title: 2010 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG prieš BVVG Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Landgericht Berlin - Vokietija.#Valstybės pagalba - Vokietijos Federacinės Respublikos suteikta pagalba žemei įsigyti - Žemės privatizacijos ir žemės ūkio restruktūrizacijos Vokietijos naujose Länder (federalinėse žemėse) programa.#Byla C-239/09.

text:
      Byla C‑239/09
      Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG
      prieš
      BVVG Bodenverwertungs‑ und ‑verwaltungs GmbH
      (Landgericht Berlin prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Valstybės pagalba – Vokietijos Federacinės Respublikos suteikta pagalba žemei įsigyti – Žemės privatizacijos ir žemės ūkio restruktūrizacijos Vokietijos naujose Länder (federalinėse žemėse) programa“
      Sprendimo santrauka
      Valstybių teikiama pagalba – Sąvoka – Viešosios valdžios institucijų atliekamas žemės ir miško ūkio paskirties žemės pardavimas
            – Nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyti žemės vertės apskaičiavimo metodai – Leistinumas – Sąlygos
      (EB 87 straipsnis)
      Pagalbos sąvoka gali apimti ne tik pozityvias išmokas, bet taip pat paramą, kuri, būdama įvairių formų, sumažina paprastai
         įmonės biudžetui tenkančią naštą ir kuri, nebūdama subsidija siaurąja sąvokos prasme, yra tokio paties pobūdžio ir turi tokį
         pat poveikį. Todėl iš esmės negali būti atmesta tikimybė, kad valstybinės žemės pardavimas žemesne nei rinkos kaina gali būti
         valstybės pagalba.

      Viešosios valdžios institucijų atliekamas žemės ar pastatų pardavimas įmonei ar fiziniam asmeniui, užsiimančiam ūkine veikla,
         kaip antai žemės ar miško ūkiu, gali turėti valstybės pagalbos požymių, ypač kai parduodama ne pagal rinkos vertę, t. y. ne
         už kainą, kurią privatus investuotojas, veikiantis įprastomis konkurencijos sąlygomis, būtų galėjęs nustatyti. Iš to matyti,
         kad kai nacionalinėje teisėje įtvirtinamos viešosios valdžios institucijų parduodamos žemės rinkos vertės apskaičiavimo taisyklės,
         tam, kad šios taisyklės atitiktų EB 87 straipsnį, jas taikant visais atvejais turi būti gaunama kiek įmanoma rinkos vertę
         atitinkanti kaina. Kadangi ši vertė yra teorinė, išskyrus pardavimo geriausia kaina atveju, kainos kitimo marža, gauta palyginus
         su teorine kaina, būtinai turi būti toleruojama.

      Vis dėlto reikia pažymėti, kad bendrosios žemės ūkio politikos srityje nebūtinai bet koks valstybinės žemės pardavimas žemesne
         nei rinkos kaina turi būti laikomas nesuderinamu su Sutartimi. Sąjungos teisės aktų leidėjas, naudodamasis didele diskrecija,
         kurią jis turi bendrosios žemės ūkio politikos srityje, priėmė naujas specialiąsias taisykles dėl pagalbos suteikimo žemės
         ūkio politikos srityje, įskaitant, be kita ko, paramą investicijoms į žemės ūkio valdas, iš pradžių įtvirtindamas jas Reglamente
         Nr. 950/97 dėl žemės ūkio struktūrų efektyvumo pagerinimo, kuris taikomas ratione temporis pagrindinės bylos aplinkybėms, o vėliau – Reglamente Nr. 1257/99 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo paramos
         kaimo plėtrai.

      Bet kuriuo atveju EB 87 straipsnis nedraudžia nacionalinės teisės aktų, kuriuose viešosios valdžios institucijų pagal privatizacijos
         planą parduodamos žemės ūkio ir miško paskirties žemės vertei nustatyti numatyti apskaičiavimo metodai, jeigu šiuose metoduose
         numatyta, jog, stipriai pakilus kainoms, jos atnaujinamos taip, kad pirkėjo iš tikrųjų mokama kaina kiek įmanoma atitiktų
         šios žemės rinkos vertę.

      (žr. 30–35, 43, 54 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. gruodžio 16 d.(*)

      „Valstybės pagalba – Vokietijos Federacinės Respublikos suteikta pagalba žemei įsigyti – Žemės privatizacijos ir žemės ūkio restruktūrizacijos Vokietijos naujose Länder (federalinėse žemėse) programa“
      Byloje C‑239/09
      dėl Landgericht Berlin (Vokietija) 2009 m. birželio 18 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2009 m. liepos 1 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG
      prieš
      BVVG Bodenverwertungs‑ und ‑verwaltungs GmbH
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A Tizzano (pranešėjas), teisėjai J.‑J. Kasel, A. Borg Barthet, E. Levits ir M. Safjan,
      generalinis advokatas P. Cruz Villalón,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG, atstovaujamos advokato G. Korth,

      –        BVVG Bodenverwertungs‑ und –verwaltungs GmbH, atstovaujamos advokato C. von Donat,

      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir B. Klein,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos B. Stromsky ir B. Martenczuk,
      susipažinęs su 2010 m. rugsėjo 30 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB 87 straipsnio aiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG (toliau – Seydaland) prieš BVVG Bodenverwertungs‑ und –verwaltungs GmbH (toliau – BVVG) dėl BVVG taikytų skaičiavimo metodų žemės ūkio paskirties žemės pardavimo kainai nustatyti.

       Teisinis pagrindas
       Europos Sąjungos teisė
       Valstybės pagalbos taisyklės
      3        1977 m. liepos 10 d. Komisijos komunikato dėl valstybės pagalbos elementų valdžios institucijoms parduodant žemę ir pastatus
         (OL C 209, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 143; toliau – komunikatas) II antraštinės dalies
         1 punkto pirmoje pastraipoje numatyta:

      „Žemės ir pastatų pardavimas pagal tinkamai paviešintą atvirą ir besąlyginę konkurso, kuris gali būti prilygintas aukcionui,
         procedūrą, kada priimama geriausia arba vienintelė siūloma kaina, iš esmės yra rinkos kaina ir todėl parduodant tai nelaikoma
         valstybės pagalba <…>.“

      4        Pagal komunikato II antraštinės dalies 2 punkto a papunkčio pirmą pastraipą, kai „valdžios institucijos planuoja nesivadovauti
         procedūromis, aprašytomis [II antraštinės dalies 1 punkte]“, tik „prieš pradedant derėtis dėl pardavimo <...> atliekamas vieno
         ar daugiau nepriklausomų turto vertintojų nepriklausomas vertinimas, kurio metu nustatoma rinkos kaina, panaudojant bendrai
         priimtus rinkos rodiklius bei vertinimo standartus“, leidžia pripažinti, kad nėra valstybės pagalbos požymių.

      5        Pagal komunikato II antraštinės dalies 2 punkto a papunkčio penktą pastraipą:

      „Rinkos kaina“ reiškia galimą žemės ir pastatų pardavimo kainą pagal atskirą sutartį, sudarytą tarp norinčio parduoti pardavėjo
         ir pirkėjo, [neturinčio jokių ryšių su pardavėju,] vertės nustatymo dieną, darant prielaidą, kad turtas yra viešai pateikiamas
         į rinką, rinkos sąlygos leidžia jį parduoti numatyta tvarka bei, atsižvelgiant į turto pobūdį, yra numatytas normalus laikotarpis
         deryboms dėl jo pardavimo <...>.“

      6        1999 m. sausio 20 d. Sprendimu 1999/268/EB dėl žemės įsigijimo pagal Kompensacijų įstatymą (OL L 17, p. 21, toliau – 1999 m.
         sausio 20 d. sprendimas) Europos Bendrijų Komisija pripažino iš dalies nesuderinamą su bendrąja rinka pagalbos schemą, įtvirtintą
         Vokietijos Federacinės Respublikos žemės privatizacijai naujose Länder (federalinėse žemėse) skirtoje programoje.

      7        Šio sprendimo 2 straipsnio antroje pastraipoje nurodyta:

      „Pagalba <...>, viršijanti maksimalios 35 % paramos žemės ūkio paskirties žemei mažiau palankiose ūkininkauti vietovėse intensyvumą
         pagal [1997 m. gegužės 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 950/97 dėl žemės ūkio struktūrų efektyvumo pagerinimo (OL L 142,
         p. 1)], nesuderinama su bendrąja rinka.“

      8        Išnagrinėjusi Vokietijos Federacinės Respublikos priėmus 1999 m. sausio 20 d. sprendimą padarytus minėtos programos pakeitimus,
         Komisija priėmė 1999 m. gruodžio 22 d. Sprendimą dėl valstybės pagalbos patvirtinimo pagal EB sutarties 87 ir 88 straipsnius
         (buvę 92 ir 93 straipsniai) (OL C 46, 2000, p. 2, toliau – 1999 m. gruodžio 22 d. sprendimas), apie kurį Vokietijos Federacinei
         Respublikai buvo pranešta 2000 m. sausio 19 d. laišku ir kuris susijęs su ta pačia iš dalies pakeista programa.

      9        Pastaruoju sprendimu konkrečiai nebuvo pateikta prieštaravimų dėl aptariamos pagalbos schemos pakeitimų, susijusių su žemės
         ūkio paskirties žemės pardavimo kainai apskaičiuoti taikytu kriterijumi. Pagal šį kriterijų nuo tada Vokietijos valdžios institucijos
         turi remtis parduodamos žemės rinkos verte, sumažinta 35 %.

