL C 402, 2017 11 27.


title: Byla C-535/17: 2019 m. vasario 6 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas byloje (Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) NK, PI Gerechtsdeurwaarderskantoor BV ir PI bankroto administratorius/BNP Paribas Fortis NV (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose — Jurisdikcija ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymas — Reglamentai (EB) Nr. 44/2001 ir (EB) Nr. 1346/2000 — Atitinkamos jų taikymo sritys — Antstolio bankrotas — Bankroto administratoriaus ir likvidatoriaus pareikštas ieškinys)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/9

      2019 m. vasario 6 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas byloje (Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) NK, PI Gerechtsdeurwaarderskantoor BV ir PI bankroto administratorius/BNP Paribas Fortis NV
      (Byla C-535/17) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose - Jurisdikcija ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymas - Reglamentai (EB) Nr. 44/2001 ir (EB) Nr. 1346/2000 - Atitinkamos jų taikymo sritys - Antstolio bankrotas - Bankroto administratoriaus ir likvidatoriaus pareikštas ieškinys)
      (2019/C 131/10)
      Proceso kalba: nyderlandų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Hoge Raad der Nederlanden

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovas: NK, PI Gerechtsdeurwaarderskantoor BV ir PI bankroto administratorius

         Atsakovas: BNP Paribas Fortis NV

         Rezoliucinė dalis

      2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 1 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies b punktas turi būti aiškinami taip, kad tokį ieškinį, kaip aptariamas pagrindinėje byloje, dėl deliktine arba kvazideliktine atsakomybe grindžiamo reikalavimo atlyginti žalą, kurį administratorius pareiškė vykstant nemokumo procedūrai ir kurį patenkinus gautos sumos skiriamos kreditoriams, apima sąvoka „civilinės ir komercinės bylos“, kaip tai suprantama pagal šios nuostatos 1 dalį, ir todėl jis patenka į minėto reglamento materialinę taikymo sritį.

         (1)  OL C 412, 2017 12 4.


title: Byla C-562/17: 2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas byloje (Audiencia Nacional (Ispanija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Nestrade SA/Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT), Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC) (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Tryliktoji direktyva 86/560/EEB — Pridėtinės vertės mokesčio (PVM) grąžinimo tvarka — Lygiavertiškumo ir veiksmingumo principai — Europos Sąjungoje neįsteigta įmonė — Išankstinis ir galutinis sprendimai atsisakyti grąžinti PVM — Klaidingas PVM mokėtojo kodas)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/10

      2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas byloje (Audiencia Nacional (Ispanija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Nestrade SA/Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT), Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)
      (Byla C-562/17) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Tryliktoji direktyva 86/560/EEB - Pridėtinės vertės mokesčio (PVM) grąžinimo tvarka - Lygiavertiškumo ir veiksmingumo principai - Europos Sąjungoje neįsteigta įmonė - Išankstinis ir galutinis sprendimai atsisakyti grąžinti PVM - Klaidingas PVM mokėtojo kodas)
      (2019/C 131/12)
      Proceso kalba: ispanų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Audiencia Nacional

         Šalys pagrindinėje byloje

         Pareiškėja: Nestrade SA

         Atsakovai: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT), Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

         Rezoliucinė dalis

      1986 m. lapkričio 17 d. Tryliktosios Tarybos direktyvos 86/560/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų suderinimo — pridėtinės vertės mokesčio grąžinimo apmokestinamiesiems asmenims, kurie nėra įsisteigę Bendrijos teritorijoje, tvarkos nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas nedraudžiama valstybei narei apriboti laiko atžvilgiu galimybę ištaisyti klaidingas sąskaitas faktūras, pavyzdžiui, ištaisant pridėtinės vertės mokesčio (PVM) mokėtojo kodą, iš pradžių įrašytą į sąskaitą faktūrą, kad būtų pasinaudota teise į PVM grąžinimą, su sąlyga, kad laikomasi lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

         (1)  OL C 437, 2017 12 18.


title: Byla C-630/17: 2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje (Općinski Sud u Rijeci (Kroatija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Anica Milivojević/Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — SESV 56 ir 63 straipsniai — Laisvė teikti paslaugas — Laisvas kapitalo judėjimas — Nacionalinės teisės aktas, pagal kurį negalioja su leidimo neturinčiu kreditoriumi sudarytos paskolos sutartys, turinčios tarptautinių elementų — Reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 — 17 straipsnio 1 dalis — Siekiant teikti turistų apgyvendinimo paslaugas fizinio asmens sudaryta paskolos sutartis — Sąvoka „vartotojas“ — 24 straipsnio 1 punktas — Išimtinė jurisdikcija, susijusi su daiktinėmis teisėmis į nekilnojamąjį turtą — Ieškinys dėl paskolos sutarties pripažinimo negaliojančia ir hipotekos įrašo į nekilnojamojo turto registrą panaikinimo)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/11

      2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje (Općinski Sud u Rijeci (Kroatija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Anica Milivojević/Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen
      (Byla C-630/17) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - SESV 56 ir 63 straipsniai - Laisvė teikti paslaugas - Laisvas kapitalo judėjimas - Nacionalinės teisės aktas, pagal kurį negalioja su leidimo neturinčiu kreditoriumi sudarytos paskolos sutartys, turinčios tarptautinių elementų - Reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 - 17 straipsnio 1 dalis - Siekiant teikti turistų apgyvendinimo paslaugas fizinio asmens sudaryta paskolos sutartis - Sąvoka „vartotojas“ - 24 straipsnio 1 punktas - Išimtinė jurisdikcija, susijusi su daiktinėmis teisėmis į nekilnojamąjį turtą - Ieškinys dėl paskolos sutarties pripažinimo negaliojančia ir hipotekos įrašo į nekilnojamojo turto registrą panaikinimo)
      (2019/C 131/13)
      Proceso kalba: kroatų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Općinski Sud u Rijeci

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovė: Anica Milivojević

         Atsakovė: Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiamas valstybės narės teisės aktas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, dėl kurio, be kita ko, paskolos sutartys ir tokiomis sutartimis grindžiami teisiniai dokumentai, sudaryti tos valstybės narės teritorijoje skolininkų ir kreditorių, įsisteigusių kitoje valstybėje narėje ir neturinčių pirmosios valstybės narės kompetentingų valdžios institucijų išduoto leidimo vykdyti veiklą tos valstybės teritorijoje, negalioja nuo sudarymo momento, net jeigu jie buvo sudaryti prieš įsigaliojant šiam teisės aktui.

                  2.

                  Pagal 2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 4 straipsnio 1 dalį ir 25 straipsnį draudžiamas valstybės narės teisės aktas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pagal kurį kilus ginčams dėl tarptautinių elementų turinčių paskolos sutarčių, patenkančių į šio reglamento taikymo sritį, skolininkams prieš šios valstybės narės kompetentingų valdžios institucijų išduoto leidimo vykdyti veiklą tos valstybės teritorijoje neturinčius kreditorius leidžiama pareikšti ieškinį tos valstybės, kur tie kreditoriai turi registruotą buveinę, teismuose arba skolininkų nuolatinės gyvenamosios vietos ar buveinės vietos teismuose, o jurisdikciją nagrinėti tokių kreditorių jų skolininkams pareikštus ieškinius turi tik tos valstybės, kur tie skolininkai turi nuolatinę gyvenamąją vietą ar buveinę, teismai, ir nesvarbu, ar pastarieji yra vartotojai, ar profesionalai.

                  3.

                  Reglamento Nr. 1215/2012 17 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad skolininkas, kuris paskolos sutartį sudarė siekdamas atlikti nekilnojamojo turto, kuris yra jo būstas, renovacijos darbus tam, kad, be kita ko, ten teiktų turistų apgyvendinimo paslaugas, negali būti laikomas „vartotoju“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, nebent atsižvelgiant į visas sandorio, dėl kurio buvo sudaryta sutartis, aplinkybes aišku, kad jo ir tos profesinės veiklos ryšys yra toks silpnas, jog akivaizdu, kad ši sutartis buvo sudaryta iš esmės siekiant privačių tikslų, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

                  4.

                  Reglamento Nr. 1215/2012 24 straipsnio 1 punkto pirma pastraipa turi būti aiškinama taip, kad ieškinys dėl hipotekos nekilnojamajam turtui įrašo nekilnojamojo turto registre panaikinimo yra ieškinys, kurio „dalykas yra daiktinės teisės į nekilnojamąjį turtą“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, tačiau į šios nuostatos taikymo sritį nepatenka ieškinys dėl paskolos sutarties ir notarinio akto, susijusio su hipoteka, kuria užtikrinami iš šios sutarties kylantys kreditiniai reikalavimai, pripažinimo negaliojančiais.

         (1)  OL C 22, 2018 01 22.


title: Byla C-710/17: 2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas byloje (Consiglio di Stato (Italija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) CCC — Consorzio Cooperative Costruzioni Soc. Cooperativa/Comune di Tarvisio (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Viešojo darbų pirkimo sutartys — Direktyva 2004/18/EB — 48 straipsnio 3 dalis — Ūkio subjektų techninių pajėgumų vertinimas ir tikrinimas — Nacionalinės teisės nuostatos, kurios gali būti vertinamos kaip Direktyvos 200/18 perkėlimas — Tiesioginės ir besąlyginės nuorodos į Sąjungos teisę nebuvimas — Prašymo, pagrįsto aiškiu tarptautiniu susidomėjimu nebuvimas — Prašymo priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinumas)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/12

      2019 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas byloje (Consiglio di Stato (Italija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) CCC — Consorzio Cooperative Costruzioni Soc. Cooperativa/Comune di Tarvisio
      (Byla C-710/17) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Viešojo darbų pirkimo sutartys - Direktyva 2004/18/EB - 48 straipsnio 3 dalis - Ūkio subjektų techninių pajėgumų vertinimas ir tikrinimas - Nacionalinės teisės nuostatos, kurios gali būti vertinamos kaip Direktyvos 200/18 perkėlimas - Tiesioginės ir besąlyginės nuorodos į Sąjungos teisę nebuvimas - Prašymo, pagrįsto aiškiu tarptautiniu susidomėjimu nebuvimas - Prašymo priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinumas)
      (2019/C 131/14)
      Proceso kalba: italų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Consiglio di Stato

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovė: CCC — Consorzio Cooperative Costruzioni Soc. Cooperativa

         Atsakovė: Comune di Tarvisio

         dalyvaujant: Incos Srl, RTI — Idrotermica F.lli Soldera, Gabriele Indovina

         Rezoliucinė dalis

      Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) 2017 m. rugsėjo 28 d. nutartimi pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas.

