1970 m. vasario 4 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # August Joseph van Eick prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 13-69.


2000 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Michel Hautem prieš Europos investicijų banką. # Pareigūnai - Atšaukimas - EB 233 straipsnis. # Byla T-11/00.


title: 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas. # Outokumpu Oyj ir Luvata Oy prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Konkurencija - Karteliai - Pramoninių varinių vamzdžių rinka - Sprendimas, kuriuo konstatuotas EB 81 straipsnio pažeidimas - Kainų nustatymas ir rinkų pasidalijimas - Baudos - Atitinkamos rinkos dydis - Sunkinančios aplinkybės - Pakartotinis pažeidimas. # Byla T-122/04.

text:
         PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. gegužės 6 d. (
            *1
         )
      „Konkurencija — Karteliai — Pramoninių varinių vamzdžių rinka — Sprendimas, kuriuo konstatuotas EB 81 straipsnio pažeidimas — Kainų nustatymas ir rinkų pasidalijimas — Baudos — Atitinkamos rinkos dydis — Sunkinančios aplinkybės — Pakartotinis pažeidimas“
      Byloje T-122/04

         Outokumpu Oyj, įsteigta Espe (Suomija),

         Luvata Oy, buvusi Outokumpu Copper Products Oy, įsteigta Espe,
      atstovaujamos baristerio J. Ratliff, advokatų F. Distefano ir J. Luostarinen,
      ieškovės,
      prieš

         Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą É. Gippini Fournier,
      atsakovę,
      pirma, dėl prašymo panaikinti arba sumažinti ieškovėms pagal 2003 m. gruodžio 16 d. Komisijos sprendimo C (2003) 4820 galutinis dėl [EB] 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros (byla COMP/E-1/38.240 – Pramoniniai vamzdžiai) 2 straipsnio b punktą skirtą baudą ir, antra, dėl Komisijos priešpriešinio prašymo padidinti minėtą baudą,
      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (aštuntoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkė E. Martins Ribeiro, teisėjai S. Papasavvas ir N. Wahl (pranešėjas),
      posėdžio sekretorė C. Kantza, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. kovo 5 d. posėdžiui,
      priima šį

         Sprendimą

         Ginčo aplinkybės

               1

                  Outokumpu Oyj – biržoje kotiruojama bendrovė, kurios buveinė Espe (Suomija), yra visame pasaulyje veikiančios grupės vadovaujanti bendrovė, visų pirma veikianti pagrindinių metalų, plieno, vario gaminių gamybos ir šių gaminių gamybos technologijų srityse. Faktinių aplinkybių metu Outokumpu 100% valdė Luvata Oy (buvusi Outokumpu Copper Products Oy), kuri, be kita ko, gamina pramoninius varinius vamzdžius (toliau – Outokumpu ir Luvata kartu vadinamos Outokumpu arba ieškovės).

               2

               Gavusi Mueller Industries Inc. pateiktą informaciją, 2001 m. kovo mėnesį Komisija, iš anksto neįspėjusi, atliko patikrinimus bendrovių KME Germany AG (buvusi KM Europa Metal AG), KME France SAS (buvusi Tréfimétaux SA), KME Italy SpA (buvusi Europa Metalli SpA) (toliau – bendrai vadinamos KME grupė), Wieland-Werke AG (toliau – Wieland) ir ieškovių patalpose pagal 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties [81] ir [82] straipsnius (OL 13, 1962, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3), 14 straipsnį.

               3

               2001 m. balandžio 9 d.Outokumpu pateikė Komisijai pasiūlymą bendradarbiauti pagal Komisijos pranešimą dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių atvejais (OL C 207, p. 4, toliau – 1996 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo). Memorandumą šiuo klausimu ieškovės pateikė 2001 m. gegužės 30 dieną.

               4

               Atsakydama į 2002 m. liepos mėnesį Komisijos KME grupei ir Wieland atsiųstą prašymą pateikti informaciją pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnio 2 dalį, 2002 m. rugsėjo 30 d.Wieland paprašė taikyti 1996 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo.

               5

               2002 m. spalio 15 d., atsakydama į tą patį prašymą pateikti informaciją, KME grupė taip pat paprašė taikyti minėtą pranešimą jos atžvilgiu.

               6

               Atlikusi tyrimą, kuris apėmė papildomus patikrinimus Outokumpu ir KME grupės patalpose, susitikusi su Outokumpu, KME grupės ir Wieland atstovais, pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį išsiuntusi KME grupei ir Wieland papildomus prašymus pateikti informaciją, 2003 m. liepos mėnesį Komisija pradėjo pažeidimo tyrimo procedūrą ir priėmė KME grupei, Wieland ir Outokumpu adresuotą pranešimą apie kaltinimus. Kadangi įmonės, kurioms skirtas pranešimas, atsisakė išsakyti nuomonę, posėdis nebuvo rengiamas.

               7

               2003 m. gruodžio 16 d. Komisija priėmė sprendimą C(2003) 4820 galutinis dėl [EB] 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros (byla COMP/E-1/38.240 – Pramoniniai vamzdžiai) (toliau – ginčijamas sprendimas), kurio santrauka buvo paskelbta 2004 m. balandžio 28 d.Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL L 125, p. 50).

               8

               Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad devintojo dešimtmečio pabaigoje į vamzdžių, naudojamų oro kondicionavimo ir šaldymo sektoriuje, kokybės asociaciją (Cuproclima Quality Association, toliau – Cuproclima) susivieniję gamintojai, tarp jų ir ieškovės, išplėtė savo bendradarbiavimą, įtraukdami konkurencijos klausimus.

               9

                  Cuproclima susirinkimai vyko du kartus per metus ir, išnagrinėjus oficialią dienotvarkę, sudarė progą reguliariai aptarti ir nustatyti kainas bei kitas pramoniniams vamzdžiams taikomas pardavimo sąlygas. Šiuos konkurencijos taisyklėms prieštaraujančius susirinkimus papildė dvišaliai atitinkamų įmonių ryšiai. Atitinkamos įmonės nustatė pramoninių vamzdžių tikslines kainas bei kitas pardavimo sąlygas. Jos derino kainų kėlimą, pasidalijo klientus ir rinkos dalis bei kontroliavo konkurencijai prieštaraujančių susitarimų įgyvendinimą, viena vertus, paskirdamos už rinkas atsakingus asmenis ir, kita vertus, keisdamosi konfidencialia informacija.

               10

               Ginčijamame sprendime, be kita ko, nustatyta:

                  „1 straipsnis

               Toliau nurodytos įmonės, nurodytais laikotarpiais dalyvaudamos sudarant susitarimus ir derinant veiksmus, kuriais pramoninių vamzdžių sektoriuje buvo nustatomos kainos ir dalinamos rinkos, pažeidė [EB] 81 straipsnio 1 dalį ir nuo 1994 m. sausio 1 d. – EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį:

                        a)

                        [Wieland] – nuo 1988 m. gegužės 3 d. iki 2001 m. kovo 22 dienos;

                        b)

                           Outokumpu <…> individualiai – nuo 1988 gegužės 3 d. iki 1988 m. gruodžio 30 d. ir kartu su [Luvata] – nuo 1988 m. gruodžio 31 d. iki 2001 m. kovo 22 dienos;

                        c)

                        [Luvata] – nuo 1988 m. gruodžio 31 d. iki 2001 m. kovo 22 d. (kartu su Outokumpu <…>);

                        d)

                        [KME Germany] individualiai – nuo 1988 m. gegužės 3 d. iki 1995 m. birželio 19 d. ir kartu su [KME France] bei [KME Italy] – nuo 1995 m. birželio 20 d. iki 2001 m. kovo 22 dienos;

                        e)

                        [KME Italy] kartu su [KME France] – nuo 1988 m. gegužės 3 d. iki 1995 m. birželio 19 d. ir kartu su [KME Germany] bei [KME France] – nuo 1995 m. birželio 20 d. iki 2001 m. kovo 22 dienos;

                        f)

                        [KME France] kartu su [KME Italy] – nuo 1988 m. gegužės 3 d. iki 1995 m. birželio 19 d. ir kartu su [KME Germany] bei [KME Italy] – nuo 1995 m. birželio 20 d. iki 2001 m. kovo 22 dienos.

                  2 straipsnis

               Už 1 straipsnyje nurodytus pažeidimus skiriamos tokios baudos:

                        a)

                        [Wieland] – 20,79 milijono eurų;

                        b)

                           Outokumpu <…> ir [Luvata] kartu – 18,13 milijono eurų;

                        c)

                        [KME Germany], [KME France] ir [KME Italy] kartu – 18,99 milijono eurų;

                        d)

                        [KME Germany] – 10,41 milijono eurų;

                        e)

                        [KME Italy] ir [KME France] kartu – 10,41 milijono eurų.“

               11

               Visų pirma dėl pradinio baudos dydžio nustatymo Komisija nusprendė, kad pažeidimas, kuris iš esmės pasireiškė kainų nustatymu ir rinkos padalijimu, dėl paties savo pobūdžio yra labai sunkus pažeidimas (ginčijamo sprendimo 294 konstatuojamoji dalis).

               12

               Nustatydama pažeidimo sunkumą Komisija taip pat atsižvelgė į tai, kad kartelis darė poveikį visai Europos ekonominės erdvės (EEE) teritorijai (ginčijamo sprendimo 316 konstatuojamoji dalis). Be to, Komisija išnagrinėjo realų pažeidimo poveikį ir padarė išvadą, kad kartelis „bendrai paveikė rinką“ (ginčijamo sprendimo 314 konstatuojamoji dalis).

               13

               Galiausiai, nustatydama pažeidimo sunkumą, Komisija atsižvelgė į tai, kad pramoninių varinių vamzdžių rinka yra svarbus sektorius, kurio vertė sudaro 288 milijonus eurų, kiek tai susiję su EEE (ginčijamo sprendimo 318 konstatuojamoji dalis).

               14

               Atsižvelgusi į visas minėtas aplinkybes, Komisija padarė išvadą, kad nagrinėjamas pažeidimas laikytinas labai sunkiu (ginčijamo sprendimo 320 konstatuojamoji dalis).

               15

               Antra, Komisija atskirai vertino atitinkamas įmones, siekdama atsižvelgti į kiekvienos jų realų ekonominį pajėgumą padaryti didelės žalos konkurencijai. Šiuo atžvilgiu Komisija pabrėžė, kad EEE turimos pramoninių vamzdžių rinkos dalys skiriasi, t. y. KME grupė, EEE rinkos lyderė, užima [konfidenciali informacija] (
                     1
                  )% rinkos dalį, o ieškovės ir Wieland turi atitinkamai [konfidenciali informacija] ir 13,4% rinkos dalis. Atsižvelgiant į šį skirtumą ieškovėms ir Wieland skirta pradinė bauda sudaro 33% KME grupei skirtos baudos, t. y. Outokumpu ir Wieland – po 11,55 milijono eurų, o KME grupei – 35 milijonai eurų (ginčijamo sprendimo 322–323 ir 326–328 konstatuojamosios dalys).

               16

               Trečia, siekdama atsižvelgti į tai, kad turi būti nustatyta tokia bauda, kuri užtikrintų atgrasomąjį poveikį, Outokumpu nustatytą pradinę baudą Komisija padidino 50% iki 17,33 milijono eurų, manydama, jog šios įmonės pasaulinė apyvarta, kuri viršija 5 milijardus eurų, rodo, kad jos dydis ir ekonominis pajėgumas leidžia tai daryti (ginčijamo sprendimo 334 konstatuojamoji dalis).

               17

               Ketvirta, pažeidimo, kuris tęsėsi nuo 1988 m. gegužės 3 d. iki 2001 m. kovo 22 d., trukmę Komisija įvertino kaip „ilgą“. Todėl, atsižvelgusi į pažeidimo trukmę, Komisija nusprendė, kad atitinkamoms įmonėms nustatytas pradines baudas reikia padidinti 10% už kiekvienus dalyvavimo kartelyje metus. Taigi ieškovėms nustatyta pradinė bauda buvo padidinta 125%, ir pagrindinė bauda sudarė 38,98 milijono eurų (ginčijamo sprendimo 338, 342 ir 347 konstatuojamosios dalys).

