title: 2008 m. spalio 14 d. Tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Stefan Meierhofer prieš Europos Komisija.#Byla F-74/07.

text:
TARNAUTOJŲ TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2008 m. spalio 14 d.
      Byla F‑74/07
      Stefan Meierhofer
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Viešoji tarnyba – Atviras konkursas – Egzamino žodžiu neišlaikymas – Neįrašymas į rezervo sąrašą – Pareiga motyvuoti – Atrankos komisijos darbo slaptumo laikymasis – Institucijos atsisakymas vykdyti proceso organizavimo priemones“
      Dalykas: Pagal EB 236 straipsnį ir AE 152 straipsnį pareikštas ieškinys, kuriuo S. Meierhofer iš esmės prašo, pirma, panaikinti  Europos
         Bendrijų personalo atrankos tarnybos organizuoto konkurso EPSO/AD/26/05 2007 m. gegužės 10 d. atrankos komisijos sprendimą,
         kuriuo jis informuotas, kad neišlaikė šio konkurso egzamino žodžiu, bei 2007 m. birželio 19 d. sprendimą atsisakyti patenkinti
         jo prašymą peržiūrėti 2007 m. gegužės 10 d. sprendimą ir, antra, iš naujo įvertinti šį egzaminą bei įrašyti jį į rezervo sąrašą.

      Sprendimas: Panaikinti konkurso EPSO/AD/26/05 2007 m. birželio 19 d. atrankos komisijos sprendimą. Atmesti likusią ieškinio dalį. Komisija
         padengia savo ir ieškovo bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      Pareigūnai – Konkursas – Atrankos komisija – Kandidatūros atmetimas – Pareiga motyvuoti – Apimtis
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 25 straipsnio antra pastraipa; III priedo 6 straipsnis)
      Nors, siekiant suderinti pareigą motyvuoti ir atrankos komisijos darbo slaptumo principą, ypač dėl klausimo, ar minėta pareiga
         įvykdoma pranešant žodinės konkurso dalies neišlaikiusiam kandidatui tik apie individualų balą, užkertantį kelią dalyvauti
         tolesniame konkurso etape, dažniausiai pirmenybė teikiama atrankos komisijos darbo slaptumo principui, ypatingomis aplinkybėmis
         gali būti ir kitaip. Šios aplinkybės yra, pavyzdžiui, faktas, kad ieškovui pritrūko tik šiek tiek, kad išlaikytų egzaminą,
         kad skirti tarpiniai balai, kuriais remiantis apskaičiuotas balas, užkertantis kelią dalyvauti tolesniame konkurso etape,
         ir kad galiausiai nėra akivaizdu, kad išsamesnis informavimas nei tik pranešimas apie skirtą individualų balą, užkertantį
         kelią dalyvauti tolesniame konkurso etape, neatskleidžiant atskirų atrankos komisijos narių įvertinimų ar kiekvieno iš jų
         skirtų balų, atsižvelgiant į šiuo metu prieinamas technologijos priemones, labai apsunkintų institucijos darbą ir būtų pernelyg
         keblus.

      Tačiau toks pranešimas yra tik motyvavimo užuomazga, kuri vykstant procesui gali būti papildyta kita informacija.
      Nors Bendrijos teismas atrankos komisijos narių atlikto vertinimo iš tiesų negali pakeisti savuoju, jis turi turėti galimybę
         pareigos motyvuoti atžvilgiu patikrinti, ar šie nariai ieškovui balą skyrė pagal pranešime apie konkursą nurodytus vertinimo
         kriterijus ir ar nebuvo padaryta klaidų apskaičiuojant suinteresuotojo asmens balą; taip pat jam turi būti suteikta galimybė
         vykdyti ribotą atrankos komisijos narių pateiktų įvertinimų žodžiu ir įvertinimų balais atitikties kontrolę. Šiuo tikslu jis
         turi imtis tinkamų, kaip jis mano, proceso organizavimo priemonių, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes, prireikus
         paaiškindamas institucijai atsakovei, kad atsakymai bus perduoti suinteresuotajam asmeniui tik jei tai bus suderinama su atrankos
         komisijos darbo slaptumo principu. Jeigu institucija atsakovė netgi tik teismui atsisako pateikti informacijos, kurios šis
         paprašė imdamasis proceso organizavimo priemonių, ji pažeidžia savo pareigą motyvuoti ir neleidžia jam vykdyti visiškos kontrolės.

      (žr. 40, 42–44, 46 ir 49–54 punktus)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 1987 m. birželio 16 d. Sprendimo Kolivas prieš Komisiją, 40/86, Rink. p. 2643, 11 punktas.

      Tarnautojų teismo praktika: 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Van Neyghem prieš Komisiją, F‑73/06, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, pareikštas apeliacinis skundas Pirmosios instancijos teisme, byla T‑108/08 P,
         72, 79 ir 80 punktai; 2008 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Coto Moreno prieš Komisiją, F‑127/07, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 34 ir 36 punktai.

EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2008 m. spalio 14 d.(*)

      „Viešoji tarnyba – Atviras konkursas – Egzamino žodžiu neišlaikymas – Neįrašymas į rezervo sąrašą – Pareiga motyvuoti – Atrankos komisijos darbo slaptumo principo laikymasis – Institucijos atsisakymas vykdyti proceso organizavimo priemones“
      Byloje F‑74/07
      dėl pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikšto ieškinio,
      Stefan Meierhofer, gyvenantis Miunchene (Vokietija), atstovaujamas advokato H.‑G. Schiessl,

      ieškovas,
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą B. Eggers ir K. Herrmann,

      atsakovę,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas H. Kreppel, teisėjai H. Tagaras (pranešėjas) ir S. Gervasoni,
      posėdžio sekretorius R. Schiano, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. balandžio 23 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Ieškiniu, kurį Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2007 m. liepos 3 d. faksu (ieškinio originalas gautas 2007 m. liepos 5
         d.), S. Meierhofer iš esmės prašo, pirma, panaikinti 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimą, kuriuo Europos Bendrijų personalo atrankos
         tarnybos (toliau – EBPAT) organizuoto konkurso EPSO/AD/26/05 atrankos komisija jį informavo, kad jis neišlaikė minėto konkurso
         egzamino žodžiu, bei 2007 m. birželio 19 d. Sprendimą, kuriuo buvo atsisakyta patenkinti jo prašymą peržiūrėti 2007 m. gegužės
         10 d. Sprendimą ir, antra, iš naujo įvertinti šį egzaminą bei įrašyti jį į rezervo sąrašą.

       Teisinis pagrindas
       Bendroji Bendrijos teisė ir Pareigūnų tarnybos nuostatai
      2        EB 253 straipsnyje numatyta:

      „Europos Parlamento ir (Europos Sąjungos) Tarybos bendrai priimtuose reglamentuose, direktyvose ir sprendimuose bei Tarybos
         ar (Europos Bendrijų) Komisijos priimtuose tokiuose aktuose nurodomi jų priėmimo motyvai ir visi pasiūlymai ar nuomonės, kuriuos
         pagal šią Sutartį reikėjo gauti.“

      3        Europos Bendrijų Pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Tarnybos nuostatai) 25 straipsnio antroji pastraipa suformuluota taip:

      „Apie bet kokį individualų sprendimą, priimtą pagal šiuos Tarnybos nuostatus, tuojau pat raštu pranešama atitinkamam pareigūnui.
         Bet kokiame asmens nenaudai priimtame sprendime nurodomos tokį sprendimą pagrindžiančios priežastys.“ (Pataisytas vertimas)

      4        Tarnybos nuostatų III priedo 6 straipsnyje numatyta:

      „Atrankos komisijos posėdžiai yra slapti“.
       Pranešimas apie konkursą
      5        2005 m. liepos 20 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje EBPAT paskelbė pranešimą apie atvirą konkursą „EPSO/AD/26/05: teisė“ (OL C 178 A, p. 3).

      6        Pirma, šio pranešimo apie konkursą A skyriaus „Pareigos ir priėmimo sąlygos (reikalavimai kandidatams)“ I skirsnyje „Pareigos“
         nurodyta „analizės, teisės aktų projektų siūlymo, nagrinėjimo ir kontrolės funkcijų vykdymas Europos Sąjungos veiklos srityse“;
         su teise susijusi šio skirsnio dalis suformuluota taip:

      „EPSO/AD/26/05: teisė
      –        Bendrijos teisės aktų projektų siūlymas, analizė ir rengimas,
      –        konsultavimas teisiniais klausimais,
      –        nacionalinės teisės, Bendrijos teisės ir tarptautinės teisės analizė,
      –        dalyvavimas derybose dėl tarptautinių susitarimų,
      –        sprendimų projektų, pavyzdžiui, konkurencijos teisės srityje, analizė ir rengimas,
      –        nacionalinės teisės aktų nagrinėjimas ir kontrolė, siekiant patikrinti, ar jie atitinka Bendrijos teisę,
      –        ikiteisminių dokumentų (susijusių su Bendrijos teisės aktų pažeidimais, skundais ir t. t.) tyrimas,
      –        įvairių su teismo procesais susijusių užduočių atlikimas; institucijų pozicijų teismo bylose, daugiausia Europos Bendrijų
         Teisingumo Teisme ar Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teisme, rengimas; teisinių funkcijų, susijusių su Teisingumo Teismo
         ir Pirmosios instancijos teismo kanceliarijomis, vykdymas,

      –        teisės aktų projektų siūlymas, rengimas ir įgyvendinimas teisingumo ir vidaus reikalų srityse.“
      7        Antra, šio pranešimo apie konkursą B skyriuje „Konkurso dalys“ pateiktos šios taisyklės dėl egzamino žodžiu ir įrašymo į rezervo
         sąrašą:

      „3. Egzaminas žodžiu – Vertinimas
      e)      Pagrindine kandidato kalba vykdomas pokalbis su Atrankos komisija, per kurį vertinamas jo gebėjimas vykdyti A skyriaus I skirsnyje
         nurodytas funkcijas. Šiame pokalbyje visų pirma tikrinamos pasirinktos konkurso srities profesinės žinios bei žinios apie
         Europos Sąjungą, jos institucijas ir politiką. Taip pat tikrinamas antrosios kalbos mokėjimas. Šis pokalbis taip pat skirtas
         įvertinti kandidatų gebėjimą prisitaikyti prie Europos viešosios tarnybos darbo daugiakultūrinėje aplinkoje.

      Egzaminas vertinamas nuo 0 iki 50 balų (reikalaujamas minimumas: 25 balai)
      <...>
      5.  Įrašymas į rezervo sąrašus
      Atrankos komisija iš daugiausia balų per egzaminą raštu d) ir egzaminą žodžiu e) surinkusių kandidatų, gavusių reikalaujamą
         minimalų įvertinimą per kiekvieną šių egzaminų, kiekvienam konkursui sudaro rezervo sąrašus, suskirstydama kandidatus į grupes
         (ne daugiau kaip į keturias) pagal rezultatus, o į grupes kandidatus įrašo abėcėlės tvarka <...> (A skyrius, konkursą laimėjusių
         kandidatų skaičius).

      <...>“.
       Faktinės bylos aplinkybės
      8        Ieškovas, Vokietijos pilietis, dalyvavo konkurse EPSO/AD/26/05. Išlaikęs pirminės atrankos testus bei egzaminą raštu, 2007 m.
         kovo 29 d. jis laikė egzaminą žodžiu.

      9        2007 m. gegužės 10 d. laišku konkurso EPSO/AD/26/05 atrankos komisijos pirmininkas informavo ieškovą, kad per egzaminą žodžiu
         jis gavo 24,5 balo, taigi negavo reikalaujamo minimalaus 25 balų iš 50 įvertinimo, ir kad jis negalėjo būti įtrauktas į rezervo
         sąrašą.

      10      2007 m. gegužės 11 d. laišku ieškovas paprašė peržiūrėti minėtą 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimą tvirtindamas, kad remiantis
         jo paties po egzamino žodžiu parengta ataskaita, pridėta prie ieškinio, jis teisingai atsakė mažiausiai į 80 % per šį egzaminą
         pateiktų klausimų. Todėl ieškovas pareikalavo patikrinti jo egzamino žodžiu įvertinimą bei, nepatenkinus pirmojo reikalavimo,
         pateikti paaiškinimus dėl balų, kuriuos jis gavo už kiekvieną per šį egzaminą pateiktą klausimą.

      11      2007 m. birželio 19 d. laišku konkurso EPSO/AD/26/05 atrankos komisijos pirmininkas informavo ieškovą, kad atrankos komisija,
         išnagrinėjusi jo atvejį, nerado priežasčių pakeisti jam skirto įvertinimo. Šiame laiške jis taip pat paaiškino ieškovui, kad,
         pirma, kalbant apie jo profesines žinias, pažymėtina, kad nepakankamų atsakymų buvo daugiau nei pakankamų, antra, egzaminas
         žodžiu buvo vykdomas laikantis pranešime apie konkursą nurodytų kriterijų ir, trečia, atsižvelgiant į Tarnybos nuostatų III priedo
         6 straipsnyje įtvirtintą atrankos komisijos darbo slaptumo reikalavimą, kandidatams nebuvo galima pateikti nei įvertinimų
         lentelės (angl. marking grid), nei už egzaminą žodžiu paskirtų balų pasiskirstymo (angl. breakdown of their marks for the oral test).