         (1)  OL C 112, 2018 3 26.


title: Byla C-49/18: 2019 m. vasario 7 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje (Tribunal Superior de Justicia de Catalunya (Ispanija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Carlos Escribano Vindel/Ministerio de Justicia (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Griežtos biudžeto lėšų taupymo priemonės — Atlyginimų mažinimas nacionaliniame viešosios tarnybos sektoriuje — Būdas — Skirtingas poveikis — Socialinė politika — Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje — Direktyva 2000/78/EB — 2 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies b punktas — Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija — 21 straipsnis — Teisėjų nepriklausomumas — ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/13

      2019 m. vasario 7 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje (Tribunal Superior de Justicia de Catalunya (Ispanija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Carlos Escribano Vindel/Ministerio de Justicia
      (Byla C-49/18) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Griežtos biudžeto lėšų taupymo priemonės - Atlyginimų mažinimas nacionaliniame viešosios tarnybos sektoriuje - Būdas - Skirtingas poveikis - Socialinė politika - Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje - Direktyva 2000/78/EB - 2 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies b punktas - Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija - 21 straipsnis - Teisėjų nepriklausomumas - ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa)
      (2019/C 131/15)
      Proceso kalba: ispanų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Tribunal Superior de Justicia de Catalunya

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovas: Carlos Escribano Vindel

         Atsakovė: Ministerio de Justicia

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 21 straipsnis ir 2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvos 2000/78/EB, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, 2 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies b punktas turi būti aiškinami kaip nedraudžiantys tokios nacionalinės teisės nuostatos, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kurioje, įgyvendinant bendras atlyginimų mažinimo priemones, susijusias su reikalavimais pašalinti biudžeto deficito perviršį, nustatyti skirtingi teisėjų pagrindinio ir papildomo atlyginimų mažinimo procentiniai dydžiai, o tai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, lėmė, kad žemesnių kategorijų teisėjų, priklausančių dviem atlyginimų grupėms, atlyginimai buvo sumažinti didesniu procentiniu dydžiu nei aukštesnės kategorijos teisėjų, priklausančių vienai atlyginimų grupei, atlyginimai, nors pirmieji gauna mažesnį atlyginimą, dažniausiai yra jaunesni ir paprastai turi mažesnį darbo stažą nei antrieji, tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dar turi atlikti reikiamus patikrinimus.

                  2.

                  ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa turi būti aiškinama taip, kad teisėjų nepriklausomumo principas nedraudžia taikyti ieškovui pagrindinėje byloje tokios nacionalinės teisės nuostatos, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kurioje, įgyvendinant bendras atlyginimų mažinimo priemones, susijusias su reikalavimais pašalinti biudžeto deficito perviršį, nustatyti skirtingi teisėjų pagrindinio ir papildomo atlyginimų mažinimo procentiniai dydžiai, neatsižvelgiant į vykdomų funkcijų pobūdį, darbo stažą ar atliekamų užduočių svarbą, o tai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, lėmė, kad žemesnių kategorijų teisėjų, priklausančių dviem atlyginimų grupėms, atlyginimai buvo sumažinti didesniu procentiniu dydžiu nei aukštesnės kategorijos teisėjų, priklausančių vienai atlyginimų grupei, atlyginimai, nors pirmieji gauna mažesnį atlyginimą nei antrieji, su sąlyga, kad atlyginimas, kurį, pritaikius pagrindinėje byloje nagrinėjamą atlyginimų sumažinimą, gauna ieškovas pagrindinėje byloje, yra tokio dydžio, kad atitiktų jo vykdomų funkcijų svarbą, taigi ir užtikrintų nepriklausomą jo sprendimų priėmimą, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

         (1)  OL C 152, 2018 4 30.


title: Byla C-577/18 P: 2018 m. rugsėjo 11 d. Petrus Kerstens pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. birželio 26 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-757/17, Kerstens/Komisija

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/17

      2018 m. rugsėjo 11 d. Petrus Kerstens pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. birželio 26 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-757/17, Kerstens/Komisija
      (Byla C-577/18 P)
      (2019/C 131/21)
      Proceso kalba: prancūzų

         Šalys

         Apeliantas: Petrus Kerstens, atstovaujamas advokato C. Mourato

         Kita proceso šalis: Europos Komisija
      2019 m. sausio 22 d. nutartimi Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) atmetė apeliacinį skundą.


title: Byla C-711/18: 2018 m. lapkričio 9 d. Consiglio di Stato (Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Ascopiave SpA ir kt./Ministero dello Sviluppo Economico ir kt.

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/18

      2018 m. lapkričio 9 d. Consiglio di Stato (Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Ascopiave SpA ir kt./Ministero dello Sviluppo Economico ir kt.
      (Byla C-711/18)
      (2019/C 131/23)
      Proceso kalba: italų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Consiglio di Stato

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovės: Ascopiave SpA, Bim Belluno Infrastrutture SpA, Centria Srl, Retipiù Srl, Pasubio Distribuzione Gas Srl — Unipersonale, Pasubio Group SpA, Unigas Distribuzione Srl

         Atsakovės: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero per gli Affari Regionali e le Autonomie

         Prejudicinis klausimas

      Ar Europos Sąjungos teise ir konkrečiai elektros energijos ir gamtinių dujų vidaus rinkos bendrosiomis taisyklėmis bei teisinio tikrumo ir teisėtų lūkesčių principais leidžiama atgaline data taikyti kompensacijų buvusiems koncesininkams dydžio nustatymo kriterijus, darant poveikį ankstesniems sutartiniams santykiams, arba, ar toks taikymas, taip pat atsižvelgiant į proporcingumo principą, yra pagrįstas poreikiu ginti kitus Europai svarbius viešuosius interesus, susijusius su poreikiu užtikrinti geresnę atitinkamos rinkos konkurencingumo apsaugą, taip pat suteikti didesnę apsaugą paslaugos vartotojams, kurie galėtų patirti netiesioginį poveikį dėl galimo buvusiems koncesininkams mokėtinų sumų padidėjimo?


title: Byla C-754/18: 2018 m. gruodžio 3 d. Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Vengrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Ryanair Designated Activity Company/Országos Rendőr-főkapitányság

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/18

      2018 m. gruodžio 3 d. Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Vengrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Ryanair Designated Activity Company/Országos Rendőr-főkapitányság
      (Byla C-754/18)
      (2019/C 131/24)
      Proceso kalba: vengrų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Šalys pagrindinėje byloje

      Pareiškėja: Ryanair Designated Activity Company

         Atsakovė: Országos Rendőr-főkapitányság (Vengrijos generalinė policijos direkcija)

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38/EB (1) dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičiančios Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinančios [d]irektyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB, 5 straipsnio 2 dalis, susijusi su įvažiavimo teise, turi būti aiškinama taip, kad taikant šią direktyvą šeimos narys, turintis 10 straipsnyje numatytą galiojančią leidimo gyventi šalyje kortelę arba 20 straipsnyje nurodytą leidimo nuolatos gyventi šalyje kortelę, atleidžiamas nuo pareigos turėti vizą atvykstant į valstybės narės teritoriją?

                  2.

                  Tuo atveju, jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas, ar Direktyvos 2004/38 5 straipsnis ir jo 2 dalis turi būti aiškinami taip pat, kai asmuo, kuris yra Sąjungos piliečio šeimos narys ir neturi kitos valstybės narės pilietybės, įgijo teisę nuolatos gyventi Jungtinėje Karalystėje ir būtent ši valstybė išdavė jam leidimą nuolatos gyventi šalyje kortelę? Kitaip tariant, asmuo, turintis Jungtinės Karalystės išduotą šios direktyvos 20 straipsnyje nurodytą leidimo nuolatos gyventi šalyje kortelę, atleidžiamas nuo pareigos turėti vizą, neatsižvelgiant į tai, kad šioje valstybėje narėje nėra taikomas nei Direktyvos 2004/38 5 straipsnio 2 dalyje nurodytas 2001 m. kovo 15 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami išorines sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašus, nei 2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/399 dėl taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Sąjungos kodekso (Šengeno sienų kodeksas)?

                  3.

                  Jeigu atsakymas į pirmąjį ir antrąjį prejudicinius klausimus būtų teigiamas, ar turima leidimo nuolatos gyventi šalyje kortelė, išduota pagal Direktyvos 2004/38 20 straipsnį, turėtų būti savaime laikoma pakankamu įrodymu, kad kortelės turėtojas yra Sąjungos piliečio šeimos narys ir, nesant būtinybės papildomai patikrinti arba patvirtinti, kaip šeimos nariui jam leidžiama atvykti į kitos valstybės narės teritoriją ir iš jo nereikalaujama turėti vizos pagal šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalį?

                  4.

                  Jei į trečiąjį prejudicinį klausimą Teisingumo Teismas atsakytų neigiamai, ar Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo 26 straipsnio 1 dalies b punktas ir 2 dalis turi būti aiškinami taip, kad oro vežėjas atvykimo momentu privalo ne tik patikrinti kelionės dokumentus, bet ir nustatyti, ar keleivis, kuris keliauja su leidimo nuolatos gyventi šalyje kortele, numatyta Direktyvos 2004/38 20 straipsnyje, iš tiesų yra Sąjungos piliečio šeimos narys?

                  5.

                  Jei Teisingumo Teismas į ketvirtąjį prejudicinį klausimą atsakytų teigiamai:

                              i)

                              ar tuo atveju, jeigu oro vežėjas negali nustatyti, ar keleivis, kuris keliauja su leidimo nuolatos gyventi šalyje kortele, numatyta Direktyvos 2004/38 20 straipsnyje, iš tiesų yra Sąjungos piliečio šeimos narys atvykimo momentu, vežėjas privalo atsisakyti šį asmenį įlaipinti į orlaivį ir vežti į kitą valstybę narę?