               18

               Penkta, dėl sunkinančių aplinkybių Outokumpu nustatyta pagrindinė bauda buvo padidinta 50% atsižvelgiant į pakartotinį pažeidimą, nes jos atžvilgiu jau buvo priimtas 1990 m. liepos 18 d. Komisijos sprendimas 90/417/EAPB, susijęs su [AP] 65 straipsnio taikymo procedūra dėl Europos plokščių šaltojo valcavimo produktų iš nerūdijančio plieno gamintojų susitarimo ir suderintų veiksmų (OL L 220, p. 28) (ginčijamo sprendimo 354 konstatuojamoji dalis).

               19

               Šešta, dėl lengvinančių aplinkybių Komisija pažymėjo, kad be Outokumpu bendradarbiavimo ji būtų galėjusi įrodyti neteisėto elgesio buvimą tik už ketverių metų laikotarpį, ir dėl to sumažino jai nustatytą pagrindinę baudą 22,22 milijono eurų, kad ši pagrindinė bauda atitiktų tą, kuri būtų skirta už minėtą laikotarpį (ginčijamo sprendimo 386 konstatuojamoji dalis).

               20

               Septinta, pagal 1996 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo D skyrių Komisija galiausiai sumažino Outokumpu baudą 50%, Wieland baudą – 20% ir KME grupės baudą – 30% (ginčijamo sprendimo 402, 408 ir 423 konstatuojamosios dalys).

         Procesas ir šalių reikalavimai

               21

               Ši byla buvo pradėta ieškiniu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2004 m. kovo 29 dieną.

               22

               Pakeitus Pirmosios instancijos kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į aštuntąją kolegiją, todėl ši byla buvo paskirta šiai kolegijai.

               23

               Triplike Komisija paprašė padidinti ieškovėms skirtą baudą dėl to, kad dublike ieškovės ginčijo tam tikras faktines aplinkybes, kurių neginčijo per administracinę procedūrą. Pirmosios instancijos teismas paprašė ieškovių pateikti savo pastabas dėl minėto priešpriešinio prašymo, ieškovės tai padarė per nustatytą terminą.

               24

               Susipažinęs su teismo posėdžio pranešimu, Pirmosios instancijos teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 64 straipsnį, paprašė šalių pateikti tam tikrus dokumentus ir pateikė joms klausimus raštu, į kuriuos jos atsakė per nustatytą terminą.

               25

               Per 2008 m. kovo 5 d. posėdį buvo išklausyti šalių žodinės pastabos ir atsakymai į Pirmosios instancijos teismo žodžiu pateiktus klausimus. Šiame posėdyje ieškovės dar kartą patvirtino, kad, kaip tai jau nurodė savo pastabose dėl pranešimo apie bylą, atsisakyti pagrinde, susijusiame su klaidingu pakartotinio pažeidimo nustatymu, pateiktų dviejų argumentų dėl anksčiau skirtos piniginės baudos svarbos ir Komisijos įgaliojimų nustatyti pakartotinį pažeidimą šioje byloje apribojimo laike.

               26

               Ieškovės Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        panaikinti arba sumažinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio b punkte paskirtą baudą,

                        —

                        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               27

               Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį,

                        —

                        padidinti ieškovėms paskirtą baudą,

                        —

                        priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

               28

               2008 m. balandžio 1 d. laiške ieškovės nurodė, kad jos atsisako savo trečiojo pagrindo, susijusio su klaidingu baudos padidinimu 50% siekiant atgrasomojo poveikio. 2008 m. balandžio 23 d. Nutartimi Pirmosios instancijos teismas remdamasis Procedūros reglamento 62 straipsniu nusprendė atnaujinti žodinę proceso dalį ir pagal Procedūros reglamento 64 straipsnį minėtą laišką pridėjo prie bylos medžiagos. 2008 m. gegužės 5 d. laiške Komisija pateikė savo pastabas dėl minėto atsisakymo.

               29

               Žodinė proceso dalis baigta 2008 m. birželio 2 dieną.

         Dėl teisės

               30

               Grįsdamos šį ieškinį ieškovės nurodo du ieškinio pagrindus, atitinkamai susijusius su klaidingu baudos padidinimu dėl pakartotinio pažeidimo ir su netinkamu pažeidimo paveiktos rinkos dydžio įvertinimu, apskaičiuojant pradinę baudą.

               31

               Visų pirma svarbu priminti, kad, viena vertus, iš ginčijamo sprendimo 290–387 konstatuojamųjų dalių matyti, jog baudas už pažeidimą Komisija paskyrė pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir, kita vertus, kad, nors Komisija ginčijamame sprendime tiesiogiai ir nenurodo Baudų nustatymo remiantis Reglamento nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir [AP] sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairių [Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir [AP] sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių] (OL C 9, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171, toliau – gairės), akivaizdu, kad baudų dydį ji nustatė taikydama minėtose gairėse įtvirtintą metodą.

               32

               Nors gairės negali būti laikomos teisės norma, jos nustato elgesio taisyklę, rodančią sektiną praktiką, nuo kurios Komisija konkrečiu atveju negali nukrypti nepateikusi pateisinimo (žr. 2006 m. gegužės 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją, C-397/03 P, Rink. P. I-4429, 91 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

               33

               Taigi, kontroliuodamas ginčijamu sprendimu paskirtų baudų teisėtumą, Pirmosios instancijos teismas turi patikrinti, ar Komisija savo diskreciją įgyvendino laikydamasi gairėse įtvirtinto metodo ir tuo atveju, jei jis konstatuotų, kad ji nuo jo nukrypo, įvertinti, ar toks nukrypimas pateisinamas ir tinkamai motyvuotas. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad Teisingumo Teismas yra patvirtinęs paties gairių principo ir jose įtvirtinto metodo galiojimą (2005 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimas Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ir C-213/02 P, Rink. p. I-5425, 252–255, 266–267, 312 ir 313 punktai).

               34

               Tai, kad priėmusi gaires Komisija apribojo savo vertinimo laisvę, nėra nesuderinama su esminiais Komisijos diskreciniais įgaliojimais. Gairėse yra įvairių lankstumo elementų, leidžiančių Komisijai įgyvendinti savo diskrecinius įgaliojimus laikantis Reglamento Nr. 17 nuostatų, kaip jas išaiškino Teisingumo Teismas (šio sprendimo 33 punkte minėto Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 267 punktas).

               35

               Be to, tokiais klausimais kaip pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį skiriamos baudos dydžio nustatymas, kur Komisija turi diskreciją, pavyzdžiui, kiek tai susiję su padidinimu už pakartotinį pažeidimą, tokių vertinimų teisėtumo kontrolė apsiriboja tik patikrinimu, ar nėra akivaizdžios vertinimo klaidos (šiuo klausimu žr. 2005 m. liepos 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Scandinavian Airlines System prieš Komisiją, T-241/01, Rink. p. II-2917, 64 ir 79 punktus).

               36

               Vis dėlto Komisijos diskrecija ir šiuo atžvilgiu jos nustatytos ribos iš esmės neužkerta kelio Bendrijos teismams neribotai naudotis jiems priklausančia kompetencija (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją, T-67/00, T-68/00, T-71/00 ir T-78/00, Rink. p. II-2501, 538 punktas), kuri jiems suteikia teisę panaikinti, sumažinti ar padidinti Komisijos paskirtą baudą (šiuo klausimu žr. 2007 m. vasario 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją, C-3/06 P, Rink. p. I-1331, 60–62 punktus; 2003 m. spalio 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo General Motors Nederland ir Opel Nederland prieš Komisiją, T-368/00, Rink. p. II-4491, 181 punktą).

         Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su klaidingu ieškovėms skirtos baudos padidinimu už pakartotinį pažeidimą

      Šalių argumentai

               37

               Ieškovės primena, kad dėl sunkinančių aplinkybių Komisija Outokumpu nustatytą pagrindinę baudą padidino 50% dėl to, kad ši padarė pakartotinį pažeidimą, nes jos atžvilgiu nagrinėta byla dėl nerūdijančio plieno, kurioje priimtas Sprendimas 90/417.

               38

               Ieškovės mano, kad padidinusi baudą dėl pakartotinio pažeidimo Komisija pažeidė Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį, gaires, EB 253 straipsnyje numatytą pareigą motyvuoti bei bendrą vienodo požiūrio principą. Be to, Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, kiek tai susiję su svarbiomis faktinėmis aplinkybėmis. Šiuo atžvilgiu jos pateikia tokius kaltinimus.

               39

               Pirma, ieškovės teigia, kad nagrinėjamas pažeidimas nėra pakartotinis, nes ankstesnis pažeidimas buvo susijęs su AP sutartimi, o už nagrinėjamą kartelį baudžiama pagal EB sutartį.

               40

               Antra, ieškovės mano, kad du pažeidimai nėra tos pačios rūšies. Komisija pažeidė gaires bei pakartotinio pažeidimo sąvoką, kaip ji apibrėžta 1999 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendime Thyssen Stahl prieš Komisiją (T-141/94, Rink. p. II-347), nes nagrinėjo, ar abu pažeidimai yra tos pačios rūšies, atsižvelgdama tik į nagrinėjamo neteisėto elgesio pobūdį (kainų, kvotų nustatymą ir rinkos padalijimą), neatsižvelgdama į kontekstą, kuriame pažeidimai buvo padaryti. Ieškovių teigimu, Komisijos metodas pernelyg formalistinis. Nagrinėdama pakartotinio pažeidimo klausimą, Komisija turėjo atsižvelgti į ypatingas Sprendime 90/417 nustatyto pažeidimo aplinkybes, juo labiau kad iš minėto sprendimo tos aplinkybės aiškiai matyti.

               41

               Šiuo atžvilgiu ieškovės daro nuorodą į Sprendimą 90/417 ir į Komisijos medžiagą šioje byloje bei į kitus su ja susijusius dokumentus. Anot jų, šios aplinkybės įrodo, kad byla dėl nerūdijančio plieno – tai nesuderintos Komisijos prekybos politikos ir konkurencijos politikos pasekmė. Aptariamoje byloje dėl Outokumpu ir visai pramonei Komisijos bei tam tikrų vyriausybių tuo metu daryto spaudimo Bendrijos ir Suomijos prekybos politikos srityje Outokumpu„nenoromis“ ir „pažeisdama savo interesus“ prisijungė prie konkurenciją ribojančio susitarimo, neketindama riboti konkurencijos ir manydama, kad jos veiksmai nepažeidžia AP 65 straipsnio.

               42

               Taigi Sprendime 90/417 nustatytas pažeidimas nebuvo įprastas ir dėl jo Komisija bei nacionalinės valdžios institucijos palaikė ryšius, ieškodamos teisėto sprendimo krizei plieno sektoriuje įveikti Bendrijos lygmenyje, o šioje byloje nagrinėjamas įprastas pažeidimas, susijęs su tyčiniais veiksmais, atliktais be Komisijos žinios, kuriais ieškovės siekė apsaugoti savo komercinius interesus.

               43

               Ieškovės taip pat pažymi, kad Komisija, pažeisdama EB 253 straipsnį, tinkamai nepaaiškino priežasties, dėl kurios, nepaisant ypatingų aplinkybių, baudą reikėjo padidinti dėl pakartotinio pažeidimo.

               44

               Be to, ieškovės tvirtina, jog tai, kad vėliau už Sprendimą 90/417 priimtuose sprendimuose Komisija nedidino kitoms su byla dėl nerūdijančio plieno susijusioms bendrovėms skirtų baudų dėl pakartotinio pažeidimo, patvirtina, kad minėta byla buvo tokia ypatinga, jog nebuvo galima tikėtis, kad ieškovės ją suvokia kaip tinkamą įspėjimą dėl neteisėto elgesio, už kurį skirtos sankcijos ginčijamame sprendime.