       Šalių reikalavimai ir procesas
      12      Ieškovas Tarnautojų teismo prašo:

      –        panaikinti konkurso EPSO/AD/26/05 atrankos komisijos 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimą,
      –         panaikinti konkurso EPSO/AD/26/05 atrankos komisijos 2007 m. birželio 19 d. Sprendimą, kuriuo nebuvo patenkintas jo 2007 m.
         gegužės 11 d. pateiktas prašymas peržiūrėti 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimą,

      –        įpareigoti Komisiją iš naujo įvertinti 2007 m. kovo 29 d. laikytą egzaminą žodžiu, atsižvelgiant į galiojančius vertinimo
         kriterijus,

      –         atsižvelgiant į naujus egzamino rezultatus, įpareigoti Komisiją priimti naują sprendimą dėl ieškovo įrašymo į rezervo sąrašą
         Bendrijos personalo atrankos procedūroje EPSO/AD/26/05,

      –        įpareigoti Komisiją motyvuoti pagal šio punkto trečią ir ketvirtą įtraukas priimtus sprendimus,
      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      13      Komisija Tarnautojų teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        nurodyti kiekvienai šaliai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
      14      Imdamasis proceso organizavimo priemonių pagal Procedūros reglamento 55 straipsnį Tarnautojų teismas parengiamajame teismo
         posėdžio pranešime, kuris 2008 m. vasario 7 d. buvo nusiųstas šalims, paragino Komisiją iki teismo posėdžio pateikti:

      a)      ieškovo įvertinimų lentelę ir už egzaminą žodžiu paskirtų balų pasiskirstymą, į kuriuos daroma nuoroda 2007 m. birželio 19 d.
         Sprendime, kuriuo nebuvo patenkintas prašymas peržiūrėti 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimą;

      b)      visą kitą informaciją, susijusią su ieškovo pasirodymo per egzaminą žodžiu kokybės įvertinimu;
      c)      kitų kandidatų, per egzaminą žodžiu gavusių balą, užkirtusį kelią dalyvauti tolesniame konkurso etape, įvertinimo sąrašą nenurodant
         pavardžių,

      d)      apskaičiavimą, pagal kurį ieškovas už egzaminą žodžiu gavo tiksliai 24,5 balo iš 50.
      15      Paraginęs šalis daugiausia argumentų savo žodinėse pastabose skirti pagrindui, susijusiam su pareigos motyvuoti pažeidimu,
         tame pačiame parengiamajame teismo posėdžio pranešime jis pažymėjo, pirma, kad paskirtų priemonių tikslas yra „maksimaliai
         užtikrinti šio pagrindo (bei pagrindo, grindžiamo akivaizdžiu galiojančių vertinimo kriterijų pažeidimu, kuris iš esmės susijęs
         su pareiga motyvuoti) nagrinėjimo veiksmingumą“ ir, antra, kad minėto parengiamojo pranešimo a–d punktuose nurodytos informacijos
         perdavimas ieškovui turi būti vykdomas tiek, kiek toks perdavimas suderinamas su atrankos komisijos darbo slaptumo principu
         ir (arba) prireikus, kai nepateikta tam tikra informacija, kurios atskleidimas pažeistų šį principą.

      16      Atsakydama į šias proceso organizavimo priemones laišku, kurį Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2008 m. vasario 18 d. faksu
         (laiško originalas gautas 2008 m. vasario 19 d.), Komisija Tarnautojų teismui perdavė egzamino žodžiu neišlaikiusių kandidatų,
         gavusių balą, užkirtusį kelią dalyvauti tolesniame konkurso etape, įvertinimo lentelę be pavardžių, kaip reikalaujama teismo
         posėdžio parengiamojo pranešimo c punkte. Tačiau Komisija atsisakė vykdyti minėto pranešimo a, b ir d punktuose nurodytas
         proceso organizavimo priemones iš esmės teigdama, kad, nesant įrodymų, jog buvo pažeistos atrankos komisijos darbą reglamentuojančios
         taisyklės ir atsižvelgiant į atrankos komisijos darbo slaptumo principą, su pareiga motyvuoti susijęs pagrindas savaime nepateisina
         Tarnautojų teismo prašomos kitos informacijos ir dokumentų pateikimo. Be to, Komisija pažymėjo, kad ji neprivalėjo pateikti
         tokios informacijos ir dokumentų, neatsižvelgiant į tai, ar, kaip šiuo atveju, Tarnautojų teismas jų prašo taikydamas proceso
         organizavimo priemonę ar netgi kaip tyrimo priemonę.

      17      2008 m. kovo 20 d. ieškovas Tarnautojų teismo kanceliarijai pateikė 2008 m. kovo 17 d. pastabas dėl Komisijai skirtų proceso
         organizavimo priemonių ir ypač dėl jos atsisakymo vykdyti visus Tarnautojo teismo prašymus.

      18      2008 m. gegužės 19 d. Komisija Tarnautojų teismo kanceliarijai pateikė atsakymą į minėtą rašytinį ieškovo dokumentą.

       Dėl ieškinio dalyko
      19      Reikia pripažinti, kad ieškovas prašo inter alia panaikinti 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimą, kuriuo jis informuojamas apie tai, kad neišlaikė konkurso egzamino žodžiu, ir
         panaikinti 2007 m. birželio 19 d. Sprendimą, kuriuo nebuvo patenkintas jo prašymas peržiūrėti 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimą.
         Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pagal teismo praktiką, konkurso kandidatui prašant peržiūrėti atrankos komisijos sprendimą,
         kandidato nenaudai priimtas aktas yra atrankos komisijos sprendimas, priimtas išnagrinėjus kandidato atvejį (2001 m. balandžio
         3 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Zaur-Gora ir Dubigh prieš Komisiją, T‑95/00 ir T‑96/00, Rink. VT p. I‑A‑79 ir II‑379, 24–27 punktai, 2002 m. sausio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Gonçalves prieš Parlamentą, T‑386/00, Rink. VT p. I‑A‑13 ir II‑55, 39 punktas, 2005 m. gegužės 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Gibault prieš Komisiją, T‑294/03, Rink. VT p. I‑A‑141 ir II‑635, 22 punktas, 2006 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Heus prieš Komisiją, T‑173/05, Rink. VT p. II‑A‑2‑1695, 19 punktas ir 2008 m. kovo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Giannini prieš Komisiją, T‑100/04, dar nepaskelbtas Rinkinyje, dėl kurio pateiktas apeliacinis skundas Teisingumo Teisme, byla C‑231/08 P, 30 punktas).
         Taigi 2007 m. birželio 19 d. Sprendimas, kuris priimtas po to, kai 2007 m. gegužės 11 d. ieškovas pateikė prašymą peržiūrėti
         2007 m. gegužės 10 d. Sprendimą, pakeitė pirminį atrankos komisijos 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimą, ir todėl tai yra ieškovo
         nenaudai priimtas aktas.

      20      Dėl to reikia laikyti, kad ieškinys pareikštas tik dėl konkurso EPSO/AD/26/05 atrankos komisijos 2007 m. birželio 19 d. Sprendimo.

       Dėl teisės
       Šalių argumentai
      21      Savo ieškiniui pagrįsti ieškovas nurodo tris pagrindus.

      22      Pirma, Komisija pažeidė pareigą nurodyti 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimo priėmimo motyvus (žr. šio sprendimo 9 punktą), kaip
         numatyta EB 253 straipsnyje, nes Tarnybos nuostatų III priedo 6 straipsnyje numatyta „pareiga laikytis diskretiškumo“ taikoma
         tik trečiųjų asmenų, o ne paties kandidato atžvilgiu. Komisijos manymu, kiek tai susiję su galimybe kandidatui susipažinti
         su atrankos komisijos darbu, pagal nusistovėjusią teismo praktiką Tarnybos nuostatų III priedo 6 straipsnis yra speciali nuostata,
         draudžianti atskleisti atrankos komisijos narių nuomones ir informaciją, susijusią su individualiu ar lyginamuoju kandidatų
         vertinimu; todėl pranešdama ieškovui apie balus, skirtus už jo egzaminą žodžiu, Komisija įvykdė savo pareigą motyvuoti.

      23      Antra, ieškovas teigia, kad buvo padarytas procedūrinis pažeidimas dėl to, kad atrankos komisijos pirmininkas Singer nesinaudojo
         ausinėmis, suteikiančiomis galimybę klausytis egzamino žodžiu sinchroninio vertimo į prancūzų kalbą, ir nesuprato atsakymų,
         kuriuos ieškovas pateikė vokiečių kalba. Komisija mano, kad šis pagrindas yra nepagrįstas, nes be to, kad Singer puikiai moka
         vokiečių kalbą, o atrankos komisijos nariai nėra įpareigoti naudotis sinchroniniu vertimu, akivaizdu, kad, pirma, ieškovo
         atžvilgiu nebuvo pažeistas vienodo požiūrio principas, nes Singer per egzaminą žodžiu nesinaudojo sinchroniniu vertimu nė
         vienam iš kitų 94 kandidatų atsakinėjant į klausimus vokiečių kalba, ir, antra, bet kuriuo atveju ši aplinkybė negali būti
         laikoma procedūriniu pažeidimu.

      24      Galiausiai, ieškovas teigia, kad atsižvelgiant į daugelį išsamių ir neginčijamai teisingų atsakymų, jo pateiktų per egzaminą
         žodžiu, žemesnis nei 50 % pasirodymo per konkursą įvertinimas yra akivaizdus konkurso atrankos komisijos darbą reglamentuojančių
         taisyklių ir galiojančių vertinimo kriterijų pažeidimas ir taip galėjo būti įvertinta tik įvykdžius tokį pažeidimą. Komisija
         pažymi, kad nebuvo padaryta akivaizdi vertinimo klaida, nes konkurso atrankos komisija turi didelę diskreciją, kuri dar labiau
         praplečiama per konkurso egzaminus žodžiu dėl to, kad atrankos komisija gali atsižvelgti ne tik į kandidatų atsakymus, bet
         taip pat į jų patirtį bei asmenines savybes.

      25      Atsakydama į proceso organizavimo priemones, kurių Tarnautojų teismas paprašė 2008 m. vasario 7 d. parengiamajame teismo posėdžio
         pranešime, tam, kad pateisintų savo atsisakymą pateikti tam tikrą Tarnautojų teismo prašomą informaciją (žr. šio sprendimo
         16 punktą), Komisija visų pirma pažymi, kad ieškovas neįrodė, jog buvo pažeistos atrankos komisijos darbą reglamentuojančios
         taisyklės ir kad dėl šios priežasties pagal nusistovėjusią teismo praktiką atrankos komisijos sprendimui teismo kontrolė netaikoma.
         Komisija pripažįsta, kad byloje, kurioje buvo priimtas 2003 m. sausio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Angioli prieš Komisiją (T‑53/00, Rink VT p. I‑A‑13 ir II‑73), suinteresuotajam asmeniui ji pateikė „už egzaminą žodžiu paskirtų balų pasiskirstymą“,
         tačiau tvirtina, kad tai buvo „absoliuti išimtis“ ir kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką dėl su atrankos komisijų darbo
         slaptumo tariamas pareigos motyvuoti pažeidimas šiuo atveju nepateisina pareigos pateikti ieškovo „įvertinimo lapus“, kuriuose
         pateikta tiek įvertinimo lentelė, tiek įvairūs per egzaminą žodžiu skirti balai, tiek atrankos komisijos narių skirtas įvertinimas.
         Užbaigdama ji padarė išvadą, kad nesant jokių įrodymų, kuriais būtų galima užginčyti ginčijamo akto galiojimą, šiam aktui
         taikoma galiojimo prezumpcija, kuri taikoma Bendrijos aktams, ir Tarnautojų teismas neturi prašyti pateikti informacijos,
         kurią buvo siekiama gauti.

      26      Savo pastabose dėl Komisijos atsisakymo perduoti tam tikrą informaciją, kurios buvo prašoma imantis proceso organizavimo priemonių,
         ieškovas, remdamasis Tarnybos nuostatų 27 straipsniu, dar kartą pabrėžė, kad buvo akivaizdžiai pažeistos konkurso atrankos
         komisijos darbą reglamentuojančios taisyklės visų pirma tiek, kiek, inter alia, atrankos komisija neobjektyviai įvertino jo pasirodymą per egzaminą žodžiu ir nemotyvavo savo sprendimo; kadangi akivaizdus
         minėtų taisyklių pažeidimas šiuo atveju įrodytas, ieškovas turėtų būti išimtinai atleistas nuo įrodinėjimo pareigos, nes jis
         jos įvykdyti negali ne dėl savo kaltės. Be to, remdamasis byla, kurioje buvo priimtas minėtas sprendimas Angioli prieš Komisiją, ieškovas kaltina Komisiją vienodo požiūrio principo pažeidimu.

      27      Atsikirsdama į pirmesniame punkte išdėstytas pastabas Komisija teigia, kad pagal teismo praktiką vėlesnė Bendrijos teismo
         vykdoma egzamino žodžiu kontrolė pagal savo pobūdį yra negalima, ir todėl tam, kad būtų įvykdyta pareiga motyvuoti, pakanka
         pranešti tik bendrą balą. Ji taip pat tvirtina, kad nebuvo akivaizdžiai pažeistos atrankos komisijos darbą reglamentuojančios
         taisyklės, atsižvelgiant į tai, kad, pirma, atrankos komisijos nariai teisingai įvertino ieškovo pasirodymą per egzaminą,
         antra, pareiga motyvuoti buvo įvykdyta ir, trečia, vienodo požiūrio principo buvo laikomasi; be to, ji priduria, kad ieškovas
         nepateikė pakankamų akivaizdaus tokių taisyklių pažeidimo įrodymų.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      28      Iš pradžių reikia priminti, kad savo ieškiniui pagrįsti ieškovas nurodo tris pagrindus, susijusius su pareigos motyvuoti pažeidimu,
         procedūriniu pažeidimu ir akivaizdžios vertinimo klaidos padarymu. Kadangi Komisija savo atsakyme išdėstė tam tikrus argumentus
         dėl vienodo požiūrio principo, ieškovas papildomose 2008 m. kovo 17 d. pastabose pateikė argumentus dėl tariamo šio principo
         pažeidimo, į kuriuos Komisija atsakė 2008 m. gegužės 19 d. pastabomis. Kadangi šių kaltinimų ieškovas nebuvo nurodęs ieškinyje,
         Tarnautojų teismas gali tik konstatuoti, kad jie yra nepriimtini ir jų nereikia nagrinėti.

