title: 2006 m. lapkričio 14 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Mark Kerckhaert ir Bernadette Morres prieš Belgische Staat.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Rechtbank van eerste aanleg te Gent - Belgija.#Pajamų mokestis - Dividendai - Dividendų už dalis kitoje valstybėje narėje įsteigtose bendrovėse apmokestinimas - Kitoje valstybėje narėje sumokėto pajamų mokesčio prie šaltinio neatskaitymas gyvenamosios vietos valstybėje.#Byla C-513/04.

text:
      Byla C‑513/04
      Mark Kerckhaert ir Bernadette Morres
      prieš
      Belgische Staat
      (Rechtbank van eerste aanleg te Gent prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Pajamų mokestis – Dividendai – Dividendų už akcijas kitoje valstybėje narėje įsteigtose bendrovėse apmokestinimas – Kitoje valstybėje narėje sumokėto pajamų mokesčio prie šaltinio neatskaitymas gyvenamosios vietos valstybėje“
      Sprendimo santrauka
      Laisvas kapitalo judėjimas – Apribojimai
      (EB sutarties 73b straipsnio 1 dalis (dabar – EB 56 straipsnio 1 dalis))
      Sutarties 73b straipsnio 1 dalis (dabar – EB 56 straipsnio 1 dalis) nedraudžia tokio valstybės narės teisės akto, pagal kurį,
         apmokestinant pajamų mokesčiu, dividendams už šios valstybės teritorijoje įsteigtų bendrovių akcijas ir dividendams už kitoje
         valstybėje narėje įsteigtų bendrovių akcijas taikomas vienodo dydžio apmokestinimas, nenumatant galimybės atskaityti šioje
         kitoje valstybėje narėje prie šaltinio sumokėto mokesčio.

      Nepalankių pasekmių, kurias galėtų sukelti tokios pajamų apmokestinimo sistemos taikymas, iš tikrųjų atsiranda dėl to, kad
         dvi valstybės narės tuo pačiu metu vykdo savo kompetenciją mokesčių srityje. Tačiau dabartinė Bendrijos teisė tokioje situacijoje
         nenustato kompetencijos, susijusios su dvigubo apmokestinimo Bendrijos viduje panaikinimu, pasidalijimo tarp valstybių narių
         bendrų kriterijų. Todėl valstybės narės turi imtis priemonių, būtinų tam, kad būtų išvengta dvigubo apmokestinimo situacijų,
         taikydamos, be kita ko, tarptautinėje mokesčių srities praktikoje naudojamus pasidalijimo kriterijus, numatytus sutartyse
         dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo.

      (žr. 20–24 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2006 m. lapkričio 14 d.(*)

      „Pajamų mokestis – Dividendai – Dividendų už akcijas kitoje valstybėje narėje įsteigtose bendrovėse apmokestinimas – Kitoje valstybėje narėje sumokėto pajamų mokesčio prie šaltinio neatskaitymas gyvenamosios vietos valstybėje“
      Byloje C‑513/04
      dėl 2004 m. gruodžio 1 d. Rechtbank van eerste aanleg te Gent (Belgija) sprendimu pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo, kurį Teisingumo Teismas gavo 2004 m. gruodžio 15 d., priimti
         prejudicinį sprendimą byloje

      Mark Kerckhaert,

      Bernadette Morres
      prieš
      Belgische Staat
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts ir E. Juhász,
         teisėjai J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, G. Arestis, A. Borg Barthet ir E. Levits (pranešėjas),

      generalinis advokatas L. A. Geelhoed,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. sausio 11 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        M. Kerckhaert ir B. Morres, atstovaujamų advocaten L. De Broe ir P. Wytinck,

      –        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos E. Dominkovits ir M. Wimmer,
      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir U. Forsthoff,
      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos I. M. Braguglia, padedamo avvocato dello Stato P. Gentili,

      –        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos H. G. Sevenster,
      –        Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos C. Jackson, padedamos barrister S. Moore,

      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos R. Lyal ir W. Wils,
      susipažinęs su 2006 m. balandžio 6 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB sutarties 73b straipsnio 1 dalies (dabar – EB 56 straipsnio 1 dalis)
         išaiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas sprendžiant ginčą tarp M. Kerckhaert ir B. Morres (toliau – sutuoktiniai Kerckhaert-Morres), iš vienos
         pusės, ir Gewestelijke Directie Antwerpen I (toliau – Belgijos mokesčių administracija), iš kitos pusės, dėl pastarosios atsisakymo jiems atskaityti užsienyje sumokėtą
         fiksuoto 15 % dydžio mokestį, kaip tai numatyta 1964 m. kovo 10 d. Belgijos ir Prancūzijos sutarties dėl dvigubo apmokestinimo
         išvengimo ir tarpusavio administracinės bei teisinės pagalbos taisyklių pajamų mokesčio srityje nustatymo, iš dalies pakeistos
         1971 m. vasario 15 d. pasirašytu papildomu protokolu, 19 straipsnio A skirsnio 1 ir 2 dalyse.

