1998 m. birželio 11 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Kyriakos Skrikas prieš Europos Parlamentą. # Pareigūnai - Ieškinys dėl panaikinimo - Priimtinumas - Asmens nenaudai priimtas aktas. # Byla T-167/97.


2017 m. kovo 22 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas.#Europos Komisija prieš Portugalijos Respubliką.#Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Transportas – Vairuotojo pažymėjimas – Europos Sąjungos vairuotojo pažymėjimų tinklas – Sąjungos tinklo naudojimas ir prisijungimas prie jo.#Byla C-665/15.


title: 2015 m. rugsėjo 16 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Société de Produits Nestlé SA prieš Cadbury UK Ltd.#High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Intellectual Property) prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Prekių ženklai – Direktyva 2008/95/EB – 3 straipsnio 3 dalis – Sąvoka „dėl naudojimo įgytas skiriamasis požymis“ – Erdvinis prekių ženklas – Šokoladu dengtas vaflinis batonėlis „Kit Kat“, kurį sudaro keturi piršteliai – 3 straipsnio 1 dalies e punktas – Žymuo, kurį sudaro forma, kurią nulemia pačių prekių rūšis, ir forma, būtina techniniam rezultatui gauti – Į techninį rezultatą įtrauktas gamybos procesas.#Byla C-215/14.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C‑215/14
            dėl High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Intellectual Property) (Jungtinė Karalystė) 2014 m. sausio 27 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2014 m. balandžio 28 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
            Société des Produits Nestlé SA
            prieš
            Cadbury UK Ltd
            TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Tizzano, teisėjai S. Rodin, E. Levits, M. Berger ir F. Biltgen (pranešėjas),
            generalinis advokatas M. Wathelet,
            posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2015 m. balandžio 30 d. posėdžiui,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – Société des Produits Nestlé SA , atstovaujamos solisitorių T. Scourfield ir T. Reid, baristerio S. Malynicz,
            – Cadbury UK Ltd , atstovaujamos solisitorių P. Walsh ir S. Dunstan, QC T. Mitcheson,
            – Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos L. Christie, padedamo baristerio N. Saunders,
            – Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir J. Kemper,
            – Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna, B. Czech ir J. Fałdyga,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos F.W. Bulst ir J. Samnadda,
            susipažinęs su 2015 m. birželio 11 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/95/EB valstybių narių teisės aktams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 299, p. 25) 3 straipsnio 1 dalies b punkto, e punkto i ir ii papunkčių ir 3 dalies išaiškinimo.
            2. Šis klausimas iškilo nagrinėjant Société des Produits Nestlé SA  (toliau – Nestlé ) ir Cadbury UK Ltd  (toliau – Cadbury ) ginčą dėl pastarosios protesto dėl Nestlé prašymo įregistruoti kaip Jungtinės Karalystės prekių ženklą erdvinį šokoladu dengto vaflinio batonėlio, kurį sudaro keturi piršteliai, formos žymenį.
            Teisinis pagrindas
            Sąjungos teisė
            3. Direktyva 2008/95 panaikino ir pakeitė 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmąją Tarybos direktyvą 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40, 1989, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 92).
            4. Direktyvos 2008/95 1 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
            „ < ... > [D]irektyva [89/104] < ... > buvo keičiama. Siekiant aiškumo ir racionalumo minėta direktyva turėtų būti kodifikuota.“
            5. Pagal Direktyvos 2008/95 2 straipsnį „prekių ženklas gali būti sudarytas iš bet kokio žymens, kurį galima pavaizduoti grafiškai < ... >, su sąlyga, kad tokie žymenys leidžia atskirti vienai įmonei priklausančias prekes arba paslaugas nuo kitai įmonei priklausančių prekių arba paslaugų“.
            6. Direktyvos 2008/95 3 straipsnyje „Atsisakymo registruoti ir negaliojimo pagrindai“, kuriame be didesnių pakeitimų buvo pakartotas Direktyvos 89/104 3 straipsnio turinys, nustatyta:
            „Toliau išvardyti žymenys neregistruojami arba, jeigu įregistruoti, registracija gali būti pripažinta negaliojančia:
            < ... >
            b) prekių ženklai, neturintys jokių skiriamųjų požymių;
            < ... >
            e) žymenys, susidedantys vien tik iš:
            i) formos, kurią nulemia pačių prekių rūšis;
            ii) prekių formos, būtinos techniniam rezultatui gauti;
            iii) formos, kuri prekėms suteikia esminę vertę;
            < ... >
            3. Neatsisakoma registruoti prekių ženklą ar jo registracija nepripažįstama negaliojančia 1 dalies b, c arba d punktuose nurodyta tvarka, jeigu iki paraiškos įregistruoti padavimo datos ir vėliau jį naudojant prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį. Bet kuri valstybė narė gali papildomai numatyti, jog ši nuostata taikoma ir tada, kai skiriamasis požymis buvo įgytas po paraiškos įregistruoti padavimo arba registravimo datos.
            < .... > “
            Jungtinės Karalystės teisė
            7. Pagal 1994 m. Įstatymo dėl prekių ženklų ( Trade Marks Act 1994 ) 3 straipsnio 1 dalį neregistruojami prekių ženklai, kurie neturi skiriamojo požymio, nebent iki paraiškos įregistruoti prekių ženklą padavimo datos jie iš tikrųjų įgijo skiriamąjį požymį dėl naudojimo.
            8. Pagal to paties straipsnio 2 dalį žymuo neregistruojamas kaip prekių ženklas, jei jį sudaro tik forma, nulemta pačių prekių rūšies, arba forma, būtina techniniam rezultatui gauti.
            Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
            9. Pagrindinėje byloje nagrinėjama prekė pavadinimu „Rowntree’s Chocolote Crisp“ Rowntree & Co Ltd  buvo parduodama Jungtinėje Karalystėje nuo 1935 m. 1937 m. prekės pavadinimas buvo pakeistas į „Kit Kat Chocolate Crisp“, o paskui sutrumpintas iki „Kit Kat“. 1988 m. šią bendrovę, kurios naujas pavadinimas buvo Rowntree plc , įsigijo Nestlé .
            10. Daugelį metų ši prekė buvo parduodama supakuota į dvisluoksnę pakuotę: vidinę sidabro spalvos pakuotę ir išorinę pakuotę su raudonos ir baltos spalvų logotipu, kuriame įrašyti žodžiai „Kit Kat“, o dabartinę pakuotę sudaro vieno sluoksnio pakuotė su tuo pačiu logotipu. Metams bėgant logotipo dizainas tobulintas, tačiau iš esmės liko toks pat.
            11. Nuo 1935 m. pagrindinė šios prekės forma liko beveik tokia pati, tik jos dydis laikui bėgant šiek tiek pakito. Dabar išpakuota prekė atrodo taip:
            >image>12
            12. Pažymėtina, kad į kiekvieną pirštelį įspausti žodžiai „Kit Kat“ su ovalo, kuris yra logotipo dalis, fragmentais.
            13. 2010 m. liepos 8 d. Nestlé  pateikė paraišką įregistruoti toliau pavaizduotą erdvinį žymenį (toliau – prekių ženklas) kaip Jungtinės Karalystės prekių ženklą.
            >image>13
            14. Taigi, prašomas įregistruoti prekių ženklas nuo faktiškai gaminamos prekės formos skiriasi tuo, kad į jį neįspausti žodžiai „Kit Kat“.
            15. Paraiška pateikta dėl tokių 30 klasės, kaip ji suprantama pagal peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti, prekių:
            „šokoladas; šokoladiniai saldainiai; šokoladiniai konditerijos gaminiai; saldainiai; šokolado produktai; kepiniai; miltiniai konditerijos gaminiai; biskvitai; sausainiai su šokolado glaistu, šokoladu glaistyti vafliniai sausainiai; pyragai; sausainiai; vafliai“.
            16. Jungtinės Karalystės prekių ženklų tarnyba paraišką priėmė ir ją paskelbė, kad būtų galima pareikšti prieštaravimą. Jos teigimu, net jei prekių ženklas neturi savaiminio skiriamojo požymio, prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo įrodė, kad jis įgijo skiriamąjį požymį dėl naudojimo.
            17. 2011 m. sausio 28 d. Cadbury  pateikė protestą dėl paraiškos įregistruoti prekių ženklą ir nurodė keletą teisinių pagrindų, be kita ko, tai, kad pagal 1994 m. Įstatymo dėl prekių ženklų nuostatas, kuriomis perkeliamas Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies b punktas, e punkto i ir ii papunkčiai ir šio straipsnio 3 dalis, turi būti atsisakyta registruoti šį prekių ženklą.
            18. 2013 m. birželio 20 d. sprendimu Jungtinės Karalystės prekių ženklų tarnybos ekspertas nusprendė, kad prekių ženklas neturi savaiminio skiriamojo požymio ir kad jis neįgijo tokio požymio dėl naudojimo.
            19. Ekspertas nusprendė, kad prašoma įregistruoti forma turi tris požymius:
            – bazinė stačiakampės plytelės forma,
            – laužimo griovelių, išdėstytų išilgai plytelės, buvimas, padėtis ir gylis ir
            – griovelių skaičius, nuo kurio, kaip ir nuo plytelės pločio, priklauso „pirštelių“ skaičius.
            20. Ekspertas nusprendė, kad pirmasis iš šių požymių – tai forma, kurią nulemia pati prekių rūšis, todėl ji negali būti įregistruota, išskyrus „pyragus“ ir „miltinius konditerijos gaminius“, nes pastarųjų prekių ženklo forma gerokai skiriasi nuo sektoriaus normų. Kiti du požymiai reikalingi techniniam rezultatui gauti, todėl jis atmetė likusią paraiškos įregistruoti prekių ženklą dalį.
            21. 2013 m. liepos 18 d. Nestlé  dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Intellectual Property) ir užginčijo teiginį, kad iki atitinkamos datos prekių ženklas nebuvo įgijęs skiriamojo požymio dėl naudojimo. Be to, Nestlé  nurodo, kad prekių ženklo nesudaro vien forma, kuri būtų nulemta pačių prekių rūšies, ar forma, būtina techniniam rezultatui gauti.
            22. Tą pačią dieną pareikštu priešpriešiniu apeliaciniu skundu Cadbury  ginčija 2013 m. birželio 20 d. sprendimą, kiek jame ekspertas nusprendė, kad, kalbant apie pyragus ir miltinius konditerijos gaminius, prekių ženklas turi savaiminį skiriamąjį požymį ir jo nesudaro vien forma, kuri būtų nulemta pačių prekių rūšies, ar forma, būtina techniniam rezultatui gauti.