               45

               Ieškovės nurodo, kad bet kuriuo atveju ir atsižvelgiant į ypatingas bylos dėl nerūdijančio plieno aplinkybes šioje byloje nustatytos baudos padidinimas 50% neproporcingas. Ieškovių nuomone, už pakartotinį netyčinį pažeidimą bauda turėtų būti didinama mažiau. Grįsdamos šį tvirtinimą, ieškovės taip pat remiasi keletu ankstesnių Komisijos sprendimų, kuriuose baudos už pakartotinį pažeidimą buvo padidintos mažiau.

               46

               Galiausiai, ieškovės teigia, kad tuo, jog nuo sprendimo, kuriuo visiškai neskirta bauda, Komisija perėjo prie sprendimo, kuriuo nustatyta bauda padidinta už pakartotinumą, pažeidžiamas proporcingumo principas.

               47

               Komisija prašo atmesti šį ieškinio pagrindą. Be to, ji pažymi, kad vienodo požiūrio principo pažeidimą, kiek tai susiję su Komisijos sprendimų priėmimo praktika baudų didinimo už pakartotinį pažeidimą srityje, ieškovės pirmą kartą nurodo dublike ir todėl šis argumentas turi būti pripažintas nepriimtinu.

         Pirmosios instancijos teismo vertinimas

               48

               Visų pirma dėl teiginio, susijusio su motyvavimo stoka, primintina, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką individualaus sprendimo motyvavimas turi taip aiškiai ir vienareikšmiškai išreikšti teisės aktą priėmusios Bendrijos institucijos ketinimus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suvokti priežastis, dėl kurių priemonė priimta, o kompetentingas teismas – atlikti kontrolės funkciją.

               49

               Būtinybė motyvuoti vertinama atsižvelgiant į atskiro atvejo aplinkybes. Nėra reikalaujama, kad pagrindžiant būtų nurodyti visi reikšmingi faktiniai ir teisės aspektai, nes klausimas, ar jis atitinka EB 253 straipsnio reikalavimus, vertinamas atsižvelgiant ne tik į nagrinėjamo teisės akto tekstą, bet ir į aplinkybes, kurioms esant jis buvo priimtas, bei į visas atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas (žr. 1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink's France, C-367/95 P, Rink. p. I-1719, 63 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

               50

               Kalbant apie baudų nustatymą už konkurencijos teisės pažeidimus, esminiai formos reikalavimai, kuriems priskiriama pareiga motyvuoti, įvykdyti, kai Komisija savo sprendime nurodo vertinimo elementus, kurie jai leido nustatyti pažeidimo sunkumą ir trukmę (žr. 2002 m. spalio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P–C-252/99 P ir C-254/99 P, Rink. p. I-8375, 463 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

               51

               Šiuo atveju ginčijamame sprendime Komisija nurodė, kad abu pažeidimai yra tokio paties pobūdžio, nes jie susiję su kvotų ir kainų nustatymu siekiant kontroliuoti gamybą ir pasidalyti rinkas (353 konstatuojamoji dalis). Be to, Komisija nusprendė (352 konstatuojamoji dalis): „Pakartotinis pažeidimas padaromas tada, kai įmonė, kuri jau anksčiau buvo Komisijos sprendimo adresatė kaip pažeidimo šalis, vėliau pripažįstama kalta dėl kito tokio paties pobūdžio pažeidimo padarymo. Tokiu sprendimu siekiama ne tik nurodyti įmonei nutraukti pažeidimą, bet ir įspėti ją bei atgrasyti nuo panašių pažeidimų ateityje, net jei dėl vienos ar kitos priežasties bauda nebuvo skirta“. Konkrečiau kalbant, Komisija pažymėjo (354 konstatuojamoji dalis): „Ta aplinkybė, kad gavusi Komisijos sprendime esantį nurodymą nutraukti pažeidimą nerūdijančio plieno sektoriuje Outokumpu ir toliau tęsė pažeidimą pramoninių vamzdžių sektoriuje, aiškiai rodo, jog pirmesnis sprendimas neturėjo pakankamo atgrasomojo poveikio Outokumpu elgesiui rinkoje. Taigi šioje byloje būtina padidinti baudą, kad ateityje būtų užtikrintas realus atgrasomasis poveikis“. Todėl Komisija tinkamai motyvavo savo sprendimą padidinti ieškovėms skirtą baudą už pakartotį pažeidimą.

               52

               Antra, dėl Komisijos nurodyto nepriimtinumo pagrindo svarbu pažymėti, jog pirmajame ieškinio pagrinde ieškovės iš tikrųjų nesirėmė vienodo požiūrio principo pažeidimu.

               53

               Vis dėlto iš Bendrijos teismų praktikos ir Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio bei Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio išplaukia, kad ieškovė neprivalo nurodyti Sutarties straipsnių ar bendrųjų teisės principų, kuriais remiasi. Pakanka, kad ieškovės išdėstytos faktinės aplinkybės, pagrindai ir reikalavimai būtų nurodyti ieškinyje, kad Komisija galėtų veiksmingai ginti savo interesus, o Pirmosios instancijos teismas – atlikti kontrolės funkciją (šiuo klausimu žr. 1991 m. gegužės 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Jongen prieš Komisiją, T-18/90, Rink. p. II-187, 13 punktą ir nurodytą teismų praktiką). Šiuo atveju šis reikalavimas įvykdytas, nes iš ieškinio matyti, kad ieškovės ginčija joms nustatytos baudos padidinimą 50% kaip klaidingą visų pirma atsižvelgiant į padidinimo sumas, kurias Komisija taikė už pakartotinį pažeidimą savo ankstesniuose sprendimuose.

               54

               Todėl visi grindžiant šį pagrindą pateikti kaltinimai pripažintini priimtinais.

               55

               Trečia, dėl minėto pagrindo pagrįstumo reikia priminti, kad steigiamosios sutartys sukūrė vientisą teisinę sistemą, kurioje AE sutartis yra, o AP sutartis – buvo iki 2002 m. liepos 23 d., lex specialis, nukrypstantis nuo lex generalis, t. y. EB sutarties (žr. 2001 m. birželio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo ESF Elbe-Stahlwerke Feralpi prieš Komisiją, T-6/99, Rink. p. II-1523, 102 punktą ir nurodytą teismų praktiką). Be to, iš teismų praktikos išplaukia, kad kartelių draudimą numato dvi analogiškos nuostatos, t. y. EB 81 straipsnis ir AP 65 straipsnis, kurios, nors jos ir įtvirtintos dviejose skirtingose sutartyse, grindžiamos identiškomis teisinėmis sąvokomis (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 40 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo Thyssen Stahl prieš Komisiją 269, 270 ir 277 punktus,1999 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Unimétal prieš Komisiją, T-145/94, Rink. p. II-585, 248 ir 252 punktus ir 2001 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Krupp Thyssen Stainless ir Acciai speciali Terni prieš Komisiją, T-45/98 ir T-47/98, Rink. p. II-3757, 181 punktą).

               56

               Todėl reikia pripažinti, kad Komisijai, remiantis Bendrijos teisės sistemoje jai suteiktais įgaliojimais, sprendimu nustačius, jog įmonė dalyvavo kartelyje, šis sprendimas gali būti pagrindas naujame sprendime pagal Bendrijos teisę vertinant šios įmonės polinkį pažeisti Bendrijos normas kartelių srityje.

               57

               Šiuo atveju gairėse nenurodyta, kad teiginys, jog nagrinėjami „pakartotini tos pačios rūšies tos pačios įmonės (-ių) pažeidimai“, turi būti suprantamas taip, kad, nustatydama pakartotinį pažeidimą, pagal EB 81 straipsnį Komisija negali atsižvelgti į pažeidimus, kurie nustatyti pagal AP sutartį. Atvirkščiai, iš gairių pavadinimo matyti, kad jos taikomos tiek pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį, tiek ir pagal AP sutarties 65 straipsnio 5 dalį skiriamoms baudoms apskaičiuoti.

               58

               Kalbant apie argumentą, kad ypatingos ankstesnio pažeidimo aplinkybės neleido Komisijai atsižvelgti į pakartotinį pažeidimą ieškovių atveju, jis atmestinas, nes iš teismų praktikos išplaukia, jog pakartotinio pažeidimo sąvoka tik reikalauja, kad būtų konstatuotas anksčiau padarytas Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimas (šio sprendimo 36 punkte minėto Sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją 41 punktas).

               59

               Tačiau šiuo atveju iš Sprendimo 91/417 1 ir 4 straipsnių aiškiai matyti, kad Outokumpu buvo įspėta, jog, sudariusi susitarimus dėl kainų ir pasidalijusi rinką bei klientus su konkurentais, ji pažeidė Bendrijos konkurencijos teisę ir turi susilaikyti nuo tokių veiksmų pakartojimo. Iš ginčijamo sprendimo 1 straipsnio matyti, kad, to nepaisydamos, ieškovės vėliau dalyvavo padarant beveik identišką pažeidimą.

               60

               Dėl argumento, kad ieškovės buvo diskriminuojamos, palyginti su kitomis įmonėmis, kurioms Sprendimas 90/417 nelaikytas sunkinančia aplinkybe, svarbu pabrėžti, jog vien tai, kad, nustatydama baudos dydį, Komisija savo ankstesniuose sprendimuose yra nusprendusi, kad tam tikri veiksniai nėra sunkinanti aplinkybė, nereiškia, jog vėliau priimtuose sprendimuose jos vertinimas turi būti toks pats (pagal analogiją žr. 2005 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją, T-38/02, Rink. p. II-4407, 57 punktą).

               61

               Iš to, kas pasakyta, išplaukia, kad konstatuodama pakartotinį ieškovių pažeidimą Komisija nepadarė klaidos.

               62

               Dėl kaltinimų, susijusių su ginčijamame sprendime taikytu 50% padidinimu, reikia pažymėti, jog, didindama baudą už pakartotinį pažeidimą, Komisija gali atsižvelgti į rodiklius, kurie patvirtina, kad atitinkamos įmonės linkusios nesilaikyti konkurencijos taisyklių, įskaitant ir laiką, kuris praėjo tarp nagrinėjamų pažeidimų.

               63

               Šiuo atveju reikia konstatuoti, kad tuo metu, kai buvo priimtas Sprendimas 90/417, t. y. 1990 m. liepos 18 d., ginčijamo sprendimo dalyku esantis kartelis jau buvo prasidėjęs. Taigi, nepaisant to, kad Sprendime 90/417 konstatuotas beveik identiškas ieškovių padarytas konkurencijos taisyklių pažeidimas, jos nusprendė toliau dalyvauti naujame susitarime. Ši aplinkybė savaime pateisina ginčijamame sprendime taikytą baudos padidinimą.

               64

               Tiesa, ieškovės nurodo kelias Sprendime 90/417 konstatuoto pažeidimo aplinkybes, kurios aiškiai nurodytos minėto sprendimo X skyriaus 12 punkte. Tačiau šios aplinkybės, kurios iš tikrųjų pateisino baudos neskyrimą ieškovėms minėtame sprendime, neatsiejamai susijusios su aptariamu sprendimu ir neturi jokio ryšio su ieškovių polinkiu nesilaikyti konkurencijos taisyklių nuo 1990 m. liepos 18 dienos. Todėl didinant baudą už pakartotinį pažeidimą į jas neturi būti atsižvelgta.

               65

               Dėl argumento, kad ieškovės buvo diskriminuojamos, palyginti su kitomis įmonėmis, kurioms dėl to, kad buvo konstatuotas pakartotinis pažeidimas, bauda buvo padidinta ne taip griežtai kaip ieškovėms, pabrėžtina, jog, viena vertus, ankstesnė Komisijos sprendimų priėmimo praktika nėra teisinis pagrindas nustatant baudas konkurencijos srityje (2003 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Michelin prieš Komisiją, T-203/01, Rink. p. II-4071, 292 punktas) ir, kita vertus, pagal Reglamentą Nr. 17 Komisija, nustatydama baudų dydžius, turi diskreciją, kad skatintų įmones laikytis konkurencijos taisyklių (2004 m. balandžio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tokai Carbon ir kt. prieš Komisiją, T-236/01, T-239/01, T-244/01–T-246/01, T-251/01 ir T-252/01, Rink. p. II-1181, 216 punktas) ir Komisija bet kuriuo metu gali pritaikyti baudų dydį prie šios politikos poreikių (šio sprendimo 33 punkte minėto Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 169 punktas).