       Specialios pagalbos žemės ūkio srityje taisyklės
      10      Reglamento Nr. 950/97 7 straipsnio 2 dalyje numatyta:

      „Visa paramos vertė, išreikšta investicijų apimties procentais, negali viršyti:
      <…>
      b) [palankių ūkininkauti] vietovių atveju:
      –        35 %, kai investuojama į nekilnojamąjį turtą,
      –        <…>“
      11      Šio reglamento 12 straipsnio 2 dalyje nustatyta:

      „(Paprastai leidžiama parama) Valstybės narės gali suteikti paramą investicijoms, skirtoms:
      a) pirkti žemę,
      <…>“
      12      Vėliau minėtas reglamentas buvo panaikintas ir pakeistas 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos
         žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies pakeičiančiu bei panaikinančiu tam tikrus
         reglamentus (OL L 160, p. 80; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 391), kuris įsigaliojo 1999 m. liepos
         3 d. Šio reglamento 7 straipsnio antroje pastraipoje numatyta:

      „Bendra paramos suma, išreikšta reikalavimus atitinkančių investicijų apimties procentais, gali būti ne didesnė kaip 40 %
         <...>.“

       Nacionalinė teisė
      13      Siekdama priderinti nuosavybės į žemės ar miškų ūkio paskirties žemę naujose Länder tvarką prie Vokietijos Federacinės Respublikos teisės sistemos, Vokietijos Federacinė Respublika priėmė 1994 m. rugsėjo 27 d.
         Kompensacijų įstatymą (Ausgleichleistungsgesetz) (BGBl. I 1994, p. 2624, toliau – AusglLeistG). Į šį įstatymą buvo įtraukta žemės įsigijimo programa, vėliau išplėtota 1995 m. gruodžio 20 d. Žemės įsigijimo reglamentu (Flächenerwerbsverordnung) (BGBl. I 1995, p. 2072, toliau – FlErwV).

      14      Siekdama įvykdyti 1999 m. sausio 20 d. sprendimą, Vokietijos Federacinė Respublika vėliau padarė tam tikrus AusglLeistG ir FlErwV pakeitimus, į kuriuos daroma nuoroda 1999 m. gruodžio 22 d. sprendime.

      15      Taigi AusglLeistG buvo pakeista referencinė žemės ūkio žemės vertė, kuri nuo šiol turi būti apskaičiuojama pagal rinkos vertę, sumažintą 35 %,
         o ne, kaip anksčiau buvo numatyta, dauginant iš trijų tam tikrus verčių vienetus, nustatytus 1935 m.

      16      FlErwV 5 straipsnio 1 dalimi buvo įtvirtintas minėtos referencinės vertės apskaičiavimo metodas, grindžiamas nebe žemės ūkio paskirties
         žemės rinkos verte, o regioninių nekilnojamojo turto ekspertų atliekamomis ekspertizėmis. Šioje nuostatoje numatyta:

      „Pagal AusglLeistG 3 straipsnio 7 dalį <...> žemės ūkio paskirties žemės rinkos vertė nustatoma pagal 1988 m. gruodžio 6 d. Įkainojimo reglamento
         <...> reikalavimus <...>. Jeigu yra nustatytos regioninės referencinės ariamosios žemės ir ganyklų vertės (regionale Wertansätze), tai vertę reikia nustatyti pagal šias vertes. Federalinis finansų ministras skelbia regionines referencines vertes Bundesanzeiger (federalinis teisinių pranešimų leidinys). Potencialus pirkėjas arba privatizavimo agentūra gali reikalauti nustatyti kitokią
         rinkos vertę, ir tai atlieka pagal Vokietijos statybos kodekso (Baugesetzbuch) 192 straipsnį sudaryta ir regione kompetentinga ekspertizės komisija (Gutachterausschuss), jeigu yra faktinių duomenų, rodančių, jog referencinės regioninės vertės nėra tinkamas pagrindas vertei nustatyti.“

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      17      Seydaland yra žemės ūkio pramonės sektoriuje veikianti įmonė. BVVG yra Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (valstybinė įstaiga, kuriai pavestos su Vokietijos suvienijimu susijusios specialiosios užduotys) dukterinė bendrovė, kurios
         visas kapitalas priklauso minėtai įstaigai ir kuriai pavesta privatizuoti žemės ūkio ir miško paskirties žemę.

      18      Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal 2007 m. gruodžio 18 d. sutartį BVVG pardavė Seydaland žemės ūkio paskirties žemę. Visa pirkimo kaina buvo 245 907,91 EUR, iš kurių 210 810,18 EUR buvo už žemės ūkio paskirties
         žemę.

      19      Manydama, jog sumokėta kaina buvo per didelė, Seydeland paprašė sugrąžinti dalį už šią žemę sumokėtos sumos, tvirtindama, kad remiantis regioninėmis referencinėmis vertėmis apskaičiuota
         šios žemės pardavimo kaina yra tik 146 850,24 EUR.

      20      BVVG nepatenkinus šio prašymo, Seydaland pareiškė Landgericht Berlin ieškinį dėl šios sumos sugrąžinimo. Grįsdama savo ieškinį Seydaland tvirtina, kad pagal 2007 m. gruodžio 18 d. sutarties 2 straipsnio 5 punktą pirkėjas aiškiai turi teisę į tai, kad pardavimo
         kaina ir jos apskaičiavimo būdas būtų patikrinti, ir prašyti teismo šią kainą pakeisti.

      21      Anot Seydaland, BVVG aptariamos žemės pardavimo kainą turėjo apskaičiuoti pagal regionines referencines vertes arba kreiptis į FlErwV 5 straipsnio 1 dalyje nurodytą ekspertų komisiją. Be to, Seydaland teigė, kad bet kuriuos atveju ši pardavimo kaina negalėjo būti nustatyta pagal dabartinę rinkos situaciją, kaip tai padarė
         BVVG.

      22      Savo ruožtu BVVG tvirtina, kad, apskaičiuojant aptariamos žemės vertę, nereikėjo atsižvelgti į regionines referencines vertes,
         nes paprastai šios vertės atitinka ne dabartinę rinkos situaciją, o situaciją, buvusią prieš dvejus metus. Taigi, nustačius
         šiomis vertėmis grindžiamą kainą, būtų suteikta Sąjungos teisei prieštaraujanti pagalba.

      23      Šiuo klausimu BVVG paaiškino, jog federalinis finansų ministras pripažino šį neatitikimą ir 2007 m. liepos 10 d. davė nurodymą
         BVVG iš esmės išnagrinėti Bundesanzeiger paskelbtas regionines referencines vertes, nes šios vertės nebegalėjo daugiau būti tinkamas pagrindas žemės ūkio paskirties
         žemės rinkos vertei apskaičiuoti, kai jos skyrėsi daugiau nei 20 % nuo vidutines panašaus turto pardavimo kainos. Atsakovės
         pagrindinėje byloje skaičiavimu, būtent taip ir buvo nagrinėjamu atveju.

      24      Tokiomis aplinkybėmis Landgericht Berlin, manydamas, kad jo nagrinėjamo ginčo baigtis priklauso nuo Sąjungos teisės išaiškinimo, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą
         ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Ar FlErwV, kuris buvo priimtas įgyvendinant AusglLeistG 4 straipsnio 3 dalies 1 punktą, 5 straipsnio 1 dalies antruoju ir trečiuoju sakiniais nepažeidžiamas EB 87 straipsnis?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      25      Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo įvertinti FlErwV 5 straipsnio 1 dalies atitiktį EB 87 straipsniui.

      26      Šiuo klausimu reikia priminti, jog pagal nusistovėjusią teismo praktiką SESV 267 straipsnyje įtvirtinta procedūra yra pagrįsta
         aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo funkcijų atskyrimu, todėl Teisingumo Teismas turi teisę tik priimti sprendimą
         dėl šiame straipsnyje nurodytų Sąjungos aktų aiškinimo ar galiojimo ir neturi vertinti nacionalinės tiesės nuostatų aiškinimo
         (visų pirma žr. 2007 m. sausio 18 d. Sprendimo Auroux ir kt., C‑220/05, Rink. p. I‑385, 25 punktą bei 2010 m. spalio 7 d. Sprendimo Dos Santos Palhota ir kt., C‑515/08, Rink. p. I‑0000, 18 punktą).

      27      Tačiau, atsižvelgdamas į tai, kad nacionaliniam teismui reikia pateikti naudingą atsakymą, kuris šiam leistų išspręsti jo
         nagrinėjamą bylą, Teisingumo Teismas prireikus turi performuluoti jam pateiktus klausimus (2006 m. gegužės 4 d. Sprendimo Haug, C‑286/05, Rink. p. I‑4121, 17 punktas ir 2008 m. kovo 11 d. Sprendimo Jager, C‑420/06, Rink. p. I‑1315, 46 punktas).

      28      Atsižvelgiant į šią teismo praktiką, užduotą klausimą reikia suprasti taip, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
         teismas iš esmės klausia, ar EB 87 straipsnį reikia aiškinti kaip draudžiantį nacionalinės teisės aktus, kuriuose viešosios
         valdžios institucijų pagal privatizacijos planą parduodamai žemės ūkio ir miško paskirties žemės vertei nustatyti numatyti
         apskaičiavimo metodai, kaip antai įtvirtintieji FlErwV 5 straipsnio 1 dalies antrame ir trečiame sakiniuose.

      29      Be to, siekiant pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, reikia laikyti, kaip to prašo Vokietijos vyriausybė, kad
         klausimas susijęs su visa minėto 5 straipsnio 1 dalimi, t. y. reikia atsižvelgti ir į šios dalies pirmą bei ketvirtą sakinius.

      30      Tai patikslinus, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką pagalbos sąvoka gali apimti ne tik tokias
         pozityvias išmokas, kaip subsidijos, paskolos arba įmonių kapitalo dalių įsigijimas, bet taip pat paramą, kuri, būdama įvairių
         formų, sumažina paprastai įmonės biudžetui tenkančią naštą ir kuri, nebūdama subsidija siaurąja sąvokos prasme, yra tokio
         paties pobūdžio ir turi tokį pat poveikį. (visų pirma žr. 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C‑156/98, Rink. p. I‑6857, 25 punktą; 2008 m. liepos 1 d. Sprendimo Chronopost ir La Poste/UFEX ir kt., C‑341/06 P ir C‑342/06 P, Rink. p. I‑4777, 123 punktą ir 2009 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Presidente del Consiglio dei Ministri, C‑169/08, Rink. p. I‑10821, 56 punktą).

      31      Todėl iš esmės negali būti atmesta tikimybė, kad valstybinės žemės pardavimas žemesne nei rinkos kaina gali būti valstybės
         pagalba.