            23. High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Intellectual Property) visų pirma mano, kad ekspertas neturėjo daryti skirtumo tarp, pirma, pyragų ir miltinių konditerijos gaminių ir, antra, tarp visų kitų Nicos sutarties 30 klasės prekių, nesvarbu, ar tai būtų susiję su prekių ženklo skiriamojo požymio įrodymu, ar su Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkto i ir ii papunkčių taikytinumu.
            24. Toliau, kalbėdamas apie klausimą, ar prekių ženklas iki atitinkamos datos įgijo skiriamąjį požymį dėl naudojimo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, priminęs šios srities teismo praktiką, klausia, ar tam, kad būtų įrodyta, jog prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį, pakanka, kad atitinkamą dieną didelė suinteresuotųjų asmenų dalis atpažintų prekių ženklą ir jį sietų su registracijos pareiškėjo prekėmis. Iš esmės šis teismas mano, kad jis veikiau turi įrodyti, jog didelė suinteresuotųjų asmenų dalis mano, kad tas, o ne koks nors kitas galimas prekių ženklas rodo prekių kilmę.
            25. Galiausiai dėl formos, kurią nulemia pačių prekių rūšis, ir formos, kuri būtina techniniam rezultatui gauti, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad yra labai mažai teismo praktikos, susijusios su Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkto i ir ii papunkčiais.
            26. Tokiomis aplinkybėmis High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Intellectual Property) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
            „1. Ar tam, kad įrodytų, jog naudojamas prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 3 dalį, prekių ženklo paraišką pateikusiam asmeniui pakanka įrodyti, kad tam tikru momentu didelė suinteresuotųjų asmenų dalis atpažįsta tokį ženklą ir jį sieja su pareiškėjo prekėmis taip, kad, jeigu jie turėtų nuspręsti, kas yra tuo ženklu pažymėtų prekių pardavėjas, jie nurodytų pareiškėją; ar vis dėlto pareiškėjas privalo įrodyti, kad didelė suinteresuotųjų asmenų dalis mano, jog toks ženklas (kitaip nei bet kurie kiti galimi prekių ženklai) rodo prekių kilmę?
            2. Jeigu forma turi tris esminius požymius, iš kurių vieną nulemia pačių prekių rūšis, o kiti du būtini techniniam rezultatui gauti, ar pagal Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkto i ir (arba) ii papunkčius draudžiama įregistruoti tokią formą kaip prekių ženklą?
            3. Ar Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis turėtų būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama įregistruoti formas, kurios būtinos norint gauti techninį rezultatą, susijusį su prekių gamybos, o ne veikimo būdu?“
            Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį
            27. Žodinė proceso dalis buvo baigta 2015 m. birželio 11 d. generaliniam advokatui pateikus išvadą, tačiau 2015 m. birželio 26 d. raštu, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2015 m. birželio 30 d., Nestlé paprašė atnaujinti šią dalį.
            28. Grįsdama šį prašymą Nestlé , be kita ko, nurodo, kad generalinio advokato išvadoje nepakankamai atsakoma į pirmąjį klausimą, todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas esą negalės dėl jo pareikšti savo pozicijos.
            29. Be to, Nestlé tvirtina, kad generalinio advokato išvada yra grindžiama klaidingu jos pastabų aiškinimu.
            30. Reikia priminti, kad pagal Procedūros reglamento 83 straipsnį Teisingumo Teismas, išklausęs generalinį advokatą, gali nutarti atnaujinti žodinę proceso dalį, jeigu, be kita ko, mano, kad jam nepateikta pakankamai informacijos, arba jeigu baigus žodinę proceso dalį šalis pateikė naują faktą, kuris gali būti lemiamas šiam teismui priimant sprendimą, arba jeigu nagrinėjant bylą reikia remtis argumentu, dėl kurio šalys ar Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys nepateikė nuomonės (žr. Sprendimo Komisija / Parker Hannifin Manufacturing ir Parker-Hannifin , C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, 27 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            31. Šiuo atveju Teisingumo Teismas, išklausęs generalinį advokatą, mano, kad jis turi pakankamai informacijos, kad galėtų priimti sprendimą, kad nėra nurodytas naujas faktas, kuris galėtų būti lemiamas priimant sprendimą, ir kad nagrinėjant bylą nereikia remtis argumentu, dėl kurio šalys nepateikė nuomonės.
            32. Be to, reikia pažymėti, kad pagal SESV 252 straipsnio antrą pastraipą generalinio advokato pareiga viešame posėdyje visiškai nešališkai ir nepriklausomai teikti motyvuotą išvadą dėl bylų, kuriose pagal Teisingumo Teismo statutą jis turi dalyvauti. Tačiau Teisingumo Teismas nėra saistomas nei generalinio advokato išvados, nei motyvų, kuriais remdamasis jis pateikė savo išvadą (žr. Sprendimo Komisija / Parker Hannifin Manufacturing ir Parker-Hannifin , C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, 29 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            33. Todėl prašymas atnaujinti žodinę proceso dalį turi būti atmestas.
            Dėl prejudicinių klausimų
            Pirminės pastabos
            34. Pirma, reikia pažymėti, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su Direktyvos 2008/95 nuostatų išaiškinimu.
            35. Kaip matyti iš Sprendimo Oberbank ir kt. (C‑217/13 ir C‑218/13, EU:C:2014:2012, 31 punktas), Direktyva 2008/95 tiesiog kodifikavo Direktyvą 89/104, todėl, palyginti su analogiškomis Direktyvos 89/104 nuostatomis, šioje byloje nagrinėjamos nuostatos iš esmės nepasikeitė turinio, konteksto ar tikslo požiūriu. Tai reiškia, kad nuorodos į teismo praktiką, susijusią su Direktyva 89/104, tinka nagrinėjant šią bylą.
            36. Antra, pagal Direktyvos 2008/95 2 straipsnį prekių ženklą iš principo gali sudaryti prekės forma kaip žymuo su sąlyga, kad tokį žymenį galima pavaizduoti grafiškai ir jis leidžia atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitos įmonės prekių ar paslaugų.
            37. Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkte aiškiai išskiriami tam tikri žymenys, kuriuos sudaro prekės forma, ir nurodomi specialūs atsisakymo registruoti pagrindai, pavyzdžiui, kai tokie žymenys susideda vien tik iš formos, kurią nulemia pačių prekių rūšis, prekių formos, būtinos techniniam rezultatui gauti, ar formos, kuri prekėms suteikia esminę vertę.
            38. Kadangi Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punktas yra išankstinė kliūtis, galinti uždrausti įregistruoti žymenį, kurį sudaro tik prekės forma, tuo atveju, kai tenkinamas bent vienas iš minėtoje nuostatoje nurodytų kriterijų, toks žymuo negali būti įregistruotas kaip prekių ženklas (šiuo klausimu žr. Sprendimo Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 76 punktą ir Sprendimo Linde ir kt. , C‑53/01–C‑55/01, EU:C:2003:206, 44 punktą).
            39. Be to, žymuo, kurį buvo atsisakyta įregistruoti remiantis 3 straipsnio 1 dalies e punktu, niekada negali įgyti skiriamojo požymio dėl naudojimo pagal 3 straipsnio 3 dalį (šiuo klausimu žr. Sprendimo Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 75 punktą ir Sprendimo Linde ir kt. , C‑53/01–C‑55/01, EU:C:2003:206, 44 punktą).
            40. Todėl gavus prašymą įregistruoti žymenį, kurį sudaro tik prekės forma, visų pirmą reikia patikrinti, ar pagal Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punktą nėra kliūčių įregistruoti žymenį, o paskui pagal šios direktyvos 3 straipsnio 3 dalį išnagrinėti, ar prekių ženklas tam tikrais atvejais galėjo įgyti skiriamąjį požymį.
            41. Todėl, siekiant laikytis Sąjungos teisės aktų leidėjo Direktyvos 2008/95 3 straipsnyje nustatytos logikos ir eilės tvarkos, reikia pakeisti prejudicinių klausimų nagrinėjimo tvarką ir analizę pradėti nuo antrojo ir trečiojo klausimų, susijusių su Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punktu, o paskui išnagrinėti pirmąjį klausimą, susijusį su šios direktyvos 3 straipsnio 3 dalimi.
            Dėl antrojo klausimo
            42. Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punktas turi būti aiškinamas taip, kad jis draudžia žymenį, kurį sudaro prekės forma, registruoti kaip prekių ženklą, jeigu forma turi tris esminius požymius, iš kurių vieną nulemia pačių prekių rūšis, o kiti du būtini techniniam rezultatui gauti.
            43. Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Direktyvos 2008/95 3 straipsnyje išvardytus įvairius atsisakymo registruoti pagrindus tikslinga aiškinti atsižvelgiant į bendrąjį interesą, kuriuo kiekvienas iš jų grindžiamas (šiuo klausimu žr. Sprendimo Windsurfing Chiemsee , C‑108/97 ir C‑109/97, EU:C:1999:230, 25–27 punktus ir Sprendimo Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 77 punktą).
            44. Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytų atsisakymo registruoti pagrindų tikslas yra išvengti, kad prekių ženklo teisės apsauga suteiktų jo savininkui techninių sprendimų ar naudingų prekės savybių, kurių vartotojas gali ieškoti konkurentų prekėse, monopolį (šiuo klausimu žr. Sprendimo Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 78 punktą ir Sprendimo Hauck , C‑205/13, EU:C:2014:2233, 18 punktą).
            45. Reikia užkirsti kelią tam, kad išimtinė ir nuolatinė prekių ženklo suteikiama teisė galėtų lemti kitų teisių, kurioms teisės aktų leidėjas norėjo nustatyti ribotą galiojimo laikotarpį, nuolatinį galiojimą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Hauck , C‑205/13, EU:C:2014:2233, 19 punktą ir, kalbant apie 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) 7 straipsnio 1 dalies e punktą, kuris iš esmės yra identiškas Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punktui, – Sprendimo Lego Juris / VRDT , C‑48/09 P, EU:C:2010:516, 45 punktą).
            46. Dėl to, ar skirtingi atsisakymo registruoti pagrindai gali būti taikomi vienu metu, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad iš Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkto teksto aiškiai matyti, kad šie trys atisakymo registruoti pagrindai yra  savarankiški ir kiekvienas jų taikomas nepriklausomai nuo kitų (šiuo klausimu žr. Sprendimo Hauck , C‑205/13, EU:C:2014:2233, 39 punktą).