               66

               Atsižvelgiant į tai, kas pirmiau pasakyta, padidinusi ieškovėms nustatytą baudą 50% už pakartotinumą, Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos. Be to, Pirmosios instancijos teismas nemano, kad būtina pakeisti minėtą dydį, įgyvendinant savo neribotą jurisdikciją.

         Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su netinkamu pažeidimo paveikto sektoriaus dydžio įvertinimu apskaičiuojant pradinę baudą

      Šalių argumentai

               67

               Antruoju ieškinio pagrindu ieškovės tvirtina, kad atitinkamą rinką įvertinusi 288 milijonais eurų Komisija pervertino rinkos dydį, o dėl to – pažeidimo sunkumą ir todėl paskyrė pernelyg didelę baudą.

               68

               Pirmiausia ieškovės pažymi, kad pramoninių vamzdžių rinkoje bendrą gaminių kainą paprastai sudaro vario kaina, kuri grindžiama kaina Londono metalo biržoje (London Metal Exchange; toliau – LME), ir gamybos išlaidos, kurios atitinka gamintojo pridėtą vertę (toliau – „gamybos marža“). Pramoninių vamzdžių gamybai reikalingą pirminę žaliavą tiekia arba klientas, arba pats vamzdžių gamintojas, kuris ją įskaičiuoja į visą kainą.

               69

               Ieškovių nuomone, atitinkamos rinkos dydis svarbus nustatant pradinę baudą. Ieškovės tvirtina, kad šiuo atveju Komisija bent jau pradinę baudą nustatė atsižvelgdama į atitinkamos rinkos dydį.

               70

               Ieškovės teigia, kad jos, kaip pramoninių vamzdžių gamintojos, neturi jokios įtakos pagrindinės pirminės žaliavos, t. y. vario, kainai, kuri sudaro apie du trečdalius kliento mokamos galutinės kainos. Šiuo atžvilgiu ieškovės primena, kad metalo kainą lemia kiekvieną dieną nustatomos LME kainos ir kad apsirūpindamos šiuo metalu ieškovės tik vadovaujasi pramoninių vamzdžių pirkėjų duotais nurodymais. Taigi metalo kainą nustato patys klientai. Todėl metalo kaina – tai paprasčiausiai klientams perkeliama kainos sandaros eilutė. Dėl šios priežasties realus atitinkamos rinkos ekonominis svoris apsiribojo gamybos marža.

               71

               Remdamosi tuo, kas pirmiau pasakyta, ieškovės teigia, kad, vertindama paveiktos rinkos dydį, Komisija iš visos nagrinėjamų gaminių kainos turėjo atimti apie du trečdalius ir dėl to pradinė bauda būtų mažesnė. Ieškovės daro išvadą, kad, iš atitinkamos rinkos apyvartos neatėmusi vario kainos, Komisija nepaisė ekonominės rinkos realybės ir nustatė pernelyg didelę pradinę baudą, palyginti su pažeidimo sunkumu.

               72

               Komisija prašo atmesti ieškinio pagrindą. Be to, triplike Komisija reikalauja, kad ieškovės patikslintų, ar jos ginčija, jog dalyvavo darant pažeidimą, kuris paveikė visą pramoninių vamzdžių sektorių. Komisija tvirtina, kad tokiu atveju ieškinio pagrindas būtų nepriimtinas, nes jis nebuvo nurodytas pareiškiant ieškinį. Be to, Komisija teigia, kad dėl tokio prieštaravimo ji prašytų Pirmosios instancijos teismo padidinti ieškovėms skirtą baudą, nes minėta bauda joms buvo sumažinta 50% už tai, kad ieškovės, be kita ko, pareiškė neginčijančios faktų, kuriais Komisija grindė savo kaltinimus, teisingumo.

               73

               Savo rašytinėse pastabose dėl Komisijos prašymo ieškovės tvirtina, jog jos neginčija, kad dalyvavo darant vieną pažeidimą, kuris apėmė rinkos ir klientų pasidalijimą, atitinkamos rinkos lyderio sistemos taikymą bei susitarimus dėl pramoninių vamzdžių tiekimo sąlygų. Be to, jos pripažįsta, kad šis pažeidimas paveikė visą pramoninių vamzdžių sektorių. Tačiau ieškovės pabrėžia, kad pažeidimas neapėmė vario kainos.

         Pirmosios instancijos teismo vertinimas

               74

               Visų pirma reikia pasakyti, kad nėra reikalo spręsti nei dėl Komisijos nurodyto nepriimtinumo pagrindo, nei dėl Komisijos pateikto priešpriešinio prašymo. Savo pastabose dėl Komisijos prašymo ieškovės aiškiai nurodė, kad jos pripažįsta, jog pažeidimas paveikė visą pramoninių vamzdžių rinką.

               75

               Antra, dėl esmės pirmiausia pabrėžtina, kad gairėse, kurias Komisija taikė ginčijamame sprendime (žr. šio sprendimo 32 punktą), įtvirtintas metodas atitinka bendrą logiką, pagal kurią bendra pradinė baudos suma, nustatoma atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą, apskaičiuojama atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį, įtaką rinkai, jeigu ji gali būti įvertinta, ir atitinkamos geografinės rinkos dydį (gairių 1 punkto A dalies pirma pastraipa). Po to bendra pradinė baudos suma kiekvieno dalyvio atveju individualizuojama atsižvelgiant į jo dydį.

               76

               Be to, nustatydama pradinį baudos dydį Komisija gali, bet neprivalo atsižvelgti į paveiktos rinkos dydį (2006 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo BASF prieš Komisiją, T-15/02, Rink. p. II-497, 134 punktas ir 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Roquette Frères prieš Komisiją, T-322/01, Rink. p. II-3137, 149 ir 150 punktai).

               77

               Atsižvelgiant į šią teismų praktiką, aišku, kad ieškovių prielaida, jog atitinkamos rinkos dydis savaime yra lemiamas veiksnys vertinant pažeidimo sunkumą ir kartu nustatant pradinį baudos dydį, nepagrįsta.

               78

               Tačiau iš ginčijamo sprendimo aiškiai matyti, kad šiuo atveju, vertindama nagrinėjamo pažeidimo sunkumą, Komisija nusprendė atsižvelgti į pramoninių vamzdžių rinkos dydį EEE. Nors, remdamasi pažeidimo pobūdžiu, Komisija jau buvo padariusi išvadą, kad minėtas pažeidimas „labai sunkus“ gairių prasme (294 konstatuojamoji dalis), ginčijamame sprendime pažeidimo sunkumą ir kartu bendrą pradinę baudos sumą ji nustatė atsižvelgusi į realų kartelio poveikį rinkai (295–314 konstatuojamosios dalys), į nagrinėjamos geografinės rinkos dydį (315–317 konstatuojamosios dalys) ir į aplinkybę, kad sektorius, kuriame padarytas pažeidimas, yra didelė rinka, kurios dydis EEE įvertintas 288 milijonais eurų (318 ir 319 konstatuojamosios dalys).

               79

               Nors, vertinant pažeidimo sunkumą ir bendrą pradinę baudos sumą, atitinkamos rinkos dydis buvo tik viena iš aplinkybių, į kurias Komisija atsižvelgė ginčijamame sprendime, nustatydama minėtą sumą Komisija į šią aplinkybę iš tikrųjų atsižvelgė. Taigi Komisijos tvirtinimas, kad, jei iš apyvartos rinkoje būtų atimta vario kaina, ieškovėms nustatyta pradinė bauda nebūtinai būtų buvusi mažesnė nei 11,55 milijono eurų, turi būti atmestas.

               80

               Todėl reikia patikrinti, ar vertindama paveiktos rinkos dydį Komisija klaidingai atsižvelgė į vario kainą.

               81

               Šiuo atžvilgiu ieškovės teigia, kad, pirma, pramoninių vamzdžių gamintojai nekontroliuoja vario kainos, nes ji nustatoma pagal LME, ir, antra, kad būtent patys pramoninių vamzdžių pirkėjai sprendžia, už kokią kainą įsigyti metalą.

               82

               Vis dėlto konstatuotina, kad nėra jokios pagrįstos priežasties apskaičiuoti apyvartą atitinkamoje rinkoje neatsižvelgiant į tam tikras gamybos išlaidas. Kaip teisingai pažymėjo Komisija, visuose pramonės sektoriuose egzistuoja neišvengiamos galutinio produkto išlaidos, kurių gamintojas negali valdyti, tačiau kurios vis tiek yra esminis visos jo veiklos elementas, todėl nustatant pradinį baudos dydį jos turi būti įtrauktos į apyvartą (šiuo klausimu žr. 2000 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją, T-25/95, T-26/95, T-30/95–T-32/95, T-34/95–T-39/95, T-42/95–T-46/95, T-48/95, T-50/95–T-65/95, T-68/95–T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 ir T-104/95, Rink. p. II-491, 5030 ir 5031 punktus). Aplinkybė, kad vario kaina sudaro didelę pramoninių vamzdžių galutinės kainos dalį ar kad vario kainų svyravimo rizika gerokai didesnė nei kitų pirminių žaliavų, tokios išvados nepaneigia.

               83

               Todėl darytina išvada, kad, nustatydama atitinkamos rinkos dydį, Komisija teisingai atsižvelgė į vario kainą. Taigi ir antrasis ieškinio pagrindas nepagrįstas.

               84

               Todėl ieškinys turi būti atmestas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               85

               Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovės pralaimėjo bylą, jos turi padengti Komisijos bylinėjimosi išlaidas pagal pateiktus reikalavimus.

               Remdamasis šiais motyvais,
               PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (aštuntoji kolegija)
               nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti ieškinį.

                           2.

                           Priteisti iš Outokumpu Oyj ir Luvata Oy bylinėjimosi išlaidas.

                     Martins Ribeiro
                     Papasavvas
                     Wahl
                     Paskelbta 2009 m. gegužės 6 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: anglų.
      (
            1
         )	Konfidenciali informacija nepateikiama.


title: 2006 m. sausio 10 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#De Groot en Slot Allium BV ir Bejo Zaden BV prieš Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie ir Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et des Affaires rurales.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Conseil d'État - Prancūzija.#Direktyva 70/458/EEB - Prekyba daržovių sėkla - 2 straipsnis- Direktyva 92/33/EEB - Prekyba daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, išskyrus sėklą -II priedas - Bendrasis daržovių veislių katalogas - Nacionaliniai teisės aktai leidžiantys prekiaujant naudoti askaloninio česnako pavadinimą tik askaloninio česnako veislėms dauginamoms vegetatyviniu būdu -EB 28 straipsnis - Vartotojų apsauga.#Byla C-147/04.

text:
      Byla C‑147/04
      De Groot en Slot Allium BV
      ir
      Bejo Zaden BV
      prieš
      Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie
      ir
      Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et
      des Affaires rurales
      (Conseil d'État (Prancūzija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Direktyva 70/458/EEB – Prekyba daržovių sėkla – 2 straipsnis – Direktyva 92/33/EEB – Prekyba daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, išskyrus sėklą – II priedas – Bendrasis daržovių veislių katalogas – Nacionalinės teisės aktai, leidžiantys prekiaujant vartoti askaloninių česnakų pavadinimą tik jų veislėms, dauginamoms vegetatyviniu
         būdu – EB 28 straipsnis – Vartotojų apsauga“

      Sprendimo santrauka
      1.        Žemės ūkis – Teisės aktų suderinimas – Prekyba daržovių sėkla – Direktyva 70/458
      (Tarybos direktyvos 70/458 2 straipsnio 1 dalies A punktas ir Tarybos direktyvos 92/33 II priedas)
      2.        Laisvas prekių judėjimas – Kiekybiniai apribojimai – Lygiaverčio poveikio priemonės
      (EB 28 straipsnis)
      1.        Kartu skaitant Direktyvos 70/458 dėl prekybos daržovių sėkla, su pakeitimais ir Direktyvos 92/33 dėl prekybos daržovių dauginamąja
         ir sodinamąja medžiaga, išskyrus sėklą nuostatas negalima daryti išvados, jog daržovės, neįtrauktos į Direktyvos 70/458 2 straipsnio
         1 dalies A punkte pateiktą sąrašą, veislę vis dėlto galima įrašyti į bendrąjį daržovių veislių katalogą kaip sėklą, remiantis
         tuo, kad ši daržovė minima Direktyvos 92/33 II priede esančiame sąraše.