      29      Iš trijų ieškovo nurodytų ieškinio pagrindų visų pirma reikia išnagrinėti pagrindą, susijusį su pareigos motyvuoti pažeidimu.

      30      Šiuo klausimu visų pirma reikia konstatuoti, kad iš EB 253 straipsnio ir Tarnybos nuostatų 25 straipsnio antrosios pastraipos
         aišku, jog bet kuriame individualiame asmens nenaudai priimtame sprendime, priimtame pagal Tarnybos nuostatus, turi būti nurodyti
         tokį sprendimą pagrindžiantys motyvai. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką pareiga motyvuoti yra tiek pagrindinis Bendrijos
         teisės principas, tiek esminis procedūrinis reikalavimas institucijų aktams, ir ja siekiama, pirma, sudaryti sąlygas teismui
         vykdyti sprendimo teisėtumo kontrolę ir, antra, pateikti suinteresuotajam asmeniui reikiamą informaciją dėl sprendimo pagrįstumo,
         kuri leistų įvertinti galimybę pareikšti ieškinį (šiuo klausimu žr. 2002 m. kovo 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Italija prieš Komisiją, C‑310/99, Rink. p. I‑2289, 48 punktą ir 2002 m. rugsėjo 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ispanija prieš Komisiją, C‑113/00, Rink. p. I‑7601, 47 punktą, 1991 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Pérez-Mínguez Casariego prieš Komisiją, T‑1/90, Rink. p. II‑143, 73 punktą, 1995 m. birželio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo P prieš Komisiją, T‑583/93, Rink. VT p. I‑A‑137 ir II‑433, 24 punktą bei 1996 m. vasario 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Lopes prieš Teisingumo Teismą, T‑280/94, Rink. VT p. I‑A‑77 ir II‑239, 148 punktą).

      31      Tačiau dėl konkurso atrankos komisijos priimtų sprendimų Teisingumo Teismas patikslino, kad pareiga motyvuoti remiantis Tarnybos
         nuostatų III priedo 6 straipsniu turi būti suderinta su atrankos komisijos darbui būdingu slaptumu, kuris saugomas tam, kad
         būtų užtikrintas konkursų atrankos komisijų nepriklausomumas ir jų darbo objektyvumas, apsaugant jas nuo bet kokio išorinio
         kišimosi ar spaudimo, kuriuos gali daryti pati Bendrijos administracija, suinteresuoti kandidatai ar tretieji asmenys; visų
         pirma buvo nuspręsta, kad šiam slaptumo reikalavimui prieštarauja tiek atrankos komisijų atskirų narių nuomonių atskleidimas,
         tiek informacijos, susijusios su individualiu ar lyginamuoju kandidatų vertinimu, atskleidimas ir kad vykdant reikalavimą
         nurodyti konkurso atrankos komisijos sprendimų priėmimo motyvus turi būti atsižvelgta į atrankos komisijų darbą, kuris vertinant
         kandidatų gebėjimus visų pirma yra lyginamasis ir dėl to jam taikomas slaptumo reikalavimas (šiuo klausimu žr. 1996 m. liepos
         4 d. Teisingumo Teismo sprendimo Parlamentas prieš Innamorati, C‑254/95 P, Rink. p. I‑3423, 24–28 punktus).

      32      Remdamasis šiais motyvais Bendrijos teismas nuolat konstatuoja, kad „informavimas apie įvairiuose egzaminuose skirtus balus“
         yra pakankamas atrankos komisijos sprendimų motyvavimas (minėto sprendimo Parlamentas prieš Innamorati 31 punktas, 1996 m. gegužės 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Kaps prieš Teisingumo Teismą, T‑153/95, Rink. VT p. I‑A‑233 ir II‑663, 81 punktas, 2001 m. gegužės 2 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Giulietti ir kiti prieš Komisiją, T‑167/99 ir T‑174/99, Rink. VT p. I‑A‑93 ir II‑441, 81 punktas, minėto sprendimo Angioli prieš Komisiją 69 punktas ir minėto sprendimo Gibault prieš Komisiją 39 punktas).

      33      Ši išvada būtent taikoma tuo atveju, kai per rašytinį ar žodinį konkurso etapus skiriami keli individualūs balai už įvairius
         atitinkamo etapo egzaminus; taip pat tuo atveju, kai suinteresuotajam asmeniui perduodami tarpiniai balai, skirti pagal įvairius
         vertinimo kriterijus už kiekvieną raštu ar žodžiu laikytą egzaminą. Tokiais atvejais neišlaikiusių egzamino kandidatų informavimas
         apie individualius ar tarpinius balus reiškia pranešimą ne tik apie tai, kad užkertamas kelias dalyvauti tolesniame atrankos
         procedūros etape, bet ir pranešimą apie egzamino neišlaikymo priežastis nurodant sritis ar kriterijus, kurių atžvilgiu atrankos
         komisija jų pasirodymų nelaikė pakankamais.

      34      Šio sprendimo 31 ir 32 punktuose nurodytoje teismo praktikoje bent jau tiesiogiai nedaroma skirtumo tarp pranešimo apie kelis
         individualius ar tarpinius balus ir pranešimo apie tik vieną individualų balą, užkertantį kelią dalyvauti tolesniame konkurso
         etape. Vis dėlto iš to negalima daryti išvados, kad pranešimas kandidatui apie tik vieną individualų balą, užkertantį kelią
         dalyvauti tolesniame konkurso etape, visada yra pakankamas sprendimo motyvavimas, neatsižvelgiant į konkrečias atitinkamos
         bylos aplinkybes.

      35      Pirma, jokia šio sprendimo 31 ir 32 punktuose nurodytos teismo praktikos formuluotė ar kontekstas neleidžia nuorodos į „įvairiuose
         egzaminuose skirtus balus“ aiškinti taip, kad ji reiškia tik individualius balus, užkertančius kelią dalyvauti tolesniame
         konkurso etape, ir neapima kitų egzistuojančių balų, įskaitant tarpinių balų, ypač, kalbant apie pastaruosius, kai rašytinę
         dalį arba, kaip šiuo atveju, žodinę dalį sudaro tik vienas egzaminas ir todėl skiriamas tik vienas individualus balas. Šiuo
         atžvilgiu Tarnautojų teismas atkreipia dėmesį į bendras aptariamoje teismo praktikoje vartojamas sąvokas bei į tai, kad minėtame
         sprendime Parlamentas prieš Innamorati, iš kurio kyla 32 punkte nurodyta teismo praktika, kaltinimas dėl pareigos motyvuoti nebuvo susijęs su institucijos atsakovės
         atsisakymu informuoti ieškovą apie kelis individualius ar tarpinius balus, bet su jos atsisakymu informuoti ieškovą apie atrankos
         komisijos naudotus kriterijus ir toje byloje ginčijamo sprendimo priėmimo motyvus (žr. minėto sprendimo Parlamentas prieš Innamorati 22 punktą); taip pat yra, kaip šioje byloje, su ieškovo žodinės dalies neperėjimu susijusių sprendimų atveju, pavyzdžiui,
         minėti sprendimai Angioli prieš Komisiją (56–65 punktai) ir Gibault prieš Komisiją (33–35 punktai).

      36      Be to, neseniai išnagrinėtoje byloje, susijusioje, kaip šiuo atveju, su kandidato žodinės konkurso dalies neperėjimu, buvo
         nuspręsta, kad pareiga motyvuoti gali reikšti, jog kandidato prašymu turi būti informuojama apie tarpinius balus, ir metodą,
         kurį taikydama atrankos komisija paskyrė individualų balą už vieną iš egzaminų žodžiu, ir kad, jei konkurso nelaimėjusio kandidato
         prašymu šie motyvai nenurodomi, taikydamas proceso organizavimo priemones patikslinimų turi paprašyti Bendrijos teismas (2004 m.
         balandžio 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Pascall prieš Tarybą, T‑277/02, Rink. VT p. I‑A‑137 ir II‑621); minėtoje byloje Pirmosios instancijos teismas iš tiesų paprašė tokių priemonių,
         o atsakovė jas įvykdė, todėl pagrindas, susijęs su pareigos motyvuoti pažeidimu, neteko prasmės (žr. minėto sprendimo Pascall prieš Tarybą 28–31 punktus).

      37      Tarnautojų teismas taip pat pažymi, kad pati Komisija jau buvo sutikusi informuoti kandidatus apie tarpinius balus, inter alia, dviejose bylose, susijusiose su žodinės dalies, kurią sudarė tik vienas egzaminas žodžiu, neperėjimu. Pirmoje su konkursu
         susijusioje byloje Komisija suinteresuotojo asmens prašymu nusiuntė jai įvairių per egzaminą žodžiu paskirtų tarpinių balų
         pasiskirstymą pagal kriterijus (žr. minėtos bylos Angioli prieš Komisiją 79 punktą). Antrojoje su įdarbinimo procedūra susijusioje byloje Pirmosios instancijos teismo prašymu Komisija pateikė atrankos
         egzamino žodžiu įvertinimus pagal kriterijus, išdėstytus skalėje nuo „--“ iki „++“ (žr. 2008 m. vasario 28 d. Teisingumo Teismo
         sprendimo Neirinėk prieš Komisiją C‑17/07 P, dar nepaskelbtas Rinkinyje, 56 punktą). Taigi, priešingai nei atsakydama į proceso organizavimo priemones tvirtino
         Komisija, remdamasi byla, kurioje buvo priimtas minėtas sprendimas Angioli prieš Komisiją, papildomos informacijos pateikimas ir ypač pranešimas apie balus, skirtus pagal kiekvieną vertinimo kriterijų, nebuvo „absoliuti
         išimtis vieninteliu konkrečiu atveju“, bet buvo vykdomi keletą kartų, atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes.

      38      Antra, kalbant apie prašymus pateikti ne balus, bet kitą informaciją, t. y. kriterijus ar priežastis, dėl kurių buvo paskirtas
         balas, užkertantis kelią dalyvauti tolesniame konkurso etape, arba nurodyti kitas aplinkybes suinteresuotojo kandidato vertinimo
         atžvilgiu, reikia konstatuoti, kad, nepaisant išvados, jog pareiga motyvuoti įvykdoma pranešant apie individualius balus,
         iš paties šią išvadą pateikiančių sprendimų teksto (žr. šio sprendimo 32 punktą), įskaitant minėtą sprendimą Parlamentas prieš Innamorati ir, be kita ko, sprendimus, susijusius su žodine dalimi, kaip, pavyzdžiui, minėti sprendimai Angioli prieš Komisiją (71–85 punktai) ir Gibault prieš Komisiją (42 punktas), aišku, kad Bendrijos teismas neapsiriboja automatišku minėtos teismo praktikos taikymu, bet nagrinėja kiekvieną
         atvejį atskirai, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes ir suinteresuotų kandidatų reikalavimus.

      39      35–38 punktuose išdėstytus argumentus patvirtina teismo praktika dėl rašytinės konkurso dalies neperėjimo, pagal kurią kandidatui
         iš tiesų pateikiami pakankamai išsamūs paaiškinimai dėl konkurso nelaimėjimo, informuojant ne tik apie įvairius individualius
         balus, bet taip pat apie priežastis, dėl kurių buvo paskirtas individualus balas, užkertantis kelią dalyvauti tolesniame konkurso
         etape, ir apie kitas aplinkybes. Bendrijos teismas nusprendė, kad „konkurso nelaimėję kandidatai prireikus iš atitinkamą konkursą
         organizavusios institucijos gali gauti ištaisytas savo egzaminų darbų kopijas ir (arba) atrankos komisijos nustatytus bendruosius
         balų skyrimo kriterijus, o tai vykdoma, kaip šiuo atveju, savanoriškai perduodant dokumentus teismo procese tarp šios institucijos
         ir minėtų kandidatų arba remiantis šios institucijos praktika, nustatyta tam, kad būtų užtikrintas įdarbinimo procedūrų skaidrumas,
         kartu laikantis Tarnybos nuostatų III priedo 6 straipsnyje įtvirtintos konkurso atrankos komisijos darbo slaptumo taisyklės“
         (žr. 2003 m. birželio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Pyres prieš Komisiją, T‑72/01, Rink. VT p. I‑A‑169 ir II‑861, 70 punktą ir 2003 m. rugsėjo 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Alexandratos ir Panagiotou prieš Tarybą, T‑233/02, Rink. VT p. I‑A‑201 ir II‑989, 31 punktą). Be to, keletą kartų ištaisyto egzamino raštu darbo kopiją ir (arba)
         įvertinimo lapą su šio darbo įvertinimu institucijos perdavė tiesiogiai ieškovui arba Bendrijos teismui pastarojo prašymu
         (žr. 2005 m. liepos 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Le Voci prieš Tarybą, T‑371/03, Rink. VT p. I‑A‑209 ir II‑957, 115–117 punktus, 2007 m. gruodžio 13 d. Tarnautojų teismo sprendimo Van Neyghem prieš Komisiją, F‑73/06, dar nepaskelbtas Rinkinyje, dėl kurio pateiktas apeliacinis skundas Pirmosios instancijos teisme, byla T‑105/08 P,
         72, 79 ir 80 punktus bei 2008 m. rugsėjo 4 d. Tarnautojų teismo sprendimo Dragoman prieš Komisiją, F‑147/06, dar nepaskelbtas Rinkinyje, 21, 82 ir 83 punktus). Net jeigu suinteresuotieji asmenys gali nepažinoti egzaminų
         raštu darbus taisančių asmenų (ir todėl pastarieji yra apsaugoti nuo kišimosi ir spaudimo, minimų šio sprendimo 31 punkte
         nurodytoje teismo praktikoje), priešingai nei atrankos komisijos narių, dalyvaujančių žodiniame konkurso etape, Tarnautojų
         teismas mano, kad ši aplinkybė objektyviai nepateisina didelio skirtumo tarp iš šiame punkte nurodytos teismo praktikos kylančio
         reikalavimo nurodyti motyvus raštu vykdomos dalies neperėjimo atveju ir Komisijos palaikomo reikalavimo egzamino žodžiu neišlaikymo
         atveju, kuris ypač šiuo atveju būtų įvykdytas pateikiant ieškovui tik jo individualų balą, užkertantį kelią dalyvauti tolesniame
         konkurso etape, nepaisant šio sprendimo 42–47 punktuose išdėstytų aplinkybių.