      32      Vis dėlto taip pat reikia pažymėti, kad bendrosios žemės ūkio politikos srityje nebūtinai bet koks valstybinės žemės pardavimas
         žemesne nei rinkos kaina turi būti laikomas nesuderinamu su EB sutartimi. Sąjungos teisės aktų leidėjas, naudodamasis didele
         diskrecija, kurią jis turi bendrosios žemės ūkio politikos srityje (1980 m. spalio 29 d. Sprendimo Maizena prieš Tarybą, 139/79, Rink. p. 3393, 23 punktas ir 2010 m. gegužės 20 d. Sprendimo Agrana Zucker, C‑365/08, Rink. p. I‑0000, 30 punktas), priėmė naujas specialiąsias taisykles dėl valstybės pagalbos suteikimo žemės ūkio
         politikos srityje, įskaitant, be kita ko, paramą investicijoms į žemės ūkio valdas, iš pradžių įtvirtindamas jas Reglamente
         Nr. 950/97, kuris taikomas ratione temporis pagrindinės bylos aplinkybėms ir kuris vėliau panaikintas Reglamentu Nr. 1257/99.

      33      Taigi pagal Reglamento Nr. 950/97 7 straipsnio 2 dalies b punktą visa paramos vertė, išreikšta reikalavimus atitinkančių investicijų
         apimties procentais, negalėjo viršyti 35 % investuojant į nekilnojamąjį turtą. Ši riba Reglamentu Nr. 1257/99 buvo padidinta
         iki 40 %.

      34      Be to, kiek tai susiję su viešosios valdžios institucijų įmonei ar fiziniam asmeniui, užsiimančiam ūkine veikla, kaip antai
         žemės ūkiu ar miškininkyste, parduodama žeme ar pastatais, reikia pažymėti, jog Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad toks
         pardavimas gali turėti valstybės pagalbos požymių, ypač kai parduodama ne pagal rinkos vertę, t. y. ne už kainą, kurią privatus
         investuotojas, veikiantis įprastomis konkurencijos sąlygomis, būtų galėjęs nustatyti (šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 2 d.
         Sprendimo Komisija prieš Scott, C‑290/07 P, Rink. p. I‑0000, 68 punktą).

      35      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad kai nacionalinėje teisėje įtvirtinamos viešosios valdžios institucijų parduodamos žemės
         rinkos vertės apskaičiavimo taisyklės, tam, kad šios taisyklės atitiktų EB 87 straipsnį, jas taikant visais atvejais turi
         būti gaunama kiek įmanoma rinkos vertę atitinkanti kaina. Kadangi ši vertė yra teorinė, išskyrus pardavimo geriausia kaina
         atveju, kainos kitimo marža, gauta palyginus su teorine kaina, būtinai turi būti toleruojama, kaip tai teisingai nurodo Komisija
         komunikato II antraštinės dalies 2 punkto b papunktyje.

      36      Kalbant apie pagrindinėje byloje nagrinėjamą nuostatą, visų pirma reikia konstatuoti, jog, priešingai, nei teigia Seydaland ir Vokietijos valstybė, 1999 m. gruodžio 22 d. sprendimu minėta nuostata nebuvo pripažinta suderinama su EB 87 straipsniu.
         Kaip pažymi Seydaland, iš šio sprendimo matyti, kad aptariama nuostata Komisija rėmėsi tik siekdama apibūdinti padarytus FlErwV pakeitimus, palyginti su ta pačia pagalbos schema, kurią ji nagrinėjo 1999 m. sausio 20 d. sprendime.

      37      Be to, 1999 m. gruodžio 22 d. sprendime FlErwV 5 straipsnio 1 dalis nenagrinėta iš esmės, Komisija tik analizavo Vokietijos privatizacijos planu suteiktos pagalbos intensyvumą
         ir aspektus, kuriuos 1999 m. sausio 20 d. sprendime ji pripažino esančius diskriminacinio pobūdžio.

      38      Toliau reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog tik pardavimas geriausia kaina
         ir eksperto nustatoma kaina yra tinkami žemės rinkos vertei nustatyti. Todėl jis mano, jog FlErwV 5 straipsnio 1 dalies antrame ir ketvirtame sakiniuose numatyti metodai neleidžia teisingai nustatyti minėtos vertės.

      39      Šiuo klausimu reikia patikslinti: nors taikant geriausios kainos ir ekspertizės metodus gali būti gaunamos kainos, atitinkančios
         realias rinkos vertes, kaip tai pažymi Komisija komunikato II antraštinės dalies 1 punkte ir 2 punkto a papunktyje, neatmetama
         tikimybė, kad toks pats rezultatas gali būti pasiektas taikant ir kitus metodus.

      40      Būtent FlErwV 5 straipsnio 1 dalyje ir numatyti tam tikri šie metodai.

      41      Pirma, joje numatytas apskaičiavimo metodas, pagal kurį žemės ūkio paskirties žemės vertė nustatoma palyginus su regioninėmis
         referencinėmis vertėmis. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad šis metodas tik neteisingai leidžia
         nustatyti parduodamos žemės rinkos vertę, ypač dėl to, kad jis neatspindi didelio Rytų Vokietijoje esančios žemės ūkio pasirties
         žemės kainų pakilimo nuo 2007 metų.

      42      Šiuo klausimu savo rašytinėse pastabose Vokietijos vyriausybė pripažįsta, kad į šį rinkos kainų pokytį šiek tiek pavėluotai
         atsižvelgta nustatant nekilnojamojo turto vertes, taikytas per šią vertinimo procedūrą. Be to, kaip nurodo BVVG ir ši vyriausybė,
         reikia atsižvelgti į tai, kad paprastai minėtos vertės atnaujinamos tik kas dveji metai.

      43      Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti: kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 47 punkte, tais atvejais, kai regioninėmis
         referencinėmis vertėmis pagrįstas metodas neapima atnaujinimo mechanizmo, leidžiančio kuo tiksliau žemės pardavimo kainą priderinti
         prie rinkos vertės ypač didelio kainų kilimo laikotarpiu, jis negali tinkamai atspindėti aptariamos rinkos kainų realumo.
         Kadangi, norint atlikti tokį vertinimą, reikia išaiškinti nacionalinę teisę, tai turi padaryti prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikęs teismas.

      44      Be to, nesvarbus Seydaland teiginys, kad, taikant pagrindinėje byloje numatytą regioninėmis referencinėmis vertėmis grindžiamą metodą, gaunama kaina,
         patenkanti tarp rinkos kainos ir kainos, gautos pritaikius 35 % sumažinimą, atitinkantį pagal Reglamentą Nr. 950/97 nacionalinės
         teisės aktais įtvirtintos paramos intensyvumą.

      45      Tokiu teiginiu neatsižvelgiama į tai, kad žemės ar pastato rinkos vertės nustatymas yra išankstinė sąlyga, kurią būtina įvykdyti
         prieš šiai vertei taikant pagalbos intensyvumo rodiklį pagal specialias Sąjungos taisykles, apie kurias priminta šio sprendimo
         32 ir 33 punktuose.

      46      Antra, FlErwV 5 straipsnio 1 dalyje numatytas kitas metodas – esant realių įrodymų, rodančių, jog regioninės referencinės vertės yra netinkamas
         pagrindas konkretaus nekilnojamojo turto vertei nustatyti, pirkėjas arba privatizavimo agentūra gali reikalauti, jog nekilnojamojo
         turto ekspertų komisija atliktų ekspertizę, kad nustatytų minėtą vertę pagal Statybos kodekso 192 straipsnį.

      47      Dėl pastarosios nuostatos, atsakydama į Teisingumo Teismo raštu užduotą klausimą, Vokietijos vyriausybė nurodė, kad minėtos
         komisijos ekspertai kreipiasi į biurą, kuris parengia ekspertizę atsižvelgdamas į daugelį žemei įvertinti svarbių kriterijų,
         kaip antai: referencinės nekilnojamojo turto vertės, visų kainų referencinės vertės, nuomos kainos, palūkanų normos, įprastos
         statybos sąnaudos ir prisitaikymo prie rinkos veiksniai.

      48      Šiuo klausimu dėl šio sprendimo 43 punkte išdėstytų priežasčių reikia pripažinti, jog vien tai, kad minėtai nekilnojamojo
         turto ekspertų komisijai veikiant nustatoma kaina, lygiavertė rinkos kainai, gali tenkinti atitikties Sutarties nuostatoms
         valstybės pagalbos srityje kriterijus.

      49      Trečia, dėl galimybės tvirtinti, kaip tai daro Vokietijos vyriausybė, kad FlErwV 5 straipsnio 1 dalyje numatytas trečias apskaičiavimo metodas, nes joje daroma nuoroda į 1988 m. gruodžio 6 d. Įkainojimo
         reglamentą, reikia visų pirma priminti, kad savo nagrinėjamose bylose prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
         turi nustatyti, koks nacionalinės teisės aiškinimas yra teisingas (2010 m. birželio 22 d. Sprendimo Melki ir Abdeli, C‑188/10 ir C‑189/10, Rink. p. I‑0000, 49 punktas).

      50      Kita vertus, Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principas, būdingas Sutarties sistemai ta prasme, kad
         leidžia bylą nagrinėjančiam nacionaliniam teismui pagal savo kompetenciją užtikrinti visišką Sąjungos teisės veiksmingumą
         (šiuo klausimu žr. 2003 m. gegužės 15 d. Sprendimo Mau, C‑160/01, Rink. p. I‑4791, 34 punktą), įpareigoja nacionalinį teismą atsižvelgti į visą nacionalinę teisę tam, kad būtų
         įvertinta, kokiu mastu ji turi būti taikoma, siekiant išvengti priešingo Sąjungos teisei rezultato (šiuo klausimu žr. 1999 m.
         vasario 25 d. Sprendimo Carbonari ir kt., C‑131/97, Rink. p. I‑1103, 49 ir 50 punktus ir 2004 m. spalio 5 d. Sprendimo Pfeiffer ir kt., C-397/01–C‑403/01, Rink. p. I‑8835, 115 punktą).