                              ii)

                              ar tuo atveju, kai oro vežėjas nepatikrina šios aplinkybės arba neatsisako vežti keleivio, kuris negali patvirtinti savo kaip šeimos nario statuso, — nors, kita vertus, turi leidimo nuolatos gyventi šalyje kortelę, — šiam vežėjui už tai gali būti skirta bauda pagal Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo 26 straipsnio 2 dalį?

         (1)  OL L 158, 2004, p. 77; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 46.


title: Byla C-9/19: 2019 m. sausio 3 d. Tribunalul București (Rumunija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje SC Mitliv Exim SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/22

      2019 m. sausio 3 d. Tribunalul București (Rumunija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje SC Mitliv Exim SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Byla C-9/19)
      (2019/C 131/28)
      Proceso kalba: rumunų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Tribunalul București

         Šalys pagrindinėje byloje

      Pareiškėja: SC Mitliv Exim SRL

         Atsakovės: Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Prejudiciniai klausimai

                  1)

                  Ar pagal 2006 m. lapkričio 28 d. Direktyvos 2006/112/EB (1) dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 2 straipsnio ir 273 straipsnio, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnio ir SESV 325 straipsnio nuostatas, susijusias su pagrindinėje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis, draudžiami tokie nacionalinės teisės aktai, koks aptariamas pagrindinėje byloje, pagal kuriuos vienu metu gali susiklostyti toliau aprašyta padėtis:

                              —

                              tam tikra suma sumokama už žalą, patirtą dėl ikiteisminio tyrimo metu nustatytos nusikalstamos veikos, nesusijusios su mokesčių kreditu;

                              —

                              vėliau atliekamas mokestinis patikrinimas, o lygiagrečiai nagrinėjama baudžiamoji byla, kurioje kaltinamasis mokesčių mokėtojas patraukiamas atsakomybėn už mokesčių vengimą, ir nustatomos papildomos jo mokestinės prievolės, susijusios tiek su laikotarpiu, tiek su suma, kuri valstybės institucijoms jau buvo sumokėta ikiteisminio tyrimo metu, bet tik tuo atveju, jeigu sprendimas dėl administracinio skundo dėl mokestinio patikrinimo metu parengtų aktų buvo sustabdytas iki baudžiamosios bylos nagrinėjimo pabaigos;

                              —

                              baudžiamosios bylos nagrinėjimas pirmosios instancijos teisme užbaigiamas iš kaltinamojo priteisiant, inter alia, solidariai sumokėti visą sumą, kurią, kaip buvo nustatyta ikiteisminio tyrimo metu, turi mokėti visi kaltinamieji, nepaisant to, kad aptariamas mokesčių mokėtojas turėjo mokėti tik dalį tos sumos, kurią jau yra sumokėjęs, ir kokia apimtimi visos šios vienu metu susiklosčiusios situacijos tampa per didele našta aptariamam mokesčių mokėtojui?

                  2)

                  Ar tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, taip pat siekiant užtikrinti, kad bus pasiektas tikslas įvykdyti nustatytus finansinius įsipareigojimus valstybei ir kovoti su sukčiavimu, pagal visus Sąjungos teisės principus ir konkrečiai non bis in idem principą, nėra draudžiamas toks valstybės institucijų elgesys, kai jos neatsižvelgia į tai, kad mokesčio suma buvo sumokėta dar prieš nustatant administracines ir baudžiamąsias sankcijas, turint omenyje, kad atlikto mokėjimo suma apima dalį mokesčių mokėtojui nustatytos mokestinės prievolės?

                  3)

                  Ar, atsižvelgiant į pirmiau išdėstytus [1] ir [2] klausimus, Europos Sąjungos teisę reikia aiškinti taip, kad pagal ją draudžiami tokie nacionalinės teisės aktai, kaip taikytas pagrindinėje byloje, pagal kuriuos Sąjungos teisės normų neatitinkančio mokesčio išieškojimu nelaikomas <...> atvejis, kai mokesčių mokėtojas atlygino žalą ikiteisminio tyrimo metu, siekdamas, kad bausmė jam būtų sumažinta perpus, nesant kompetentingų institucijų nustatyto mokesčių kredito ar baudžiamųjų bylų teismo paskelbto galutinio sprendimo, bet kai mokesčių administravimo institucijos, šiuo atveju — mokesčių inspekcija, nustatė jam papildomas mokestines prievoles, siejamas tiek su laikotarpiu, tiek su suma, kuri jau buvo sumokėta valstybės institucijoms, ir, laikotarpiu nuo sumokėjimo iki mokestinės prievolės nustatymo atsižvelgiant į mokesčių kreditą ar baudžiamųjų bylų teismo galutinį sprendimą, mokestis buvo gautas be pagrindo?

         (1)  OL L 347, 2006, p. 1.


title: Byla C-32/19: 2019 m. sausio 18 d. Oberster Gerichtshof (Austrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje AT/Pensionsversicherungsanstalt

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/23

      2019 m. sausio 18 d. Oberster Gerichtshof (Austrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje AT/Pensionsversicherungsanstalt
      (Byla C-32/19)
      (2019/C 131/29)
      Proceso kalba: vokiečių

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Oberster Gerichtshof

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovas ir kasatorius: AT

         Atsakovė ir kita kasacinio proceso šalis: Pensionsversicherungsanstalt

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje (1), iš dalies keičiančios Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinančios Direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (toliau — Direktyva 2004/38/EB), 17 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad darbuotojai, kurie baigę dirbti yra pasiekę tokį amžių, kuris pagal darbo vietos valstybės narės įstatymus suteikia teisę į senatvės pensiją, turi būti dirbę toje valstybėje narėje ne trumpiau kaip paskutinius dvylika mėnesių ir gyvenę joje ištisai ilgiau kaip trejus metus tam, kad įgytų nuolatinio gyvenimo toje valstybėje narėje teisę prieš pasibaigiant penkerių metų laikotarpiui?

                  2.

                  Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą būtų neigiamas:
                  Ar pagal Direktyvos 2004/38/EB 17 straipsnio 1 dalies a punkto pirmą alternatyvą darbuotojai turi nuolatinio gyvenimo teisę, jei jie įsidarbina kitoje valstybėje narėje tada, kada galima numatyti, kad dirbti iki teisę į senatvės pensiją suteikiančio amžiaus jie galės santykinai trumpą laikotarpį ir baigę dirbti dėl mažų pajamų bet kuriuo atveju bus priklausomi nuo priimančiosios valstybės narės socialinės paramos išmokų?

         (1)  OL L 158, 2004, p. 77.


title: Byla C-47/19: 2019 m. sausio 25 d. Finanzgericht Hamburg (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje HA/Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/24

      2019 m. sausio 25 d. Finanzgericht Hamburg (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje HA/Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst
      (Byla C-47/19)
      (2019/C 131/30)
      Proceso kalba: vokiečių

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Finanzgericht Hamburg

         Šalys pagrindinėje byloje

         Pareiškėjas: HA

         Atsakovė: Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar mokymo paslaugų, susijusių su viduriniu ar universitetiniu išsilavinimu, sąvoka, įtvirtinta 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB (1) dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (PVM direktyva) 132 straipsnio 1 dalies i ir j punktuose, taip pat apima banglenčių sporto ir buriavimo mokymą? Ar pakanka, kad toks mokymas būtų siūlomas bent vienoje iš valstybės narės mokyklų ar bent viename universitete?

                  2.

                  Ar tam, kad mokymo paslaugos būtų laikomos susijusiomis su viduriniu ar universitetiniu išsilavinimu, kaip tai suprantama pagal PVM direktyvos 132 straipsnio 1 dalies i ir j punktus, būtina, kad mokymas būtų įtrauktas į vertinimo sistemą, ar pakanka, kad banglenčių sporto ar buriavimo kursai vyktų kaip mokyklos ar universiteto renginys, pavyzdžiui, kaip klasės išvyka?

                  3.

                  Ar banglenčių sporto ir buriavimo mokykla gali būti pripažinta turinčia panašią paskirtį, kaip tai suprantama pagal PVM direktyvos 132 straipsnio 1 dalies i punktą, remiantis mokyklų ar universitetų veiklą reglamentuojančiomis taisyklėmis, pagal kurias išoriniai banglenčių sporto arba buriavimo kursai laikomi kūno kultūros pamokų arba kūno kultūros mokytojų universitetinio rengimo dalimi, įtraukta į vertinimo sistemą arba kitus mokymosi pasiekimus, ir (arba) su visuomenės interesais susijusia sportine veikla? Ar tokiam pripažinimui būtina, kad mokykla arba universitetas tiesiogiai arba netiesiogiai apmokėtų kursus?

                  4.

                  Ar banglenčių sporto arba buriavimo kursai per klasės išvyką laikomi su vaikų ir jaunimo apsauga glaudžiai susijusiomis paslaugomis, kaip tai apibrėžta PVM direktyvos 132 straipsnio 1 dalies h punkte? Jei taip, ar būtina tam tikra tokios apsaugos trukmė?

                  5.

                  Ar formuluotė „mokytojų privačiai teikiamos mokymo paslaugos, susijusios su viduriniu ar universitetiniu išsilavinimu“ PVM direktyvos 132 straipsnio 1 dalies j punkte reiškia, kad apmokestinamasis asmuo moko asmeniškai?

         (1)  OL L 347, 2006, p. 1.


title: Byla C-77/19: 2019 m. vasario 1 d. First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Kaplan International colleges UK Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/25

      2019 m. vasario 1 d. First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Kaplan International colleges UK Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Byla C-77/19)
      (2019/C 131/31)
      Proceso kalba: anglų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Šalys pagrindinėje byloje

         Apeliantas: Kaplan International colleges UK Ltd

         Kita apeliacinio proceso šalis: The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Kokia yra Tarybos direktyvos 2006/112/EB (1) 132 straipsnio 1 dalies f punkte numatytos neapmokestinimo išimties teritorinė taikymo sritis? Visų pirma, i) ar ji taikoma SPG, kuri yra įsisteigusi valstybėje narėje, išskyrus valstybę narę ar valstybes nares, kuriose yra SPG nariai? Jeigu taip, ii) ar ji taip pat taikoma SPG, kuri yra įsisteigusi už ES ribų?