            47. Remdamasis tuo Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad jei nors vienas iš šioje nuostatoje nurodytų kriterijų tenkinamas, žymuo, kurį sudaro vien prekės forma, negali būti įregistruotas kaip prekių ženklas; nesvarbu, kad šio žymens negalima registruoti dėl kelių atsisakymo registruoti pagrindų, jei tam žymeniui visiškai taikomas nors vienas pagrindas (šiuo klausimu žr. Sprendimo Hauck , C‑205/13, EU:C:2014:2233, 40 ir 41 punktus).
            48. Todėl pagal Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punktą neatmetama galimybė, kad vienas ar keli nurodyti atsisakymo registruoti pagrindai gali apimti esmines žymens savybes. Vis dėlto tokiu atveju atsisakymui registruoti taikoma sąlyga, kad bent vienas iš šių pagrindų būtų visiškai taikomas žymeniui.
            49. Bendrojo intereso tikslas, kuriuo grindžiamas Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytų trijų atsisakymo registruoti pagrindų taikymas, neleidžia neregistruoti prekių ženklo, kai nė vienas iš šių trijų pagrindų nėra visiškai tenkinamas (Sprendimo Hauck , C‑205/13, EU:C:2014:2233, 42 punktą).
            50. Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkto aiškinimas, kuris neleistų atsisakyti registruoti prekių ženklo, kai būtų aišku, kad tenkinamas daugiau nei vienas iš trijų atsisakymo pagrindų, ar, priešingai, kuris leistų taikyti šią nuostatą, kai kiekvienas iš trijų nurodytų atsisakymo pagrindų pasitvirtina tik iš dalies, akivaizdžiai prieštarautų bendrojo intereso tikslui, kuriuo grindžiamas šio sprendimo 43–45 punktuose primintų Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytų trijų atsisakymo registruoti pagrindų taikymas.
            51. Atsižvelgiant į visus šiuos svarstymus, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punktas turi būti aiškinamas taip, kad jis draudžia žymenį, kurį sudaro prekės forma, registruoti kaip prekių ženklą, jeigu forma turi tris esminius požymius, iš kurių vieną nulemia pačių prekių rūšis, o kiti du būtini techniniam rezultatui gauti, tačiau su sąlyga, kad bent vienas iš šioje nuostatoje nurodytų atsisakymo registruoti pagrindų visiškai taikomas tai formai.
            Dėl trečiojo klausimo
            52. Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis, kuris leidžia atsisakyti registruoti žymenis, kuriuos sudaro tik forma, būtina techniniam rezultatui gauti, turi būti aiškinamas taip, kad jame kalbama tik apie prekės veikimo būdą, ar vis dėlto jis taikomas ir prekės gamybos būdui.
            53. Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad šios nuostatos tekste aiškiai kalbama apie prekės formą, būtiną techniniam rezultatui gauti, ir neužsimenama apie prekės gamybos procesą.
            54. Šioje nuostatoje, aiškinamoje pažodžiui, minimas atsisakymo registruoti pagrindas apima tik prekės veikimo būdą, o techninis rezultatas yra tam tikros formos kūrimo tikslas.
            55. Tokį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio tikslas, kuris, kaip matyti iš šio sprendimo 44 punkte nurodytos teismo praktikos, yra  neleisti monopolizuoti techninių sprendimų, kurių vartotojas gali ieškoti konkurentų prekėse. Vartotojo požiūriu, svarbiausia yra prekės funkcinės savybės, o jos gamybos būdas neturi reikšmės.
            56. Be to, iš teismo praktikos matyti, kad gamybos būdas nėra lemiamas ir vertinant esmines funkcines prekės formos savybes. Todėl turėtų būti atsisakoma registruoti žymenį, kurį sudaro forma, kurią lemia tik techninis rezultatas, net jei atitinkamas techninis rezultatas gali būti pasiektas naudojant kitas formas ir kitus gamybos būdus (šiuo klausimu žr. Sprendimo Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 83 punktą).
            57. Remiantis tuo, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis,  kuris leidžia atsisakyti registruoti žymenis, kuriuos sudaro tik forma, būtina techniniam rezultatui gauti, turi būti aiškinamas taip, kad jame kalbama tik apie prekės veikimo būdą ir jis netaikomas prekės gamybos būdui.
            Dėl pirmojo klausimo
            58. Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar prekių ženklo, įgijusio skiriamąjį požymį dėl naudojimo, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 3 dalį, paraišką pateikęs asmuo turi įrodyti, kad suinteresuotieji asmenys vien tokiu, o ne kokiu nors kitu galimu prekių ženklu pažymėtas prekes ar paslaugas suvokia kaip pagamintas konkrečios įmonės, ar vis dėlto pakanka, kad jis įrodytų, jog didelė suinteresuotųjų asmenų dalis atpažįsta tokį prekių ženklą ir jį sieja su tos įmonės prekėmis.
            59. Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia priminti, kad pagrindinė prekių ženklo funkcija yra garantuoti vartotojui arba galutiniam naudotojui prekių ženklu pažymėtos prekės ar paslaugos kilmės tapatumą, leidžiant jam aiškiai atskirti šią prekę ar paslaugą nuo kitos kilmės prekių ar paslaugų (Sprendimo Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 30 punktas).
            60. Dėl savo skiriamojo požymio prekių ženklas leidžia nustatyti, kad juo žymimą prekę ar paslaugą gamina ar teikia tam tikra įmonė, ir taip leidžia šią prekę ar paslaugą atskirti nuo kitų įmonių prekių ar paslaugų (šiuo klausimu žr. Sprendimo Windsurfing Chiemsee , C‑108/97 ir C‑109/97, EU:C:1999:230, 46 punktą; Sprendimo Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 35 punktą ir Sprendimo Oberbank ir kt. , C‑217/13 ir C‑218/13, EU:C:2014:2012, 38 punktą).
            61. Skiriamasis prekių ženklo požymis turi būti vertinamas atsižvelgiant, pirma, į juo žymimas prekes ar paslaugas ir, antra, į tai, kaip šį prekių ženklą numanomai suvokia suinteresuotieji asmenys, t. y. vidutiniai atitinkamų prekių ar paslaugų kategorijos vartotojai, kurie yra pakankamai informuoti, protingai pastabūs ir nuovokūs (šiuo klausimu žr. Sprendimo Koninklijke KPN Nederland , C‑363/99, EU:C:2004:86, 34 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; Sprendimo Nestlé , C‑353/03, EU:C:2005:432, 25 punktą ir Sprendimo Oberbank ir kt. , C‑217/13 ir C‑218/13, EU:C:2014:2012, 39 punktą).
            62. Skiriamasis požymis, kuris yra viena iš bendrųjų žymens įregistravimo kaip prekių ženklo sąlygų, pagal Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies b punktą gali būti savaiminis arba gali būti įgytas dėl naudojimo, kaip numatyta šios direktyvos 3 straipsnio 3 dalyje.
            63. Kiek tai konkrečiai susiję su skiriamojo požymio įgijimu, kaip numatyta Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 3 dalyje, sąvoka „ženklo naudojimas kaip prekės ženklo“ turi būti suprantama tik kaip nurodanti prekių ženklo naudojimą tam, kad suinteresuotieji asmenys atpažintų prekę ar paslaugą kaip konkrečios įmonės prekę ar paslaugą (Sprendimo Nestlé , C‑353/03, EU:C:2005:432, 29 punktas).
            64. Teisingumo Teismas pripažino, kad tokį atpažinimą ir kartu skiriamojo požymio įgijimą gali lemti tiek įregistruoto prekių ženklo elemento naudojimas kaip šio prekių ženklo dalies, tiek kito prekių ženklo naudojimas kartu su įregistruotu prekių ženklu. Tačiau jis pažymėjo, jog abiem atvejais svarbu, kad dėl tokio naudojimo suinteresuotieji asmenys iš tiesų manytų, kad atitinkama prekė ar paslauga, žymima vienu prekių ženklu, kurį prašoma įregistruoti, yra pagaminta ar suteikta konkrečios įmonės (Sprendimo Nestlé , C‑353/03, EU:C:2005:432, 30 punktas ir, kiek tai susiję su Reglamentu Nr. 40/94, kurio 7 straipsnio 3 dalis iš esmės atitinka Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 3 dalį, – Sprendimo Colloseum Holding , C‑12/12, EU:C:2013:253, 27 punktas).
            65. Todėl, nepaisant to, ar žymuo naudojamas kaip įregistruoto prekių ženklo dalis, ar kartu su įregistruotu prekių ženklu, esminė sąlyga yra ta, kad dėl tokio naudojimo suinteresuotieji asmenys manytų, kad žymeniu, kurį prašoma įregistruoti kaip prekių ženklą, žymimos prekės yra pagamintos konkrečios įmonės  (šiuo klausimu žr. Sprendimo Colloseum Holding , C‑12/12, EU:C:2013:253, 28 punktas).
            66. Remiantis tuo darytina išvada, kad, kaip matyti iš generalinio advokato išvados 48–52 punktų, net jei prašomas įregistruoti prekių ženklas galėjo būti naudojamas kaip registruoto prekių ženklo dalis ar kartu su tokiu prekių ženklu, prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo paties prekių ženklo įregistravimo tikslais turi įrodyti, kad tik tas, o ne koks nors kitas galimas prekių ženklas rodo, kad prekės yra pagamintos konkrečios įmonės.
            67. Atsižvelgiant į šiuos svarstymus, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: norėdamas, kad prekių ženklas, įgijęs skiriamąjį požymį dėl naudojimo, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 3 dalį, kaip registruoto prekių ženklo dalis ar kartu su tokiu prekių ženklu būtų įregistruotas, paraišką pateikęs asmuo turi įrodyti, kad suinteresuotoji visuomenė tik tokiu, o ne kokiu nors kitu galimu prekių ženklu pažymėtas prekes ar paslaugas suvokia kaip pagamintas konkrečios įmonės.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            68. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
            1. 2008 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/95/EB valstybių narių teisės aktams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti 3 straipsnio 1 dalies e punktas turi būti aiškinamas taip, kad jis draudžia žymenį, kurį sudaro prekės forma, registruoti kaip prekių ženklą, jeigu forma turi tris esminius požymius, iš kurių vieną nulemia pačių prekių rūšis, o kiti du būtini techniniam rezultatui gauti, tačiau su sąlyga, kad bent vienas iš šioje nuostatoje nurodytų atsisakymo registruoti pagrindų visiškai taikomas tai formai.
            2. Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis, kuris leidžia atsisakyti registruoti žymenis, kuriuos sudaro tik forma, būtina techniniam rezultatui gauti, turi būti aiškinamas taip, kad jame kalbama tik apie prekės veikimo būdą ir jis netaikomas prekės gamybos būdui.
            3. Norėdamas, kad prekių ženklas, įgijęs skiriamąjį požymį dėl naudojimo, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 3 dalį, kaip registruoto prekių ženklo dalis ar kartu su tokiu prekių ženklu būtų įregistruotas, paraišką pateikęs asmuo turi įrodyti, kad suinteresuotoji visuomenė tik tokiu, o ne kokiu nors kitu galimu prekių ženklu pažymėtas prekes ar paslaugas suvokia kaip pagamintas konkrečios įmonės.