      Todėl, kadangi askaloniniai česnakai nėra įtraukti į daržovių, kurioms taikoma Direktyva 70/458, sąrašą, Komisija, įtraukdama
         į bendrąjį katalogą veisles ambition ir matador kaip šios daržovės sėklas, po to, kai valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos jai pateikė nacionalinį katalogą,
         pažeidė šią direktyvą.

      (žr. 65–66 punktus)
      2.        Valstybė narė, kuri leidžia su askaloninių česnakų pavadinimu parduoti tik vegetatyviniu būdu daugintas daržoves, bet ne kitose
         valstybėse narėse iš sėklų išaugintus ir su tuo pačiu pavadinimu parduodamus askaloninius česnakus, neįvykdo įsipareigojimų
         pagal EB 28 straipsnį.

      Toks teisės aktas negali būti laikomas pagrįstu pagal EB 28 straipsnį, nes jis nėra būtinas siekiant patenkinti imperatyvius
         reikalavimus, visų pirma užtikrinti vartotojų apsaugą. Iš tiesų, išskyrus su jų dauginimo būdu susijusius skirtumus, abi askaloninių
         česnakų rūšys išoriškai yra labai panašios. Todėl ginčijamais nacionalinės teisės aktais siekiamą tikslą, t. y. užtikrinti
         vartotojų apsaugą, galima pasiekti naudojant tinkamą žymėjimą, kuriame būtų nurodoma, kad šioje byloje aptariami česnakai
         buvo išauginti iš sėklų, o ne vegetatyvinio dauginimo būdu.

      (žr. 75, 77, 79–80 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2006 m. sausio 10 d.(*)

      „Direktyva 70/458/EEB – Prekyba daržovių sėkla – 2 straipsnis – Direktyva 92/33/EEB – Prekyba daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, išskyrus sėklą – II priedas – Bendrasis daržovių veislių katalogas – Nacionalinės teisės aktai, leidžiantys prekiaujant vartoti askaloninių česnakų pavadinimą tik jų veislėms, dauginamoms vegetatyviniu
         būdu – EB 28 straipsnis – Vartotojų apsauga“

      Byloje C‑147/04
      dėl Conseil d'État (Prancūzija) 2004 m. vasario 4 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2004 m. kovo 22 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      De Groot en Slot Allium BV,
      Bejo Zaden BV
      prieš
      Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie,

      Ministre de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche et des Affaires rurales,

      dalyvaujant
      Comité économique agricole régional fruits et légumes de la Région Bretagne (Cerafel),

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai J. Makarczyk, C. Gulmann, G. Arestis (pranešėjas) ir J. Klučka,
      generalinis advokatas D. Ruíz‑Jarabo Colomer,
      posėdžio sekretorė K. Sztranc, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2005 m. balandžio 21 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        De Groot en Slot Allium BV ir Bejo Zaden BV, atstovaujamų advokatų C. Amigues ir M. Bay,

      –        Comité économique agricole régional fruits et légumes de la Région Bretagne (Cerafel), atstovaujamo advokatų M. Jacquot, O. Prost ir K. Merten‑Lentz,

      –        Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos G. de Bergues ir A. Colomb,
      –        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos H. G. Sevenster ir D. J. M. de Grave,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos M. Nolin ir B. Stromsky,
      susipažinęs su 2005 m. gegužės 24 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra pateiktas dėl 1970 m. rugsėjo 29 d. Tarybos direktyvos 70/458/EEB dėl prekybos
         daržovių sėkla (OL L 225, p. 7), iš dalies pakeistos 1988 m. birželio 13 d. Tarybos direktyva 88/380/EEB (OL L 187, p. 31,
         toliau – Direktyva 70/458), ir 1992 m. balandžio 28 d. Tarybos direktyvos 92/33/EEB dėl prekybos daržovių dauginamąja ir sodinamąja
         medžiaga, išskyrus sėklą (OL L 157, p. 1), išaiškinimo.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas sprendžiant ginčą tarp Nyderlandų bendrovių De Grooten Slot Allium BV ir BejoZaden BV (toliau – De Groot ir Bejo) ir Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie (Ekonomikos, finansų ir pramonės ministerijos) bei Ministre de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche et des Affaires rurales (Žemės ūkio, maisto, žvejybos ir kaimo reikalų ministerijos) (toliau – kompetentingos ministerijos) dėl šių bendrovių ieškinio,
         kuriuo prašoma panaikinti numanomą sprendimą atmesti jų prašymą panaikinti 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimą dėl prekybos askaloniniais
         česnakais (JORF 1990 m. birželio 2 d., p. 6557).

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
       Direktyva 70/458
      3        Į Direktyvos 70/458 dėl daržovių sėklos pardavimo Bendrijoje 2 straipsnio 1 dalies A punkte pateiktą daržovių sąrašą neįtraukti
         askaloniniai česnakai (allium ascalonicum).

      4        2 straipsnio 1 dalies B, C ir D punktuose daržovių sėklos skirstomos į tris skirtingas kategorijas – bazinę sėklą, standartinę
         sėklą ir sertifikuotą sėklą.

      5        Direktyvos 70/458 2 straipsnio 1a dalyje numatoma:

      „1 dalies punkte pateikto rūšių sąrašo pataisos, susijusios su veislių pavadinimais ir hibridais, gautais sukryžminus šioje
         direktyvoje minimas rūšis, kurias reikia padaryti atsižvelgiant į mokslinių ir techninių žinių plėtrą, priimamos 40 straipsnyje
         nustatyta tvarka.“

      6        Direktyvos 70/4583 3 straipsnio 1–3 dalyse nustatoma:

      „1. Valstybės narės užtikrina, kad daržovių sėkla nebus sertifikuojama, patvirtinama kaip standartinė sėkla ir parduodama,
         jeigu ta veislė oficialiai nepatvirtinta vienoje ar keliose valstybėse narėse.

      2. Kiekviena valstybė narė įsteigia vieną ar kelis veislių, oficialiai patvirtintų sertifikavimui, patvirtinimui kaip standartinės
         sėklos ir prekybai savo teritorijoje katalogus.

      <…>
      3. Bendrasis daržovių veislių katalogas įsteigiamas pagal 16 ir 17 straipsnių nuostatas, remiantis nacionaliniais valstybių
         narių katalogais.“

      7        Direktyvos 70/458 4 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyta, jog valstybės narės užtikrina, kad veislė patvirtinama tik
         tuomet, jeigu ji yra išskirtinė, stabili ir pakankamai vienoda. Tos pačios direktyvos 5 straipsnyje numatomos sąlygos, kurias
         patenkinus veislė laikoma išskirtine, stabilia ir pakankamai vienoda.

      8        Direktyvos 70/458 10 straipsnio 1 dalyje, be kita ko, numatoma, kad valstybės narės oficialiai išleidžia savo teritorijose
         patvirtintų veislių katalogą, o kai reikalingas veislės palaikymas – paskelbia už tai savo šalyse atsakingo asmens ar asmenų
         pavardes.

      9        Direktyvos 70/458 11 straipsnio 1 dalyje numatoma:

      „Kitoms valstybėms narėms ir Komisijai nedelsiant turi būti pranešta apie paraiškos veislei patvirtinti pateikimą ar atsiėmimą,
         bet kokį veislių kataloge padarytą įrašą, taip pat apie bet kokias jo pataisas.“

      10      To paties 11 straipsnio 2 dalyje numatoma, kad valstybės narės nusiunčia kitoms valstybėms narėms ir Komisijai trumpą kiekvienos
         naujos patvirtintos veislės savybių, kurios buvo pastebėtos per patvirtinimo procedūrą, aprašymą. Paprašius jos taip pat nusiunčia
         ypatingų savybių, kurios leidžia atskirti šią veislę nuo kitų panašių veislių, aprašymą.

      11      Direktyvos 70/458 12 straipsnio 1 ir 2 dalyse, be kita ko, numatoma, jog valstybės narės užtikrina, kad patvirtintos veislės
         būtų palaikomos ir kad bet kada būtų galima patikrinti, kaip vykdomas veislės palaikymas pagal įrašus, kuriuos saugo asmuo
         ar asmenys, atsakingi už tą veislę.

      12      Direktyvos 70/458 13a straipsnyje nustatoma:

      „1. Valstybės narės užtikrina, kad būtų pašalintos bet kokios abejonės, kilusios patvirtinus veislę, dėl veislės aiškumo įvertinimo,
         ar patvirtinimo metu – dėl jos pavadinimo.

      2. Jeigu, patvirtinus veislę, nustatoma, kad patvirtinimo metu nebuvo išlaikyta sąlyga dėl išskirtinumo, kaip apibrėžta 5 straipsnyje,
         patvirtinimą turi pakeisti kitas sprendimas arba tam tikrais atvejais – šią direktyvą atitinkantis atšaukimas.

      Šiuo kitu sprendimu veislė nuo jos pradinio patvirtinimo datos nebelaikoma Bendrijoje žinoma veisle, kaip apibrėžta 5 straipsnyje
         <...>

      3. Jeigu, patvirtinus veislę, nustatoma, kad jos pavadinimas, kaip apibrėžta 10 straipsnyje, buvo netinkamas patvirtinimo
         metu, pavadinimas pakeičiamas taip, kad jis atitiktų šią direktyvą. Valstybės narės gali leisti laikinai vartoti ankstesnį
         pavadinimą kaip papildomą pavadinimą. Išsami tvarka, pagal kurią ankstesnį pavadinimą galima vartoti kaip papildomą, nustatoma
         40 straipsnyje nustatyta tvarka.“

      13      Direktyvos 70/458 14 straipsnyje numatoma:

      „1. Valstybės narės užtikrina, kad veislės patvirtinimas būtų atšauktas:
      a) jeigu ištyrus įrodoma, kad veislė nebėra išskirtinė, pastovi ar pakankamai vienoda, ir (arba)
      b) jeigu to prašo už veislę atsakingas asmuo ar asmenys, jeigu nėra užtikrintas veislės palaikymas.
      2. Valstybės narės gali atšaukti veislės patvirtinimą:
      a) jeigu nesilaikoma įstatymų ir kitų teisės aktų, priimtų vykdant šią direktyvą, ir (arba)
      b) jeigu pateikiant paraišką patvirtinimui ar per tyrimą buvo pateikti neteisingi ar suklastoti faktai, kuriais remiantis
         veislė buvo patvirtinta.“

      14      Direktyvos 70/458 15 straipsnio 1 dalyje numatoma, jog valstybės narės garantuoja, kad veislė būtų išbraukta iš jų katalogų,
         jeigu tos veislės patvirtinimas buvo atšauktas arba jeigu baigėsi patvirtinimo galiojimo laikas.

      15      Tos pačios direktyvos 16 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatoma:

      „1. Valstybės narės garantuoja, kad nuo 17 straipsnyje minimos publikacijos datos praėjus dviem mėnesiams veislių, patvirtintų
         laikantis šios direktyvos nuostatų ar šią direktyvą atitinkančių principų, sėklai negalioja jokie prekybos apribojimai, taikomi
         pačiai veislei.