                  2.

                  Jeigu SPG neapmokestinimo išimtis iš esmės prieinama kitoje valstybėje narėje, nei ta, kurioje yra vienas ar daugiau SPG narių, įsisteigusiam subjektui ir už ES ribų įsisteigusiai SPG, kaip reikėtų taikyti kriterijų, pagal kurį išimtis neturėtų sukelti konkurencijos iškraipymo? Visų pirma:

                              a)

                              Ar ji taikoma potencialiam konkurencijos iškraipymui, kuris daro poveikį kitiems panašių paslaugų gavėjams, kurie nėra SPG nariai, ar ji taikoma tik potencialiam iškraipymui, kuris daro poveikį potencialiems alternatyviems paslaugų SPG nariams teikėjams?

                              b)

                              Jeigu ji taikoma tik kitiems gavėjams, ar gali būti reali iškraipymo galimybė, jeigu kiti gavėjai, kurie nėra SPG nariai, gali prašyti leisti prisijungti prie atitinkamos SPG, arba sukurti savo SPG, kad gautų panašių paslaugų, arba gauti lygiaverčius PVM sutaupymus kitais metodais (pavyzdžiui, įsteigdami filialą valstybėje narėje arba atitinkamoje trečiojoje valstybėje)?

                              c)

                              Jeigu ji taikoma tik kitiems teikėjams, ar reali konkurencijos iškraipymo galimybė turi būti vertinama nustatant, ar SPG gali užtikrinti, kad jos nariai bus jos klientai, nepaisant galimybės pasinaudoti neapmokestinimu PVM, taigi turi būti vertinama remiantis alternatyvių teikėjų galimybe patekti į nacionalinę rinką, kurioje yra įsisteigę SPG nariai? Jeigu taip, ar svarbu, ar SPG gali užtikrinti, kad jos nariai bus jos klientai, nes jie yra tos pačios įmonių grupės sudedamoji dalis?

                              d)

                              Ar potencialus konkurencijos iškraipymas turėtų būti vertinamas nacionaliniu lygmeniu atsižvelgiant į alternatyvius paslaugų teikėjus trečiojoje valstybėje, kurioje įsisteigusi SPG?

                              e)

                              Ar ES mokesčių administratorius, kuris administruoja PVM direktyvą, turi prievolę įrodyti konkurencijos iškraipymo tikimybę?

                              f)

                              Ar ES mokesčių administratoriui būtina užsakyti specialų ekspertų atliekamą trečiosios valstybės, kurioje įsisteigusi SPG, rinkos vertinimą?

                              g)

                              Ar reali konkurencijos iškraipymo galimybė gali būti nustatoma identifikuojant komercinę rinką trečiojoje valstybėje?

                  3.

                  Ar SPG neapmokestinimu galima pasinaudoti šios bylos aplinkybėmis, kurioje SPG nariai vienas su kitu yra susiję ekonominiais, finansiniais arba organizaciniais ryšiais?

                  4.

                  Ar SPG neapmokestinimu galima pasinaudoti aplinkybėmis, kuriomis nariai suformavo PVM mokėtojų grupę, kuri yra vienas apmokestinamasis asmuo? Ar yra skirtumas, jeigu KIC, t. y. atstovaujantis narys, kuriam (pagal nacionalinę teisę) teikiamos paslaugos, nėra SPG narys? O jeigu tokiu atveju yra skirtumas, ar jis panaikinamas pagal nacionalinę teisę, kurioje nustatyta, kad atstovaujančiam nariui yra būdingos savybės ir statusas, kurį turi SPG nariai siekiant pasinaudoti SPG neapmokestinimu?

         (1)  2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006, p. 1).


title: Byla C-79/19 P: 2019 m. vasario 1 d. Lietuvos Respublikos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. lapkričio 22 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimo byloje T-508/15, Lietuvos Respublika prieš Europos Komisija

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/26

      2019 m. vasario 1 d. Lietuvos Respublikos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. lapkričio 22 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimo byloje T-508/15, Lietuvos Respublika prieš Europos Komisija
      (Byla C-79/19 P)
      (2019/C 131/32)
      Proceso kalba:: lietuvių

         Šalys

         Apeliantė: Lietuvos Respublika, atstovaujama R. Krasuckaitės

         Kita proceso šalis: Europos Komisija

         Apeliantės reikalavimai

                  —

                  Panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą T-508/15 (1) (toliau — skundžiamas sprendimas), kiek Bendrasis Teismas šiuo sprendimu atmetė ieškinį dėl 2015 m. birželio 22 d. Europos Komisijos įgyvendinimo sprendimo (ES) 2015/1119 panaikinimo,

                  —

                  panaikinti 2015 m. birželio 22 d. Europos Komisijos įgyvendinimo sprendimą (ES) 2015/1119 (2) arba grąžinti skundžiamą sprendimą nagrinėti Bendrajam Teismui,

                  —

                  priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

         Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

      Lietuvos Respublika prašo panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą T-508/15 remdamasi šiuo teisiniu pagrindu:

                  1)

                  Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 83 punkte nusprendęs, kad Reglamento Nr. 1257/1999 (3) 33m straipsnio 1 dalyje suformuluota nukrypti leidžianti nuostata yra susijusi tik su ūkį perduodančių asmenų amžiumi, nes ši nuostata akivaizdžiai susijusi ir su pieno kvota, kaip prekinės žemės ūkio gamybos įrodymu.

                  2)

                  Bendrasis Teismas taip pat iškraipė faktines aplinkybes skundžiamo sprendimo 74-79 punktuose padaręs išvadas, kad Lietuvos Respublikos Vyriausybė neįrodė, jog pieno kvotos turėjimas reiškia, kad pareiškėjas užsiėmė prekine žemės ūkio gamyba, o tai iš esmės neatitinka jam pateiktų bylos dokumentų.

         (1)  2018 m. lapkričio 22 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas Lietuvos Respublika prieš Europos Komisiją, T-508/15 (EU:T:2018:828).

         (2)  (OL 2015, L 182, p. 39)

         (3)  1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies pakeičiantis bei panaikinantis tam tikrus reglamentus (OL 1999, L 160, p.80).


title: Byla C-100/19: 2019 m. vasario 8 d. Cour d'appel de Bruxelles (Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Viasat UK Ltd, Viasat Inc./Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/27

      2019 m. vasario 8 d. Cour d'appel de Bruxelles (Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Viasat UK Ltd, Viasat Inc./Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
      (Byla C-100/19)
      (2019/C 131/33)
      Proceso kalba: prancūzų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Cour d'appel de Bruxelles

         Šalys pagrindinėje byloje

         Apeliantės: Viasat UK Ltd, Viasat Inc.

      Kita apeliacinio proceso šalis: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar 2008 m. birželio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimo Nr. 626/2008/EB (1) dėl sistemų, kuriomis teikiamos judriojo palydovinio ryšio paslaugos, 4 straipsnio 1 dalies c punkto ii papunktis, 7 straipsnio 1 dalis ir 8 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinami taip, kad tuo atveju, jeigu nustatoma, kad pagal to sprendimo II antraštinę dalį atrinktas operatorius nesuteikė judriojo palydovinio ryšio paslaugos pasinaudodamas judriojo palydovinio ryšio sistema iki šio sprendimo 4 straipsnio 1 dalies c punkto ii papunktyje nustatytos datos, to paties sprendimo 8 straipsnio 1 dalyje nurodytos valstybių narių kompetentingos institucijos privalo atsisakyti suteikti tam operatoriui leidimus įrengti papildomus antžeminius komponentus dėl to, kad tas operatorius neįvykdė teikiant kandidatūrą prisiimto įsipareigojimo?

                  2.

                  Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą būtų neigiamas, ar šias nuostatas reikia aiškinti taip, kad tomis pačiomis aplinkybėmis to paties sprendimo 8 straipsnio 1 dalyje minimos valstybių narių kompetentingos institucijos gali atsisakyti tam operatoriui išduoti leidimus įrengti papildomus antžeminius komponentus remdamosi tuo, kad jis iki 2016 m. birželio 13 d. neįvykdė įsipareigojimo užtikrinti tam tikrą aprėptį?

         (1)  OL L 172, p. 15.


title: Byla C-107/19: 2019 m. vasario 12 d. Obvodní soud pro Prahu 9 (Čekijos Respublika) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje XR/Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/28

      2019 m. vasario 12 d. Obvodní soud pro Prahu 9 (Čekijos Respublika) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje XR/Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost
      (Byla C-107/19)
      (2019/C 131/34)
      Proceso kalba: čekų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Obvodní soud pro Prahu 9

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovas: XR

         Atsakovė: Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar pertraukos laikotarpis, kai darbuotojas privalo būti pasiekiamas darbdaviui per 2 minutes, jeigu gaunamas skubus iškvietimas, turi būti laikomas „darbo laiku“, kaip tai suprantama pagal 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų (1) 2 straipsnį?

                  2.

                  Ar atsakymui į pirmąjį klausimą turi įtakos aplinkybė, kad dėl skubių iškvietimų [pertraukos] nutraukiamos tik kartkartėmis ir nenuspėjamai, arba (atsižvelgiant į aplinkybes) tokio nutraukimo dažnumas?

                  3.

                  Ar pirmosios instancijos teismas gali po to, kai aukštesnės instancijos teismas panaikina jo sprendimą ir grąžina bylą jam nagrinėti iš naujo, priimti sprendimą, neatitinkantį aukštesnės instancijos teismo paskelbto teisinio vertinimo, kuris yra privalomas pirmosios instancijos teismui, jeigu toks vertinimas prieštarauja ES teisei?

         (1)  OL L 299, 2003, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 381.


title: Byla C-119/19 P: 2019 m. vasario 14 d. Europos Komisijos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 4 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji išplėstinė kolegija) priimto sprendimo byloje T-518/16, Carreras Sequeros ir kt./Komisija

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/29

      2019 m. vasario 14 d. Europos Komisijos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 4 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji išplėstinė kolegija) priimto sprendimo byloje T-518/16, Carreras Sequeros ir kt./Komisija
      (Byla C-119/19 P)
      (2019/C 131/35)
      Proceso kalba: prancūzų

         Šalys

         Apeliantė: Europos Komisija, atstovaujama T. S. Bohr, G. Gattinara, L. Vernier

         Kitos proceso šalys: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen, Europos Parlamentas, Europos Sąjungos Taryba

         Apeliantės reikalavimai

                  —

                  Panaikinti 2018 m. gruodžio 4 d. Sprendimą Carreras Sequeros ir kt./Komisija, T-518/16.