1980 m. vasario 7 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Tito Mencarelli prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 43-79.


title: 2016 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Daimler AG prieš Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft.#Fővárosi Törvényszék prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Prekių ženklai – Direktyva 2008/95/EB – 5 straipsnio 1 dalis – Internete prieinami skelbimai, susiję su trečiąja šalimi – Neteisėtas prekių ženklo naudojimas – Skelbimai, paskelbti internete šiai trečiajai šaliai nežinant ir be jos sutikimo arba ir toliau skelbiami internete, nepaisant jos prieštaravimo – Prekių ženklo savininko pareikštas ieškinys minėtai trečiajai šaliai.#Byla C-179/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. kovo 3 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Prekių ženklai — Direktyva 2008/95/EB — 5 straipsnio 1 dalis — Internete prieinami skelbimai, susiję su trečiąja šalimi — Neteisėtas prekių ženklo naudojimas — Skelbimai, paskelbti internete šiai trečiajai šaliai nežinant ir be jos sutikimo arba ir toliau skelbiami internete, nepaisant jos prieštaravimo — Prekių ženklo savininko pareikštas ieškinys minėtai trečiajai šaliai“
      Byloje C‑179/15
      dėl Fővárosi Törvényszék (Budapešto teismas, Vengrija) 2015 m. balandžio 3 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2015 m. balandžio 21 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Daimler AG