      2.      Nukrypstant nuo 1 dalyje numatytų nuostatų, valstybei narei jos prašymu, pateiktu 40 straipsnyje numatyta tvarka, gali būti
         leista uždrausti prekiauti veislės sėkla visoje šios valstybės narės teritorijoje ar tam tikroje jos dalyje arba nustatyti
         tam tikras sąlygas šiai veislei auginti, jei ši veislė nėra išskirtinė, stabili ir pakankamai vienoda. Prašymas turi būti
         pateiktas ne vėliau kaip per trejus kalendorinius metus po patvirtinimo metų.“

      16      Šios direktyvos 17 straipsnio 1 dalyje skelbiama:

      „Komisija, gavusi iš valstybių narių informaciją ir jos pagrindu, Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje, „Bendrojo žemės ūkio augalų veislių katalogo“ (toliau – bendrasis katalogas) antraštinėje dalyje, paskelbia sąrašą veislių,
         kurių sėklai, pasibaigus dviejų mėnesių terminui, pagal 16 straipsnį netaikomi jokie prekybiniai veislės apribojimai, ir pagal
         10 straipsnio 1 dalį reikalingą informaciją dėl asmens ar asmenų, atsakingų už veislės palaikymą. Paskelbtame pranešime nurodomos
         valstybės narės, gavusios 16 straipsnio 2 dalyje ar 18 straipsnyje nurodytus leidimus <...>“

      17      Direktyvos 70/458 18 straipsnis skelbia:

      „Jeigu nustatoma, kad veislės, įtrauktos į bendrąjį <...> katalogą, auginimas bet kurioje valstybėje narėje augalų sveikatos
         požiūriu galėtų kenkti kitų veislių ar rūšių auginimui ar kelti grėsmę žmogaus sveikatai ar aplinkai, tai valstybei narei
         jos prašymu galėtų būti suteikta teisė 40 straipsnyje nustatyta tvarka uždrausti parduoti tos veislės sėklą visoje šios valstybės
         narės teritorijoje ar tam tikroje jos dalyje. Jeigu žalingų organizmų išplitimo pavojus yra neišvengiamas, minėta valstybė
         narė gali iš karto, pateikusi prašymą, sankcionuoti tokį uždraudimą, kol nebus priimtas galutinis sprendimas 40 straipsnyje
         numatyta tvarka.“

      18      Tos pačios direktyvos 35 straipsnio 1 dalyje numatoma, jog valstybės narės užtikrina, kad prekybos metu būtų atliekami oficialūs
         augalų sėklos patikrinimai, bent jau pasirinktinės kontrolės forma, siekiant patvirtinti atitiktį šios direktyvos sąlygoms.

      19      Pagal Direktyvos 70/458 36 straipsnį valstybės narės užtikrina, kad „sertifikuotos sėklos“ ir „standartinės sėklos“ kategorijų
         sėklai lauke būtų taikoma antrinė kontrolė, siekiant palyginti jų veislės tapatybę ir grynumą su standartiniais duomenimis.

      20      Direktyvos 70/458 38 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatoma:

      „1. Jeigu pakartotinai nustatoma, kad per antrinę kontrolę, atliktą lauke, kokios nors veislės sėkla ne visai atitinka numatytas
         veislės tapatybės ar grynumo sąlygas, valstybės narės užtikrina, kad jomis prekiaujančiam asmeniui būtų visai ar iš dalies,
         o galiausiai ir nustatytam laikotarpiui uždrausta prekiauti tokia sėkla.

      2. Bet kokios priemonės, taikytos pagal 1 dalį, panaikinamos, kai su pakankama tikimybe nustatoma, kad prekybai skirta sėkla
         ateityje atitiks veislės tapatybės ir grynumo reikalavimus.“

      21      Galiausiai pagal Direktyvos 70/458 40 straipsnį tais atvejais, kai daroma nuoroda į šiame straipsnyje numatytą tvarką, Žemės
         ūkio, sodininkystės, daržininkystės ir miškininkystės sėklos ir dauginamosios medžiagos nuolatinis komitetas, į kurį kreipiamasi
         tame pačiame straipsnyje nurodyta tvarka, pareiškia nuomonę dėl priemonių, kurių Komisija ketina imtis šiuo klausimu, projekto.

       Direktyva 92/33
      22      Pagal Direktyvos 92/33 1 straipsnio 1 dalį ji taikoma prekybai daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, išskyrus sėklas,
         Bendrijoje. To paties straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje nurodoma, kad direktyvos 2–20 straipsniai ir 24 straipsnis
         taikomi gentims ir rūšims bei jų hibridams, išvardytiems II priede. Šiame priede minimi ir askaloniniai česnakai (allium ascalonicum).

      23      Šios direktyvos 1 straipsnio 3 dalyje numatoma, kad II priede pateikto genčių ir rūšių sąrašo pakeitimai tvirtinami 22 straipsnyje
         nustatyta tvarka.

      24      Direktyvos 92/33 9 straipsnis numato:

      „1. Nepažeidžiant 2 straipsnio, daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, kuri priklauso II priede išvardytoms gentims
         bei rūšims ir kuriai taip pat taikoma Direktyva 70/458/EEB, negali būti prekiaujama Bendrijoje, jei ji nepriklauso veislei,
         pripažintai pagal Direktyvą 70/458/EEB.

      2. Nepažeidžiant 2 straipsnio ir šio straipsnio 3 ir 4 dalių, daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, kuri priklauso
         II priede išvardytoms gentims ir rūšims, bet kuriai netaikoma Direktyva 70/458/EEB, Bendrijoje neprekiaujama, jei ji nepriklauso
         veislei, kuri yra oficialiai pripažinta bent vienoje valstybėje narėje.

      Pripažinimo sąlygoms taikomos Direktyvos 70/458/EEB 4 ir 5 straipsnių bei 10 straipsnio 3 dalies nuostatos.
      Produkcijos pripažinimo ir išsaugojimo tvarkai bei formalumams mutatis mutandis taikomos minėtos direktyvos 3 straipsnio 2 ir 4 dalys, 6, 7, 8 straipsniai, 10 straipsnio 1, 2 ir 4 dalys bei 11–15 straipsniai.

      Kiekvienu atveju galima atsižvelgti į neoficialių tyrimų rezultatus ir praktinę informaciją, sukauptą auginimo metu.
      3. Valstybės narės imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad veislių, priklausančių 2 dalyje išvardytoms gentims ir rūšims,
         oficialus pripažinimas, kuris buvo patvirtintas iki 1993 m. sausio 1 d. pagal kitus principus nei nustatyti Direktyvoje 70/458/EEB
         arba remiantis tuo, kad jų medžiaga buvo prekiaujama jų teritorijoje iki tos dienos, pasibaigtų ne vėliau kaip 1998 m. birželio
         30 d., jei tos veislės tą dieną nebuvo pripažintos pagal 1 dalies nuostatas.

      4. Pagal 2 ir 3 dalis oficialiai pripažintos veislės įrašomos į Bendrąjį <...> katalogą, nurodytą Direktyvos 70/458/EEB 17 straipsnyje.
         16 straipsnio 2 ir 3 dalys, 17, 18 ir 19 straipsniai taikomi mutatis mutandis.

      Tame leidinyje specialia nuoroda pažymimos pagal 3 dalies nuostatas pripažintos veislės.“
      25      Direktyvos 92/33 14 straipsnio 1 dalyje numatoma, kad prekybai daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, kuri atitinka
         šios direktyvos reikalavimus ir sąlygas, netaikomi jokie kiti apribojimai dėl tiekėjo, augalų sveikatos, auginimo terpės ir
         tikrinimo tvarkos, išskyrus numatytuosius šioje direktyvoje. Šio straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad prekybai daržovių dauginamąja
         ir sodinamąja medžiaga, kurios veislės įrašytos į Bendrąjį daržovių veislių katalogą, netaikomi jokie kiti apribojimai dėl
         veislės, išskyrus tuos, kurie nustatyti šioje direktyvoje arba į kuriuos daroma nuoroda.

       Nacionalinės teisės aktai
      26      1990 m. gegužės 17 d. Nutarimo 1 ir 2 straipsniuose skelbiama:

      „1 straipsnis
      Kaip askaloninius česnakus pardavimo tikslu galima transportuoti, sandėliuoti, teikti į prekybą ar parduoti tik veislę Allium cepa L. var. ascalonicum, dauginamą vegetatyviniu būdu svogūnėliais <...>

      2 straipsnis
      Šis nutarimas taikomas vartotojams tiekti skirtiems askaloniniams česnakams (Allium cepa L. var. ascalonicum), išskyrus žalius askaloninius česnakus su sveikais lapais ir perdirbti skirtus askaloninius česnakus.

      Paruošti parduoti ir įpakuoti askaloniniai česnakai turi atitikti šiame nutarime keliamus reikalavimus.“
      27      Vartotojų kodekso L. 214‑2 straipsnyje numatoma, kad už 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimo pažeidimą taikomos sankcijos baudžiamąja
         tvarka kaip už trečios klasės pažeidimą.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      28      Daržovių rūšis askaloniniai česnakai (allium ascalonicum), dauginami vegetatyviniu būdu, t. y. dauginant tiesiogiai iš svogūnėlių, vadinami „tradiciniais askaloniniais česnakais“
         ir auginami daugiausia Prancūzijoje, pirmiausia Bretanėje ir Luaros slėnyje.

      29      De Groot ir Bejo ištobulino askaloninių česnakų veisles, pavadintas ambition ir matador, kurioms būdingas kitoks nei tradicinių askaloninių česnakų dauginimo būdas. Šios dvi veislės auga iš sėklų (lytinis dauginimas)
         ir jų negalima persodinti (askaloniniai česnakai iš sėklų).

      30      1993 m. buvo pateiktas prašymas veisles ambition ir matador įtraukti į Nyderlandų daržovių veislių katalogą (toliau – nacionalinis katalogas) ir atlikti jų bandymai, kurių rezultatus
         patvirtino kompetentingos Nyderlandų valdžios institucijos atlikti palyginamieji bandymai. Šių bandymų rezultatų pagrindu
         kompetentingų Nyderlandų valdžios institucijų sprendimu šios dvi veislės 1995 m. birželio 29 d. buvo įtrauktos į nacionalinį
         katalogą kaip naujos allium ascalonicumL. askaloninių česnakų rūšies veislės.

      31      Po šio įrašo Nyderlandų Karalystė informavo Komisiją ir valstybes nares apie pakeistą nacionalinį katalogą ir pateikė informaciją
         apie šių veislių savybes.

      32      1997 m. kovo 18 d. Komisija paskelbė pirmą devynioliktojo pilno leidimo Daržovių rūšių veislių bendrojo katalogo papildymą,
         į kurį, be kita ko, veisles ambition ir matador įtraukė kaip priklausančias allium ascalonicum L. rūšiai (OL C 87 A, p. 1). Dvidešimtajame (OL C 130 A, 1998, p. 1), dvidešimt pirmajame (OL C 167 A, 1999, p. 1), dvidešimt
         antrajame (OL C 308 A, 2003, p. 5) ir dvidešimt trečiajame (OL C 260 A, 2004, p. 8) pilnuose bendrojo katalogo leidimuose
         informacija apie veisles ambition ir matador nesikeitė.

      33      Nuo jų įrašymo į bendrąjį katalogą dienos askaloninių česnakų veislės ambition ir matador buvo auginamos ir parduodamos kaip askaloniniai česnakai daugelyje valstybių narių.

      34      De Groot ir Bejo, kurios daugiausia prekiavo askaloniniais česnakais iš sėklų kaip galutiniu produktu, nuo 1999 m. pagrindinę veiklą sudarė
         askaloninių česnakų sėklų, ypač veislių ambition ir matador, pardavimas. Todėl šių veislių askaloninių česnakų sėklos buvo eksportuojamos iš Nyderlandų į Prancūzijos rinką. Tačiau atsižvelgdamos
         į 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimą De Groot ir Bejo sustabdė askaloninių česnakų sėklų eksportą į Prancūziją.

      35      2000 m. Komisija gavo tradicinių askaloninių česnakų augintojų iš Prancūzijos skundą dėl askaloninių česnakų iš sėklų, dėl
         kurio ji dar nepriėmė sprendimo. Iš byloje esančios medžiagos aišku, kad šiame skunde skundžiamas 1997 m. įvykusio ambition ir matador veislių askaloninių česnakų sėklų įtraukimo į bendrąjį katalogą pagrįstumas.