                  —

                  Grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio antrojo, trečiojo ir ketvirtojo pagrindų.

                  —

                  Atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.

         Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

      Komisija remiasi dviem pagrindais.

                  1.

                  Pirmajame pagrinde Komisija tvirtina, kad padaryta teisės klaida aiškinant Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau — Chartija) 31 straipsnio 2 dalį.
                  Pirmoje dalyje nurodyta teisės klaida aiškinant Chartijos 31 straipsnio 2 dalies turinį. Šioje 31 straipsnio 2 dalyje garantuojamos teisės į mokamas kasmetines atostogas turinys sukonkretintas Direktyvos 2003/88 (1) 7 straipsnyje. Taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą atsižvelgdamas į kitas Direktyvos 2003/88 nuostatas, pavyzdžiui, jos 14 ir 23 straipsnius, ir manydamas, kad jos taikomos Tarnybos nuostatų leidėjui.
                  Antroje dalyje Komisija tvirtina, kad padaryta teisės klaida aiškinant Chartijos 31 straipsnio 2 dalį, nes Bendrasis teismas teigia, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 6 straipsnyje numatytas atostogų dienų skaičiaus sumažinimas yra nesuderinamas su principu pagerinti suinteresuotųjų asmenų gyvenimo ir darbo sąlygas. Toks principas neturi teisinio pagrindo.
                  Trečioje dalyje subsidiariai remiamasi teisės klaida, padaryta aiškinant kitas Tarnybos nuostatų normas, sudarančias Pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 6 straipsnio kontekstą. Bendrasis Teismas nepagrįstai nenagrinėjo kitų tarnybos nuostatų normų motyvuodamas vien tuo, kad jos jau buvo priimtos prieš Pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 6 straipsnio pakeitimą. Teisės aktų leidėjas turi plačią diskreciją pasirinkti priemones, kurias nori iš dalies pakeisti ar palikti galioti.

                  2.

                  Antrajame pagrinde Komisija remiasi teisės klaida, padaryta aiškinant Chartijos 52 straipsnio 1 dalį. Bendrasis Teismas nesilaikė jurisprudencijos, pagal kurią teisės aktų leidėjas turi plačią diskreciją iš dalies pakeisti Pareigūnų tarnybos nuostatus ir proporcingumo principo pažeidimą galima konstatuoti tik tuomet, kai teisės aktų leidėjas akivaizdžiai viršijo šios diskrecijos ribas.

         (1)  2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų (OL L 299, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 381).


title: Byla C-122/19 P: 2019 m. vasario 14 d. Hamas pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 14 d. Bendrojo Teismo (pirmoji išplėstinė kolegija) sprendimo byloje T-400/10 RENV, Hamas/Taryba

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/30

      2019 m. vasario 14 d. Hamas pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 14 d. Bendrojo Teismo (pirmoji išplėstinė kolegija) sprendimo byloje T-400/10 RENV, Hamas/Taryba
      (Byla C-122/19 P)
      (2019/C 131/36)
      Proceso kalba: prancūzų

         Šalys

         Apeliantė: Hamas, atstovaujama advokato L. Glock

         Kitos proceso šalys: Europos Sąjungos Taryba, Prancūzijos Respublika, Europos Komisija

         Apeliantės reikalavimai

                  —

                  Panaikinti 2018 m. gruodžio 14 d. Sprendimą Hamas/Taryba, T-400/10 RENV, kiek juo atmestas prašymas panaikinti šiuos aktus:

                              —

                              2011 m. liepos 18 d. Tarybos sprendimą 2011/430/BUSP, kuriuo atnaujinamas asmenų, grupių ir subjektų, kuriems taikomi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu 2, 3 ir 4 straipsniai, sąrašas (OL L 188, 2011, p. 47), 2011 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimą 2011/872/BUSP (OL L 343, 2011, p. 54), 2012 m. birželio 25 d. Tarybos sprendimą 2012/333/BUSP (OL L 165, 2012, p. 72), 2012 m. gruodžio 10 d. Tarybos sprendimą 2012/765/BUSP (OL L 337, 2012, p. 50), 2013 m. liepos 25 d. Tarybos sprendimą 2013/395/BUSP (OL L 201, 2013, p. 57), 2014 m. vasario 10 d. Tarybos sprendimą 2014/72/BUSP (OL L 40, 2014, p. 56) ir 2014 m. liepos 22 d. Tarybos sprendimą 2014/483/BUSP (OL L 217, 2014, p. 35), kuriais atnaujinamas ar iš dalies keičiamas asmenų, grupių ir subjektų, kuriems taikomi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu 2, 3 ir 4 straipsniai, sąrašas, ir atitinkamai panaikinami sprendimai 2011/430, 2011/872, 2012/333, 2012/765, 2013/395 ir 2014/72,
                              taip pat

                              —

                              2011 m. liepos 18 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 687/2011 (OL L 188, 2011, p. 2), 2011 m. gruodžio 22 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą Nr. 1375/2011 (OL 2011, L 343, p. 10), 2012 m. birželio 25 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą Nr. 542/2012 (OL L 165, 2012, p. 12), 2012 m. gruodžio 10 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą Nr. 1169/2012 (OL L 337, 2012, p. 2), 2013 m. liepos 25 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą Nr. 714/2013 (OL L 201, 2013, p. 10), 2014 m. vasario 10 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą Nr. 125/2014 (OL L 40, 2014, p. 9) ir 2014 m. liepos 22 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą Nr. 790/2014 (OL L 217, 2014, p. 1), kuriais įgyvendinama Reglamento Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir atitinkamai panaikinami įgyvendinimo reglamentai (ES) Nr. 83/2011, 687/2011, 1375/2011, 542/2012, 1169/2012, 714/2013 ir 125/2014,
                              kiek šie aktai susiję su Hamas ir Hamas-Izz al-Din al-Qassem.

                  —

                  Priimti galutinį sprendimą dėl šiame apeliaciniame skunde keliamų klausimų.

                  —

                  Priteisti iš Tarybos visas bylinėjimosi išlaidas, patirtas bylose T-400/10, T-400/10 RENV, C-79/15 P ir šioje byloje.

         Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

                  1.

                  Pirmasis pagrindas susijęs su faktų tikrumo įrodinėjimo pareigos paskirstymą reglamentuojančių principų pažeidimu:

                              —

                              Bendrasis Teismas pažeidė įrodinėjimo pareigos paskirstymą reglamentuojančius principus, įtvirtintus Sprendime Taryba/Hamas, C-79/15 P, ir nustatė Hamas įrodinėjimo pareigą, kurią labai sunku ar net neįmanoma įvykdyti,

                              —

                              papildomai nurodoma, kad Bendrasis Teismas pažeidė įrodinėjimo pareigos paskirstymą reglamentuojančius principus, nes nusprendė, kad Hamas konkrečiai ir detaliai neužginčijo Tarybos nustatytų faktų,

                              —

                              Bendrasis Teismas pažeidė jam tenkančią pareigą pakankamai išsamiai atsakyti į visus apeliantės argumentus dėl galimybės apkaltinti ją teroro aktais.

                  2.

                  Antrasis pagrindas susijęs su teisės į veiksmingą teisminę kontrolę pažeidimu:

                              —

                              Bendrasis Teismas atėmė iš apeliantės teisę į veiksmingą teisminę kontrolę, nes nekonstatavo, kad Taryba neįrodė jos motyvuose nurodytų faktų tikrumo,

                              —

                              Bendrasis Teismas nepašalino teisės į veiksmingą teisminę kontrolę pažeidimo, nors taikyta proceso organizavimo priemonė patvirtino, kad ginčijami aktai neturėjo pakankamai tvirto faktinio pagrindo,

                              —

                              Bendrasis Teismas atmetė pagrindą, susijusį su klaida dėl faktų tikrumo, Tarybos padaryta po ieškovei nepalankios nelygios procedūros.

                  3.

                  Trečiasis pagrindas susijęs su Bendrojo Teismo padarytu Bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalies pažeidimu, nes jis nusprendė, kad Didžiosios Britanijos priimtas sprendimas, kuriuo rėmėsi Taryba, prilygo nuteisimui:

                              —

                              Bendrojo Teismo pasiūlytas kvalifikavimas kaip nuteisimo neatitinka Bendrojoje pozicijoje 2001/931 įtvirtintų kriterijų ir dėl jo pareiga motyvuoti aktus netenka prasmės,

                              —

                              remdamasis šiuo klaidingu kvalifikavimu Bendrasis Teismas taip pat pavertė neįmanoma nacionaliniuose sprendimuose nurodytų faktų kvalifikavimo teisminę kontrolę.

                  4.

                  Ketvirtasis pagrindas: Bendrasis Teismas galėjo atmesti argumentą, kad Taryba nepakankamai atsižvelgė į laikui bėgant pasikeitusią padėtį, tik pažeidęs Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio antrą pastraipą, neteisėtai pakeitęs motyvus savaisiais ir remdamasis klaidinga prielaida.

                  5.

                  Penktasis pagrindas: Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą aiškindamas SESV 296 straipsnį, nes nusprendė, kad pačios Tarybos nustatyti faktai ir jų kvalifikavimas pakankamai konkrečiai ir tiksliai nurodyti motyvuose, todėl apeliantė negali jų ginčyti, o teismas — tikrinti.


title: Byla C-126/19 P: 2019 m. vasario 15 d. Europos Sąjungos Tarybos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 4 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji išplėstinė kolegija) priimto sprendimo byloje T-518/16, Carreras Sequeros ir kt./Komisija

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/31

      2019 m. vasario 15 d. Europos Sąjungos Tarybos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 4 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji išplėstinė kolegija) priimto sprendimo byloje T-518/16, Carreras Sequeros ir kt./Komisija
      (Byla C-126/19 P)
      (2019/C 131/37)
      Proceso kalba: prancūzų

         Šalys

         Apeliantė: Europos Sąjungos Taryba, atstovaujama M. Bauer, R. Meyer

         Kitos proceso šalys: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen, Europos Komisija, Europos Parlamentas

         Apeliantės reikalavimai

                  —

                  Patenkinti apeliacinį skundą.