      40      Todėl reikia pripažinti, kad nors siekiant suderinti pareigą motyvuoti ir atrankos komisijos darbo slaptumo principą, ypač
         dėl klausimo, ar minėta pareiga įvykdoma pranešant žodinės konkurso dalies neperėjusiam kandidatui apie vienintelį individualų
         balą, užkertantį kelią dalyvauti tolesniame konkurso etape, dažniausiai pirmenybė teikiama atrankos komisijos darbo slaptumo
         principui, ypatingomis aplinkybėmis gali būti ir kitaip. Tokia išvada visiškai neprieštarauja Tarnybos nuostatų III priedo
         6 straipsnyje įtvirtintam atrankos komisijos darbo slaptumo principui, be to, ji atitinka naujausios Bendrijos teismo praktikos
         vystymąsi skaidrumo atžvilgiu (šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimą Švedija prieš Komisiją, C‑64/05 P, Rink. p. I‑11389 ir 2008 m. liepos 1 d. Teisingumo Teismo sprendimą Švedija ir Turco prieš Tarybą, C‑39/05 P ir C‑52/05 P, dar nepaskelbtas Rinkinyje, ir 2007 m. lapkričio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Bavarian Lager prieš Komisiją, T‑194/04, Rink. p. II‑4523, dėl kurio pateiktas apeliacinis skundas Teisingumo Teisme, byla C‑28/08 P).

      41      Tarnautojų teismas mano, kad šioje byloje yra ypatingos aplinkybės pirmesnio punkto prasme.

      42      Pirma, iš 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimo teksto (žr. šio sprendimo 9 punktą) yra aišku, jog ieškovui pritrūko tik šiek tiek,
         kad išlaikytų žodinę konkurso dalį. Šiomis aplinkybėmis suinteresuotasis asmuo pagrįstai prašo papildomos informacijos, net
         jei daro tai norėdamas įsitikinti, jog skiriant balą nebuvo padaryta klaidos, ar sužinoti, kad galbūt jo balas buvo suapvalintas.

      43      Antra, taip pat akivaizdu, kad ieškovui per žodinę dalį buvo skirtas tik vienas individualus balas, o tai, priešingai nei
         šio sprendimo 33 punkte nurodytais atvejais, nesuteikia jam teisės gauti minėtame punkte nurodytos informacijos, kurios jam
         reikia norint suprasti šios konkurso dalies neperėjimo priežastis, nes jam, kaip ką tik buvo pažymėta, tik šiek tiek pritrūko,
         kad pereitų žodinę konkurso dalį.

      44      Trečia, taip pat neginčytina, kad šiuo atveju buvo paskirti tarpiniai balai, kuriais remtasi apskaičiuojant individualų ieškovo
         balą, užkertantį kelią dalyvauti tolesniame konkurso etape. Šis faktas aiškiai nurodytas atsakyme į jo prašymą peržiūrėti
         2007 m. gegužės 10 d. Sprendimą, o Komisijos atstovė jį patvirtino per teismo posėdį.

      45      Ketvirta, nors Komisijos atstovė per teismo posėdį tvirtino, kad balai iš tiesų buvo skiriami pagal visus pranešime apie konkursą
         EPSO/AD/26/05 nurodytus vertinimo kriterijus ir į juos buvo atsižvelgta apskaičiuojant individualius kandidatų balus, reikia
         pažymėti, kad, pirma, ji teigė nemačiusi įvertinimo lapų (žr. šio sprendimo 25 punktą) ir tik perdavusi Tarnautojų teismui
         iš EBPAT gautą informaciją, ir ypač, antra, Tarnautojų teismui šiuo atžvilgiu pateikus klausimus ji pripažino, kad nežino
         nei ar visi šie vertinimo kriterijai turėjo vienodą reikšmę, nei ar buvo atsižvelgiama į kitus veiksnius, nenumatytus pranešime
         apie minėtą konkursą. Visų pirma, keletą kartų uždavus klausimą, ar 24,5 balo iš 50 rezultatas buvo gautas matematiškai sudėjus
         visus tarpinius balus, skirtus pagal pranešime apie konkursą nustatytus vertinimo kriterijus, Komisijos atstovė teigiamai
         atsakydama į šį klausimą vis dėlto atsakymą pateikė taip, kad nebūtų atmesta galimybė, jog skiriant ieškovui balą, užkertantį
         kelią dalyvauti tolesniame konkurso etape, galėjo būti atsižvelgta ir į kitus veiksnius ar aplinkybes. Tačiau, nors minėto
         sprendimo Parlamentas prieš Innamorati 29 punkte minimais „balų skyrimo kriterijais“ siekiama egzaminus raštu taisantiems asmenims (kurių paprastai yra daugiau
         nei žodinėje konkurso dalyje dalyvaujančių atrankos komisijos narių) nustatyti bendras taisykles dėl egzaminų raštu vertinimo
         ir balų už juos skyrimo ir šiems kriterijams taikomas slaptumo reikalavimas, taip nėra šioje byloje nagrinėjamų vertinimo
         kriterijų atveju, kurie nurodyti pranešimo apie konkursą EPSO/AD/26/05 B skyriaus 3 dalyje, su kuriais gali susipažinti visuomenė
         ir kurie privalomi atrankos komisijos nariams. Iš to išplaukia, kad šios bylos aplinkybėmis, išdėstytomis pirmiau, vien tik
         pranešimas apie individualų balą, užkertantį kelią dalyvauti tolesniame konkurso etape, neleidžia nei ieškovui, nei Tarnautojų
         teismui įsitikinti, kad 2007 m. gegužės 10 d. ir 2007 m. birželio 19 d. sprendimuose nėra padaryta klaidų, susijusių su vertinimo
         kriterijais, į kuriuos turi būti atsižvelgiama apskaičiuojant individualų balą ir kurie šioje byloje apėmė, pirma, su „pasirinkta
         konkurso sritimi“ susijusių profesinių žinių ir žinių apie Europos Sąjungą, jos institucijas bei politiką vertinimą ir, antra,
         antros kalbos mokėjimo bei, galiausiai, kandidatų gebėjimo prisitaikyti prie Europos viešosios tarnybos darbo daugiakultūrinėje
         aplinkoje vertinimą.

      46      Penkta, išsamesnis ieškovo informavimas nei pranešimas apie jam skirtą individualų balą, užkertantį kelią dalyvauti tolesniame
         konkurso etape, atsižvelgiant į šiuo metu prieinamas technologijos priemones, labai neapsunkintų Komisijos darbo ir nebūtų
         pernelyg keblus. Nors tiesa, kad Komisijos atstovė per teismo posėdį iškėlė šiuos du klausimus, Tarnautojų teismas turi pažymėti,
         kad ji tai padarė tik bendra prasme, nenurodydama problemų, su kuriomis šiuo atveju susiduriama, ir visų pirma nepaminėdama
         daugelio kitų kandidatų, paprašiusių nurodyti išsamesnes individualaus balo, užkertančio kelią dalyvauti tolesniame konkurso
         etape, skyrimo priežastis bei nepagrįsdama, kodėl išsamesnės informacijos perdavimas ieškovui, neatskleidžiant atskirų atrankos
         komisijos narių įvertinimų ar kiekvieno iš jų paskirtų balų, galėtų lemti jautrias situacijas. Teismo posėdyje ji daugių daugiausia
         toliau bendromis sąvokomis tvirtino, kad atsisakymas perduoti tokią informaciją buvo grindžiamas, be kita ko, sunkumu surasti
         asmenis, kurie savanoriškai sutiktų būti atrankos komisijos nariais, ir konkursų kandidatų „prieštaravimų srautu“, kurį galėtų
         sukelti tokios informacijos perdavimas.

      47      Šešta, 2007 m. birželio 19 d. Sprendime, kuriuo nebuvo patenkintas prašymas peržiūrėti 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimą, atrankos
         komisija, kalbėdama apie ieškovo „profesines žinias“, pažymėjo, kad nepakankamų atsakymų buvo daugiau nei pakankamų, nors
         atsakydama į proceso organizavimo priemones, o vėliau per teismo posėdį atsakovė nurodė, kad pagrindinis ieškovo atsakymų
         per egzaminą žodžiu trūkumas buvo tas, kad iš esmės jie buvo gan netikslūs ir neaiškūs. Be to, dėl pastarosios kritikos Komisija
         nepatikslino, ar ji taikoma visiems pranešime apie konkursą nustatytiems vertinimo kriterijams, ar tik su profesinėmis žiniomis
         susijusiam kriterijui. Todėl Tarnautojų teismas Komisijos komentaruose randa spragų ir dviprasmybių, kurias galėjo pašalinti
         perduoti ieškovo įvertinimo lapai ir (arba) tarpiniai balai.

      48      Alternatyviai Tarnautojų teismas pažymi, kad ieškovas prie ieškinio pridėjo trijų puslapių ataskaitą apie 2007 m. kovo 29 d.
         laikytą egzaminą žodžiu. Nors neginčytina, kad Tarnautojų teismas neturi kelti abejonių dėl atrankos komisijos narių vertinimų
         remdamasis tokiu dokumentu, kuris, be to, negali turėti jokios reikšmės bylos esmei, vis dėlto aišku, kad ieškovas grindžia
         savo prieštaravimus dėl egzamino žodžiu rezultatų ne netiksliai ir netvarkingai išdėstytais, painiais ir neaiškiais argumentais,
         bet pateikdamas aiškią ir išsamią ataskaitą apie jam užduotus klausimus ir savo pateiktus atsakymus.

      49      Todėl reikia pripažinti, kad, nors ieškovo informavimas apie per egzaminą žodžiu jam skirtą individualų balą, užkertantį kelią
         dalyvauti tolesniame konkurso etape, t. y. 24,5 balo iš 50, pagal teismo praktiką (žr. 1997 m. lapkričio 6 d. Pirmosios instancijos
         teismo sprendimo Berlingieri Vinzek prieš Komisiją, T‑71/96, Rink. VT p. I‑A‑339 ir II‑921, 79 punktą) yra daugiau nei minimalūs motyvai, kurie vykstant procesui gali būti
         papildyti kita informacija, vis dėlto šios bylos aplinkybėmis vien tik šio balo nepakanka, kad būtų visiškai įvykdyta pareiga
         motyvuoti; iš to darytina išvada, kad, atsisakiusi pateikti bet kokią papildomą informaciją, Komisija pažeidė šią pareigą.

      50      Tarnautojų teismas neprivalo nuspręsti, kokią informaciją Komisija turi perduoti suinteresuotajam asmeniui tam, kad ji įvykdytų
         savo pareigą motyvuoti, ypač kai, kaip šiuo atveju, Komisija atsisako vykdyti proceso organizavimo priemones, kurių imasi
         Tarnautojų teismas, ir dėl šios priežasties Tarnautojų teismas neturi galimybės susipažinti su ieškovo įvertinimo lapų ar
         kitos informacijos, susijusios su egzaminu žodžiu, turiniu ir, be kita ko, jo balo paskyrimo aplinkybėmis.

      51      Tačiau Tarnautojų teismas pažymi, kad bet kuriuo atveju ir ypač šioje byloje ieškovui buvo galima perduoti tam tikrą papildomą
         informaciją, kaip byloje, kurioje buvo priimtas minėtas sprendimas Pascall prieš Tarybą, nepažeidžiant atrankos komisijos darbui būdingo slaptumo principo, apibrėžto teismo praktikoje (žr. šio sprendimo 31 punktą),
         inter alia kaip to reikalaujama pagal minėtą sprendimą Parlamentas prieš Innamorati, ir neatskleidžiant nei atskirų atrankos komisijos narių nuomonių, nei informacijos, susijusios su individualiu ar lyginamuoju
         kandidatų vertinimu (žr. minėto sprendimo Pascall prieš Tarybą 28 punktą). Tarnautojų teismas turi omenyje inter alia tarpinius balus pagal kiekvieną iš pranešime apie konkursą nustatytų vertinimo kriterijų; taip pat tai galėjo būti įvertinimo
         lapai, kuriuos jam buvo galima perduoti užtušavus informaciją, kuri saugoma pagal atrankos komisijos darbo slaptumo principą.
         Kadangi Komisija atsisakė šią informaciją perduoti, netgi tik Tarnautojų teismui, pastarasis negali vykdyti visiškos kontrolės.
         Nepaisant to, kad Komisija per teismo posėdį išreiškė nuomonę, jog pagal kriterijus paskirstytų balų perdavimas „nedaug tepadėtų“,
         o 2008 m. gegužės 19 d. atsakyme į tolesnes 2008 m. kovo 17 d. ieškovo pastabas teigė, kad Tarnautojų teismo prašomi dokumentai,
         t. y. įvertinimo lapai, yra „nereikšmingi“, toks pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu, pagrįstumo vertinimas
         priskirtinas ne Komisijos, o Tarnautojų teismo kompetencijai.