      36      Iš prašymo kreiptis dėl prejudicinio sprendimo aišku, kad De Groot ir Bejo 2001 m. vasario mėn. kompetentingoms ministerijoms nusiuntė prašymą panaikinti 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimą, nes jis trukdė
         Prancūzijos teritorijoje laisvai prekiauti šių įmonių produkcija. Tuo pat metu šios bendrovės kreipėsi į Komisiją su skundu
         dėl šio nutarimo, teigdamos, kad ambition ir matador veislių daržovėmis gali būti nevaržomai prekiaujama Bendrijos teritorijoje atsižvelgiant į tai, kad jos yra įrašytos į bendrąjį
         katalogą. Dėl šio antrojo skundo Komisija dar nepriėmė sprendimo.

      37      2001 m. birželio 8 d. Conseil d’État teisminių ginčų sekretoriate užregistruotu ieškiniu De Groot ir Bejo pareikalavo anuliuoti iš kompetentingų ministerijų neatsakymo numanomą sprendimą atmesti prašymą panaikinti 1990 m. gegužės
         17 d. Nutarimą. Šios bendrovės teigia, kad nutarimas pažeidžia EB 28 straipsnį ir Direktyvą 70/458. Proceso metu Comité économique agricole régional fruits et légumes de la Région Bretagne (Bretanės regiono žemės ūkio vaisių ir daržovių ekonominis komitetas, toliau – Cerafel) paprašė leidimo įstoti į bylą atsakovų pusėje; šis jo prašymas buvo patenkintas sprendimu kreiptis dėl prejudicinio sprendimo.

      38      Atsižvelgdamas į tai, kad 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimo teisėtumo įvertinimas priklauso nuo Direktyvų 70/458 ir 92/33 išaiškinimo,
         Conseil d’État nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:

      „Ar kartu skaitomas Direktyvos 70/458 ir Direktyvos 92/33 nuostatas reikia suprasti taip, kad į bendrąjį <...> katalogą galima
         įtraukti tik tas askaloninių česnakų veisles, kurios dauginamos be sėklų, t. y. vegetatyvinio dauginimosi būdu, ir todėl <...>
         ar veislės ambition ir matador galėjo būti teisėtai įtrauktos į bendrojo katalogo rubriką, skirtą askaloniniams česnakams?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      39      Pirmiausia pastebėtina, kad 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimas reglamentuoja askaloninius česnakus kaip prekybai skirtą galutinį
         produktą, o Direktyvos 70/458 ir 92/33 reglamentuoja prekybą Bendrijoje daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga. Šios
         direktyvos yra susijusios su prekyba Bendrijoje atitinkamai į bendrąjį katalogą įtrauktų daržovių sėkla ir daržovių, kurių
         veislė įtraukta į bendrąjį katalogą, dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, netaikant jokių apribojimų dėl veislės.

      40      Tačiau, nors Direktyvų 70/458 ir 92/33 dalykas skiriasi nuo pagrindinėje byloje nagrinėjamo teisės akto, nėra pagrindo daryti
         išvados, kad šios direktyvos a priori nėra susijusios su pagrindine byla, nes, priešingai nei 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimas, jos nereglamentuoja prekybos galutiniu
         produktu ir jo pavadinimo.

      41      Šiuo požiūriu pastebėtina, kad dėl to, jog 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimas draudžia su askaloninių česnakų pavadinimu parduoti
         kitokius česnakus nei tradiciniai askaloniniai česnakai ir už šio draudimo pažeidimą numatyta baudžiamoji atsakomybė, šio
         sektoriaus ūkio subjektai, pirmiausia ūkininkai ir atitinkami platinimo tinklai, neturi jokios paskatos importuoti askaloninių
         česnakų sėklos, nes vėliau nebūtų įmanoma prekiauti iš sėklos išaugintais askaloniniais česnakais vartojant šį produkto pavadinimą.

      42      Susiklosčiusius tokiai situacijai prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas iš esmės klausia, ar, pirma, askaloninio
         česnako veislių kaip daržovių sėklų įtraukimas į bendrąjį katalogą atitiko Direktyvų 70/458 ir 92/33 reikalavimus ir, antra,
         atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį klausimą, ar Bendrijos teisė draudžia tokius nacionalinės teisės aktus kaip 1990 m. gegužės
         17 d. Nutarimas, kurie Prancūzijos teritorijoje leidžia su askaloninių česnakų pavadinimu parduoti tik vegetatyviniu būdu
         daugintas daržoves, uždraudžiant šį pavadinimą vartoti prekiaujant iš sėklos išaugintais česnakais.

      43      Pirmiausia reikia nuspręsti dėl askaloninio česnako veislių kaip daržovių sėklų įtraukimo į bendrąjį katalogą, o tada atsakyti
         į klausimą, ar Bendrijos teisė draudžia tokius nacionalinės teisės aktus kaip 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimas.

       Dėl askaloninių česnakų sėklos veislių įtraukimo į bendrąjį katalogą
      44      Primintina, kad askaloniniai česnakai neįtraukti į Direktyvos 70/458 dėl daržovių sėklos pardavimo Bendrijoje 2 straipsnio
         1 dalies A punkte pateiktą daržovių sąrašą. Todėl vien tik šios direktyvos nuostatos nenumato galimybės įtraukti į bendrąjį
         katalogą šios daržovės veislių kaip sėklų, kaip buvo padaryta ambition ir matador veislių atveju.

      45      Tačiau askaloniniai česnakai yra įrašyti į Direktyvos 92/33, taikomos prekybai daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga,
         išskyrus sėklas, Bendrijoje, II priedą. Iš to darytina išvada, kad pagal šią direktyvą daržovės, vadinamos askaloniniu česnaku,
         veislės ambition ir matador neturėjo būti įtrauktos į bendrąjį katalogą kaip sėklų veislės.

      46      Bet kuriuo atveju, nors 1995 m. birželio 29 d. askaloniniai česnakai nebuvo įtraukti į Direktyvos 70/458 dėl daržovių sėklos
         pardavimo Bendrijoje 2 straipsnio 1 dalies A punkte pateiktą daržovių sąrašą, neginčijama, kad kompetentingos Nyderlandų valdžios
         institucijos šias dvi veisles 1995 m. birželio 29 d. įtraukė į nacionalinį katalogą kaip naujas allium ascalonicum rūšies veislės sėklas. Pagal Direktyvos 70/458 11 straipsnio 2 dalį šios valdžios institucijos apie pakeistą nacionalinį katalogą
         informavo Komisiją, kuri 1997 m. kovo 18 d. paskelbė pirmą devynioliktojo pilno leidimo Daržovių rūšių veislių bendrojo katalogo
         papildymą. Šiame papildyme ambition ir matador veislės kaip sėkla buvo įtrauktos į bendrąjį katalogą kaip priklausančios allium ascalonicum rūšiai.

      47      Šiomis aplinkybėmis kyla klausimas, ar toks įtraukimas pažeidžia kartu skaitomas Direktyvų 70/458 ir 92/33 nuostatas.

      48      Šiuo klausimu De Groot ir Bejo bei Nyderlandų vyriausybė teigia, jog kartu skaitomos Direktyvų 70/458 ir 92/33 nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad
         sėklomis dauginamų askaloninių česnakų veisles galima įrašyti į bendrąjį katalogą. Sprendimas dėl vieno katalogo reiškia,
         kad kilus klausimui dėl veislės įrašymo į katalogą turėtų būti atsižvelgiama į abu šiose direktyvose pateiktus daržovių sąrašus.

      49      Pirmiausia Nyderlandų vyriausybė pažymi, kad Direktyvoje 70/458 askaloninis česnakas nėra aiškiai nurodytas kaip daržovės
         rūšis, tačiau kai jos nuostatos skaitomos kartu su Direktyvos 92/33 nuostatomis, šio augalo veislės, auginamos iš sėklų, gali
         būti įrašytos į bendrąjį katalogą. Iš tiesų šių direktyvų, kurias reikia suvokti kaip viena kitą papildančias, tikslas yra
         nustatyti bendrąjį veislių katalogą, nesvarbu, koks yra augalų dauginimo būdas. Šį argumentą patvirtina tas faktas, kad Direktyvos 70/458
         2 straipsnio 1 dalies A punkte pateiktas rūšių sąrašas nėra galutinis.

      50      Savo argumentais šios bendrovės ir Nyderlandų vyriausybė iš esmės teigia, kad vieno bendro katalogo nustatymas turėjo įtakos
         Direktyvose 70/458 ir 92/3 aptariamų veislių įtraukimui į katalogą, nes šiose direktyvose numatyti daržovių sąrašai papildo
         vienas kitą. Tokiomis aplinkybėmis tam, kad Direktyva 70/458 būtų taikoma daržovei, neįtrauktai į jos 2 straipsnio 1 dalies
         A punkte pateiktą sąrašą, pakanka, jog ji būtų minima Direktyvos 92/33 II priede.

      51      Iš tiesų egzistuoja vienas daržovių rūšių veislių katalogas, į kurį įtrauktos ir rūšių veislės, kurių sėklos yra įtrauktos
         į Direktyvos 70/458 2 straipsnio 1 dalies A punkte pateiktą sąrašą, ir veislės, kurių dauginamoji ir sodinamoji medžiaga priklauso
         gentims ir rūšims, įtrauktoms į Direktyvos 92/33 II priede pateiktą sąrašą.

      52      Tačiau šio fakto nepakanka tam, kad galima būtų daryti išvadą, jog šie du sąrašai vienas kitą papildo ir į bendrąjį katalogą
         galima įrašyti daržovių veisles, nepaisant to, ar jos įrašytos į Direktyvoje 70/458, ar į Direktyvoje 92/33 pateiktą sąrašą.

      53      Nagrinėjant šį klausimą pirmiausia primintina, kad ir Direktyva 70/45, ir Direktyva 92/33 turi savo taikymo sritį. Kaip aišku
         iš jų pavadinimų, pirmoji direktyva reglamentuoja prekybą daržovių sėkla Bendrijoje, o antroji – prekybą Bendrijoje daržovių
         dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, išskyrus sėklą. Iš to darytina išvada, kad, atsižvelgiant į Direktyvos 92/33 tekstą ir
         pavadinimą, ji reglamentuoja prekes, kurios nepatenka į Direktyvos 70/458 taikymo sritį.

      54      Galiausiai primintina, kad iš Direktyvos 92/33 9 straipsnio 1 ir 2 dalių aišku, jog Bendrijos teisės aktų leidėjas numatė
         skirtingas pasekmes tais atvejais, kai daržovė yra įtraukta ir į Direktyvos 70/458 2 straipsnio 1 dalies A punkte pateiktą
         sąrašą, ir į Direktyvos 92/33 II priede pateiktą sąrašą, ir tais atvejais, kai ji įtraukta vien tik į pastarąjį sąrašą.

      55      Direktyvos 92/33 9 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytas skirtumas įrodo, kad Bendrijos įstatymų leidėjas nenumatė, jog tuo atveju,
         kai kyla klausimas dėl daržovių veislės, įrašytos į Direktyvos 92/33 II priede pateiktą sąrašą, įtraukimo į bendrąjį katalogą,
         minėtasis sąrašas ir Direktyvos 70/458 2 straipsnio 1 dalies A punkte pateiktas sąrašas laikomi vienas kitą papildančiais,
         neatsižvelgiant į skirtingas jų taikymo sritis.

      56      Galiausiai konstatuotina, kad Direktyvos 70/458 2 straipsnio 1 dalies A punkte pateiktas daržovių rūšių sąrašas nėra baigtinis
         ir direktyvos 2 straipsnio 1a dalyje numatyta jo papildymo tvarka. Tokia pat nuostata yra ir Direktyvos 92/33 22 straipsnyje,
         kurį nurodo šios direktyvos 1 straipsnio 3 dalis.

      57      Tai, kad kiekvienoje iš šių dviejų direktyvų numatyta atskira šio sprendimo 55 punkte minėtų sąrašų keitimo tvarka, yra rimtas
         įrodymas, leidžiantis atmesti šioje byloje De Groot ir Bejo bei Nyderlandų vyriausybės argumentus, jog šie sąrašai vienas kitą papildo.