                  —

                  Išspręsti bylą iš esmės ir atmesti pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį kaip nepagrįstą.

                  —

                  Priteisti iš ieškovių pirmojoje instancijoje bylinėjimosi išlaidas, Tarybos patirtas per šį procesą.

         Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

                  1.

                  Pirmasis pagrindas grindžiamas Bendrojo Teismo padarytomis teisės klaidomis, susijusiomis su jo jurisdikcija. Šį pagrindą sudaro dvi dalys.

                              —

                              Pirmoji dalis susijusi su ieškinio dalyku. Taryba tvirtina, kad savo sprendimo rezoliucinėje dalyje panaikindamas „sprendimus, kuriais 2014 m. sumažinamas [ieškovų] kasmetinių atostogų dienų skaičius“, Bendrasis Teismas netiesiogiai įpareigojo Komisiją, tam, kad būtų įgyvendintas teismo sprendimas, atkurti atostogų dienų skaičių, į kurį ieškovai būtų turėję teisę prieš Tarnybos nuostatų pakeitimus. Nagrinėdamas bylą ir nepataisęs ieškinio dalyko Bendrasis Teismas viršijo savo įgaliojimus. Jeigu toks perkvalifikavimas buvo neįmanomas, ieškinys turėjo būti pripažintas nepriimtinu.

                              —

                              Antroje dalyje Taryba pažymi, kad pripažinęs, jog ieškovai turi teisę pateikti neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą dėl visos kasmetinių atostogų tvarkos, apibrėžtos Pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 6 straipsnyje (nuo 2016 m. taikomoje jo redakcijoje), o ne dėl nuostatos, Komisijos įgyvendintos sprendime, kuriame nustatomas ieškovų kasmetinių atostogų dienų 2014 m. skaičius, Bendrasis Teismas nepaisė savo kompetencijos apimties, priešingai, nei numatyta suformuotoje jurisprudencijoje, pagal kurią neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo apimtis turi būti ribojama tiek, kiek tai būtina išspręsti ginčą, ir turi būti tiesioginis teisinis ryšys tarp ginčijamo individualaus sprendimo ir bendro pobūdžio akto, dėl kurio pareikštas prieštaravimas.

                  2.

                  Antrasis pagrindas grindžiamas Bendrojo Teismo padaryta teisės klaida, kai jis konstatavo, kad pagal naują Pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 6 straipsnį sumažintas kasmetinių atostogų dienų skaičius turi pasekmių ieškovų teisei į kasmetines atostogas.
                  Pirma, nusprendęs, kad tam tikrais atvejais direktyva (šiuo atveju Direktyva 2003/88 (1)) galima remtis prieš institucijas, Bendrasis Teismas nukrypo nuo suformuotos jurisprudencijos, pagal kurią direktyvos yra skirtos valstybėms narėms, o ne Sąjungos institucijoms ar įstaigoms, todėl negalima manyti, kad direktyvose nustatomos institucijų pareigos jų santykiuose su savo darbuotojais
                  Antra, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nusprendęs, kad teisės aktų leidėjui privalomas Direktyvos 2003/88 turinys, nurodytas Konvento prezidiumo paaiškinimuose dėl Pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnio 2 dalies.
                  Trečia, Bendrasis Teismas nepaisė Pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnio 2 dalies taikymo srities; priešingai, nei teigė Bendrasis Teismas, šia nuostata siekiama ne pagerinti darbuotojų gyvenimo ir darbo sąlygas, o užtikrinti pakankamą apsaugos lygį visiems darbuotojams Sąjungoje.
                  Ketvirta, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nusprendęs, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 6 straipsniu pažeidžiama teisė į kasmetines atostogas, užtikrinama Pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnio 2 dalyje, nes trečiosiose šalyse dirbantys pareigūnai turi gerokai didesnį skaičių kasmetinių atostogų dienų nei Direktyvoje 2003/88 numatytos mažiausiai 20 dienų.

                  3.

                  Trečiasis pagrindas, pateiktas subsidiariai, grindžiamas teisės klaida, susijusia su tuo, kad teisės į atostogas pažeidimas yra pateisinamas. Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų nusprendęs, kad ginčijamos priemonės pateisinimai nesusiję su bendrojo intereso tikslais, ir neišnagrinėjęs, ar teisės į atostogas ribojimas, palyginti su siekiamu tikslu, nėra neproporcingas ir neleistinas kišimasis, pažeidžiantis pačią garantuojamos teisės esmę.

         (1)  2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų (OL L 299, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 381).


title: Byla C-132/19 P: 2019 m. vasario 15 d. Groupe Canal + pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo (penktoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-873/16, Groupe Canal +/Komisija

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/33

      2019 m. vasario 15 d. Groupe Canal + pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo (penktoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-873/16, Groupe Canal +/Komisija
      (Byla C-132/19 P)
      (2019/C 131/38)
      Proceso kalba: prancūzų

         Šalys

         Apeliantė: Groupe Canal +, atstovaujama advokatų P. Wilhelm, P. Gassenbach, O. de Juvigny

         Kitos proceso šalys: Europos Komisija, Prancūzijos Respublika, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors — EFAD's, Europos vartotojų organizacija (BEUC)

         Apeliantės reikalavimai

                  —

                  Panaikinti 2018 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-873/16, kiek juo atmetamas Groupe Canal + ieškinys, kuriuo prašyta panaikinti 2016 m. liepos 26 d. Komisijos sprendimą dėl SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros (byla AT.40023 — Tarpvalstybinė prieiga prie mokamos televizijos) ir kuriuo iš apeliantės priteistos bylinėjimosi išlaidos.

                  —

                  Panaikinti 2016 m. liepos 26 d. Komisijos sprendimą minėtoje byloje AT.40023.

                  —

                  Priteisti iš Europos Komisijos visas bylinėjimosi išlaidas.

         Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

      Pirmajame apeliacinio skundo pagrinde GCP nurodo, kad Bendrasis Teismas negalėjo atmesti to, kad Komisija piktnaudžiavo įgaliojimais, kai, pasinaudojusi įsipareigojimais, Komisija pasiekė, kad būtų panaikintas geografinis blokavimas, nors Reglamente (ES) 2018/302 (1) aiškiai numatyta, kad audiovizualiniam turiniui gali būti taikomi geografiniai apribojimai.
      Antrajame apeliacinio skundo pagrinde GCP teigia, kad Bendrasis Teismas nesilaikė procedūros ir pažeidė rungimosi principą, nes bylos šalys nediskutavo dėl jokio su SESV 101 straipsnio 3 dalies taikymu susijusio argumento. Tai reiškia, kad Bendrasis Teismas nepaisė GCP teisės į gynybą.
      Trečiajame pagrinde GCP tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, susijusią su pareigos motyvuoti pažeidimu, kai nepateikė atsakymo dėl ieškinio pagrindo, grindžiamo tuo, kad Komisija neatsižvelgė į ekonominį ir teisinį Prancūzijos kontekstą, kuriuo remiantis įtvirtintos ginčijamos nuostatos. Sprendimas grindžiamas netikslia prielaida ir jame neatsižvelgiama į specifinį ekonominį ir teisinį kinematografijos kontekstą; jis neatitinka Teisingumo Teismo jurisprudencijos, kurioje aiškiai numatyta, kad ginčijamos sąlygos gali būti laikomos visiškai tinkamomis kinematografijos sektoriuje.
      Ketvirtajame pagrinde GCP tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų aiškindamas Reglamento Nr. 1/2003 (2) 9 straipsnį ir Komisijos pranešimo dėl bylų, susijusių su SESV 101 ir 102 straipsniais, nagrinėjimo geriausios patirties, 128 punktą, dėl kurių buvo pažeistas proporcingumo principas ir nesilaikyta trečiųjų šalių teisių. Faktiškai dėl konkurencijos Komisijos preliminariame vertinime išreikšti susirūpinimai buvo susiję tik su Jungtinės Karalystės ir Airijos teritorijomis, o konkurencinė padėtis Prancūzijoje net nebuvo nagrinėjama. Be to, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad, pirma, Komisijos sprendimu nebuvo pažeista GCP susitarimų laisvė, ir, antra, šis sprendimas nedarė poveikio GCP galimybei kreiptis į nacionalinį teismą, kad būtų pripažinta, jog sąlygos nesuderinamos su SESV 101 straipsnio 1 dalimi, nors iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad nacionalinis teismas negali neatsižvelgti į sprendimą, priimtą remiantis Reglamento (ES) Nr. 1/2003 9 straipsniu, ir į dėl jo pateiktą preliminarų vertinimą.

         (1)  2018 m. vasario 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2018/302 dėl nepagrįsto geografinio blokavimo ir kitų formų diskriminavimo dėl klientų pilietybės, gyvenamosios vietos arba įsisteigimo vietos vidaus rinkoje problemos sprendimo, kuriuo iš dalies keičiami reglamentai (EB) Nr. 2006/2004 ir (ES) 2017/2394 ir Direktyva 2009/22/EB (OL L 601, p. 1).

         (2)  2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205).


title: Byla C-160/19 P: 2019 m. vasario 22 d. Comune di Milano pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 13 d. Bendrojo Teismo (trečioji išplėstinė kolegija) priimto sprendimo byloje T-167/13 Comune di Milano/Europos Komisija

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/34

      2019 m. vasario 22 d. Comune di Milano pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 13 d. Bendrojo Teismo (trečioji išplėstinė kolegija) priimto sprendimo byloje T-167/13 Comune di Milano/Europos Komisija
      (Byla C-160/19 P)
      (2019/C 131/39)
      Proceso kalba: italų

         Šalys

         Apeliantė: Comune di Milano, atstovaujama advokatų A. Mandarano, E. Barbagiovanni, S. Grassani

         Kita proceso šalis: Europos Komisija

         Apeliantės reikalavimai

                  —

                  Panaikinti 2018 m. gruodžio 13 d. Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-167/13 Comune di Milano/Europos Komisija;

                  —

                  panaikinti 2012 m. gruodžio 19 d. Europos Komisijos sprendimą (ES) 2015/1225 dėl bendrovės „SEA S.p.A.“ teikiamų kapitalo injekcijų bendrovei „SEA Handling S.p.A.“ (Byla SA.21420 (C 14/10) (ex NN 25/10) (ex CP 175/06));

                  —

                  priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, įskaitant patirtąsias per procedūrą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo byloje T-167/13 R.

         Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

      Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė Comune di Milano (Milano savivaldybė) ieškinį dėl minėto Komisijos sprendimo panaikinimo.
      Grįsdama savo apeliacinį skundą, Comune di Milano nurodo keturis pagrindus, grindžiamus Bendrojo Teismo padarytu SESV 107 straipsnio pažeidimu ir priemonių, kurios gali būti kvalifikuojamos kaip valstybės pagalbos priemonės, nebuvimo šiuo atveju.
      Apeliacinio skundo pirmuoju pagrindu Comune di Milano ginčija, pirma, tai, kad taikant tariamas pagalbos priemones naudojami „valstybės ištekliai“ ir, antra, tvirtina, kad Bendrojo Teismo parengtas priskyrimo „kriterijus“ nesuderinamas su Sąjungos jurisprudencija.
      Apeliacinio skundo antruoju pagrindu Comune di Milano tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė principus priskyrimo įrodymo srityje, atsižvelgiant tiek į nevienodą požiūrį dėl įrodymų, tiek į įrodymų nebuvimą „diachroniškumo“ prasme.
      Apeliacinio skundo trečiuoju pagrindu Comune di Milano nurodo tai, kad Bendrasis Teismas, vertindamas Komisijos nurodytas aplinkybes siekiant pagrįsti tariamą nagrinėjamų priemonių priskyrimą Comune di Milano, iškraipė faktines aplinkybes ir įrodymus.
      Apeliacinio skundo ketvirtuoju pagrindu Comune di Milano įvairiais būdais ginčija Bendrojo Teismo vertinimą, pateiktą dėl Komisijos taikyto rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio privataus investuotojo kriterijaus (vadinamasis „MEIP“) ir šiuo klausimu sprendime pateiktas išvadas.


title: Byla C-167/19 P: 2019 m. vasario 22 d. Europos Komisijos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-683/15 Freistaat Bayern/Europos Komisija

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/35

      2019 m. vasario 22 d. Europos Komisijos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-683/15 Freistaat Bayern/Europos Komisija
      (Byla C-167/19 P)
      (2019/C 131/40)
      Proceso kalba: vokiečių

         Šalys

         Apeliantė: Europos Komisija, atstovaujama K. Herrmann, T. Maxian Rusche, P. Němečková

         Kita proceso šalis: Freistaat Bayern

         Apeliantės reikalavimai

                  —

                  Panaikinti skundžiamą sprendimą;

                  —

                  panaikinti pirmąjį ieškinio Bendrajame Teisme pagrindą kaip nepagrįstą;

                  —

                  dėl likusių ieškinio pagrindų grąžinti bylą Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo;

                  —

                  priteisti iš ieškovo pirmojoje instancijoje bylinėjimosi išlaidas, patirtas pirmojoje ir apeliacinėje instancijose arba, subsidiariai, jei byla būtų grąžinta Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo, atidėti bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidų klausimo nagrinėjimą, kol Bendrasis Teismas priims galutinį sprendimą.

         Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

         Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas

      Bendrasis Teismas, skundžiamo sprendimo 60–67 punktuose apibrėždamas sprendimui pradėti procedūrą keliamus reikalavimus, klaidingai išaiškino ir taikė SESV 108 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 659/1999 (1) 6 straipsnio 1 dalį, o taip pat Sąjungos teismų jurisprudenciją: sprendime pradėti procedūrą pagalbos finansavimo šaltinius esą reikia nurodyti tik išimties tvarka ir ypatingais atvejais.

         Antrasis apeliacinio skundo pagrindas

      Skundžiamo sprendimo 53–58 ir 62 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai išaiškino sprendimą pradėti procedūrą ir šitaip nesilaikė motyvavimo pareigos, o taip pat neatsakė į Komisijos argumentus; faktiškai sprendimas pradėti procedūrą apima finansavimą iš biudžeto lėšų.

         Trečiasis apeliacinio skundo pagrindas

      Skundžiamo sprendimo 70 ir 71 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai išaiškino SESV 263 straipsnio 2 dalį ir su ja susijusią Sąjungos teismų jurisprudenciją, nes rėmėsi prielaida, kad trečiųjų šalių dalyvavimo teisės yra esminiai procedūrų reikalavimai, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio 2 dalį.

         Ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas

      Skundžiamo sprendimo 72–75 punktuose Bendrasis Teismas neteisingai aiškino dalyvavimo teisę pagal SESV 108 straipsnio 2 ir 3 dalis ir Reglamento Nr. 659/1999 6 straipsnio 1 dalį kartu su Sąjungos teismų jurisprudencija dėl dalyvavimo teisės pažeidimo pasekmių, nes konstatavo, kad suinteresuotųjų šalių argumentai dėl klausimo, ar biudžeto lėšos yra valstybės ištekliai, galėjo turėti įtakos bylos baigčiai. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas taip pat klaidingai aiškino SESV 107 straipsnio 1 dalyje nurodytą valstybės išteklių sąvoką ir SESV 108 straipsnio 1 dalyje pateiktą esamos pagalbos sąvoką, taip pat iškraipė ginčijamame sprendime išdėstytas ir jam pateiktas faktines aplinkybes ir nenagrinėjo jam pateiktų Komisijos argumentų.

         (1)  1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 659/1999, nustatantis išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339).


title: Byla C-171/19 P: 2019 m. vasario 22 d. Europos Komisijos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) priimto sprendimo sujungtose bylose T-722/15, T-723/15 ir T-724/15 Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V. ir kt./Europos Komisija

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/36

      2019 m. vasario 22 d. Europos Komisijos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) priimto sprendimo sujungtose bylose T-722/15, T-723/15 ir T-724/15 Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V. ir kt./Europos Komisija
      (Byla C-171/19 P)
      (2019/C 131/41)
      Proceso kalba: vokiečių

         Šalys

         Apeliantė: Europos Komisija, atstovaujama K. Herrmann, T. Maxian Rusche, P. Němečková

         Kita proceso šalis: Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V., Genossenschaftsverband Bayern e.V., Verband der Bayerischen Privaten Milchwirtschaft e.V.

         Apeliantės reikalavimai

                  —

                  Panaikinti skundžiamą sprendimą;

                  —

                  panaikinti pirmąjį ieškinio Bendrajame Teisme pagrindą kaip nepagrįstą;

                  —

                  dėl likusių ieškinio pagrindų grąžinti bylą Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo;

                  —

                  priteisti iš ieškovės pirmojoje instancijoje bylinėjimosi išlaidas, patirtas pirmojoje ir apeliacinėje instancijose arba, subsidiariai, jei byla būtų grąžinta Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo, atidėti bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidų klausimo nagrinėjimą, kol Bendrasis Teismas priims galutinį sprendimą.

         Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

         Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas

      Bendrasis Teismas, skundžiamo sprendimo 56–64 punktuose apibrėždamas sprendimui pradėti procedūrą keliamus reikalavimus, klaidingai išaiškino ir taikė SESV 108 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 659/1999 (1) 6 straipsnio 1 dalį, o taip pat Sąjungos teismų jurisprudenciją: sprendime pradėti procedūrą pagalbos finansavimo šaltinius esą reikia nurodyti tik išimties tvarka ir ypatingais atvejais.

         Antrasis apeliacinio skundo pagrindas

      Skundžiamo sprendimo 47–53 ir 56 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai išaiškino sprendimą pradėti procedūrą ir šitaip nesilaikė motyvavimo pareigos, o taip pat neatsakė į Komisijos argumentus; faktiškai sprendimas pradėti procedūrą apima finansavimą iš biudžeto lėšų.

         Trečiasis apeliacinio skundo pagrindas

      Skundžiamo sprendimo 66–68 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai išaiškino SESV 263 straipsnio 2 dalį ir su ja susijusią Sąjungos teismų jurisprudenciją, nes rėmėsi prielaida, kad trečiųjų šalių dalyvavimo teisės yra esminiai procedūrų reikalavimai, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio 2 dalį.

         Ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas

      Skundžiamo sprendimo 70–72 punktuose Bendrasis Teismas neteisingai aiškino dalyvavimo teisę pagal SESV 108 straipsnio 2 ir 3 dalis ir Reglamento Nr. 659/1999 6 straipsnio 1 dalį kartu su Sąjungos teismų jurisprudencija dėl dalyvavimo teisės pažeidimo pasekmių, nes konstatavo, kad suinteresuotųjų šalių argumentai dėl klausimo, ar biudžeto lėšos yra valstybės ištekliai, galėjo turėti įtakos bylos baigčiai. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas taip pat klaidingai aiškino SESV 107 straipsnio 1 dalyje nurodytą valstybės išteklių sąvoką ir SESV 108 straipsnio 1 dalyje pateiktą esamos pagalbos sąvoką, taip pat iškraipė ginčijamame sprendime išdėstytas ir jam pateiktas faktines aplinkybes ir nenagrinėjo jam pateiktų Komisijos argumentų.

         (1)  1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 659/1999, nustatantis išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339).


title: Byla T-292/15: 2019 m. vasario 12 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Vakakis kai Synergates/Komisija (Deliktinė atsakomybė — Viešasis paslaugų pirkimas — Konkurso procedūra — Interesų konfliktas — Rūpestingumo pareiga — Prarasta galimybė — Žalos atlyginimas)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/38

      2019 m. vasario 12 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Vakakis kai Synergates/Komisija
      (Byla T-292/15) (1)

      (Deliktinė atsakomybė - Viešasis paslaugų pirkimas - Konkurso procedūra - Interesų konfliktas - Rūpestingumo pareiga - Prarasta galimybė - Žalos atlyginimas)
      (2019/C 131/42)
      Proceso kalba: anglų

         Šalys

         Ieškovė: Vakakis kai Synergates — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meleton, buvusi Vakakis International — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE (Atėnai, Graikija), atstovaujama solisitoriaus B. O’Connor ir advokatų S. Gubel ir E. Bertolotto

         Atsakovė: Europos Komisija, atstovaujama F. Erlbacher, E. Georgieva ir L. Baumgart

         Dalykas

      Pagal SESV 268 straipsnį pateiktas prašymas atlyginti žalą, kurią ieškovė tariamai patyrė dėl Komisijos vykdant viešojo pirkimo konkursą „Maisto saugumo sistemos stiprinimas Albanijoje“ (EuropeAid/129820/C/SER/AL) padarytų pažeidimų.