      prieš

         Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft.

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Ilešič (pranešėjas), teisėjai C. Toader, A. Rosas, A. Prechal ir E. Jarašiūnas,
      generalinis advokatas M. Wathelet,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos M. Z. Fehér, G. Szima ir G. Koós,

               —

               Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos L. Havas ir J. Samnadda,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40, 1989, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 92) 5 straipsnio 1 dalies išaiškinimu.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Daimler AG (toliau – Daimler) ir Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft. (toliau – Együd Garage) ginčą dėl internete pasirodžiusių skelbimų, kuriuose pastaroji nurodyta kaip „įgaliotoji Mercedes‑Benz remonto įmonė“.

         Teisinis pagrindas

               3

               Direktyva 89/104 buvo panaikinta 2008 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/95/EB valstybių narių teisės aktams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 299, p. 25, klaidų ištaisymas OL L 11, 2009, p. 86), įsigaliojusia 2008 m. lapkričio 28 d.

               4

               Direktyvos 2008/95 5 straipsnyje „Prekių ženklo suteikiamos teisės“, kurio formuluotė visiškai tokia pati kaip Direktyvos 89/104 5 straipsnio, nustatyta:
               „1.   Įregistruotas prekių ženklas suteikia savininkui išimtines teises į jį. Savininkas turi teisę uždrausti visoms trečiosioms šalims, neturinčioms jo sutikimo vartoti [naudoti] prekybos veikloje:

                        a)

                        bet kokį žymenį, tapatų prekių ženklui, kuriuo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios toms prekėms arba paslaugoms, kurioms prekių ženklas yra įregistruotas;

                        b)

                        bet kokį žymenį, kai dėl savo tapatumo ar panašumo į prekių ženklą ir dėl šiuo prekių ženklu ir žymeniu žymimų prekių arba paslaugų tapatumo ar panašumo yra galimybė suklaidinti dalį visuomenės; suklaidinimo galimybė apima žymens asocijavimosi su prekių ženklu galimybę.

                  2.   Bet kuri valstybė narė taip pat gali numatyti, jog savininkas turi teisę neleisti visoms trečiosioms šalims be jo sutikimo naudoti prekybos veikloje bet kokį žymenį, tapatų arba panašų į prekių ženklą, kuriuo žymimos prekės arba paslaugos nėra panašios į tas, kurioms jis buvo įregistruotas, jeigu pastarasis turi reputaciją valstybėje narėje ir jeigu dėl žymens naudojimo be tinkamos priežasties nesąžiningai pasinaudojama prekių ženklo pranašumais arba pažeidžiamas skiriamasis prekių ženklo požymis ar pakenkiama jo reputacijai.
               3.   Vadovaujantis 1 ir 2 dalių nuostatomis, galima, inter alia, uždrausti:

                        a)

                        tokiu žymeniu ženklinti prekes arba jų pakuotę;

                        b)

                        siūlyti prekes, išleisti jas į rinką arba tuo tikslu sandėliuoti tokiu žymeniu pažymėtas prekes arba siūlyti ar teikti juo pažymėtas paslaugas;

                        c)

                        importuoti ar eksportuoti tokiu žymeniu paženklintas prekes;

                        d)

                        vartoti [naudoti] tokį žymenį komercinės veiklos dokumentuose arba reklamoje.

                  <...>“

               5

               2015 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2015/2436 valstybių narių teisės aktams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 336, p. 1), įsigaliojusia 2016 m. sausio 12 d., Direktyva 2008/104 panaikinama nuo 2019 m. sausio 15 d.

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               6

               Automobilių gamintoja Daimler yra toliau pavaizduoto tarptautinio vaizdinio prekių ženklo Mercedes‑Benz, kurio apsauga galioja ir Vengrijoje ir, be kita ko, apima automobilių dalis, savininkė.

               7

                  Együd Garage yra pagal Vengrijos teisę įsteigta bendrovė, užsiimanti mažmenine prekyba automobiliais ir automobilių dalimis, taip pat automobilių remontu ir priežiūra. Šios bendrovės specializacija – prekyba Daimler prekėmis ir su jomis susijusių paslaugų teikimas.

               8

               2007 m. Daimler filialas Mercedes Benz Hungaria Kft. (toliau – Mercedes Benz Hungaria), kuris nėra pagrindinės bylos šalis, ir Együd Garage sudarė sutartį dėl garantinio aptarnavimo paslaugų teikimo; ši sutartis nustojo galioti 2012 m. kovo 31 d.