      52      Bet kuriuo atveju pritarimas Komisijos argumentams taip pat reikštų, kad iš Tarnautojų teismo atimama bet kokia galimybė peržiūrėti
         per žodinę konkurso dalį paskirtus balus. Nors Tarnautojų teismas atrankos komisijos narių atlikto vertinimo iš tiesų negali
         pakeisti savuoju, jis turi turėti galimybę pareigos motyvuoti (apie kurios apimtį buvo priminta šio sprendimo 30 punkte) atžvilgiu
         patikrinti, ar šie nariai ieškovui balą paskyrė pagal pranešime apie konkursą nurodytus vertinimo kriterijus ir ar nebuvo
         padaryta klaidų apskaičiuojant suinteresuotojo asmens balą; taip pat jam turi būti suteikta galimybė vykdyti ribotą atrankos
         komisijos narių pateiktų įvertinimų žodžiu ir įvertinimų balais atitikties kontrolę (žr. 1987 m. birželio 16 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo Kolivas prieš Komisiją, 40/86, Rink. p. 2643, 11 punktą, minėto sprendimo Van Neyghem prieš Komisiją 86 punktą ir 2008 m. rugsėjo 11 d. Tarnautojų teismo sprendimo Coto Moreno prieš Komisiją, F‑127/07, dar nepaskelbtas Rinkinyje, 34 ir 36 punktus). Šiuo tikslu jis turi imtis, jo manymu, tinkamų proceso organizavimo
         priemonių, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes, prireikus paaiškindamas institucijai atsakovei, kaip buvo padaryta
         šiuo atveju, kad atsakymai bus perduoti suinteresuotajam asmeniui tik tiek, kiek tai bus suderinama su atrankos komisijos
         darbo slaptumo principu.

      53      Šiuo atveju, atsižvelgiant į bylos medžiagą (be kita ko, šio sprendimo 42–47 punktuose išdėstytas aplinkybes) ir Komisijai
         nepateikus informacijos, kurios Tarnautojų teismas paprašė imdamasis proceso organizavimo priemonių (žr. šio sprendimo 16 punktą),
         Tarnautojų teismas mano, kad pagrindas, susijęs su pareigos motyvuoti pažeidimu, yra pagrįstas ir jį reikia priimti.

      54      Tokios išvados negali paneigti 2008 m. vasario 18 d. rašte išdėstyta Komisijos pozicija, kad atsisakymas perduoti įvertinimo
         lapus ir kitą Tarnautojų tesimo prašomą informaciją buvo pateisinamas tuo, kad, pirma, ieškovas neteigė, jog atrankos komisijos
         darbą reglamentuojančios taisyklės buvo akivaizdžiai pažeistos, ir juo labiau nepateikė tokio pažeidimo įrodymų ir, antra,
         pareigą motyvuoti Tarnautojų teismas klaidingai laikė atrankos komisijos darbą reglamentuojančia taisykle arba daugių daugiausia
         su ja susijusia taisykle. Be to, kad iš paties parengiamojo teismo posėdžio pranešimo teksto aišku, jog aptariamų priemonių
         buvo prašoma visų pirma siekiant įvertinti pagrindą, susijusį su pareiga motyvuoti, šios bylos aplinkybėmis Komisijos pozicijoje
         neatsižvelgiama tiek į pareigos motyvuoti viešosios tvarkos išlygos aspektą, tiek į pačią šios pareigos apimtį, apie kurią
         priminta šio sprendimo 30 punkte.

      55      Iš viso to, kas išdėstyta, nesant reikalo nagrinėti kitų dviejų ieškovo nurodytų pagrindų, matyti, kad reikalavimas panaikinti
         konkurso EPSO/AD/26/05 atrankos komisijos 2007 m. birželio 19 d. Sprendimą (žr. šio sprendimo 19 punktą) yra priimtinas, nes
         pažeista pareiga motyvuoti.

      56      Vis dėlto dėl Tarnautojų teismui pateiktų reikalavimų įpareigoti Komisiją Tarnautojų teismas primena, kad pagal nusistovėjusią
         teismo praktiką Bendrijos teismas akivaizdžiai neturi kompetencijos duoti nurodymų Bendrijos institucijoms. Ši teismo praktika
         taikoma viešosios tarnybos bylose (1989 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Becker ir Starquit prieš Parlamentą, C‑41/88 ir C‑178/88, Rink. p. 3807, santraukos paskelbimas, 6 punktas, 1998 m. birželio 9 d. Pirmosios instancijos teismo
         sprendimo Chesi ir kt. prieš Tarybą, T‑172/95, Rink. VT p. I‑A‑265 ir II‑817, 33 punktas). Taip pat šiuo atveju panaikinęs aktą Tarnautojų teismas negali nepasisavindamas
         administracinės valdžios prerogatyvų (žr., be kita ko, 1999 m gruodžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Latino prieš Komisiją, T‑300/97, Rink. VT p. I‑A‑259 ir II‑1263, 28 punktą ir nurodytą teismo praktiką) duoti Komisijai nurodymų, net jei jie atitinka
         institucijai pagal EB 233 straipsnį tenkančią pareigą (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 9 d. Pirmosios instancijos teismo
         sprendimo Castets prieš Komisiją, T‑80/04, Rink. VT p. I‑A‑161 ir II‑729, 17 punktą ir 2005 m. spalio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Rasmussen prieš Komisiją, T‑203/03, Rink. VT p. I‑A‑279 ir II‑1287, 32 punktą). Tačiau sprendimui įgyvendinti reikalingų priemonių turi imtis Komisija.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      57      Pagal Tarnautojų teismo procedūros reglamento 122 straipsnį šio reglamento II dalies 8 skyriaus nuostatos, susijusios su bylinėjimosi
         išlaidomis ir teismo išlaidomis, taikomos tik Tarnautojų teismo po šio reglamento įsigaliojimo dienos, t. y. 2007 m. lapkričio
         1 d., gautose bylose. Su nagrinėjama sritimi susijusios Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento nuostatos ir toliau
         taikomos mutatis mutandis byloms, kurių Tarnautojų teismas nebaigė nagrinėti iki šios dienos.

      58      Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
         išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Tačiau pagal šio reglamento 88 straipsnį bylose tarp Bendrijų ir jų tarnautojų institucijos
         padengia savo išlaidas. Kadangi ieškovas iš esmės laimėjo bylą, Komisija turi padengti tiek savo, tiek ieškovo išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti konkurso EPSO/AD/26/05 atrankos komisijos 2007 m. birželio 19 d. Sprendimą.
      2.      Atmesti likusią ieškinio dalį.
      3.      Europos Bendrijų Komisija padengia tiek savo, tiek ieškovo išlaidas.

               Kreppel

                Tagaras

                Gervasoni

         Paskelbta 2008 m. spalio 14 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                      Pirmininkas

               W. Hakenberg

                      S. Gervasoni

         Šį sprendimą ir jame cituojamus Bendrijos teismų sprendimus, kurie nėra paskelbti Rinkinyje, galima rasti Teisingumo Teismo
            interneto svetainėje www.curia.europa.eu

      ** Proceso kalba: vokiečių.


title: 2010 m. spalio 14 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Gudrun Schwemmer prieš Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen - Familienkasse. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Socialinė apsauga - Reglamentai (EEB) Nr. 1408/71 ir 574/72 - Šeimos išmokos - "Nesumavimo" taisyklės - Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalis - Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio 1 dalies a punktas - Vaikai, gyvenantys valstybėje narėje su motina, tenkinančia šeimos išmokų gavimo sąlygas toje valstybėje, kurių tėvas gyvena Šveicarijoje ir a priori tenkina tos pačios rūšies šeimos išmokų gavimo sąlygas pagal Šveicarijos įstatymus, tačiau šių išmokų neprašo. # Byla C-16/09.

text:
      Byla C‑16/09
      Gudrun Schwemmer
      prieš
      Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen – Familienkasse
      (Bundesfinanzhof prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Socialinė apsauga – Reglamentai (EEB) Nr. 1408/71 ir 574/72 – Šeimos išmokos – „Nesumavimo“ taisyklės – Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalis – Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio 1 dalies a punktas – Vaikai, gyvenantys valstybėje narėje su motina, tenkinančia šeimos išmokų gavimo sąlygas toje valstybėje, kurių tėvas dirba
         Šveicarijoje ir a priori tenkina tos pačios rūšies šeimos išmokų gavimo sąlygas pagal Šveicarijos įstatymus, tačiau šių išmokų
         neprašo“

      Sprendimo santrauka
      Darbuotojų migrantų socialinė apsauga – Šeimos išmokos – Bendrijos taisyklės dėl nesumavimo
      (Tarybos reglamentų Nr. 1408/71 73 ir 76 straipsniai bei Nr. 574/72 10 straipsnis)
      Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnis ir Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnis, remiantis jų Reglamentu Nr. 118/97 iš dalies
         pakeista ir atnaujinta redakcija su Reglamentu Nr. 647/2005 padarytais pakeitimais, turi būti aiškinami taip, kad su sąlygomis
         draustis, dirbti pagal darbo sutartį arba savarankiškai nesiejama teisė į išmokas, mokėtinas pagal valstybės narės, kur gyvena
         vienas iš tėvų su vaikais, už kuriuos mokamos tos išmokos, teisės aktus, negali būti iš dalies sustabdoma tokiomis aplinkybėmis,
         kai buvęs sutuoktinis, kitas iš šių vaikų tėvų, iš principo turi teisę į šeimos išmokas pagal valstybės, kur dirba, nacionalinės
         teisės aktus, remiantis arba tik šios valstybės nacionalinės teisės aktais, arba Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsniu, tačiau
         faktiškai negauna šių išmokų, nes nepateikė prašymo dėl jų mokėjimo.

      Tam, jog šeimos išmokos būtų pripažįstamos mokamomis pagal valstybės narės teisės aktus, šios valstybės įstatymais turi būti
         pripažinta toje valstybėje dirbančio šeimos nario teisė gauti išmokas. Taigi tam, kad galėtų pasinaudoti šia teise, suinteresuotasis
         asmuo turi atitikti visas tiek formalias, tiek materialines tos valstybės nacionalinės teisės aktuose numatytas sąlygas, tarp
         kurių, pavyzdžiui, gali būti sąlyga pateikti išankstinį prašymą dėl tokių išmokų mokėjimo.

      (žr. 53, 59 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2010 m. spalio 14 d.(*)

      „Socialinė apsauga – Reglamentai (EEB) Nr. 1408/71 ir 574/72 – Šeimos išmokos – „Nesumavimo“ taisyklės – Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalis – Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio 1 dalies a punktas – Vaikai, gyvenantys valstybėje narėje su motina, tenkinančia šeimos išmokų gavimo sąlygas toje valstybėje, kurių tėvas gyvena
         Šveicarijoje ir a priori tenkina tos pačios rūšies šeimos išmokų gavimo sąlygas pagal Šveicarijos įstatymus, tačiau šių išmokų
         neprašo“

      Byloje C‑16/09
      dėl Bundesfinanzhof (Vokietija) 2008 m. spalio 30 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2009 m. sausio 15 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Gudrun Schwemmer
      prieš
      Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen – Familienkasse,

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. N. Cunha Rodrigues, teisėjai P. Lindh, A. Rosas, A. Ó Caoimh (pranešėjas) ir A. Arabadjiev,
      generalinis advokatas J. Mazák,
      posėdžio sekretorius K. Malacek, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. vasario 10 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        G. Schwemmer, atstovaujamos advokato R. Romeyko,
      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos J. Möller ir C. Blaschke,
      –        Lietuvos vyriausybės, atstovaujamos E. Matulionytės,
      –        Austrijos vyriausybės, atstovaujamos E. Riedl,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos V. Kreuschitz,
      susipažinęs su 2010 m. balandžio 15 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės
         apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, 76 straipsnio
         bei 1972 m. kovo 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 574/72, nustatančio Reglamento (EEB) Nr. 1408/71, įgyvendinimo tvarką,
         10 straipsnio išaiškinimu, remiantis jų 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 (OL L 28, p. 1; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 3) iš dalies pakeista ir atnaujinta redakcija, kuri iš dalies pakeista 2005 m. balandžio
         13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 647/2005 (OL L 117, p. 1) (toliau atitinkamai Reglamentas Nr. 1408/71
         ir Reglamentas Nr. 574/72).

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant kasacinį ginčą tarp G. Schwemmer ir Agentur für Arbeit Villingen-Schwennigen – Familienkasse (Vilingeno-Šveningeno darbo birža – Šeimos išmokų kasa, toliau – Familienkasse), dėl atsisakymo mokėti visą šeimos išmokų sumą Vokietijoje nuo 2006 m. sausio.

       Teisinis pagrindas
       1999 m. susitarimas
      3        Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl laisvo asmenų judėjimo, pasirašyto
         1999 m. birželio 21 d. Liuksemburge (OL L 114, 2002, p. 6, toliau – 1999 m. susitarimas), 8 straipsnyje numatytas socialinės
         apsaugos sistemų derinimas.

      4        Šio susitarimo II priedo „Socialinės apsaugos sistemų derinimas“ 1 straipsnyje numatyta:

      „1.      Susitariančiosios šalys susitaria socialinės apsaugos sistemų derinimo srityje tarpusavyje taikyti [1999 m.] susitarimo pasirašymo
         momentu galiojančius ir šio priedo A skirsniu iš dalies pakeistus Bendrijos teisės aktus, į kuriuos pateikiama nuoroda, arba
         jiems lygiavertes normas.

      2.      Teisės aktuose, į kuriuos pateikiama nuoroda šio priedo A skirsnyje, minima sąvoka „valstybė(s) narė(s)“ apima valstybes,
         kurioms taikomi minėti teisės aktai, ir Šveicariją.“

      5        1999 m. susitarimo II priedo A skyriaus 1 ir 2 punktuose pateikiama nuoroda atitinkamai į Reglamentą Nr. 1408/71 ir Reglamentą
         Nr. 574/72, atnaujintus keliais šiuose punktuose išvardytais teisės aktais, iš kurių paskutinis paminėtas 1999 m. vasario
         8 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 307/1999, iš dalies pakeičiantis Reglamentą (EEB) Nr. 1408/71 ir Reglamentą (EEB) Nr. 574/72,
         siekiant juos taikyti studentams (OL L 38, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 335).