      51      Vadinasi, nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi išnagrinėti, ar FlErwV 5 straipsnio 1 dalis gali būti aiškinama atitinkančia EB 87 straipsnį prasme, ypač atsižvelgdamas į kitas galimas taikyti
         nacionalines nuostatas, kaip antai 1988 m. gruodžio 6 d. Įkainojimo reglamentas ir, kaip pažymi BVVG, prireikus Vokietijos
         civilinio kodekso 104 straipsnio 2 dalis.

      52      Be to, reikia pažymėti dar ir tai, kad net jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pripažins, jog FlErwV 5 straipsnio 1 dalis atitinka EB 87 straipsnį, negali būti atmesta tikimybė, kad tam tikrais atvejais, taikant šioje nacionalinės
         teisės nuostatoje numatytą metodą, bus gaunamas rinkos vertės neatitinkantis rezultatas. Tokiomis aplinkybėmis pagal visoms
         valstybinėms institucijoms, įskaitant nacionalinius teismus ir administracines institucijas, tenkančią pareigą netaikyti Sąjungos
         teisei prieštaraujančios nacionalinės teisės nuostatos minėtas teismas ir administracinės institucijos, kuriems pavesta jas
         taikyti, privalo netaikyti minėtos nacionalinės nuostatos (šiuo klausimu žr. 1989 m. birželio 22 d. Sprendimo Fratelli Costanzo, 103/88, Rink. p. 1839, 31 punktą ir 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo CIF, C‑198/01, Rink. p. I‑8055, 48 ir 49 punktus).

      53      Šiuo atžvilgiu nacionalinis teismas privalo atsižvelgti į tai, kad tai reiškia pareigą prireikus imtis visų priemonių palengvinti
         visišką Sąjungos teisės įgyvendinimą (šiuo klausimu žr. 1972 m. liepos 13 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, 48/71, Rink. p. 529, 7 punktą ir minėto Sprendimo CIF 49 punktą).

      54      Tokiomis aplinkybėmis atsakymas į užduotą klausimą yra toks: EB 87 straipsnį reikia aiškinti kaip nedraudžiantį nacionalinės
         teisės aktų, kuriuose viešosios valdžios institucijų pagal privatizacijos planą parduodamos žemės ūkio ir miško paskirties
         žemės vertei nustatyti numatyti apskaičiavimo metodai, kaip antai įtvirtintieji FlErwV 5 straipsnio 1 dalyje, jeigu šiuose metoduose numatyta, jog, stipriai pakilus kainoms, jos atnaujinamos taip, kad pirkėjo
         iš tikrųjų mokama kaina kiek įmanoma atitiktų šios žemės rinkos vertę.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      55      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      EB 87 straipsnį reikia aiškinti kaip nedraudžiantį nacionalinės teisės aktų, kuriuose viešosios valdžios institucijų pagal
            privatizacijos planą parduodamos žemės ūkio ir miško paskirties žemės vertei nustatyti numatyti apskaičiavimo metodai, kaip
            antai įtvirtintieji 1995 m. gruodžio 20 d. Žemės įsigijimo reglamento (Flächenerwerbsverordnung) 5 straipsnio 1 dalyje, jeigu šiuose metoduose numatyta, jog, stipriai pakilus kainoms, jos atnaujinamos taip, kad pirkėjo
            iš tikrųjų mokama kaina kiek įmanoma atitiktų šios žemės rinkos vertę.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas 2004 m. kovo 18 d. # Léopold Radauer prieš Europos Sąjungos Tarybą. # Pareigūnai - Laisvas darbuotojų judėjimas. # Byla T-67/02.


1988 m. gegužės 4 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Fernand Watgen prieš Caisse de pension des employés privés. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Conseil supérieur des assurances sociales - Liuksemburgo Didžioji Hercogystė. # Byla 64/85.