       Belgijos mokesčių teisės aktai
       Pajamų mokesčio kodeksas
      3        Pagal Pajamų mokesčio kodekso 171 straipsnio 3 dalį apmokestinant dividendus taikomas 25 % dydžio tarifas.

      4        Pajamų mokesčio kodekso 187 straipsnis iš pradžių numatė, kad, kiek tai susiję su pajamomis iš akcijų arba dalių ir investuoto
         kapitalo, kurios užsienyje buvo apmokestintos pajamų mokesčiu, pelno mokesčiu arba ne rezidentų pajamų mokesčiu, mokestis
         pirmiausia buvo sumažinamas fiksuotu šio užsienyje sumokėto mokesčio dydžiu.

      5        Pasikeitus teisės aktams, fiziniai asmenys nebegali naudotis šiuo mokesčių atskaitymu, kai jie iš kitoje valstybėje įsteigtų
         įmonių gauna dividendus, išmokėtus iš pajamų, kurios toje valstybėje jau buvo apmokestintos pajamų mokesčiu, taigi šioms pajamoms
         pastarojoje valstybėje taikomas mokestis prie šaltinio ir Pajamų mokesčio kodekso 171 straipsnio 3 dalyje numatytas 25 % dydžio
         mokestis.

       Prancūzijos ir Belgijos sutartis
      6        Prancūzijos ir Belgijos sutartimi, be kita ko, siekiama išvengti dvigubo apmokestinimo situacijų, susijusių su pajamų mokesčio
         mokėjimu, kurį atlieka vienas ir tas pats asmuo Prancūzijoje ir Belgijoje.

      7        Sutarties 15 straipsnio 3 dalis numato:

      „Prancūzijos bendrovės rezidentės išmokėti dividendai, kurie, jeigu juos gautų Prancūzijos rezidentai, suteiktų teisę pasinaudoti
         mokesčių atskaitymu, išmokant juos Belgijoje gyvenančiam fiziniam asmeniui, suteikia teisę pasinaudoti mokesčių atskaitymu
         atėmus prie šaltinio sumokėtą mokestį, apskaičiuotą taikant 15 % dydžio tarifą dividendams prieš apmokestinimą, kuriuos sudaro
         išmokėti dividendai, pridėjus prie jų mokestinį kreditą.“

      8        Remiantis šios sutarties 19 straipsnio A skirsnio 1 dalimi, yra numatyta, kad kai Prancūzijos bendrovė rezidentė išmoka dividendus
         kitokiam Belgijos rezidentui nei pelno mokesčiu apmokestinama bendrovė ir kai šie dividendai Prancūzijoje faktiškai buvo apmokestinti
         mokesčiu prie šaltinio, nuo jų sumos, atskaičius Prancūzijoje sumokėtą mokestį, Belgijoje mokėtinas mokestis sumažinamas,
         pirma, sumokėtu standartinio tarifo mokesčiu prie šaltinio už pajamas iš investuoto kapitalo (précompte mobilier) ir, antra, fiksuoto dydžio užsienyje sumokėtu mokesčiu, kurį galima atimti taikant Belgijos teisės aktuose nustatytas sąlygas,
         tačiau ši dalis negali būti mažesnė nei 15 % minėtos neto sumos.

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      9        Belgijoje gyvenantys sutuoktiniai Kerckhaert-Morres 1995 ir 1996 m. gavo dividendus iš Prancūzijoje įsteigtos bendrovės Eurofers SARL.

      10      Viena – 50 % pervestų dividendų dydžio – gautų sumų dalis atitiko mokestinį kreditą, kurį Prancūzijos mokesčių institucijos
         pagal Prancūzijos ir Belgijos sutarties 15 straipsnio 3 dalį suteikė kaip pelno mokesčio kompensaciją. Remiantis šia nuostata,
         šis mokestinis kreditas prilyginamas pajamoms iš dividendų. Iš bruto dividendų Prancūzijoje buvo atskaitytas 15 % mokestis
         prie šaltinio kaip pajamų mokestis.