       Reglamentas Nr. 1408/71
      6        Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnyje numatyta, kad šiame reglamente:

      „a)      pagal darbo sutartį dirbantis asmuo arba savarankiškai dirbantis asmuo atitinkamai reiškia:
      i)      bet kurį asmenį, apdraustą privalomu arba neprivalomu nuolatiniu draudimu nuo vieno ar daugiau draudiminių įvykių, kuriuos
         apima pagal darbo sutartį dirbančių asmenų arba savarankiškai dirbančių asmenų socialinės apsaugos sistemos arba valstybės
         tarnautojų speciali sistema;

      ii)      bet kurį asmenį, apdraustą privalomu draudimu nuo vienos ar daugiau rizikų, kurias apima šiuo reglamentu reglamentuojamos
         socialinės apsaugos sritys pagal socialinės apsaugos sistemą, taikomą visiems gyventojams arba visiems dirbantiems gyventojams,
         jeigu šis asmuo:

      –        gali būti pripažintas pagal darbo sutartį dirbančiu asmeniu pagal šios sistemos administravimo ar finansavimo būdą, arba
      –        jeigu tokio kriterijaus nėra, jis yra apdraustas nuo kitos I priede apibrėžtos rizikos remiantis pagal darbo sutartį dirbantiems
         asmenims ar pagal iii punkte nurodytą sistemą privalomu arba neprivalomu nuolatiniu draudimu, arba, jeigu valstybėje narėje
         tokios sistemos nėra, laikantis I priede nurodyto apibrėžimo;

      <...>
      iv)      bet kuris savanorišku draudimu apdraustas asmuo nuo rizikos srityse, kurias apima šis reglamentas, pagal valstybės narės socialinės
         apsaugos sistemą, skirtą pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ar savarankiškai dirbantiems asmenims arba visiems gyventojams,
         arba tam tikroms gyventojų grupėms:

      –        jeigu toks asmuo dirba kaip pagal darbo sutartį dirbantis asmuo ar savarankiškai dirbantis asmuo arba
      –        jeigu toks asmuo anksčiau buvo apdraustas privalomu draudimu nuo tos pačios rizikos pagal tos pačios valstybės narės sistemą,
         skirtą pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ar savarankiškai dirbantiems asmenims;

      <...>
      f)      i)     „šeimos narys“ reiškia bet kurį asmenį, kuris šeimos nariu arba namų ūkio nariu nustatomas ar pripažįstamas teisės aktais,
         pagal kuriuos mokamos išmokos <...> tačiau, kai minėtuose teisės aktuose šeimos nariu arba namų ūkio nariu laikomas tik po
         vienu stogu su dirbančiu pagal darbo sutartį ar savarankiškai dirbančiu asmeniu, ar studentu gyvenantis asmuo, tai ši sąlyga
         laikoma įvykdyta, jeigu atitinkamas asmuo yra visiškai to asmens išlaikomas. <...>

      <...>
      <...>
      o)      „kompetentinga įstaiga“ reiškia:
      i)       įstaigą, kurioje atitinkamas asmuo yra apdraustas prašymo gauti išmoką pateikimo metu; arba
      ii)      įstaigą, kurioje atitinkamas asmuo turi ar turėtų teisę į išmokas, jeigu jis ar jo šeimos nariai gyventų valstybės narės teritorijoje,
         kurioje yra ši įstaiga;

               <...>
      <...>
      q)      „kompetentinga valstybė“ reiškia valstybę narę, kurios teritorijoje yra įsikūrusi kompetentinga įstaiga;
      <...>
      u)      i)     „išmokos šeimai“ [šeimos pašalpos] reiškia visas išmokas natūra arba pinigais, skirtas padengti šeimos išlaidoms pagal 4 straipsnio
         1 dalies h punkte numatytus teisės aktus <...>

      ii)      „pašalpos šeimai“ [šeimos pašalpos] reiškia periodiškas išmokas pinigais, kurių skyrimas priklauso tiktai nuo šeimos narių
         skaičiaus ir prireikus nuo jų amžiaus;

      <...>“
      7        Reglamento Nr. 1408/71 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Šis reglamentas taikomas pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ar savarankiškai dirbantiems asmenims ar studentams, kuriems
         yra taikomi ar buvo taikomi vienos ar daugiau valstybių narių teisės aktai ir kurie yra vienos iš valstybių narių piliečiai
         arba asmenys be pilietybės ar pabėgėliai, gyvenantys kurios nors valstybės narės teritorijoje, bei jų šeimos nariams ir maitintojo
         netekusiems asmenims.“

      8        Pagal Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies h punktą šis reglamentas taikomas „visiems teisės aktams, kurie apima šias
         socialinės apsaugos sritis: <...> išmokas šeimai [šeimos išmokas]“.

      9        Pagal šio reglamento 12 straipsnio 1 dalį jis negali nei suteikti, nei išsaugoti teisės gauti kelias tos pačios rūšies išmokas
         už vieną ir tą patį privalomo draudimo laikotarpį.

      10      Remiantis reglamento II dalyje esančiu 13 straipsniu „Bendrosios taisyklės“:

      „1.      <…> asmenims, kuriems taikomas šis reglamentas, taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai. Tokie teisės aktai nustatomi
         remiantis šios antraštinės dalies nuostatomis.

      2.      <...>
      a)      vienos valstybės narės teritorijoje pagal darbo sutartį dirbančiam asmeniui taikomi tos valstybės teisės aktai, net jeigu
         jis gyvena kitos valstybės narės teritorijoje <...>

      <...>“
      11      Reglamento Nr. 1408/71 III antraštinės dalies 7 skyriuje esančiame 73 straipsnyje „Pagal darbo sutartį dirbantis asmuo arba
         savarankiškai dirbantis asmuo, kurio šeimos nariai gyvena valstybėje narėje, kitoje nei kompetentinga valstybė“ nurodyta:

      „Pagal darbo sutartį dirbantis asmuo arba savarankiškai dirbantis asmuo, kuriam taikomi valstybės narės teisės aktai, už savo
         šeimos narius, gyvenančius kitos valstybės narės teritorijoje, turi teisę gauti išmokas šeimai [šeimos išmokas], mokamas pagal
         pirmosios valstybės teisės aktų nuostatas, tartum jie gyventų toje valstybėje, laikantis VI priedo nuostatų.“

      12      Minėtame Reglamento Nr. 1408/71 7 skyriuje esančiame 76 straipsnyje „Taisyklės ar prioritetai, kai teisė gauti išmokas šeimai
         [šeimos išmokas] pagal kompetentingos valstybės teisės aktus sutampa su teise gauti išmokas šeimai [šeimos išmokas] pagal
         valstybės narės, kurios teritorijoje šeimos nariai gyvena, teisės aktus“ numatyta:

      „1.      Jeigu tą patį laikotarpį tam pačiam šeimos nariui ir darbinei veiklai tęsti yra mokamos išmokos šeimai [šeimos išmokos] pagal
         tos valstybės narės, kurios teritorijoje šeimos nariai gyvena, teisės aktus, teisė gauti išmokas šeimai [šeimos išmokas],
         mokamas pagal kitos valstybės narės teisės aktus, jei tai numatyta pagal 73 ar 74 straipsnius, sumažinama tokiu dydžiu, kuris
         mokamas pagal pirmosios valstybės narės teisės aktus.

      2.      Jeigu valstybėse narėse, kurių teritorijoje šeimos nariai gyvena, išmokų skirti neprašoma, kitos valstybės narės kompetentinga
         įstaiga gali taikyti 1 dalies nuostatas, tartum išmokas būtų paskyrusi pirmoji valstybė narė.“

      13      Reglamento Nr. 1408/71 I priedo I punkte „Pagal darbo sutartį ir (arba) savarankiškai dirbantys asmenys (Reglamento 1 straipsnio
         a punkto ii ir iii papunkčiai)“ nustatyta:

      „<...>
      D.      Vokietija
      Jeigu kompetentinga įstaiga, skirianti išmokas šeimai [šeimos išmokas] pagal reglamento III dalies 7 skyrių, yra Vokietijos
         įstaiga, tuomet, kaip apibrėžta reglamento 1 straipsnio a punkto ii papunktyje:

      a)      „pagal darbo sutartį dirbantis asmuo“ reiškia privalomu draudimu nuo nedarbo apdraustą žmogų arba bet kurį asmenį, kuris pagal
         jam taikomą sistemą įgyja teisę gauti ligos draudimo pinigines išmokas arba panašias išmokas, arba visi nustatyti valstybės
         tarnautojai, gaunantys darbo užmokestį pagal savo valstybės tarnautojo statusą, kuris yra bent toks, kad jei tai yra pagal
         darbo sutartį dirbantis asmuo, valstybės tarnautojas privalėtų būti draudžiamas nuo nedarbo;

      b)      „savarankiškai dirbantis asmuo“ reiškia asmenį, kuris savarankiškai dirbdamas privalo:
      –        apsidrausti arba mokėti senatvės draudimo įmokas pagal savarankiškai dirbantiems asmenims taikomą sistemą, arba
      –        apsidrausti privalomu draudimu.
      <...>“
       Reglamentas Nr. 574/72
      14      Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnyje „Taisyklės, taikomos tuo atveju, kai sutampa pagal darbo sutartį dirbančių asmenų arba
         savarankiškai dirbančių asmenų teisės gauti šeimos pašalpas“ numatyta:

      „1.      a)     Teisė gauti išmokas ar pašalpas šeimai [šeimos pašalpas], priklausančias pagal vienos valstybės narės teisės aktus, pagal
         kuriuos teisės į tas išmokas ar pašalpas įgijimas nepriklauso nuo draudimo, darbo pagal darbo sutartį arba savarankiško darbo
         sąlygų, sustabdoma, kai tuo pačiu laikotarpiu ir tam pačiam šeimos nariui išmokos yra mokėtinos tik pagal kitos valstybės
         narės nacionalinės teisės aktus arba laikantis reglamento 73, 74, 77 ar 78 straipsnių nuostatų, bendra šių išmokų dydžių suma.

      b)      Tačiau jeigu profesinė ar darbinė veikla vykdoma pirmosios valstybės narės teritorijoje:
      i)      teisė gauti išmokas, priklausančias tik pagal kitos valstybės narės nacionalinės teisės aktus arba pagal reglamento 73 ar
         74 straipsnį asmeniui, turinčiam teisę gauti išmokas šeimai [šeimos išmokas] dydžių suma arba asmeniui, kuriam jos turi būti
         mokamos tik pagal kitos valstybės narės nacionalinės teisės aktus arba pagal šiuos straipsnius mokamas išmokas šeimai [šeimos
         išmokas], apribojama bendra išmokų šeimai [šeimos išmokų] dydžių suma, numatyta valstybės narės, kurios teritorijoje šeimos
         narys gyvena, teisės aktų. Valstybės narės, kurios teritorijoje šeimos narys gyvena, mokamų išmokų išlaidas padengia ta valstybė
         narė;

      <...>“
       Vokietijos teisė
      15      Pajamų mokesčio įstatymo (Einkommensteuergesetz, toliau – EStG) 62 straipsnyje numatyta, kad kiekvienas asmuo, kurio įprasta arba nuolatinė gyvenamoji vieta yra Vokietijoje, pagal šį įstatymą
         turi teisę į „vaiko išmoką“ („Kindergeld“) už 63 straipsnyje nurodytus vaikus.

      16      Sąvoka „vaikai“ EStG 32 straipsnio 1 dalyje apibrėžiama šitaip:

      „Vaikai“ – tai vaikai, su mokesčių mokėtoju susiję pirmuoju giminystės laipsniu“.
      17      EStG 65 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad vaiko išmoka nėra mokama už vaikus, už kuriuos išmoka mokama arba būtų mokama užsienyje,
         jei būtų paduotas toks prašymas.

      18      Iš Teisingumo Teismui pateiktų bylos dokumentų matyti, kad pagal Socialinės apsaugos kodekso III knygos (Sozialgesetzbuch, Drittes Buch) 27 straipsnio 2 dalį, skaitomą kartu su šio kodekso IV knygos (Sozialgesetzbuch, Viertes Buch) 8 straipsnio 1 dalimi, „ne visą darbo dieną“ dirbantys asmenys („geringfügige Beschäftigung“) šio teisės akto prasme nėra
         draudžiami privalomu nedarbo draudimu.

      19      Iš bylos dokumentų taip pat matyti, kad pagal Socialinės apsaugos kodekso VI knygos (Sozialgesetzbuch, Sechstes Buch) 5 straipsnio 2 dalį, skaitomą kartu su šio kodekso IV knygos (Sozialgesetzbuch, Viertes Buch) 8 straipsnio 3 dalimi, savarankiškai „ne visą darbo dieną“ dirbantys asmenys („geringfügige selbständige Tätigkeit“) šio
         teisės akto prasme neprivalo apsidrausti ar mokėti senatvės pensijos draudimo įmokų pagal savarankiškai dirbantiems asmenims
         taikomą sistemą bei apsidrausti privalomu pensiniu draudimu.

       Šveicarijos teisė
      20      Iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad kantonuose pašalpos už vaikus mokamos tik su sąlyga,
         kad pateiktas prašymas jas gauti.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      21      Pagal sprendimą pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą G. Schwemmer gyvena Vokietijoje su savo dviem atitinkamai 1992
         ir 1995 m. gimusiais vaikais. 2005 m. ji pradėjo vykdyti „savarankišką veiklą namų ekonomijos, ūkvedystės ir valymo paslaugų
         sektoriuje“. Nuo 2006 m. gegužės mėnesio ji buvo įdarbinta „ne visą darbo dieną“ vienoje įmonėje. Iš Teisingumo Teismui pateiktų
         bylos dokumentų matyti, kad kalbama apie „minidarbą“ (darbas ne visą darbo dieną). Tokia veikla nedraudžiama socialiniu draudimu.