title: 2013 m. birželio 13 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Syndicat OP 84 prieš Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer).#Conseil d’État (Prancūzija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Žemės ūkis – Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondas – Sąvoka „patikrinimų laikotarpis“ – Valstybės narės galimybė pratęsti patikrinimų laikotarpį, jei patikrinimo neįmanoma atlikti per nustatytą terminą – Gautos paramos grąžinimas – Sankcijos.#Byla C-3/12.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C-3/12
            dėl Conseil d'État  (Prancūzija) 2011 m. lapkričio 28 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2012 m. sausio 2 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
            Syndicat OP 84
            prieš
            Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture  ( Viniflhor ) teisių perėmėją, kuri savo ruožtu perėmė Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture  ( Oniflhor ) teises,
            TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkas L. Bay Larsen, teisėjai J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan (pranešėjas) ir A. Prechal,
            generalinis advokatas N. Jääskinen,
            kancleris A. Calot Escobar,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer ( FranceAgriMer ), atstovaujamos advokato J.-C. Balat,
            – Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos G. de Bergues ir N. Rouam,
            – Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos M. Szpunar ir B. Majczyna,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos P. Rossi ir D. Bianchi,
            susipažinęs su 2013 m. kovo 14 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4045/89 dėl valstybių narių atliekamo sandorių, sudarančių Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo Garantijų skyriaus finansavimo sistemos dalį, patikrinimo ir panaikinančio Direktyvą 77/435/EEB (OL L 388, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 9 t., p. 208), iš dalies pakeisto 1994 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 3094/94 (OL L 328, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 9 t., p. 208) (toliau – Reglamentas Nr. 4045/89), 2 straipsnio 4 dalies ir 6 straipsnio išaiškinimu.
            2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp žemės ūkio organizacijos Syndicat OP 84 ir Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (Nacionalinė žemės ūkio ir jūros produktų įstaiga) ( FranceAgriMer ), Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Nacionalinis tarpšakinis vaisių, daržovių, vyno ir sodininkystės biuras) ( Viniflhor ) teisių perėmėjos, kuri savo ruožtu perėmė Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Nacionalinis tarpšakinis vaisių, daržovių ir sodininkystės biuras) ( Oniflhor ) teises, dėl Bendrijos paramos, gautos iš Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (toliau – EŽŪOGF) Garantijų skyriaus, susigrąžinimo teisėtumo.
            Teisinis pagrindas
            3. 1970 m. balandžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 729/70 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (OL L 94, p. 13) 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
            „Valstybės narės, laikydamosi įstatymuose ir kituose teisės aktuose pateiktų nacionalinių nuostatų, imasi priemonių:
            – įsitikinti, kad iš [EŽŪOGF] lėšų finansuojami sandoriai yra tikrai įvykdyti ir įvykdyti teisingai,
            – užkirsti kelią pažeidimams ir persekioti už juos,
            – išieškoti sumas, kurios buvo prarastos dėl taisyklių nesilaikymo ar aplaidumo.
            < ... > “
            4. Reglamento Nr. 4045/89 1–4 ir 10 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
            „ < ... > pagal < ... > Reglamento Nr. 729/70 < ... > 8 straipsnį valstybės narės imasi priemonių, būtinų įsitikinti, kad [EŽŪOGF] finansuojami sandoriai buvo iš tikrųjų įvykdyti ir vykdomi teisingai, užkirsti kelią pažeidimams ir juos nagrinėti bei atgauti dėl pažeidimų ar aplaidumo prarastas sumas;
            < ... > nacionalinių nuostatų, susijusių su patikrinimu, kurios yra išsamesnės už apibrėžtas reglamente, šis reglamentas neapima;
            < ... > valstybės narės turi būti skatinamos sustiprinti įmonių, gaunančių ar pervedančių lėšas, komercinių dokumentų patikrinimą, vykdomą pagal [1970 m. birželio 27 d. Tarybos] direktyvą 77/435/EEB [dėl valstybių narių atliekamo sandorių, sudarančių Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo Garantijų skyriaus finansavimo sistemos dalį, patikrinimo (OL L 172, p. 17)];
            < ... > taisyklių, numatytų dėl Direktyvos 77/435 < ... >, įgyvendinimas valstybėse narėse parodė, jog remiantis įgyta patirtimi reikia pakeisti tam tikras tos direktyvos nuostatas; kadangi atsižvelgiant į atitinkamų nuostatų pobūdį, šie pakeitimai turėtų būti įtraukti į reglamentą;
            < ... >
            < ... > valstybės narės įsipareigojo visų pirma patvirtinti patikrinimų programas, būtina, jog tos programos būtų pateiktos Komisijai ir ji galėtų imtis jų priežiūros ir koordinavimo bei užtikrinti, kad tos programos būtų sudarytos remiantis atitinkamais kriterijais; kadangi patikrinimai tokiu būdu gali būti sukoncentruoti į sektorius ar įmones, pasižyminčias dideliu sukčiavimo rizikos laipsniu.“
            5. Reglamento Nr. 4045/89 1 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
            „Šiame reglamente „komerciniai dokumentai“ – tai visos buhalterinės knygos, registrai, kvitai ir patvirtinamieji dokumentai, sąskaitos ir korespondencija, susijusi su įmonės komercine veikla, taip pat komerciniai duomenys, tiek, kiek visi šie dokumentai yra tiesiogiai ar netiesiogiai susiję su 1 dalyje nurodytais sandoriais.“
            6. Minėto reglamento 2 straipsnyje numatyta:
            „1. Valstybės narės atlieka sistemingą įmonių komercinių dokumentų patikrinimą atsižvelgdamos į sandorių, kurie bus tikrinami, pobūdį. Valstybės narės užtikrina, jog įmonių parinkimas patikrinimui garantuoja priemonių, užkertančių ir išaiškinančių EŽŪOGF Garantijų skyriaus finansavimo sistemos pažeidimus, efektyvumą. Inter alia , parenkant atsižvelgiama į finansinę įmonės reikšmę toje sistemoje ir kitus rizikos faktorius.
            < ... >
            4. Patikrinimų laikotarpis prasideda liepos 1 d. ir tęsiasi iki kitų metų birželio 30 d.
            Patikrinimas apima mažiausiai 12 mėnesių laikotarpį, pasibaigiantį ankstesnio patikrinimo laikotarpiu; jis gali būti išplėstas valstybės narės nustatytiniems laikotarpiams [nustatytinais laikotarpiais], einančiais prieš arba po to 12 mėnesių laikotarpio.
            < ... > “
            7. Pagal to paties reglamento 4 straipsnį:
            „Įmonės saugo 1 straipsnio 2 dalyje ir 3 straipsnyje nurodytus komercinius dokumentus ne trumpiau nei trejus metus, skaičiuojant nuo metų, kuriais jie buvo surašyti, pabaigos.
            Valstybės narės gali nustatyti ilgesnį šių dokumentų laikymo laikotarpį.“
            8. Reglamento Nr. 4045/89 5 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
            „Asmenys, atsakingi už įmonę ar trečiąją šalį, užtikrina, kad visi komerciniai dokumentai ir papildoma informacija būtų pateikta už patikrinimą atsakingiems pareigūnams ar šiuo tikslu įgaliotiems asmenims. Elektronine forma saugomi duomenys pateikiami atitinkamoje duomenų laikmenoje.“
            9. Šio reglamento 6 straipsnyje numatyta:
            „1.  Valstybės narės užtikrina, kad už patikrinimą atsakingi pareigūnai turėtų teisę patys konfiskuoti dokumentus ar nurodyti juos konfiskuoti. Šia teise naudojamasi remiantis atitinkamomis nacionalinėmis nuostatomis ir ji neturi įtakos taisyklių, reglamentuojančių procesinius veiksmus, susijusius su dokumentų konfiskavimu baudžiamosiose bylose, taikymui.
            2. Valstybės narės imasi reikalingų priemonių, kad būtų nubausti fiziniai ar juridiniai asmenys, kurie neįvykdo savo įsipareigojimų pagal šį reglamentą.“
            10. To paties reglamento 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
            „Pasibaigus patikrinimo laikotarpiui, iki sausio 1 d. valstybės narės nusiunčia Komisijai išsamią ataskaitą apie šio reglamento taikymą.“
            11. 1990 m. birželio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1863/90 dėl išsamių Reglamento Nr. 4045/89 taikymo sąlygų (OL L 170, p. 23), iš dalies pakeisto 1996 m. lapkričio 28 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2278/96 (OL L 308, p. 30, toliau – Reglamentas Nr. 1863/90), II priedo 4 punkto g papunktyje numatyta, kad metinėje ataskaitoje, kurią valstybės narės pateikia pagal Reglamento Nr. 4045/89 9 straipsnio 1 dalį, pranešama apie „patikrinimų, atliktų per laikotarpį, buvusį prieš laikotarpį, kurį apima ši ataskaita, rezultatus, kuriais nebuvo disponuojama teikiant šio ankstesnio laikotarpio ataskaitą“.
            Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
            12. Syndicat OP 84 , žemės ūkio organizacija, kuriai priklauso 48 vaisių ir daržovių augintojai, nuo 1997 m. liepos 1 d. iki 1998 m. gruodžio 31 d. įgyvendino veiklos programą. Dėl to ji gavo Bendrijos paramą iš EŽŪOGF Garantijų skyriaus.
            13. 2000 m. gegužės 30 d. raštu kompetentingos nacionalinės institucijos pranešė Syndicat OP 84  apie patikrinimą vietoje pagal Reglamento Nr. 4045/89 nuostatas. Tačiau patikrinimo veiksmai galėjo būti pradėti tik 2001 m. sausio 22 d., o baigti 2001 m. sausio 24 d.
            14. Kadangi per šį patikrinimą konstatuota, jog tam tikri veiksmai, dėl kurių Syndicat OP 84  pretendavo į Bendrijos paramą, neatitiko nustatytų kriterijų, nes buvo išimtinai individualaus pobūdžio, ir Syndicat OP 84  narių vykdomo veiklos fondo finansavimo sąlygos neatitinka 1996 m. spalio 28 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2200/96 dėl bendro vaisių ir daržovių rinkos organizavimo (OL L 297, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 20 t., p. 55) 15 straipsnio, Oniflhor  2001 m. spalio 30 d. raštu pareikalavo iš Syndicat OP 84  grąžinti visas 1997 ir 1998 m. gautas sumas ir priėmė vykdomąjį dokumentą dėl grąžintinų sumų.
            15. 2006 m. lapkričio 7 d. sprendimu tribunal administratif de Marseille  (Marselio administracinis teismas) panaikino dėl Syndicat OP 84  priimtą vykdomąjį dokumentą. Tačiau cour administrative d’appel de Marseille  (Marselio administracinis apeliacinis teismas) 2008 m. gruodžio 8 d. sprendimu panaikino 2006 m. lapkričio 7 d. sprendimą ir atmetė Syndicat OP 84  reikalavimus, pateiktus tribunal administratif de Marseille . Tuomet Syndicat OP 84  pateikė kasacinį skundą Conseil d’État .
            16. Grįsdama kasacinį skundą Syndicat OP 84  visų pirma nurodo, jog cour administrative d’appel de Marseille  padarė teisės klaidą, nes nusprendė, kad institucijos, nepažeisdamos Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio, galėjo pradėti patikrinimą per 1999 m. liepos 1 d.–2000 m. birželio 30 d. patikrinimų laikotarpį ir jį tęsti 2000 m. liepos 1 d.–2001 m. birželio 30 d. patikrinimų laikotarpiu remdamosi tuo, kad dėl Syndicat OP 84  elgesio veiksmingas patikrinimas per pirmąjį laikotarpį tapo neįmanomas.
            17. Manydama, kad, norint atsakyti į šį kasacinio skundo pagrindą, kyla klausimų dėl taikytinų Reglamento Nr. 4045/89 nuostatų išaiškinimo, Conseil d’État  nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
            „1. Ar patikrinimų laikotarpis nuo liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d., minimas < ... > Reglamento Nr. 4045/89 < ... > 2 straipsnio 4 dalyje, turi būti suprantamas kaip laikotarpis, per kurį už patikrinimą atsakinga administracija turi pranešti apie numatomą patikrinimą augintojų organizacijai, pradėti ir baigti visus patikrinimo vietoje ir dokumentų tikrinimo veiksmus bei pranešti patikrinimo rezultatus, ar kaip laikotarpis, per kurį turi būti atlikti tik kai kurie iš šių procedūrinių veiksmų?
            2. Jei dėl augintojų organizacijos veiksmų arba neveikimo veiksmingai neįmanoma atlikti pradėto patikrinimo per vieną patikrinimų laikotarpį, ar administracija gali, nors ir nėra aiškių minėto reglamento nuostatų šiuo klausimu, tęsti patikrinimą kitu patikrinimų laikotarpiu taip nepadarydama procedūros pažeidimo, kuriuo tikrinamas asmuo galėtų remtis skųsdamas sprendimą, priimtą remiantis to patikrinimo rezultatais?
            3. Jei atsakymas į pirmesnį klausimą būtų neigiamas, ar administracija gali reikalauti grąžinti gautą paramą, jei veiksmingas patikrinimas neįmanomas dėl augintojų organizacijos veiksmų arba neveikimo? Ar tokia priemonė yra viena iš galimų sankcijų pagal [to paties] reglamento 6 straipsnį?“
            Dėl prejudicinių klausimų
            Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
            18. Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą reikia aiškinti taip, kad patikrinimo veiksmus, apie kuriuos pranešta per patikrinimų laikotarpį nuo liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d., administracija gali tęsti kitu patikrinimų laikotarpiu taip nepadarydama procedūros pažeidimo, kuriuo tikrinamas ūkio subjektas galėtų remtis skųsdamas sprendimą, priimtą remiantis to patikrinimo rezultatais.
            19. Tiesa, Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalies pirmoje pastraipoje, pagal kurią „patikrinimų laikotarpis prasideda liepos 1 d. ir tęsiasi iki kitų metų birželio 30 d.“, aiškiai nenumatyta galimybė patikrinimo veiksmus, apie kuriuos subjektui pranešta per nurodytą laikotarpį, tęsti tam laikotarpiui pasibaigus, neatsižvelgiant į tai, ar tokia galimybė grindžiama tikrinamo subjekto bendradarbiavimo stoka.
            20. Todėl siekiant išaiškinti šią nuostatą reikia atsižvelg ti ne tik į jos tekstą ir bendrą struktūrą, bet ir į kontekstą bei tikslus, kurių apskritai siekiama Reglamentu Nr. 4045/89.
            21. Kalbant apie šiuos tikslus, pažymėtina, jog iš Reglamento Nr. 4045/89 pirmos, trečios ir ketvirtos konstatuojamųjų dalių matyti, kad juo siekiama sustiprinti valstybėms narėms pavestų patikrinimų veiksmingumą, kad būtų užkirstas kelias EŽŪOGF srityje galimiems pažeidimams ir jie būtų panaikinti (žr. 2013 m. birželio 13 d. Sprendimo Unanimes ir kt. , C-671/11–C-676/11, 17 punktą).
            22. Siekiant užtikrinti, kad nacionaliniai patikrinimai iš tiesų būtų vykdomi ir būtų veiksmingi, taigi kad būtų laikomasi reikalavimo apsaugoti Europos Sąjungos finansinius interesus, Reglamento Nr. 4045/89 dešimtoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad šių patikrinimų kontrolė ir priežiūra pavedama Komisijai. Šio reglamento 2 straipsnyje aiškiai numatyta vienoda patikrinimo sistema, veikianti prižiūrint Komisijai. Šio straipsnio 4 dalyje, be kita ko, užtikrinamas tam tikras patikrinimų sistemiškumas ir periodiškumas (žr. minėto Sprendimo Unanimes ir kt.  18 punktą).
            23. Kadangi Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsniu taip pat siekiama reguliuoti valstybių narių atliekamus patikrinimus, kad būtų apsaugoti Sąjungos finansiniai interesai, sąvoka „patikrinimų laikotarpis“ turi būti suprantama atsižvelgiant į patikrinimų veiksmingumo tikslą, įtvirtintą šiame straipsnyje.
            24. Taigi šio tikslo laikymasis lemia, kad patikrinimas gali tęstis pasibaigus minėto reglamento 2 straipsnio 4 dalyje nurodytam patikrinimų laikotarpiui, jei viso patikrinimo nebuvo įmanoma atlikti per nustatytą terminą.
            25. Taip gali būti net ir tais atvejais, kai patikrinimo negalima baigti per nustatytą terminą ne dėl tikrinamo subjekto kaltės.
            26. Tačiau pažymėtina, kad tuo atveju, kai patikrinimo neįmanoma atlikti ir apie jo rezultatus pranešti Komisijai per tam skirtą nustatytą terminą dėl patikrinimą atliekančių institucijų kaltės, valstybė narė negali Sąjungos atžvilgiu remtis veiksmingumo tikslu, kad pateisintų Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalyje numatyto patikrinimų periodiškumo nesilaikymą.
            27. Be to, atrodo, kad galimybė prireikus tęsti patikrinimo veiksmus jau buvo numatyta priimant Reglamentą Nr. 1863/90. Kaip Komisija nurodė savo rašytinėse pastabose, pagal šio reglamento II priedo 4 punkto g papunktį galima įtraukti per ankstesnį patikrinimų laikotarpį atlikto patikrinimo rezultatus, kuriais nebuvo disponuojama teikiant šio ankstesnio laikotarpio ataskaitą. Kadangi pagal Reglamento Nr. 4045/89 9 straipsnį šią ataskaitą Komisijai reikia pateikti pasibaigus patikrinimo laikotarpiui iki sausio 1 d., Reglamente Nr. 1863/90 bent suteikiama galimybė pabaigti per ankstesnį patikrinimų laikotarpį pradėtus patikrinimo veiksmus, pasibaigus šiam laikotarpiui.
            28. Pažymėtina, kad, kiek tai susiję su tikrinamais ūkio subjektais, atliekamų patikrinimų teisėtumas negali priklausyti nuo to, kiek šie patikrinimai atitinka Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalyje įtvirtintas taisykles.
            29. Šioje nuostatoje įtvirtintos vien organizacinės taisyklės, siekiant užtikrinti patikrinimų veiksmingumą, ir, kaip matyti iš šio sprendimo 22 punkto, ja tik reguliuojami valstybių narių ir Sąjungos santykiai, siekiant apsaugoti pastarosios finansinius interesus. Tačiau šia nuostata nereglamentuojami patikrinimus atliekančių institucijų ir tikrinamų ūkio subjektų santykiai.
            30. Taigi Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalis negali būti aiškinama taip, kad ja atitinkamiems ūkio subjektams suteikiama teisė prieštarauti kitiems ar išsamesniems patikrinimams nei numatytieji šioje nuostatoje. Kadangi tokia teisė gali trukdyti susigrąžinti neteisėtai gautą ar panaudotą paramą, dėl jos kiltų pavojus Sąjungos finansinių interesų apsaugai (žr. minėto Sprendimo Unanimes ir kt.  29 punktą).
            31. Bet kuriuo atveju Reglamente Nr. 4045/89 įtvirtinti patikrinimai susiję su ūkio subjektais, kurie savo noru prisijungė prie EŽŪOGF Garantijų skyriaus sukurtos finansavimo sistemos ir kurie, norėdami gauti paramą, sutiko, kad būtų atliekami patikrinimai siekiant įsitikinti, jog Sąjungos ištekliai naudojami teisėtai. Šie subjektai negali teisėtai ginčyti tokio patikrinimo teisėtumo remdamiesi vien tuo, kad nesilaikyta organizacinių taisyklių, kuriomis reglamentuojami valstybių narių ir Komisijos santykiai (žr. minėto Sprendimo Unanimes ir kt.  30 punktą).
            32. Negalima paneigti, kad tikrinamų subjektų teisinis saugumas valdžios institucijų, kurios atlieka patikrinimus ir prireikus nusprendžia pradėti persekiojimą, atžvilgiu užtikrinamas 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340) 3 straipsnyje nustatytu patraukimo atsakomybėn senaties terminu, kuris iš principo yra ketveri metai nuo tada, kai dėl ūkio subjekto veiksmų ar neveikimo buvo padarytas Sąjungos teisės pažeidimas, dėl kurio padaryta arba galėjo būti padaryta žalos Sąjungos biudžetui. Kaip jau yra pažymėjęs Teisingumo Teismas, bendrąja prasme senaties terminai atlieka teisinio saugumo užtikrinimo funkciją (žr. 2004 m. birželio 24 d. Sprendimo Handlbauer , C-278/02, Rink. p. I-6171, 40 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            33. Taigi galimybė, kad pagal EŽŪOGF Garantijų skyriaus finansavimo sistemą teikiamos paramos gavėjas bus tikrinamas pasibaigus Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalyje nustatytam laikotarpiui, negali būti traktuojama kaip teisinio saugumo principo pažeidimas, kol nepasibaigė senaties terminas.
            34. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą reikia aiškinti taip, kad patikrinimo veiksmus, apie kuriuos pranešta per patikrinimų laikotarpį nuo liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d., administracija prireikus gali tęsti kitu patikrinimų laikotarpiu, taip nepadarydama procedūros pažeidimo, kuriuo tikrinamas ūkio subjektas galėtų remtis skųsdamas sprendimą, priimtą remiantis to patikrinimo rezultatais.
            Dėl trečiojo klausimo
            35. Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį ir antrąjį klausimus, į trečiąjį klausimą atsakyti nereikia.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            36. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
            1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4045/89 dėl valstybių narių atliekamo sandorių, sudarančių Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo Garantijų skyriaus finansavimo sistemos dalį, patikrinimo ir panaikinančio Direktyvą 77/435/EEB, iš dalies pakeisto 1994 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 3094/94, 2 straipsnio 4 dalies pirma pastraipa turi būti aiškinama taip, kad patikrinimo veiksmus, apie kuriuos pranešta per patikrinimų laikotarpį nuo liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d., administracija prireikus gali tęsti kitu patikrinimų laikotarpiu, taip nepadarydama procedūros pažeidimo, kuriuo tikrinamas ūkio subjektas galėtų remtis skųsdamas sprendimą, priimtą remiantis to patikrinimo rezultatais.