      11      Sutuoktiniai Kerckhaert-Morres deklaravo iš bendrovės Eurofers SARL gavę 34 566 204 BEF (856 873,81 EUR) ir 7 173 702 BEF (177 831,43 EUR) pajamų atitinkamai už 1995 ir 1996 metus. Savo pajamų
         deklaracijoje jie paprašė pritaikyti mokesčio lengvatą, numatytą Prancūzijos ir Belgijos sutarties 19 straipsnio A skirsnio
         1 dalyje ir atitinkančią Prancūzijoje sumokėtą mokestį prie šaltinio.

      12      Atsižvelgiant į tai, kad Belgijos įstatymų leidėjas šią mokesčio lengvatą buvo panaikinęs, jų prašymas nebuvo patenkintas.

      13      Manydami, kad dėl atsisakymo taikyti pagrindinėje byloje nagrinėjamą mokesčio lengvatą Prancūzijoje išmokėtiems dividendams
         taikoma didesnė mokestinė našta nei Belgijoje įsteigtų bendrovių dividendams, sutuoktiniai Kerckhaert-Morres, remdamiesi,
         be kita ko, Sutarties 73b straipsnio 1 dalies pažeidimu, kreipėsi į Rechtbank van eerste aanleg te Gent, siekdami, kad būtų panaikintas Belgijos mokesčių administratoriaus sprendimas atmesti jų prašymą.

      14      Manydamas, kad sprendžiant šį ginčą reikalingas Bendrijos teisės išaiškinimas, Rechtbank van eerste aanleg te Gent nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Ar EB 56 straipsnio 1 dalis (ginčijamų įvykių metu – EB sutarties 73b straipsnio 1 dalis) turi būti aiškinama taip, kad ji
         draudžia apribojimą, atsirandantį dėl valstybės narės (šiuo atveju – Belgijos) pajamų mokestį reglamentuojančio teisės akto
         nuostatos, pagal kurią ir toje valstybėje narėje, ir kitose valstybėse narėse įsteigtų bendrovių akcininkui už turimas akcijas
         išmokamiems dividendams taikomas vienas ir tas pats mokesčio tarifas, tačiau dividendų už ne šioje valstybėje narėje įsteigtų
         bendrovių akcijas atveju kitoje valstybėje narėje pritaikyto mokesčio prie šaltinio atskaitymas neleidžiamas?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      15      Pirmiausia reikėtų priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką, nors tiesioginių mokesčių sistemos reguliavimas priskirtinas
         valstybių narių kompetencijai, šia teise jos privalo naudotis laikydamosi Bendrijos teisės (1995 m. rugpjūčio 11 d. Sprendimo
         Wielockx, C‑80/94, Rink. p. I‑2493, 16 punktas; 2000 m. birželio 6 d. Sprendimo Verkooijen, C‑35/98, Rink. p. I‑4071, 32 punktas; 2004 m. kovo 4 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C‑334/02, Rink. p. I‑2229, 21 punktas; 2004 m. liepos 15 d. Sprendimo Lenz, C‑315/02, Rink. p. I‑7063, 19 punktas ir 2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Manninen, C‑319/02, Rink. p. I‑7477, 19 punktas).

      16      Minėtuose sprendimuose Verkooijen, Lenz ir Manninen Teisingumo Teismas nusprendė, kad atitinkamų valstybių narių teisės aktai įtvirtina skirtingą pajamų, gautų dividendų forma
         iš atitinkamo mokesčių mokėtojo gyvenamosios vietos valstybėje įsteigtų bendrovių, ir pajamų, gautų kaip dividendai iš bendrovių,
         turinčių buveinę kitoje valstybėje narėje, traktavimą, nes nesuteikia pastarųjų dividendų gavėjams kitiems suteikiamų mokesčio
         lengvatų. Konstatavęs, kad mokesčių mokėtojų, gaunančių dividendus iš kitoje valstybėje narėje įsteigtų bendrovių, situacija
         objektyviai nesiskiria nuo mokesčių mokėtojų, gaunančių dividendus iš bendrovių, įsteigtų valstybėje narėje, kurioje jie gyvena,
         situacijos, Teisingumo Teismas pripažino, kad aptariami teisės aktai gali sudaryti kliūčių Sutartyje įtvirtintoms laisvėms.