               9

               Pagal šią sutartį Együd Garage turėjo teisę naudoti minėtą prekių ženklą ir teisę savo skelbimuose nurodyti esanti felhatalmazott Mercedes-Benz szerviz (įgaliotoji Mercedes‑Benz remonto įmonė).

               10

               Galiojant sutarčiai dėl garantinio aptarnavimo paslaugų teikimo, Együd Garage užsakė, kad Magyar Telefonkönyvkiadó Társaság (toliau – MTT), kuri teikia internetinių skelbimų paslaugas interneto svetainėje www.telefonkonyv.hu, 2011–2012 m. skelbtų reklaminį skelbimą; minėtame skelbime ši bendrovė buvo nurodyta kaip įgaliotoji Mercedes‑Benz remonto įmonė.

               11

               Pasibaigus minėtos sutarties galiojimui, Együd Garage siekė pašalinti visus aptariamo prekių ženklo naudojimo atvejus, dėl kurių visuomenė galėtų manyti, kad tęsiasi jos sutartiniai santykiai su Daimler.

               12

               Konkrečiau kalbant, Együd Garage paprašė MTT pakeisti skelbimą, kad jame ji nebebūtų nurodoma kaip įgaliotoji Mercedes‑Benz remonto įmonė.

               13

               Be to, Együd Garage raštu paprašė kelių kitų interneto svetainių valdytojų panaikinti internetinius skelbimus, kurie buvo paskelbti be jos sutikimo ir jai net neužsakius šių skelbimų ir kuriuose ji buvo nurodyta kaip įgaliotoji Mercedes‑Benz remonto įmonė.

               14

               Nepaisant šių pastangų, skelbimai su šia nuoroda vis tiek buvo skelbiami internete. Be to, atliekant paiešką Google paieškos sistemoje pagal raktinius žodžius „együd“ ir „garage“ pateikiamame rezultatų sąraše matyti tokie skelbimai, kurių teksto pirmoje eilutėje, veikiančioje kaip nuoroda, Együd Garage apibūdinama kaip „įgaliotoji Mercedes‑Benz remonto įmonė“.

               15

               Šiomis aplinkybėmis Daimler pareiškė ieškinį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme; juo siekia, kad, pirma, būtų konstatuota, jog, be kita ko, Együd Garage minėtais skelbimais pažeidė teises į prekių ženklą Mercedes‑Benz, ir, antra, Együd Garage būtų įpareigota pašalinti aptariamus skelbimus, nebedaryti naujų pažeidimų ir apie ištaisymus paskelbti nacionaliniuose ir regionų dienraščiuose.

               16

               Atsikirsdama Együd Garage pabrėžia, kad, išskyrus skelbimą svetainėje www.telefonkonyv.hu, ji neskelbė jokių kitų internetinių skelbimų, kad nagrinėjami skelbimai buvo paskelbti ir vis dar yra skelbiami neatsižvelgiant į jos valią ir kad ji negali daryti jokios įtakos jų turiniui, paskelbimui ar pašalinimui.

               17

                  Együd Garage buvo pasamdžiusi privatų ekspertą, siekdama įrodyti, kad nukentėjo nuo plačiai paplitusios verslo praktikos, kuri iš esmės pasireiškia tuo, jog kai kurie internetinių skelbimų paslaugų teikėjai be reklamos davėjo žinios ir sutikimo atgamina kitose internetinių skelbimų svetainėse paskelbtus skelbimus, siekdami sukurti nuosavą nemokamą arba už tam tikrą atlygį prieinamą duomenų bazę.

               18

               Šiomis aplinkybėmis Fővárosi Törvényszék (Budapešto teismas, Vengrija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
               „Ar [Direktyvos 89/104] 5 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad prekių ženklo savininkas gali uždrausti trečiajai šaliai, nurodytai internete paskelbtame skelbime, naudoti šios trečiosios šalies teikiamoms paslaugoms, kurios yra tapačios paslaugoms ar prekėms, kurioms įregistruotas prekės ženklas, žymenį, kurį galima supainioti su prekių ženklu, kuris šioje reklamoje nurodytas taip, kad visuomenei gali susidaryti klaidingas įspūdis, jog tarp šios trečiosios šalies įmonės ir prekių ženklo savininko egzistuoja oficialūs komerciniai santykiai, net jei skelbimą internete paskelbė ne jame nurodytas asmuo ar jis paskelbtas ne šio asmens vardu ir šis skelbimas prieinamas internete nepaisant to, kad jame nurodytas asmuo ėmėsi visų įmanomų priemonių, nors ir nesėkmingai, kad šis skelbimas būtų pašalintas iš interneto?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               19

               Pirmiausia pažymėtina, kad pagrindinės bylos ginčas kilo dėl to, kad net po to, kai pasibaigė Mercedes Benz Hungaria ir Együd Garage sutarties dėl garantinio aptarnavimo paslaugų teikimo, pagal kurią, be kita ko, pastaroji galėjo naudoti prekių ženklą Mercedes‑Benz ir nuorodą „įgaliotoji Mercedes‑Benz remonto įmonė“ savo reklaminiuose skelbimuose, galiojimas, internete vis dar buvo platinami skelbimai su šia nuoroda, susiję su Együd Garage pavadinimu ir adresu. Kadangi ši sutartis nustojo galioti 2012 m. kovo 31 d., t. y. po to, kai Direktyva 89/104 buvo panaikinta Direktyva 2008/95, reikia konstatuoti, kad šis ginčas reglamentuojamas pagal pastarąją direktyvą, tad prejudicinį klausimą reikia suprasti kaip pateiktą dėl jos išaiškinimo.

               20

               Be to, nors šiame klausime daroma nuoroda į Direktyvos 89/104 5 straipsnio 1 dalies b punktą, kurio formuluotė pakartota Direktyvoje 2008/95 ir kuriame aptarta galima situacija, kai atitinkami žymenys ir (arba) prekės ar paslaugos, kurioms naudojami šie žymenys, yra tik panašūs, iš pirmo žvilgsnio atrodo, kad, kaip teigia Europos Komisija, pagrindinės bylos aplinkybės labiau atitinka šių direktyvų 5 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytą atvejį, t. y. vadinamąjį „dvigubos sutapties“ atvejį, kai trečioji šalis naudoja prekių ženklui tapatų žymenį prekėms arba paslaugoms, tapačioms toms prekėms arba paslaugoms, kurioms įregistruotas prekių ženklas.

               21

               Iš tiesų, atrodo, kad skelbimuose, kuriuose yra nuoroda „įgaliotoji Mercedes‑Benz remonto įmonė“, naudojamas žymuo, iš esmės tapatus vaizdiniam prekių ženklui Mercedes‑Benz.

               22

               Be to, iš prejudicinio klausimo formuluotės atrodo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro prielaidą, jog Együd Garage siūlomos prekės ir paslaugos yra tapačios prekėms ir paslaugoms, kurioms įregistruotas šis prekių ženklas. Šiuo klausimu pasakytina, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką automobilio prekių ženklo naudojimas skelbimuose, siekiant informuoti visuomenę, kad trečioji šalis teikia originalių šiuo prekių ženklu pažymėtų automobilių remonto ir priežiūros paslaugas, iš esmės nagrinėtinas pagal minėtą 5 straipsnio 1 dalies a punktą, net jeigu minėtas prekių ženklas šiai paslaugai neįregistruotas (šiuo klausimu žr. Sprendimo BMW, C‑63/97, EU:C:1999:82, 33, 34 ir 37–39 punktus).