    ---documentbreak---

         TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2013 m. birželio 13 d. (
            *1
         )
      „Žemės ūkis — Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondas — Sąvoka „patikrinimų laikotarpis“ — Valstybės narės galimybė pratęsti patikrinimų laikotarpį, jei patikrinimo neįmanoma atlikti per nustatytą terminą — Gautos paramos grąžinimas — Sankcijos“
      Byloje C-3/12
      dėl Conseil d’État (Prancūzija) 2011 m. lapkričio 28 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2012 m. sausio 2 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Syndicat OP 84

      prieš

         Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor) teisių perėmėją, kuri savo ruožtu perėmė Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor) teises,
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas L. Bay Larsen, teisėjai J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan (pranešėjas) ir A. Prechal,
      generalinis advokatas N. Jääskinen,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), atstovaujamos advokato J.-C. Balat,

               —

               Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos G. de Bergues ir N. Rouam,

               —

               Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos M. Szpunar ir B. Majczyna,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos P. Rossi ir D. Bianchi,

         susipažinęs su 2013 m. kovo 14 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4045/89 dėl valstybių narių atliekamo sandorių, sudarančių Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo Garantijų skyriaus finansavimo sistemos dalį, patikrinimo ir panaikinančio Direktyvą 77/435/EEB (OL L 388, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 9 t., p. 208), iš dalies pakeisto 1994 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 3094/94 (OL L 328, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 9 t., p. 208) (toliau – Reglamentas Nr. 4045/89), 2 straipsnio 4 dalies ir 6 straipsnio išaiškinimu.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp žemės ūkio organizacijos Syndicat OP 84 ir Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (Nacionalinė žemės ūkio ir jūros produktų įstaiga) (FranceAgriMer), Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Nacionalinis tarpšakinis vaisių, daržovių, vyno ir sodininkystės biuras) (Viniflhor) teisių perėmėjos, kuri savo ruožtu perėmė Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Nacionalinis tarpšakinis vaisių, daržovių ir sodininkystės biuras) (Oniflhor) teises, dėl Bendrijos paramos, gautos iš Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (toliau – EŽŪOGF) Garantijų skyriaus, susigrąžinimo teisėtumo.

         Teisinis pagrindas

               3

               1970 m. balandžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 729/70 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (OL L 94, p. 13) 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Valstybės narės, laikydamosi įstatymuose ir kituose teisės aktuose pateiktų nacionalinių nuostatų, imasi priemonių:

                        —

                        įsitikinti, kad iš [EŽŪOGF] lėšų finansuojami sandoriai yra tikrai įvykdyti ir įvykdyti teisingai,

                        —

                        užkirsti kelią pažeidimams ir persekioti už juos,

                        —

                        išieškoti sumas, kurios buvo prarastos dėl taisyklių nesilaikymo ar aplaidumo.