      17      Priešingai argumentams, kuriais remiasi sutuoktiniai Kerckhaert-Morres, pagrindinė byla vis dėlto skiriasi nuo bylų, kuriose
         buvo priimti minėti sprendimai, nes Belgijos mokesčių teisės aktai visiškai neskiria Belgijoje įsteigtų bendrovių dividendų
         nuo kitoje valstybėje narėje įsteigtų bendrovių dividendų, ir pagal Belgijos įstatymą apmokestina juos vienodu 25 % dydžio
         pajamų mokesčiu.

      18      Be to, negalima sutikti su argumentu, kad nagrinėjamu atveju Belgijoje gyvenantys akcininkai, atsižvelgiant į tai, ar jie
         dividendus gauna iš bendrovės, įsteigtos toje pačioje valstybėje narėje, ar kitoje valstybėje narėje, yra skirtingoje situacijoje,
         todėl vienodas požiūris į juos, būtent vienodo dydžio pajamų mokesčio taikymas, būtų diskriminacinis.

      19      Tiesa, kad diskriminacija gali būti ne tik tuomet, kai skirtingos taisyklės taikomos panašioms situacijoms, bet ir tuomet,
         kai ta pati taisyklė taikoma skirtingoms situacijoms (žr. 1995 m. vasario 14 d. Sprendimo Schumacker, C‑279/93, Rink. p. I‑225, 30 punktą ir 1999 m. balandžio 29 d. Sprendimo Royal Bank of Scotland, C‑311/97, Rink. p. I‑2651, 26 punktą). Vis dėlto akcininko, gaunančio dividendus, padėtis valstybės, kurioje jis gyvena,
         mokesčių teisės aktų atžvilgiu netampa būtinai skirtinga šių teismo sprendimų prasme vien dėl to, kad jis juos gauna iš bendrovės,
         įsteigtos kitoje valstybėje narėje, kuri, vykdydama savo kompetenciją mokesčių srityje, šiems dividendams taiko pajamų mokestį
         prie šaltinio.

      20      Nagrinėjamomis aplinkybėmis nepalankių pasekmių, kurias galėtų sukelti tokios pajamų apmokestinimo sistemos, šiuo atveju Belgijos
         režimo pagrindinėje byloje, taikymas, atsiranda dėl to, kad dvi valstybės narės tuo pačiu metu vykdo savo kompetenciją mokesčių
         srityje.

      21      Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad tokiomis sutartimis dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, kokios nurodytos EB 293 straipsnyje,
         siekiama pašalinti arba sušvelninti neigiamą poveikį vidaus rinkos funkcionavimui, išplaukiantį iš prieš šį esančiame punkte
         nurodytų nacionalinių mokesčių sistemų egzistavimo.

      22      Tačiau dabartinė Bendrijos teisė tokioje situacijoje, kokia yra pagrindinėje byloje, nenustato kompetencijos, susijusios su
         dvigubo apmokestinimo Bendrijos viduje panaikinimu, pasidalijimo tarp valstybių narių bendrų kriterijų. Iš tiesų, išskyrus
         1990 m. liepos 23 d. Tarybos direktyvą 90/435/EEB dėl bendrosios mokesčių sistemos, taikomos įvairių valstybių narių patronuojančioms
         ir dukterinėms bendrovėms (OL L 225, p. 6), 1990 m. liepos 23 d. Konvenciją dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo koreguojant
         asocijuotų įmonių pelną (OL L 225, p. 10) ir 2003 m. birželio 3 d. Tarybos direktyvą 2003/48/EB dėl palūkanų, gautų iš taupymo
         pajamų, apmokestinimo (OL L 157, p. 38), Bendrijos teisėje iki šiol nebuvo priimta jokia suvienodinanti ar derinanti priemonė,
         kuria būtų siekiama išvengti dvigubo apmokestinimo situacijų.

      23      Todėl valstybės narės turi imtis priemonių, būtinų tam, kad būtų išvengta tokių situacijų, kokia yra pagrindinėje byloje,
         taikydamos, be kita ko, tarptautinėje mokesčių srities praktikoje naudojamus pasidalijimo kriterijus. Iš esmės tai yra Prancūzijos
         ir Belgijos sutarties, kuri tokiais atvejais padalija kompetenciją mokesčių srityje tarp Prancūzijos Respublikos ir Belgijos
         Karalystės, tikslas. Tačiau minėta sutartis nėra šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą objektas.