      22      Bylai reikšmingu laikotarpiu G. Schwemmer savanoriškai mokėjo pensijų draudimo, sveikatos ir rūpybos draudimo įmokas atsakingoms
         Vokietijos įstaigoms.

      23      Minėtų dviejų vaikų tėvas, su kuriuo G. Schwemmer išsiskyrė 1997 m., dirba Šveicarijoje. Jis šioje valstybėje nepateikė prašymo
         dėl jam, pasak prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, pagal Šveicarijos teisę priklausančios šeimos išmokos,
         kurios dydis – 109,75 EUR už vaiką.

      24      2006 m. kovo 21 d. sprendimu, dėl kurio administracinis skundas atmestas 2006 m. gegužės 8 d., Familienkasse nuo 2006 m. sausio mėnesio nustatė tokią dalinę 44,25 EUR išmoką už kiekvieną vaiką, kuria 154 EUR dydžio Vokietijos išmoka
         už vaiką viršija Šveicarijoje tėvui priklausančią 109,75 EUR šeimos išmoką už kiekvieną vaiką.

      25      Familienkasse mano, kad nustatant G. Schwemmer priklausančios išmokos už vaiką dydį reikia remtis Reglamento Nr. 1408/71 ir Reglamento
         Nr. 574/72 nuostatomis dėl išmokų sumavimo. Anot šios įstaigos, kadangi G. Schwemmer neužsiėmė darbine veikla Reglamento Nr. 574/72
         10 straipsnio 1 dalies b punkto i papunkčio prasme, pagal šio reglamento 10 straipsnio 1 dalies a punktą teisė gauti šeimos
         išmokas Šveicarijoje turi pirmenybę Vokietijos įstatymuose numatytos teisės gauti išmoką už vaikus atžvilgiu. Remiantis pagal
         analogiją taikytina Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalimi, anot Familienkasse, nesvarbu, ar Šveicarijos įstatymuose numatytos šeimos išmokos buvo faktiškai gautos. Šios įstaigos ir Finanzgericht (Finansų teismas), į kurį kreiptasi dėl teisminio nagrinėjimo, nuomone, valstybei narei suteikta diskrecija gali būti aiškinama
         tik taip, kad tik pagrįstais išimtiniais atvejais galima teigti, jog valstybėje, kurioje dirbama, šeimos išmokos nemokamos.

      26      G. Schwemmer su tokiu aiškinimu nesutinka ir teigia, kad vaikų tėvas nepadavė prašymo dėl Šveicarijos įstatymuose numatytos
         išmokos, siekdamas jai pakenkti. Reglamentas Nr. 574/72 tokio atvejo nereglamentuoja.

      27      Tokiomis aplinkybėmis Bundesfinanzhof nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalis yra taikytina pagal analogiją Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio [1 dalies]
         a punktui tais atvejais, kai vienas teisę gauti šeimos išmokas turinčių tėvų nepateikia prašymo dėl šių išmokų mokėjimo valstybėje,
         kurioje dirba?

      2)      Jei Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalis yra taikoma pagal analogiją: kokiais vertinimo kriterijais vadovaudamasi
         už šeimos išmokų mokėjimą atsakinga valstybės, kurioje gyvenama, institucija gali taikyti Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio
         [1 dalies] a punktą taip, tartum išmokos būtų suteiktos valstybėje, kurioje dirbama? Ar diskrecija preziumuoti šeimos išmokų
         gavimą valstybėje, kurioje dirbama, gali būti apribota, kai toje valstybėje teisę gauti išmokas šeimai turintis asmuo sąmoningai
         neprašo jam priklausančių išmokų, kad pakenktų asmeniui, turinčiam teisę gauti išmoką už vaikus valstybėje, kurioje šis gyvena?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      28      Iš Teisingumo Teismui pateiktų bylos dokumentų matyti, kad pagrindinė byla iš esmės susijusi su klausimu, ar Vokietijos institucijos
         turi teisę sumažinti išmokas už vaikus, kurias gauti G. Schwemmer turi teisę pagal Vokietijos įstatymus (ši teisė nepriklauso
         nuo draudimo, darbo pagal darbo sutartį ar savarankiško darbo), tokia suma, kokio dydžio šeimos išmoką, anot šių institucijų,
         turėtų teisę gauti buvęs G. Schwemmer sutuoktinis Šveicarijoje, jei tik pateiktų prašymą dėl tokios išmokos.

      29      Tokiomis aplinkybėmis darytina išvada, kad šiais dviem klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia nustatyti, ar pagal Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnyje ir Reglamento Nr. 574/72
         10 straipsnyje įtvirtintas taisykles, skirtas išvengti atvejų, kai teisės gauti išmokas sutampa, su sąlygomis draustis, dirbti
         pagal darbo sutartį ar savarankiškai nesiejama teisė gauti šeimos išmokas, numatytas tos valstybės narės, kurioje gyvena vienas
         iš tėvų su vaikais, už kuriuos mokamos tos išmokos, teisės aktuose, gali būti sustabdoma tokiu atveju, kaip antai pagrindinėje
         byloje, kai buvęs sutuoktinis, kitas iš šių vaikų tėvų, iš principo turėtų teisę gauti šeimos išmokas pagal valstybės, kurioje
         dirba, teisės aktus, remiantis arba tik šios valstybės nacionalinės teisės aktais, arba Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsniu,
         tačiau iš tikrųjų šių išmokų negauna, nes nepateikė prašymo dėl jų mokėjimo.

      30      Savo antruoju klausimu šis teismas visų pirma kelia klausimą, ar priežastis, dėl kurios nepateiktas prašymas dėl nagrinėjamų
         šeimos išmokų mokėjimo, gali turėti įtakos sprendimui pagrindinėje byloje. Šis klausimas pateiktas tik darant prielaidą, kad
         Teisingumo Teismas nuspręs, jog nacionalinės institucijos turi diskreciją sumažinti minėtas išmokas arba jų nesumažinti.

      31      Šiuo atveju neginčytina, kad tokiose situacijose, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal 1999 m. susitarimą, tiksliau
         – jo II priedą, ir, kaip matyti šio sprendimo 4 punkte, reglamentuose Nr. 1408/71 ir Nr. 574/72 vartojama sąvoka „valstybė(s)
         narė(s)“ apima ne tik Europos Sąjungos valstybes, kurioms taikomi šie teisės aktai, bet ir Šveicarijos Konfederaciją, taigi
         šie reglamentai taikomi pagrindinėje byloje.

      32      Šioje byloje, atsižvelgiant į pagrindinės bylos dalyką, nereikia atsakyti į klausimą, ar 1999 m. susitarimas apima Reglamentą
         Nr. 647/2005, kaip Sąjungos teisės aktams, į kuriuos pateikiama nuoroda šio susitarimo priede, lygiavertę normą šio susitarimo
         II priedo 1 straipsnio 1 dalies prasme. Iš tiesų, nepaisant to, ar būtų atsižvelgiama į reglamentų Nr. 1408/71 ir Nr. 574/72
         redakciją, išdėstytą Reglamente Nr. 307/1999, t. y. paskutiniame iš minėtame II priede paminėtų reglamentus Nr. 1408/71 ir
         Nr. 574/72 iš dalies keičiančių reglamentų, ar į Reglamente Nr. 647/2005 išdėstytą redakciją, konstatuotina, kad šiuo atveju
         reikšmingos nuostatos yra tos pačios.

      33      Neginčijama, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama Vokietijos įstatymuose numatyta išmoka už vaiką atitinka visas reikalingas
         sąlygas, kad būtų pripažįstama „išmoka šeimai“ [šeimos išmoka] Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies u punkto prasme
         (dėl EStG 62 straipsnyje numatytų išmokų taip pat žr. 2008 m. gegužės 20 d. Sprendimo Bosmann, C‑352/06, Rink. p. I‑3827, 10 ir 27 punktus).

      34      Kalbant apie Reglamento Nr. 1408/71 taikymą asmenims, iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad jei kompetentinga įstaiga,
         skirianti šeimos išmokas pagal Reglamento Nr. 1408/71 III antraštinės dalies 7 skyrių, yra Vokietijos įstaiga, šio reglamento
         1 straipsnio a punkte esantis apibrėžimas pakeičiamas šio reglamento I priedo I punkto D („Vokietija“) esančiu apibrėžimu
         (žr. 1998 m. kovo 5 d. Sprendimo Kulzer, C‑194/96, Rink. p. I‑895, 35 punktą) taip, kad tik asmenys, kurie, skirtingai nei G. Schwemmer, apdrausti privalomu draudimu
         vienoje iš Reglamento Nr. 1408/71 I priedo I punkto D nurodytų sistemų, laikomi „dirbančiais pagal darbo sutartį“ arba „savarankiškai
         dirbančiais“ šio reglamento 1 straipsnio a punkto ii papunkčio prasme (šiuo klausimu visų pirma žr. 1997 m. sausio 30 d. Sprendimo
         Stöber ir Piosa Pereira, C‑4/95 ir C‑5/95, Rink. p. I‑511, 29–36 punktus; 1997 m. birželio 12 d. Sprendimo Merino García, C‑266/95, Rink. p. I‑3279, 24–26 punktus; 1998 m. gegužės 12 d. Sprendimo Martínez Sala, C‑85/96, Rink. p. I‑2691, 42 ir 43 punktus bei 1999 m. gegužės 4 d. Sprendimo Sürül, C‑262/96, Rink. p. I‑2685, 89 punktą).

      35      Net darant prielaidą, kad toks asmuo, kaip antai G. Schwemmer, negali, siekiant jam suteikti šeimos išmokas pagal Reglamento
         Nr. 1408/71 III antraštinės dalies 7 skyrių, būti laikomas „dirbančiu pagal darbo sutartį“ arba „savarankiškai dirbančiu“
         asmeniu, kaip tai suprantama skaitant kartu Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio a punkto ir šio reglamento I priedo I punkto
         D nuostatas, pažymėtina, kad šiuo atveju sutariama, jog G. Schwemmer buvęs sutuoktinis, suinteresuotų vaikų tėvas, Šveicarijoje
         vykdo veiklą kaip „pagal darbo sutartį dirbantis asmuo“ šio reglamento 1 straipsnio a punkto prasme.

      36      Be to, iš Teisingumo Teismui pateiktų bylos dokumentų matyti, kad vaikai, kurie yra G. Schwemmer išlaikytiniai ir už kuriuos
         mokamos išmokos pagal EStG 62 straipsnį, turi būti pripažįstami buvusio G. Schwemmer sutuoktinio „šeimos nariais“ Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio
         f punkto i papunkčio prasme.

      37      Be to, iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad nors Reglamente Nr. 1408/71 aiškiai nenurodytos šeimos situacijos įvykus
         skyryboms, jų pašalinimas iš šio reglamento taikymo srities būtų nepateisinamas (žr. 1983 m. vasario 3 d. Sprendimo Robards, 149/82, Rink. p. 171, 15 punktą; minėto Sprendimo Kulzer 32 punktą; 2002 m. vasario 5 d. Sprendimo Humer, C‑255/99, Rink. p. I‑1205, 42 punktą ir 2009 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Slanina, C‑363/08, Rink. p. I‑0000, 30 punktą).

      38      Tokiomis aplinkybėmis reglamentų Nr. 1408/71 ir Nr. 574/72 nuostatos dėl šeimos išmokų turi būti aiškinamos kaip taikytinos
         tokioms situacijoms, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje. Pirma, tokioje situacijoje, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje,
         kaip matyti ir iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, tuo pačiu laikotarpiu gali atsirasti paralelios
         teisės į šeimos išmokas: viena motinai už vaikus, o kita – tėvui. Antra, vaikai patenka į Reglamento Nr. 1408/71 taikymo asmenims
         sritį kaip dirbančio vieno iš tėvų šeimos nariai, neatsižvelgiant į tai, ar vienas iš tėvų yra antrojo šeimos narys (pagal
         analogiją žr. 1985 m. liepos 4 d. Sprendimo Kromhout, 104/84, Rink. p. 2205, 15 punktą).

      39      Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, tokia situacija, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, priskirtina reglamentų Nr. 1408/71
         ir Nr. 574/72 taikymo sričiai.

      40      Reikia priminti, kad Reglamento Nr. 1408/71 nuostatomis, apibrėžiančiomis Bendrijoje judantiems darbuotojams taikytinus teisės
         aktus, siekiama užtikrinti, jog suinteresuotiesiems asmenims būtų taikoma vienos valstybės narės socialinės apsaugos sistema,
         siekiant išvengti taikytinų nacionalinės teisės aktų sutapimo ir dėl to susiklostančių sudėtingų situacijų. Šis principas
         nustatytas Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 1 dalyje (šiuo klausimu visų pirma žr. 1986 m. birželio 12 d. Sprendimo Ten Holder, 302/84, Rink. p. 1821, 19 ir 20 punktus bei minėto Sprendimo Bosmann 16 punktą).