                  <...>“

               4

               Reglamento Nr. 4045/89 1–4 ir 10 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
               „<...> pagal <...> Reglamento Nr. 729/70 <...> 8 straipsnį valstybės narės imasi priemonių, būtinų įsitikinti, kad [EŽŪOGF] finansuojami sandoriai buvo iš tikrųjų įvykdyti ir vykdomi teisingai, užkirsti kelią pažeidimams ir juos nagrinėti bei atgauti dėl pažeidimų ar aplaidumo prarastas sumas;
               <...> nacionalinių nuostatų, susijusių su patikrinimu, kurios yra išsamesnės už apibrėžtas reglamente, šis reglamentas neapima;
               <...> valstybės narės turi būti skatinamos sustiprinti įmonių, gaunančių ar pervedančių lėšas, komercinių dokumentų patikrinimą, vykdomą pagal [1970 m. birželio 27 d. Tarybos] direktyvą 77/435/EEB [dėl valstybių narių atliekamo sandorių, sudarančių Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo Garantijų skyriaus finansavimo sistemos dalį, patikrinimo (OL L 172, p. 17)];
               <...> taisyklių, numatytų dėl Direktyvos 77/435 <...>, įgyvendinimas valstybėse narėse parodė, jog remiantis įgyta patirtimi reikia pakeisti tam tikras tos direktyvos nuostatas; kadangi atsižvelgiant į atitinkamų nuostatų pobūdį, šie pakeitimai turėtų būti įtraukti į reglamentą;
               <...>
               <...> valstybės narės įsipareigojo visų pirma patvirtinti patikrinimų programas, būtina, jog tos programos būtų pateiktos Komisijai ir ji galėtų imtis jų priežiūros ir koordinavimo bei užtikrinti, kad tos programos būtų sudarytos remiantis atitinkamais kriterijais; kadangi patikrinimai tokiu būdu gali būti sukoncentruoti į sektorius ar įmones, pasižyminčias dideliu sukčiavimo rizikos laipsniu.“

               5

               Reglamento Nr. 4045/89 1 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
               „Šiame reglamente „komerciniai dokumentai“ – tai visos buhalterinės knygos, registrai, kvitai ir patvirtinamieji dokumentai, sąskaitos ir korespondencija, susijusi su įmonės komercine veikla, taip pat komerciniai duomenys, tiek, kiek visi šie dokumentai yra tiesiogiai ar netiesiogiai susiję su 1 dalyje nurodytais sandoriais.“

               6

               Minėto reglamento 2 straipsnyje numatyta:
               „1.   Valstybės narės atlieka sistemingą įmonių komercinių dokumentų patikrinimą atsižvelgdamos į sandorių, kurie bus tikrinami, pobūdį. Valstybės narės užtikrina, jog įmonių parinkimas patikrinimui garantuoja priemonių, užkertančių ir išaiškinančių EŽŪOGF Garantijų skyriaus finansavimo sistemos pažeidimus, efektyvumą. Inter alia, parenkant atsižvelgiama į finansinę įmonės reikšmę toje sistemoje ir kitus rizikos faktorius.
               <...>
               4.   Patikrinimų laikotarpis prasideda liepos 1 d. ir tęsiasi iki kitų metų birželio 30 d.
               Patikrinimas apima mažiausiai 12 mėnesių laikotarpį, pasibaigiantį ankstesnio patikrinimo laikotarpiu; jis gali būti išplėstas valstybės narės nustatytiniems laikotarpiams [nustatytinais laikotarpiais], einančiais prieš arba po to 12 mėnesių laikotarpio.
               <...>“

               7

               Pagal to paties reglamento 4 straipsnį:
               „Įmonės saugo 1 straipsnio 2 dalyje ir 3 straipsnyje nurodytus komercinius dokumentus ne trumpiau nei trejus metus, skaičiuojant nuo metų, kuriais jie buvo surašyti, pabaigos.
               Valstybės narės gali nustatyti ilgesnį šių dokumentų laikymo laikotarpį.“

               8

               Reglamento Nr. 4045/89 5 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Asmenys, atsakingi už įmonę ar trečiąją šalį, užtikrina, kad visi komerciniai dokumentai ir papildoma informacija būtų pateikta už patikrinimą atsakingiems pareigūnams ar šiuo tikslu įgaliotiems asmenims. Elektronine forma saugomi duomenys pateikiami atitinkamoje duomenų laikmenoje.“

               9

               Šio reglamento 6 straipsnyje numatyta:
               „1.   Valstybės narės užtikrina, kad už patikrinimą atsakingi pareigūnai turėtų teisę patys konfiskuoti dokumentus ar nurodyti juos konfiskuoti. Šia teise naudojamasi remiantis atitinkamomis nacionalinėmis nuostatomis ir ji neturi įtakos taisyklių, reglamentuojančių procesinius veiksmus, susijusius su dokumentų konfiskavimu baudžiamosiose bylose, taikymui.
               2.   Valstybės narės imasi reikalingų priemonių, kad būtų nubausti fiziniai ar juridiniai asmenys, kurie neįvykdo savo įsipareigojimų pagal šį reglamentą.“

               10

               To paties reglamento 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Pasibaigus patikrinimo laikotarpiui, iki sausio 1 d. valstybės narės nusiunčia Komisijai išsamią ataskaitą apie šio reglamento taikymą.“

               11

               1990 m. birželio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1863/90 dėl išsamių Reglamento Nr. 4045/89 taikymo sąlygų (OL L 170, p. 23), iš dalies pakeisto 1996 m. lapkričio 28 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2278/96 (OL L 308, p. 30, toliau – Reglamentas Nr. 1863/90), II priedo 4 punkto g papunktyje numatyta, kad metinėje ataskaitoje, kurią valstybės narės pateikia pagal Reglamento Nr. 4045/89 9 straipsnio 1 dalį, pranešama apie „patikrinimų, atliktų per laikotarpį, buvusį prieš laikotarpį, kurį apima ši ataskaita, rezultatus, kuriais nebuvo disponuojama teikiant šio ankstesnio laikotarpio ataskaitą“.

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               12

                  Syndicat OP 84, žemės ūkio organizacija, kuriai priklauso 48 vaisių ir daržovių augintojai, nuo 1997 m. liepos 1 d. iki 1998 m. gruodžio 31 d. įgyvendino veiklos programą. Dėl to ji gavo Bendrijos paramą iš EŽŪOGF Garantijų skyriaus.

               13

               2000 m. gegužės 30 d. raštu kompetentingos nacionalinės institucijos pranešė Syndicat OP 84 apie patikrinimą vietoje pagal Reglamento Nr. 4045/89 nuostatas. Tačiau patikrinimo veiksmai galėjo būti pradėti tik 2001 m. sausio 22 d., o baigti 2001 m. sausio 24 d.

               14

               Kadangi per šį patikrinimą konstatuota, jog tam tikri veiksmai, dėl kurių Syndicat OP 84 pretendavo į Bendrijos paramą, neatitiko nustatytų kriterijų, nes buvo išimtinai individualaus pobūdžio, ir Syndicat OP 84 narių vykdomo veiklos fondo finansavimo sąlygos neatitinka 1996 m. spalio 28 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2200/96 dėl bendro vaisių ir daržovių rinkos organizavimo (OL L 297, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 20 t., p. 55) 15 straipsnio, Oniflhor2001 m. spalio 30 d. raštu pareikalavo iš Syndicat OP 84 grąžinti visas 1997 ir 1998 m. gautas sumas ir priėmė vykdomąjį dokumentą dėl grąžintinų sumų.

               15

               2006 m. lapkričio 7 d. sprendimu tribunal administratif de Marseille (Marselio administracinis teismas) panaikino dėl Syndicat OP 84 priimtą vykdomąjį dokumentą. Tačiau cour administrative d’appel de Marseille (Marselio administracinis apeliacinis teismas) 2008 m. gruodžio 8 d. sprendimu panaikino 2006 m. lapkričio 7 d. sprendimą ir atmetė Syndicat OP 84 reikalavimus, pateiktus tribunal administratif de Marseille. Tuomet Syndicat OP 84 pateikė kasacinį skundą Conseil d’État.

               16

               Grįsdama kasacinį skundą Syndicat OP 84 visų pirma nurodo, jog cour administrative d’appel de Marseille padarė teisės klaidą, nes nusprendė, kad institucijos, nepažeisdamos Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio, galėjo pradėti patikrinimą per 1999 m. liepos 1 d.–2000 m. birželio 30 d. patikrinimų laikotarpį ir jį tęsti 2000 m. liepos 1 d.–2001 m. birželio 30 d. patikrinimų laikotarpiu remdamosi tuo, kad dėl Syndicat OP 84 elgesio veiksmingas patikrinimas per pirmąjį laikotarpį tapo neįmanomas.

               17

               Manydama, kad, norint atsakyti į šį kasacinio skundo pagrindą, kyla klausimų dėl taikytinų Reglamento Nr. 4045/89 nuostatų išaiškinimo, Conseil d’État nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar patikrinimų laikotarpis nuo liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d., minimas <...> Reglamento Nr. 4045/89 <...> 2 straipsnio 4 dalyje, turi būti suprantamas kaip laikotarpis, per kurį už patikrinimą atsakinga administracija turi pranešti apie numatomą patikrinimą augintojų organizacijai, pradėti ir baigti visus patikrinimo vietoje ir dokumentų tikrinimo veiksmus bei pranešti patikrinimo rezultatus, ar kaip laikotarpis, per kurį turi būti atlikti tik kai kurie iš šių procedūrinių veiksmų?

                        2.

                        Jei dėl augintojų organizacijos veiksmų arba neveikimo veiksmingai neįmanoma atlikti pradėto patikrinimo per vieną patikrinimų laikotarpį, ar administracija gali, nors ir nėra aiškių minėto reglamento nuostatų šiuo klausimu, tęsti patikrinimą kitu patikrinimų laikotarpiu taip nepadarydama procedūros pažeidimo, kuriuo tikrinamas asmuo galėtų remtis skųsdamas sprendimą, priimtą remiantis to patikrinimo rezultatais?

                        3.

                        Jei atsakymas į pirmesnį klausimą būtų neigiamas, ar administracija gali reikalauti grąžinti gautą paramą, jei veiksmingas patikrinimas neįmanomas dėl augintojų organizacijos veiksmų arba neveikimo? Ar tokia priemonė yra viena iš galimų sankcijų pagal [to paties] reglamento 6 straipsnį?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo ir antrojo klausimų

               18

               Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą reikia aiškinti taip, kad patikrinimo veiksmus, apie kuriuos pranešta per patikrinimų laikotarpį nuo liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d., administracija gali tęsti kitu patikrinimų laikotarpiu taip nepadarydama procedūros pažeidimo, kuriuo tikrinamas ūkio subjektas galėtų remtis skųsdamas sprendimą, priimtą remiantis to patikrinimo rezultatais.

               19

               Tiesa, Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalies pirmoje pastraipoje, pagal kurią „patikrinimų laikotarpis prasideda liepos 1 d. ir tęsiasi iki kitų metų birželio 30 d.“, aiškiai nenumatyta galimybė patikrinimo veiksmus, apie kuriuos subjektui pranešta per nurodytą laikotarpį, tęsti tam laikotarpiui pasibaigus, neatsižvelgiant į tai, ar tokia galimybė grindžiama tikrinamo subjekto bendradarbiavimo stoka.