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                     Europos Komisija pagal 2018 m. vasario 28 d. Sprendimą Vakakis kai Synergates/Komisija (T-292/15) turi atlyginti Vakakis kai Synergates — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meleton 234 353 EUR žalą su palūanomis, skaičiuojamomis nuo 2018 m. vasario 28 d. iki visiško atsiskaitymo, pagal Europos Centrinio Banko (ECB) pagrindinėms refinansavimo operacijoms nustatytą palūkanų normą, padidintą dviem procentiniais punktais.

                  2.

                     Komisija padengia bylinėjimosi byloje, kurioje buvo priimtas 2018 m. vasario 28 d. Sprendimas Vakakis kai Synergates/Komisija (T-292/15) išlaidas.

                  3.

                     Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas, patirtas po 2018 m. vasario 28 d. Sprendimo Vakakis kai Synergates/Komisija (T-292/15) priėmimo.

         (1)  OL C 294, 2015 9 7.


title: Byla T-679/16: 2019 m. vasario 26 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Athletic Club/Komisija (Valstybės pagalba — Ispanijos valdžios institucijų tam tikriems profesionalų futbolo klubams suteikta pagalba — Lengvatinė pajamų mokesčio norma, taikoma klubams, kuriems leidžiama naudotis pelno nesiekiančio subjekto statusu — Sprendimas, kuriuo pagalba pripažinta nesuderinama su vidaus rinka — Ieškinys dėl panaikinimo — Suinteresuotumas pareikšti ieškinį — Priimtinumas — Valstybės vidaus priemonė — Atrankinis pobūdis — Konkurencijos iškraipymas — Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai — Esamos pagalbos pakeitimas — Pareiga motyvuoti)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/40

      2019 m. vasario 26 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Athletic Club/Komisija
      (Byla T-679/16) (1)

      (Valstybės pagalba - Ispanijos valdžios institucijų tam tikriems profesionalų futbolo klubams suteikta pagalba - Lengvatinė pajamų mokesčio norma, taikoma klubams, kuriems leidžiama naudotis pelno nesiekiančio subjekto statusu - Sprendimas, kuriuo pagalba pripažinta nesuderinama su vidaus rinka - Ieškinys dėl panaikinimo - Suinteresuotumas pareikšti ieškinį - Priimtinumas - Valstybės vidaus priemonė - Atrankinis pobūdis - Konkurencijos iškraipymas - Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai - Esamos pagalbos pakeitimas - Pareiga motyvuoti)
      (2019/C 131/44)
      Proceso kalba: ispanų

         Šalys

         Ieškovas: Athletic Club (Bilbao, Ispanija), atstovaujamas advokatų E. Lucas Murillo de la Cueva ir J. M. Luís Carrasco

         Atsakovė: Europos Komisija, atstovaujama G. Luengo, B. Stromsky ir P. Němečková

         Dalykas

      SESV 263 straipsniu grindžiamas prašymas dėl 2016 m. liepos 4 d. Komisijos sprendimo (ES) 2016/2391 dėl valstybės pagalbos SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), kurią Ispanija suteikė tam tikriems futbolo klubams (OL L 357, 2016, p. 1), 1, 4 ir 5 straipsnių panaikinimo, kiek jie susiję su ieškovu.

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                     Atmesti ieškinį.

                  2.

                     Priteisti iš Athletic Club bylinėjimosi išlaidas.

         (1)  OL C 419, 2016 11 14.


title: Byla T-903/16: 2019 m. vasario 14 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje RE/Komisija (Asmens duomenys — Fizinių asmenų apsauga tvarkant šiuos duomenis — Teisė susipažinti su duomenimis — Reglamentas (EB) Nr. 45/2001 — Atsisakymas leisti susipažinti — Ieškinys dėl panaikinimo — Raštas, kuriame neatlikus peržiūros pateikiama nuoroda į ankstesnį dalinį atsisakymą leisti susipažinti su duomenimis — Sąvoka „aktas, kurį galima ginčyti“, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį — Vien patvirtinamojo akto sąvoka — Taikytinumas prieigos prie asmens duomenų srityje — Naujos ir esminės faktinės aplinkybės — Suinteresuotumas pareikšti ieškinį — Priimtinumas — Pareiga motyvuoti)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/40

      2019 m. vasario 14 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje RE/Komisija
      (Byla T-903/16) (1)

      (Asmens duomenys - Fizinių asmenų apsauga tvarkant šiuos duomenis - Teisė susipažinti su duomenimis - Reglamentas (EB) Nr. 45/2001 - Atsisakymas leisti susipažinti - Ieškinys dėl panaikinimo - Raštas, kuriame neatlikus peržiūros pateikiama nuoroda į ankstesnį dalinį atsisakymą leisti susipažinti su duomenimis - Sąvoka „aktas, kurį galima ginčyti“, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį - Vien patvirtinamojo akto sąvoka - Taikytinumas prieigos prie asmens duomenų srityje - Naujos ir esminės faktinės aplinkybės - Suinteresuotumas pareikšti ieškinį - Priimtinumas - Pareiga motyvuoti)
      (2019/C 131/45)
      Proceso kalba: anglų

         Šalys

         Ieškovas: RE, atstovaujamas advokato S. Pappas

         Atsakovė: Europos Komisija, atstovaujama H. Kranenborg ir D. Nardi

         Dalykas

      Pagal SESV 263 straipsnį pateiktas prašymas panaikinti 2016 m. spalio 12 d. Komisijos žmogiškųjų išteklių ir saugumo generalinio direktorato saugumo direktorato direktoriaus raštą, kiek juo atmetamas ieškovo prašymas leisti susipažinti su tam tikrais jo asmens duomenimis.

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                     Panaikinti 2016 m. spalio 12 d. Europos Komisijos žmogiškųjų išteklių ir saugumo generalinio direktorato saugumo direktorato direktoriaus raštą, kiek jame atmestas 2016 m. rugsėjo 21 d. RE prašymas leisti susipažinti su tam tikrais jo asmens duomenimis.

                  2.

                     Priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

         (1)  OL C 53, 2017 2 20.


title: Byla T-91/17: 2019 m. vasario 14 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje L/Parlamentas (Viešoji tarnyba — Akredituoti Parlamento narių padėjėjai — Laikinojo nedarbingumo atostogos — Laikinojo nedarbingumo atostogos, praleistos ne toje vietoje, kurioje dirbama — Neteisėtas neatvykimas į darbą — Pareigūnų tarnybos nuostatų 60 straipsnis — Rūpestingumo pareiga — Gero administravimo principas)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/41

      2019 m. vasario 14 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje L/Parlamentas
      (Byla T-91/17) (1)

      (Viešoji tarnyba - Akredituoti Parlamento narių padėjėjai - Laikinojo nedarbingumo atostogos - Laikinojo nedarbingumo atostogos, praleistos ne toje vietoje, kurioje dirbama - Neteisėtas neatvykimas į darbą - Pareigūnų tarnybos nuostatų 60 straipsnis - Rūpestingumo pareiga - Gero administravimo principas)
      (2019/C 131/46)
      Proceso kalba: anglų

         Šalys

         Ieškovas: L, atstovaujamas advokato I. Coutant Peyre

         Atsakovas: Europos Parlamentas, atstovaujamas M. Windisch ir Í. Ní Riagáin Düro

         Dalykas

      SESV 270 straipsniu grindžiamas prašymas panaikinti 2016 m. rugpjūčio 31 d. Europos Parlamento sprendimą dėl tam tikrų nepateisintų ieškovo nebuvimo darbe atvejų.

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                     Atmesti ieškinį.

                  2.

                     Priteisti iš L bylinėjimosi išlaidas.

         (1)  OL C 32, 2018 1 29.


title: Byla T-366/17: 2019 m. vasario 14 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Lenkija/Komisija (ERPF — Atsisakymas patvirtinti finansinę paramą didelės apimties projektui — Reglamento (EB) Nr. 1083/2006 41 straipsnio 1 dalis — Didelės apimties projekto suderinamumo su veiklos programos prioritetais vertinimas — Reglamento Nr. 1083/2006 41 straipsnio 2 dalis — Termino praleidimas)

text:
               8.4.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 131/42

      2019 m. vasario 14 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Lenkija/Komisija
      (Byla T-366/17) (1)

      (ERPF - Atsisakymas patvirtinti finansinę paramą didelės apimties projektui - Reglamento (EB) Nr. 1083/2006 41 straipsnio 1 dalis - Didelės apimties projekto suderinamumo su veiklos programos prioritetais vertinimas - Reglamento Nr. 1083/2006 41 straipsnio 2 dalis - Termino praleidimas)
      (2019/C 131/47)
      Proceso kalba: lenkų

         Šalys

         Ieškovė: Lenkijos Respublika, atstovaujama B. Majczyna

         Atsakovė: Europos Komisija, atstovaujama B.-R. Killmann, A. Kyratsou ir M. Siekierzyńska

         Dalykas

      SESV 263 straipsniu grindžiamas prašymas panaikinti 2017 m. kovo 23 d. Europos Komisijos sprendimą C(2017)1904 final, kuriuo atsisakoma iš Europos regioninės plėtros fondo (ERPF) pagal veiklos programos „Novatoriška ekonomika“ IV prioritetinę kryptį finansuoti Lenkijos Respublikos didelės apimties projektą „Naujos kartos dyzelinio variklio gamybos pradėjimas Volkswagen Motor Polska“.

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                     Atmesti ieškinį.

                  2.

                     Lenkijos Respublika padengia bylinėjimosi išlaidas.

         (1)  OL C 249, 2017 7 31.