      41      Šeimos išmokų atžvilgiu Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsnyje nustatyta, kad darbuotojas, kuriam taikomi vienos valstybės
         narės teisės aktai, už savo šeimos narius, gyvenančius kitos valstybės narės teritorijoje, turi teisę gauti šeimos išmokas,
         mokamas pagal pirmosios valstybės teisės aktų nuostatas, tartum jie gyventų toje valstybėje (žr. 2005 m. liepos 7 d. Sprendimo
         Weide, C‑153/03, Rink. p. I‑6017, 20 punktą ir minėto Sprendimo Bosmann 17 punktą). Šia nuostata siekiama palengvinti darbuotojams migrantams šeimos išmokų gavimą valstybėje, kurioje jie dirba,
         jeigu šeima su jais neatvyko (žr. 1990 m. liepos 4 d. Sprendimo Kracht, C‑117/89, Rink. p. I‑2781, 15 punktą), ir ypač ji skirta neleisti valstybei narei teisę į šeimos išmokas ar jų sumą padaryti
         priklausomą nuo pagal darbo sutartį dirbančio asmens šeimos narių gyvenamosios vietos buvimo valstybėje narėje, kuri teikia
         šias išmokas (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2005 m. birželio 7 d. Sprendimo Dodl ir Oberhollenzer, C‑543/03, Rink. p. I‑5049, 46 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      42      Tačiau reikia pabrėžti, kad minėtas 73 straipsnis, kuriame įtvirtinta bendroji taisyklė dėl šeimos išmokų, nėra absoliuti
         norma (žr. minėto Sprendimo Dodl ir Oberhollenzer 49 punktą).

      43      Kadangi yra rizika, kad gyvenamosios vietos valstybės teisės aktais numatytos teisės gali sutapti su darbo vietos valstybės
         teisės aktais numatytomis teisėmis, tokioms nuostatoms, kaip antai Reglamento Nr. 1408/71 13 ir 73 straipsniams, turi būti
         taikomos šio reglamento ir Reglamento Nr. 574/72 sutaptį draudžiančios taisyklės (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Dodl ir Oberhollenzer 49 punktą).

      44      Todėl ši byla turi būti nagrinėjama atsižvelgiant į nuostatas, skirtas išvengti sutapimo, t. y. į Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnį
         ir Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnį, kuriuose numatytos taisyklės, kuriomis siekiama, kad valstybės, kurioje gyvena vaikai,
         ir valstybės, kurioje dirba vienas iš jų tėvų, teisės aktuose numatytos teisės nesutaptų.

      45      Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnyje, kaip matyti iš jo pavadinimo, įtvirtintos „prioritetinės taisyklės, kai teisė gauti
         išmokas ar  šeimos pašalpas pagal 73 ir 74 straipsnius dėl darbinės arba profesinės veiklos valstybėje narėje, kurioje gyvena
         šeimos nariai, sutampa“. Iš šioje nuostatoje vartojamų formuluočių matyti, kad ja siekiama išspręsti teisės gauti šeimos išmokas
         pagal šio reglamento 73 straipsnį ir pagal šeimos narių gyvenamosios vietos valstybės nacionalinės teisės aktus, suteikiančius
         teisę gauti šeimos išmokas dėl profesinės veiklos vykdymo, sutapimo problemą (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų Dodl ir Oberhollenzer 53 punktą ir Slanina 37 punktą).

      46      Tačiau šioje byloje aišku, kad Vokietijos teisės aktais teisė į  šeimos išmokas suteikiama su sąlyga, jei gyvenamoji vieta
         yra Vokietijoje, o ne jei „vykdoma profesinė veikla“, kaip reikalauja minėto 76 straipsnio taikymo sąlyga. Todėl 76 straipsnis
         netaikytinas tokiai situacijai, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje.

      47      Reikia išnagrinėti, ar Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnis taikomas tokiose situacijose, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje.

      48      Kaip Teisingumo Teismas jau iš esmės yra nusprendęs, pagal Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio 1 dalies a punkte nustatytą
         sutapimo išvengimo taisyklę kitos valstybės narės nei ta, kurioje gyvena vaikas, mokamos išmokos, remiantis arba vien tos
         valstybės narės teisės aktais, arba taikant, pavyzdžiui, Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsnį, turi pirmenybę pagal vaiko gyvenamosios
         vietos valstybės narės teisės aktus mokamų išmokų atžvilgiu; tokiu atveju gyvenamosios vietos valstybėje narėje išmokų mokėjimas
         sustabdomas. Tačiau tada, kai šioje valstybėje narėje vykdoma profesinė veikla, šio reglamento 10 straipsnio 1 dalies b punkto
         i papunktyje nurodoma priešinga taisyklė, t. y. pirmenybė teikiama teisei į gyvenamosios vietos valstybės narės mokamas išmokas,
         o ne teisei į darbo vietos valstybės narės mokamas išmokas, kuri tuomet nesuteikiama (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 1992 m.
         gruodžio 9 d. Sprendimo McMenamin, C‑119/91, Rink. p. I‑6393, 17 ir 18 punktus bei minėto Sprendimo Weide 28 punktą).

      49      Nors Reglamente Nr. 574/72 nėra nuostatos, analogiškos Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 daliai, Familienkasse pagrindinėje byloje teigia, kad Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnį reikia skaityti kartu ir (arba) pagal analogiją su Reglamento
         Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalimi, kurioje numatyta, kad situacijoje, „atvirkštinėje“ tai, kuri nagrinėjama pagrindinėje
         byloje, būtent kai vaikų gyvenamosios vietos valstybėje prašymas dėl šeimos išmokų nepateiktas, galima sumažinti darbo vietos
         valstybėje mokamas išmokas, jei gyvenamosios vietos valstybėje dėl jų nepateiktas prašymas.

      50      G. Schwemmer prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme tvirtina, kad darant prielaidą, jog minėta 10 straipsnio
         1 dalis turi būti aiškinama pagal analogiją su Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalimi, atsakingos institucijos, pasinaudodamos
         tokio aiškinimo pagal analogiją joms suteikta diskrecija, turi atsižvelgti į aplinkybę, kad jos buvęs sutuoktinis neprašė
         Šveicarijos teisės aktuose numatytų išmokų, kurias gauti turi teisę, pasak jos, siekdamas jai pakenkti.

      51      Tačiau šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad iš minėto 10 straipsnio pavadinimo ir formuluotės matyti, kad juo siekiama išspręsti
         teisių į  šeimos išmokas sutapimo atvejus, kai išmokos tuo pačiu metu gali būti mokamos valstybėje narėje, kur gyvena vaikas,
         neatsižvelgiant į sąlygą būti apdraustam ar dirbti, ir darbo vietos valstybėje narėje pagal vien tos valstybės nacionalinės
         teisės aktus arba pagal Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsnį (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Bosmann 24 punktą).

      52      Siekiant pripažinti, kad toks sutapimas egzistuoja šioje byloje, nepakanka, kad, pavyzdžiui, tokios išmokos būtų mokamos vaiko
         gyvenamosios vietos valstybėje ir tik galėtų būti mokamos kitoje valstybėje narėje, kur dirba vienas iš vaiko tėvų (pagal
         analogiją žr. minėto Sprendimo McMenamin 26 punktą).

      53      Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad tam, jog šeimos išmokos būtų pripažįstamos mokamomis pagal valstybės narės teisės
         aktus, šios valstybės įstatymais turi būti pripažinta toje valstybėje dirbančio šeimos nario teisė gauti išmokas. Taigi tam,
         kad galėtų pasinaudoti šia teise, suinteresuotasis asmuo turi atitikti visas tiek formalias, tiek materialines tos valstybės
         nacionalinės teisės aktuose numatytas sąlygas, tarp kurių, pavyzdžiui, gali būti sąlyga pateikti išankstinį prašymą dėl tokių
         išmokų mokėjimo (pagal analogiją su ankstesne Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio redakcija žr. 1978 m. balandžio 20 d. Sprendimo
         Ragazzoni, 134/77, Rink. p. 963, 8–11 punktus; 1984 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Salzano, 191/83, Rink. p. 3741, 7–10 punktus; 1986 m. balandžio 23 d. Sprendimo Ferraioli, 153/84, Rink. p. 1401, 14 punktą ir minėto Sprendimo Kracht 11 punktą).

      54      Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad tuose sprendimuose išankstinio prašymo nepateikimo priežastys nedarė įtakos Teisingumo
         Teismo pateiktiems atsakymams atitinkamose bylose.

      55      Taigi darytina išvada, jog teisė gauti šeimos išmokas, mokėtinas pagal valstybės narės teisės aktus, kuriais remiantis teisė
         gauti šias išmokas nesiejama sąlygomis apsidrausti, dirbti pagal darbo sutartį ar dirbti savarankiškai, kaip EStG 62 straipsnyje įtvirtinta teisė, pagal Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio 1 dalies a punktą nestabdoma, jeigu atitinkamoje
         valstybėje narėje išmokos nėra mokamos dėl to, kad netenkinamos visos šios valstybės narės teisės aktuose numatytos sąlygos
         tokioms išmokoms faktiškai gauti, įskaitant sąlygą iš anksto pateikti prašymą (pagal analogiją žr. minėtų sprendimų Ragazzoni, 12 punktą; Salzano 11 punktą; Ferraioli 15 punktą ir Kracht 11 punktą).

      56      Tačiau, kaip tvirtina Familienkasse, pasibaigus šio sprendimo ankstesniame punkte minėtose bylose reikšmingiems laikotarpiams, Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio
         redakcija, taikyta tose bylose, buvo iš dalies pakeista ir įtraukta nauja 2 dalis, pagal kurią valstybei narei, kur dirbama,
         leidžiama sustabdyti teisę į šeimos išmokas, jeigu gyvenamosios vietos valstybėje narėje išmokų skirti neprašoma ir todėl
         jos šioje valstybėje nėra mokamos.

      57      Tačiau ši aplinkybė nepanaikina šio sprendimo 55 punkte nurodytos teismų praktikos reikšmingumo aiškinant Reglamento Nr. 574/72
         10 straipsnį, kuris, priešingai nei Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio ankstesnė redakcija, nebuvo papildytas 1989 m. spalio
         30 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 3427/89 (OL L 331, p. 1), kuriuo įvairiais atžvilgiais iš dalies pakeistos tiek Reglamento
         Nr. 1408/71, tiek Reglamento Nr. 574/72 galiojančios redakcijos.

      58      Be to, iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad Sąjungos teisės aktai, susiję su nacionalinių socialinės apsaugos teisės
         aktų derinimu, atsižvelgiant į tokio derinimo tikslus, išskyrus tiems tikslams neprieštaraujančias akivaizdžias išimtis, neturėtų
         būti taikomi taip, kad atimtų iš darbuotojo migranto ar jo įpėdinių teisę gauti išmokas vien pagal valstybės narės teisės
         aktus (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Rossi 14 punktą; 1980 m. birželio 12 d. Sprendimo Laterza, 733/79, Rink. p. 1915, 8 punktą; 1980 m. liepos 9 d. Sprendimo Gravina, 807/79, Rink. p. 2205, 7 punktą; 1983 m. lapkričio 24 d. Sprendimo D’Amario, 320/82, Rink. p. 3811, 4 punktą ir minėto Sprendimo Kromhout 21 punktą). Iš to išplaukia, kad šiems tikslams prieštarautų tokios nuostatos, skirtos išvengti sutapimo atvejų, kaip antai
         Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio aiškinimas, lemiantis sumos, mažesnės už atskiras individualiai gaunamas išmokas, mokėjimą
         (pagal analogiją, be kita ko, žr. 1979 m. kovo 6 d. Sprendimo Rossi, 100/78, Rink. p. 831, 14 ir paskesnius punktus; 1981 m. vasario 19 d. Sprendimo Beeck, 104/80, Rink. p. 503, 12 punktą ir minėto Sprendimo Kromhout 21 punktą).

      59      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnis ir Reglamento
         Nr. 574/72 10 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad su sąlygomis draustis, dirbti pagal darbo sutartį arba savarankiškai
         nesiejama teisė į vaiko išmoką, mokėtiną pagal valstybės narės, kur gyvena vienas iš tėvų su vaikais, už kuriuos mokamos tos
         išmokos, teisės aktus, negali būti iš dalies sustabdoma tokiomis aplinkybėmis, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, kai
         buvęs sutuoktinis, kitas iš šių vaikų tėvų, iš principo turėtų teisę į šeimos išmokas pagal valstybės, kur dirba, nacionalinės
         teisės aktus, remiantis arba tik šios valstybės nacionalinės teisės aktais, arba Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsniu, tačiau
         faktiškai negauna šių išmokų, nes nepateikė prašymo dėl jų mokėjimo.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      60      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems
            asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, 76 straipsnis ir 1972 m. kovo 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 574/72,
            nustatančio Reglamento Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką, 10 straipsnis, remiantis jų 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu
            (EB) Nr. 118/97 iš dalies pakeista ir atnaujinta redakcija, kuri iš dalies pakeista 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento
            ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 647/2005, turi būti aiškinami taip, kad su sąlygomis draustis, dirbti pagal darbo sutartį arba
            savarankiškai nesiejama teisė į vaiko išmoką, mokėtiną pagal valstybės narės, kur gyvena vienas iš tėvų su vaikais, už kuriuos
            mokamos tos išmokos, teisės aktus, negali būti iš dalies sustabdoma tokiomis aplinkybėmis, kokios nagrinėjamos pagrindinėje
            byloje, kai buvęs sutuoktinis, kitas iš šių vaikų tėvų, iš principo turėtų teisę į šeimos išmokas pagal valstybės, kur dirba,
            nacionalinės teisės aktus, remiantis arba tik šios valstybės nacionalinės teisės aktais, arba Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsniu,
            tačiau faktiškai negauna šių išmokų, nes nepateikė prašymo dėl jų mokėjimo.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


1984 m. vasario 16 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Usines Gustave Boël ir Fabrique de fer de Maubeuge prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Gamybos kvotos - Piniginės baudos. # Byla 76/83.


2016 m. gegužės 31 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Warimex Waren- Import Export Handels-GmbH prieš Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybą.#Europos Sąjungos prekių ženklas – Vaizdinio Europos Sąjungos prekių ženklo STONE paraiška – Absoliutus atmetimo pagrindas – Apibūdinamasis pobūdis – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktas.#Byla T-454/14.