               20

               Todėl siekiant išaiškinti šią nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą ir bendrą struktūrą, bet ir į kontekstą bei tikslus, kurių apskritai siekiama Reglamentu Nr. 4045/89.

               21

               Kalbant apie šiuos tikslus, pažymėtina, jog iš Reglamento Nr. 4045/89 pirmos, trečios ir ketvirtos konstatuojamųjų dalių matyti, kad juo siekiama sustiprinti valstybėms narėms pavestų patikrinimų veiksmingumą, kad būtų užkirstas kelias EŽŪOGF srityje galimiems pažeidimams ir jie būtų panaikinti (žr. 2013 m. birželio 13 d. Sprendimo Unanimes ir kt., C-671/11–C-676/11, 17 punktą).

               22

               Siekiant užtikrinti, kad nacionaliniai patikrinimai iš tiesų būtų vykdomi ir būtų veiksmingi, taigi kad būtų laikomasi reikalavimo apsaugoti Europos Sąjungos finansinius interesus, Reglamento Nr. 4045/89 dešimtoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad šių patikrinimų kontrolė ir priežiūra pavedama Komisijai. Šio reglamento 2 straipsnyje aiškiai numatyta vienoda patikrinimo sistema, veikianti prižiūrint Komisijai. Šio straipsnio 4 dalyje, be kita ko, užtikrinamas tam tikras patikrinimų sistemiškumas ir periodiškumas (žr. minėto Sprendimo Unanimes ir kt. 18 punktą).

               23

               Kadangi Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsniu taip pat siekiama reguliuoti valstybių narių atliekamus patikrinimus, kad būtų apsaugoti Sąjungos finansiniai interesai, sąvoka „patikrinimų laikotarpis“ turi būti suprantama atsižvelgiant į patikrinimų veiksmingumo tikslą, įtvirtintą šiame straipsnyje.

               24

               Taigi šio tikslo laikymasis lemia, kad patikrinimas gali tęstis pasibaigus minėto reglamento 2 straipsnio 4 dalyje nurodytam patikrinimų laikotarpiui, jei viso patikrinimo nebuvo įmanoma atlikti per nustatytą terminą.

               25

               Taip gali būti net ir tais atvejais, kai patikrinimo negalima baigti per nustatytą terminą ne dėl tikrinamo subjekto kaltės.

               26

               Tačiau pažymėtina, kad tuo atveju, kai patikrinimo neįmanoma atlikti ir apie jo rezultatus pranešti Komisijai per tam skirtą nustatytą terminą dėl patikrinimą atliekančių institucijų kaltės, valstybė narė negali Sąjungos atžvilgiu remtis veiksmingumo tikslu, kad pateisintų Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalyje numatyto patikrinimų periodiškumo nesilaikymą.

               27

               Be to, atrodo, kad galimybė prireikus tęsti patikrinimo veiksmus jau buvo numatyta priimant Reglamentą Nr. 1863/90. Kaip Komisija nurodė savo rašytinėse pastabose, pagal šio reglamento II priedo 4 punkto g papunktį galima įtraukti per ankstesnį patikrinimų laikotarpį atlikto patikrinimo rezultatus, kuriais nebuvo disponuojama teikiant šio ankstesnio laikotarpio ataskaitą. Kadangi pagal Reglamento Nr. 4045/89 9 straipsnį šią ataskaitą Komisijai reikia pateikti pasibaigus patikrinimo laikotarpiui iki sausio 1 d., Reglamente Nr. 1863/90 bent suteikiama galimybė pabaigti per ankstesnį patikrinimų laikotarpį pradėtus patikrinimo veiksmus, pasibaigus šiam laikotarpiui.

               28

               Pažymėtina, kad, kiek tai susiję su tikrinamais ūkio subjektais, atliekamų patikrinimų teisėtumas negali priklausyti nuo to, kiek šie patikrinimai atitinka Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalyje įtvirtintas taisykles.

               29

               Šioje nuostatoje įtvirtintos vien organizacinės taisyklės, siekiant užtikrinti patikrinimų veiksmingumą, ir, kaip matyti iš šio sprendimo 22 punkto, ja tik reguliuojami valstybių narių ir Sąjungos santykiai, siekiant apsaugoti pastarosios finansinius interesus. Tačiau šia nuostata nereglamentuojami patikrinimus atliekančių institucijų ir tikrinamų ūkio subjektų santykiai.

               30

               Taigi Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalis negali būti aiškinama taip, kad ja atitinkamiems ūkio subjektams suteikiama teisė prieštarauti kitiems ar išsamesniems patikrinimams nei numatytieji šioje nuostatoje. Kadangi tokia teisė gali trukdyti susigrąžinti neteisėtai gautą ar panaudotą paramą, dėl jos kiltų pavojus Sąjungos finansinių interesų apsaugai (žr. minėto Sprendimo Unanimes ir kt. 29 punktą).

               31

               Bet kuriuo atveju Reglamente Nr. 4045/89 įtvirtinti patikrinimai susiję su ūkio subjektais, kurie savo noru prisijungė prie EŽŪOGF Garantijų skyriaus sukurtos finansavimo sistemos ir kurie, norėdami gauti paramą, sutiko, kad būtų atliekami patikrinimai siekiant įsitikinti, jog Sąjungos ištekliai naudojami teisėtai. Šie subjektai negali teisėtai ginčyti tokio patikrinimo teisėtumo remdamiesi vien tuo, kad nesilaikyta organizacinių taisyklių, kuriomis reglamentuojami valstybių narių ir Komisijos santykiai (žr. minėto Sprendimo Unanimes ir kt. 30 punktą).

               32

               Negalima paneigti, kad tikrinamų subjektų teisinis saugumas valdžios institucijų, kurios atlieka patikrinimus ir prireikus nusprendžia pradėti persekiojimą, atžvilgiu užtikrinamas 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340) 3 straipsnyje nustatytu patraukimo atsakomybėn senaties terminu, kuris iš principo yra ketveri metai nuo tada, kai dėl ūkio subjekto veiksmų ar neveikimo buvo padarytas Sąjungos teisės pažeidimas, dėl kurio padaryta arba galėjo būti padaryta žalos Sąjungos biudžetui. Kaip jau yra pažymėjęs Teisingumo Teismas, bendrąja prasme senaties terminai atlieka teisinio saugumo užtikrinimo funkciją (žr. 2004 m. birželio 24 d. Sprendimo Handlbauer, C-278/02, Rink. p. I-6171, 40 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               33

               Taigi galimybė, kad pagal EŽŪOGF Garantijų skyriaus finansavimo sistemą teikiamos paramos gavėjas bus tikrinamas pasibaigus Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalyje nustatytam laikotarpiui, negali būti traktuojama kaip teisinio saugumo principo pažeidimas, kol nepasibaigė senaties terminas.

               34

               Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą reikia aiškinti taip, kad patikrinimo veiksmus, apie kuriuos pranešta per patikrinimų laikotarpį nuo liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d., administracija prireikus gali tęsti kitu patikrinimų laikotarpiu, taip nepadarydama procedūros pažeidimo, kuriuo tikrinamas ūkio subjektas galėtų remtis skųsdamas sprendimą, priimtą remiantis to patikrinimo rezultatais.

         Dėl trečiojo klausimo

               35

               Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį ir antrąjį klausimus, į trečiąjį klausimą atsakyti nereikia.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               36

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

                     1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4045/89 dėl valstybių narių atliekamo sandorių, sudarančių Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo Garantijų skyriaus finansavimo sistemos dalį, patikrinimo ir panaikinančio Direktyvą 77/435/EEB, iš dalies pakeisto 1994 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 3094/94, 2 straipsnio 4 dalies pirma pastraipa turi būti aiškinama taip, kad patikrinimo veiksmus, apie kuriuos pranešta per patikrinimų laikotarpį nuo liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d., administracija prireikus gali tęsti kitu patikrinimų laikotarpiu, taip nepadarydama procedūros pažeidimo, kuriuo tikrinamas ūkio subjektas galėtų remtis skųsdamas sprendimą, priimtą remiantis to patikrinimo rezultatais.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: prancūzų.


title: 2011 m. birželio 15 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Graf-Syteco GmbH & Co. KG prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Žodinio Bendrijos prekių ženklo SYTECO paraiška - Ankstesni vaizdiniai nacionaliniai ir Beniliukso prekių ženklai TECO - Santykiniai atmetimo pagrindai - Galimybės supainioti nebuvimas - Žymenų panašumo nebuvimas - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas - Dalinis atsisakymas įregistruoti prekių ženklą. # Byla T-229/10.

text:
      2011 m. birželio 15 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas Graf‑Syteco prieš VRDT – Teco Electric & Machinery (SYTECO)
      (Byla T‑229/10)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo SYTECO paraiška – Ankstesni vaizdiniai nacionaliniai ir Beniliukso prekių ženklai TECO – Santykiniai atmetimo pagrindai – Galimybės supainioti nebuvimas – Žymenų panašumo nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Dalinis atsisakymas įregistruoti prekių ženklą“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 24–27, 41 punktus)

      Dalykas

         Ieškinys, pareikštas dėl 2010 m. vasario 18 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 230/2009‑1), susijusio
                  su protesto procedūra tarp

               Teco Electric &Machinery Co. Ltd
               ir
               Graf-Syteco GmbH &Co. KG
               .
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               Graf-Syteco GmbH &Co. KG

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               žodinis prekių ženklas SYTECO 9, 37 ir 42 klasių prekėms ir paslaugoms – paraiška Nr. 5061494

               Prekių ženklo ar žymens, kuriuo grindžiamas protestas, savininkas:

               Teco Electric &Machinery Co. Ltd

               Prekių ženklas ar žymuo, kuriuo grindžiamas protestas:

               keturi vaizdiniai nacionaliniai prekių ženklai, kuriuose yra žodinis elementas TECO 7, 9 ir 11 klasių prekėms

               Protestų skyriaus sprendimas:

               iš dalies patenkinti protestą

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               atmesti apeliaciją

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Graf-Syteco GmbH &Co. KG bylinėjimosi išlaidas.