      58      Be to iš Direktyvos 70/458 40 straipsnio aišku, kad į Žemės ūkio, sodininkystės, daržininkystės ir miškininkystės sėklos ir
         dauginamosios medžiagos nuolatinį komitetą, kuris pareiškia nuomonę dėl 2 straipsnio 1 dalies A punkte pateikiamo sąrašo papildymo,
         be kita ko, gali kreiptis ir vienos valstybės narės atstovas. Iš to darytina išvada, kad visos valstybės narės gali teikti
         pasiūlymus dėl šio sąrašo išplėtimo.

      59      Šiuo klausimu konstatuotina, kad per visus šio sąrašo papildymus askaloniniai česnakai niekada nebuvo įtraukti į šios direktyvos
         2 straipsnio 1 dalies A punkte pateiktą daržovių rūšių sąrašą, nors aišku, kad tai buvo galima padaryti.

      60      Šiomis aplinkybėmis daržovės veislės sėklų, neįtrauktų į Direktyvos 70/458 2 straipsnio 1 dalies A punkte pateiktą sąrašą,
         negalima įtraukti į bendrąjį katalogą, nesilaikant šioje direktyvoje numatytos tvarkos.

      61      Šiuo klausimu De Groot ir Bejo teigia, kad valstybė narė negali, taikydama savo nacionalinės teisės aktus, uždrausti prekybos bendrajame veislių kataloge
         išvardytų daržovių veislių sėkla, nesilaikydama tuo tikslu taikomuose Bendrijos teisės aktuose numatytos tvarkos. Jos teigia,
         kad kai sėklos veislės yra įtrauktos į bendrąjį katalogą, joms Bendrijoje negali būti taikomi jokie su veisle susiję prekybos
         apribojimai.

      62      Be to, šios bendrovės teigia, kad Nyderlandų valdžios institucijos informavo Komisiją ir valstybes nares apie veislių ambition bei matador įtraukimą į nacionalinį katalogą ir kad nuoroda apie šį įtraukimą 1997 m. kovo 18 d. buvo paskelbta Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje. Iš to darytina išvada, kad Prancūzijos Respublika, neginčijusi šio įrašo, nors tokią teisę pagal numatytą tvarką ji turėjo,
         1995 ar 1997 metais, negali drausti ar riboti savo teritorijoje prekybos šiomis veislėmis remdamasi tuo, kad jos į bendrąjį
         katalogą buvo įtrauktos netinkamai.

      63      Pažymėtina, kad šis argumentas grindžiamas klaidinga prielaida. Iš tiesų jis būtų svarstytinas tik tuomet, jei aptariama daržovė,
         šiuo atveju askaloninis česnakas, būtų buvusi paminėta Direktyvos 70/458 2 straipsnio 1 dalies A punkte pateiktame daržovių
         rūšių sąraše. Tik jei ši sąlyga būtų įvykdyta, reikėtų ištirti, ar įtraukiant į bendrąjį katalogą buvo laikomasi direktyvoje
         numatytų reikalavimų, ir, atsižvelgiant šio klausimo atsakymą, panaikinti ar atšaukti šį įtraukimą.

      64      Šiuo atveju tokio tyrimo nereikia atlikti, nes askaloniniai česnakai nėra minimi Direktyvos 70/458 2 straipsnio 1 dalies A punkte
         minimų daržovių rūšių, kurioms taikoma ši direktyva, sąraše. Todėl, priešingai, nei teigia De Groot ir Bejo, askaloninių česnakų kaip sėklos įtraukimas į bendrąjį katalogą negalėjo būti ginčijamas pagal šios direktyvos 13a, 14 ir
         35–38 straipsnius.

      65      Iš pirmiau išdėstytų aplinkybių darytina išvada, kad kartu skaitant Direktyvų 70/458 ir 92/33 nuostatas negalima konstatuoti,
         jog daržovės, neįtrauktos į Direktyvos 70/458 2 straipsnio 1 dalies A punkte pateiktą sąrašą, veislę vis vien galima įrašyti
         į bendrąjį katalogą kaip sėklą, remiantis tuo, kad ši daržovė minima Direktyvos 92/33 II priede esančiame sąraše.

      66      Todėl, kadangi askaloniniai česnakai nėra įtraukti į daržovių, kurioms taikoma Direktyva 70/458, sąrašą, Komisija, įtraukdama
         į bendrąjį katalogą veisles ambition ir matador kaip šios daržovės sėklas, po to, kai Nyderlandų Karalystės kompetentingos valdžios institucijos jai pateikė nacionalinį
         katalogą, pažeidė šią direktyvą.

       Dėl EB 28 straipsnio aiškinimo
      67      Atsižvelgiant į tai, kad askaloninių česnakų veislės ambition ir matador kaip daržovių sėklos buvo netinkamai įtrauktos į bendrąjį katalogą, Direktyva 70/458 šioje byloje netaikoma ir todėl nereikia
         tirti, ar ji nedraudžia tokio nacionalinės teisės akto kaip 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimas.

      68      Šiomis aplinkybėmis kyla klausimas, ar kitos Bendrijos teisės nuostatos, kurių prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs
         teismas nemini, nedraudžia 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimo, kuris leidžia vartojant askaloninių česnakų pavadinimą prekiauti
         tik tradiciniais askaloniniais česnakais. Teisingumo Teismas, siekdamas pateikti tinkamą atsakymą prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikusiam teismui, gali atsižvelgti į Bendrijos teisės normas, kuriomis nacionalinis teismas nesirėmė savo prejudiciniuose
         klausimuose (2004 m. sausio 22 d. Sprendimo COPPI, C‑271/01, Rink. p. I‑1029, 27 punktas ir 2004 m. spalio 12 d. Sprendimo Wolff & Müller, C‑60/03, Rink. p. I‑0000, 24 punktas bei minėta teismų praktika).

      69      Šiomis aplinkybėmis primintina, kad prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo De Groot ir Bejo prašo pripažinti, jog 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimas pažeidžia EB 28 straipsnį.

      70      Šiuo klausimu pažymėtina, kad laisvas prekių judėjimas yra pagrindinis EB sutarties principas, įtvirtintas EB 28 straipsnyje
         numatytame draudime valstybių narių tarpusavio prekyboje taikyti kiekybinius importo apribojimus ir visas lygiaverčio poveikio
         priemones.

      71      EB 28 straipsnyje numatytas lygiaverčio poveikio priemonių draudimas taikomas bet kokiam valstybių narių teisės aktui, galinčiam
         tiesiogiai ar netiesiogiai, faktiškai ar potencialiai apriboti prekybą tarp valstybių narių (žr. pirmiausia 2003 m. rugsėjo
         23 d. Sprendimo Komisija prieš Daniją, C‑192/01, Rink. p. I‑9693, 39 punktą ir 2004 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Komisija prieš Nyderlandus, C‑41/02, Rink. p. I‑11375, 39 punktą bei minėtą teismų praktiką).

      72      Konstatuotina, kad toks nacionalinės teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, sudaro kliūčių prekybai tarp valstybių
         narių.

      73      1990 m. gegužės 17 d. Nutarimas, kuris iš esmės Prancūzijos teritorijoje leidžia  su askaloninių česnakų pavadinimu parduoti
         tik vegetatyviniu būdu daugintas daržoves, draudžia šioje valstybėje narėje kaip askaloninius česnakus parduoti šios daržovės
         sėklas bei kitose valstybėse narėse iš jų išaugintą produkciją, o tai verčia šias sėklas ir iš jų išaugintas daržoves Prancūzijoje
         norinčius parduoti augintojus vartoti kitą pavadinimą.

      74      Gamintojams nustatyta pareiga vartoti vartotojui nežinomą ar jo mažiau vertinimą pavadinimą gali pasunkinti šių produktų pardavimą
         ir taip sudaryti kliūčių prekybai tarp valstybių narių (šia prasme žr. 2003 m. sausio 16 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑12/00, Rink. p. I‑459, 82 punktą ir ten minėtą teismų praktiką).

      75      Šiuo požiūriu primintina, kad kliūtys prekybai tarp valstybių narių, atsirandančios dėl nacionalinės teisės aktų skirtumų,
         gali būti pateisinamos, tik jei jos yra būtinos siekiant patenkinti imperatyvius reikalavimus, be kita ko, susijusius su vartotojų
         teisių apsauga, ir proporcingos siekiamam tikslui, kurio būtų negalima pasiekti mažiau prekybą Bendrijoje ribojančiomis priemonėmis.

      76      Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog valstybės narės turi teisę rūpintis, kad vartotojai būtų gerai informuojami
         apie jiems siūlomas prekes, kad šios informacijos pagrindu jie galėtų priimti sprendimą. Be kita ko, valstybės narės, siekdamos
         užtikrinti vartotojų teisių apsaugą, gali reikalauti, kad ūkio subjektai pakeistų maisto produkto pavadinimą, jei šis produktas
         dėl savo sudėties ar gamybos būdo taip smarkiai skiriasi nuo Bendrijoje tuo pačiu pavadinimu žinomo produkto, kad jo negalima
         priskirti tai pačiai produktų kategorijai. Tačiau, jei skirtumai yra nedideli, pakanka tinkamo žymėjimo, kad pirkėjas ar vartotojas
         gautų būtiną informaciją (minėto sprendimo Komisija prieš Ispaniją 84–86 punktai ir ten minima teismų praktika).

      77      Šioje byloje aišku, kad pagrindinis skirtumas tarp tradicinių askaloninių česnakų ir auginamųjų iš sėklų yra dauginimo būdas.
         Išskyrus šį skirtumą, dvi askaloninių česnakų rūšys išoriškai yra labai panašios. Todėl 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimu siekiamą
         tikslą, t. y. užtikrinti vartotojų apsaugą, galima pasiekti naudojant tinkamą žymėjimą, kuriame būtų nurodoma, kad šioje byloje
         aptariami česnakai buvo išauginti iš sėklų, o ne vegetatyvinio dauginimo būdu.

      78      Todėl darytina išvada, jog žymėjimo su neutralia ir objektyvia informacija, kad De Groot ir Bejo eksportuojami askaloniniai česnakai yra iš sėklų dauginami askaloniniai česnakai, užtektų tinkamai informuoti vartotoją.

      79      Šiomis aplinkybėmis 1990 m. gegužės 17 d. Nutarime numatyta pareiga su askaloninių česnakų pavadinimu parduoti tik vegetatyviniu
         būdu daugintus askaloninius česnakus nėra pagrįsta pagal EB 28 straipsnį.

      80      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusiam teismui reikia atsakyti, kad:

      –        Direktyva 70/458 draudžia askaloninių česnakų veisles ambition ir matador įtraukti į bendrojo katalogo skyrių, skirtą askaloniniams česnakams kaip sėklų rūšiai,

      –        EB 28 straipsnis draudžia tokius nacionalinės teisės aktus kaip 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimas, kuris leidžia su askaloninių
         česnakų pavadinimu parduoti tik vegetatyviniu būdu daugintas daržoves, bet ne kitose valstybėse narėse iš sėklų išaugintus
         ir tuo pačiu pavadinimu parduodamus askaloninius česnakus.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      81      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
         byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
         išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      1970 m. rugsėjo 29 d. Tarybos direktyva 70/458/EEB dėl prekybos daržovių sėkla, iš dalies pakeista 1988 m. birželio 13 d.
            Tarybos direktyva 88/380/EEB, draudžia askaloninių česnakų veisles ambition ir matador įtraukti į bendrojo katalogo skyrių, skirtą askaloniniams česnakams kaip sėklų rūšiai.
      EB 28 straipsnis draudžia tokius nacionalinės teisės aktus kaip 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimas, kuris leidžia su askaloninių
            česnakų pavadinimu parduoti tik vegetatyviniu būdu daugintas daržoves, bet ne kitose valstybėse narėse iš sėklų išaugintus
            ir tuo pačiu pavadinimu parduodamus askaloninius česnakus.
      Parašai.
      * Proceso kalba: prancūzų.