               23

               Tačiau, kadangi iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, jog šį prašymą pateikęs teismas siekia, kad būtų išaiškinta direktyvų 89/104 ir 2008/95 5 straipsnio 1 dalyje minima sąvoka „vartoti [naudoti]“, susijusi ir su 1 dalies a punkte, ir b punkte nurodytais atvejais, siekiant pateikti naudingą atsakymą nebūtina galutinai nustatyti, kuris iš šių dviejų atvejų taikytinas nagrinėjamoje byloje.

               24

               Taigi darytina išvada, kad savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2008/95 5 straipsnio 1 dalies a ir b punktai aiškintini taip, kad trečioji šalis, nurodyta internete paskelbtame skelbime, kuriame yra žymuo, tapatus prekės ženklui arba į jį toks panašus, kad sudaromas įspūdis, jog tarp šios trečiosios šalies ir prekių ženklo savininko egzistuoja komerciniai santykiai, naudojasi šiuo žymeniu, kuriuo prekių ženklo savininkas, remdamasis šia nuostata, gali uždrausti naudotis, net jeigu skelbimą paskelbė ne ši trečioji šalis ar jis paskelbtas ne jos vardu arba trečioji šalis ėmėsi visų įmanomų priemonių, nors ir nesėkmingai, kad skelbimas būtų pašalintas.

               25

               Vengrijos, Lenkijos vyriausybės ir Komisija teigia, kad į šį klausimą reikia atsakyti neigiamai.

               26

               Pagal Direktyvos 2008/95 5 straipsnio 1 dalies a punktą prekių ženklo savininkas turi teisę uždrausti trečiajam asmeniui be jo sutikimo naudoti minėtam prekių ženklui tapatų žymenį, kai jis naudojamas prekybos veikloje prekėms ar paslaugoms, tapačioms toms, kurioms įregistruotas šis prekių ženklas, ir kai jį naudojant padaroma arba galėtų būti padaryta žala prekių ženklo funkcijoms, įskaitant ne tik esminę prekių ženklo funkciją – užtikrinti vartotojams prekės ar paslaugos kilmę (toliau – kilmės nuorodos funkcija), bet ir kitas jo funkcijas, kaip antai funkciją garantuoti šios prekės ar paslaugos kokybę arba informavimo, investavimo ar reklamos funkcijas (šiuo klausimu žr. Sprendimo L’Oréal ir kt., C‑487/07, EU:C:2009:378, 58 punktą; Sprendimo Google France ir Google, C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 49, 77 ir 79 punktus ir Sprendimo Interflora ir Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, 38 punktą).

               27

               Ir atvirkščiai, kai atitinkami žymenys ir (arba) prekės ar paslaugos, kurioms naudojami šie žymenys, yra tik panašūs, prekių ženklo savininkas, remdamasis Direktyvos 2008/95 5 straipsnio 1 dalies b punktu, gali uždrausti tokį žymens naudojimą tik jeigu dėl galimybės suklaidinti visuomenę juo padaroma arba gali būti padaryta žala kilmės nuorodos funkcijai (žr., be kita ko, Sprendimo Frisdranken Industrie Winters, C‑119/10, EU:C:2011:837, 25 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               28

               Primintina, kad Teisingumo Teismas jau yra konstatavęs, jog trečiosios šalies prekių ženklo naudojimas be savininko leidimo, siekiant paskelbti visuomenei, kad ši trečioji šalis teikia šiuo prekės ženklu pažymėtų prekių remonto ar priežiūros paslaugas arba jos specializacija yra šios prekės ar ji yra tokių prekių specialistė, tam tikromis aplinkybėmis yra prekių ženklo naudojimas, apibrėžtas Direktyvos 2008/95 5 straipsnio 1 dalies a punkte, kurį prekių ženklo savininkas gali uždrausti, išskyrus tuos atvejus, kai taikomas šios direktyvos 6 straipsnis dėl prekių ženklo suteikiamų teisių apribojimo arba minėtos direktyvos 7 straipsnis dėl prekių ženklo suteikiamų teisių pasibaigimo (žr. Sprendimo BMW, C‑63/97, EU:C:1999:82, 42 ir 45 punktus).

               29

               Dėl pagrindinėje byloje nagrinėjimų skelbimų, kuriuose Együd Garage rekomenduojama kaip „įgaliotoji Mercedes‑Benz remonto įmonė“, reikia konstatuoti, kad užsakiusi MTT šio turinio skelbimą, kad šis 2011–2012 m. būtų skelbiamas interneto svetainėje www.telefonkonyv.hu, Együd Garage naudojosi prekių ženklu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/95 5 straipsnio 1 dalį.

               30

               Iš tiesų, kai užsako tokį reklaminį skelbimą vykdydamas savo komercinę veiklą, reklamos davėjas „naudoja“ prekių ženklą „prekybos veikloje“ ir „prekėms ir paslaugoms“, kurias jis teikia savo klientams, ir toks naudojimas reklamos tikslais, be kita ko, yra aiškiai numatytas Direktyvos 2008/95 5 straipsnio 3 dalies d punkte. Tokiu naudojimu be prekių ženklo savininko sutikimo gali būti daroma žala prekių ženklo kilmės nurodymo funkcijai, jeigu iš skelbimo galima suprasti, kad tarp šio reklamos davėjo ir savininko yra ekonominis ryšys (šiuo klausimu žr. Sprendimo Interflora ir Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, 45 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               31

               Tačiau, kadangi pagal Mercedes Benz Hungaria ir Együd Garage sudarytą sutartį dėl garantinio aptarnavimo paslaugų teikimo buvo aiškiai leidžiamas toks naudojimas, reikia konstatuoti, kad prekių ženklas buvo naudojamas su savininko sutikimu ir kad pagal Direktyvos 2008/95 5 straipsnio 1 dalį šis savininkas, kol ši sutartis galiojo, neturėjo teisės uždrausti skelbti aptariamą skelbimą interneto svetainėje www.telefonkonyv.hu.

               32

               Vis dėlto neginčijama, kad net pasibaigus šios sutarties galiojimui skelbimai, kuriuose Együd Garage nurodoma kaip „įgaliotoji Mercedes‑Benz remonto įmonė“, tebebuvo skelbiami ir interneto svetainėje www.telefonkonyv.hu, ir kitose interneto svetainėse, kuriose pateikiami įmonių katalogai, ir būtent šie skelbimai yra pagrindinės bylos dalykas.

               33

               Pirma, kiek tai susiję su šio skelbimo paskelbimu interneto svetainėje www.telefonkonyv.hu pasibaigus minėtos sutarties galiojimui, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nustatė, kad Együd Garage paprašė MTT pakeisti pirminį užsakytą skelbimą, kad jame ji nebebūtų nurodyta kaip „įgaliotoji Mercedes‑Benz remonto įmonė“, tačiau, nepaisant šio prašymo, tam tikrą laiką minėtoje interneto svetainėje tebebuvo teikiamas skelbimas, kuriame buvo ši nuoroda.

               34

               Nors reklaminio skelbimo, kuriame minimas kitam asmeniui priklausantis prekių ženklas, skelbimas interneto svetainėje, kurioje pateikiamas įmonių katalogas, priskirtinas reklamos davėjui, kurio nurodymais vadovaudamasis šios svetainės valdytojas veikė kaip paslaugų teikėjas (pagal analogiją žr. Sprendimo Google France ir Google, C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 51 ir 52 punktus ir Sprendimo Frisdranken Industrie Winters, C‑119/10, EU:C:2011:837, 36 punktą), šiam reklamos davėjui negalima priskirti tokio paslaugų teikėjo, kuris tyčia ar dėl neatsargumo neatsižvelgia į aiškius minėto reklamos davėjo nurodymus, kuriais konkrečiai siekiama išvengti šio prekių ženklo naudojimo, veiksmų ar neveikimo. Taigi, jeigu minėtas paslaugų teikėjas nereaguoja į reklamos davėjo prašymą pašalinti atitinkamą skelbimą arba jame pateikiamą nuorodą į prekių ženklą, tokios nuorodos skelbimas interneto svetainėje, kurioje pateikiamas įmonių katalogas, nebegali būti vertinamas kaip reklamos davėjo naudojimasis prekių ženklu.

               35

               Antra, dėl aptariamo skelbimo pateikimo kitose interneto svetainėse, kuriose pateikiami įmonių katalogai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad tai galima paaiškinti kai kurių tokių svetainių valdytojų taikoma praktika, kai šie be reklamos davėjo žinios ir sutikimo atgamina kitose interneto svetainėse paskelbtus skelbimus, siekdami paskatinti naudotis jų interneto svetaine ir norėdami sudaryti potencialiems už paslaugas mokantiems vartotojams įspūdį, kad jie naudojasi populiaria ir patikima interneto svetaine.

               36

               Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad reklamos davėjui negalima priskirti savarankiškų kitų ūkio subjektų, kaip antai šių interneto svetainių, kuriuose pateikiami katalogai, valdytojų, su kuriais reklamos davėjas neturi jokio tiesioginio ar netiesioginio ryšio ir kurie veikia ne pagal šio reklamos davėjo nurodymus ar jo vardu, bet savo pačių iniciatyva ir savo pačių vardu, veiksmų.

               37

               Iš šio sprendimo 34 ir 36 punktų matyti, kad pagal Direktyvos 2008/95 5 straipsnio 1 dalies a ir b punktus dviem juose numatytais atvejais prekių ženklo savininkas neturi teisės imtis veiksmų reklamos davėjo atžvilgiu, siekdamas, kad šis uždraustų skelbti internete skelbimą, kuriame yra nuoroda į jo prekių ženklą.

               38

               Šią išvadą patvirtina Direktyvos 2008/95 5 straipsnio formuluotė, struktūra ir tikslas.

               39

               Pirmiausia, kiek tai susiję su 5 straipsnio 1 dalies formuluote, pažymėtina, kad, pavyzdžiui, atitinkamose šios nuostatos versijose vokiečių, anglų, prancūzų, italų, nyderlandų ir vengrų kalbomis sąvoka „zu benutzen“, „using“, „faire usage“, „usare“, „het gebruik“, „használ“ įprastai reiškia aktyvų elgesį ir tiesioginę ar netiesioginę veiksmo, kuriuo pasireiškia naudojimas, kontrolę. Tačiau taip nėra tuo atveju, jeigu šį veiksmą atlieka nepriklausomas subjektas be reklamos davėjo sutikimo arba nepaisydamas jo valios.

               40

               Dėl Direktyvos 2008/95 5 straipsnio struktūros konstatuotina, kad šio 5 straipsnio 3 dalyje (joje išsamiai išvardyti naudojimo būdai, kuriuos prekių ženklo savininkas gali uždrausti (žr. Sprendimo Google France ir Google, C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 65 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką)) nurodyti tik aktyvūs trečiosios šalies veiksmai, pavyzdžiui, „ženklinti“ žymeniu prekes arba jų pakuotę ar „vartoti [naudoti]“ žymenį komercinės veiklos dokumentuose arba reklamoje, „siūlyti“ prekes, jas „išleisti į rinką“, tuo tikslu „sandėliuoti“, „importuoti“ ar „eksportuoti“ arba „siūlyti“ ar „teikti“ šiuo žymeniu pažymėtas paslaugas.

               41

               Galiausiai dėl Direktyvos 2008/95 5 straipsnio 1 dalies tikslo pasakytina, kad iš šios nuostatos aiškiai matyti, jog ja siekiama suteikti savininkui teisinę priemonę uždrausti ir nutraukti bet kokį jo prekių ženklo naudojimą, jeigu prekių ženklas naudojamas be jo sutikimo. Tačiau tik trečioji šalis, kuri tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuoja veiksmą, kuriuo pasireiškia naudojimas, faktiškai gali nutraukti tokį naudojimą ir laikytis tokio draudimo.

               42

               Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad Direktyvos 2008/95 5 straipsnio 1 dalies aiškinimas, pagal kurį tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, prekių ženklo savininkui būtų leidžiama uždrausti reklamos davėjui aptariamą naudojimą tik dėl to, kad toks naudojimas gali suteikti reklamos davėjui ekonominį pranašumą, prieštarautų šios nuostatos tikslui ir principui impossibilium nulla obligatio est.

               43

               Ši išvada neturi įtakos prekių ženklo savininko galimybei prireikus reikalauti iš reklamos davėjo kompensacijos už tokį ekonominį pranašumą, vadovaujantis nacionaline teise, taip pat imtis veiksmų aptariamų interneto svetainių, kuriose pateikiami įmonių katalogai, valdytojų atžvilgiu.

               44

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą prejudicinį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2008/95 5 straipsnio 1 dalies a ir b punktai aiškintini taip, kad trečioji šalis, nurodyta internete paskelbtame skelbime, kuriame yra žymuo, tapatus prekės ženklui arba į jį toks panašus, kad sudaromas įspūdis, jog tarp šios trečiosios šalies ir prekių ženklo savininko egzistuoja komerciniai santykiai, nesinaudoja šiuo žymeniu, kuriuo prekių ženklo savininkas, remdamasis šia nuostata, gali uždrausti naudotis, jeigu skelbimą paskelbė ne ši trečioji šalis ar jis paskelbtas ne jos vardu arba kai šį skelbimą paskelbė ši trečioji šalis ar jis paskelbtas jos vardu su savininko sutikimu, jeigu ši trečioji šalis aiškiai pareikalavo šios interneto svetainės valdytojo, kuriam buvo pateikusi užsakymą dėl skelbimo, jį pašalinti arba nebeminėti jame nurodyto prekių ženklo.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               45

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

                     2008 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/95/EB valstybių narių teisės aktams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti 5 straipsnio 1 dalies a ir b punktai aiškintini taip, kad trečioji šalis, nurodyta internete paskelbtame skelbime, kuriame yra žymuo, tapatus prekės ženklui arba į jį toks panašus, kad sudaromas įspūdis, jog tarp šios trečiosios šalies ir prekių ženklo savininko egzistuoja komerciniai santykiai, nesinaudoja šiuo žymeniu, kuriuo prekių ženklo savininkas, remdamasis šia nuostata, gali uždrausti naudotis, jeigu skelbimą paskelbė ne ši trečioji šalis ar jis paskelbtas ne jos vardu arba kai šį skelbimą paskelbė ši trečioji šalis ar jis paskelbtas jos vardu su savininko sutikimu, jeigu ši trečioji šalis aiškiai pareikalavo šios interneto svetainės valdytojo, kuriam buvo pateikusi užsakymą dėl skelbimo, jį pašalinti arba nebeminėti jame nurodyto prekių ženklo.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vengrų.


2012 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Ecka Granulate GmbH & Co. KG ir non ferrum Metallpulver GmbH & Co. KG prieš Europos Komisiją.#Konkurencija – Karteliai – Kalcio karbido ir magnio, naudojamų plieno ir dujų sektoriuose EEE, išskyrus Airiją, Ispaniją, Portugaliją ir Jungtinę Karalystę, rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Kainų nustatymas ir rinkos pasidalijimas – Baudos – Nusikaltimų ir bausmių teisėtumo principas – 2006 m. Baudų dydžio apskaičiavimo gairės – Lengvinančios aplinkybės – Bendradarbiavimas per administracinę procedūrą – Proporcingumas – Pajėgumas mokėti baudą.#Byla T‑400/09.