      24      Atsižvelgiant į visus šiuos argumentus, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip, kad Sutarties 73b straipsnio 1 dalis nedraudžia
         tokio valstybės narės teisės akto, kaip antai šis Belgijos teisės aktas, pagal kurį, apmokestinant pajamų mokesčiu, dividendams
         už šios valstybės teritorijoje įsteigtų bendrovių akcijas ir dividendams už kitoje valstybėje narėje įsteigtų bendrovių akcijas
         taikomas vienodo dydžio apmokestinimas, nenumatant galimybės atskaityti šioje kitoje valstybėje narėje prie šaltinio sumokėto
         mokesčio.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      25      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      EB sutarties 73b straipsnio 1 dalis (dabar – EB 56 straipsnio 1 dalis) nedraudžia tokio valstybės narės teisės akto, kaip
            antai šis Belgijos teisės aktas, pagal kurį, apmokestinant pajamų mokesčiu, dividendams už šios valstybės teritorijoje įsteigtų
            bendrovių akcijas ir dividendams už kitoje valstybėje narėje įsteigtų bendrovių akcijas taikomas vienodo dydžio apmokestinimas,
            nenumatant galimybės atskaityti šioje kitoje valstybėje narėje prie šaltinio sumokėto mokesčio.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.


1977 m. gruodžio 15 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Herbert Bruns prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 95-76.


1995 m. rugsėjo 19 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Ledernes Hovedorganisation, veikiantis Ole Rygaard vardu prieš Dansk Arbejdsgiverforening, veikiantį Strø Mølle Akustik A/S vardu. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Sø- og Handelsretten - Danija. # Byla C-48/94.


1980 m. gruodžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla 43/80.


1993 m. gegužės 26 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Portugalijos Respubliką. # Byla C-52/92.


2002 m. sausio 29 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Firma Léon Van Parys NV ir Pacific Fruit Company NV prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Bendras rinkų organizavimas - Ieškinys dėl panaikinimo - Priimtinumas. # Byla T-160/98.


1984 m. liepos 12 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Ferriera Valsabbia SpA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # EAPB - Force majeure. # Byla 209/83.


1985 m. birželio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Airiją. # Byla 288/83.


2017 m. liepos 26 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#Continental Reifen Deutschland GmbH prieš Compagnie générale des établissements Michelin.#Apeliacinis skundas – Europos Sąjungos prekių ženklas – Reglamentas (EB) Nr. 207/2009 – 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Vaizdinis prekių ženklas, kuriame yra žodinis elementas XKING – Nacionalinės ir tarptautinės registracijos prekių ženklų, kuriuose yra žodinis elementas „X“, savininko protestas – Apeliacinės tarybos atmestas protestas – Galimybė supainioti – Įrodymų iškraipymas.#Byla C-84/16 P.


title: 2010 m. gruodžio 9 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Repertoire Culinaire Ltd prieš The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: First-tier Tribunal (Tax Chamber) - Jungtinė Karalystė.#Direktyva 92/83/EEB - Akcizų už alkoholį ir alkoholinius gėrimus struktūrų suderinimas - 20 straipsnio pirma įtrauka ir 27 straipsnio 1 dalies e ir f punktai - Maisto produktų gamybai skirtas vynas, portveinas ir konjakas.#Byla C-163/09.

text:
      Byla C‑163/09
      Repertoire Culinaire Ltd
      prieš
      The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (First‑tier Tribunal (Tax Chamber) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Direktyva 92/83/EEB – Akcizų už alkoholį ir alkoholinius gėrimus struktūrų suderinimas – 20 straipsnio pirma įtrauka ir 27 straipsnio 1 dalies e ir f punktai – Maisto produktų gamybai skirtas vynas, portveinas ir konjakas“
      Sprendimo santrauka
      1.        Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Akcizai – Direktyva 92/83 – Alkoholis ir alkoholiniai gėrimai – Etilo alkoholis
            – Sąvoka – Maisto produktų gamybai skirtas vynas ir portveinas – Įtraukimas
      (Tarybos direktyvos 92/83 20 straipsnio pirma įtrauka)
      2.        Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Akcizai – Direktyva 92/83 – Alkoholis ir alkoholiniai gėrimai – Atleidimas
            nuo suderinto akcizo – Maisto produktų gamybai skirtas ir tam naudojamas vynas, portveinas ir konjakas
      (Tarybos direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies e ir f punktai)
      3.        Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Akcizai – Direktyva 92/83 – Alkoholis ir alkoholiniai gėrimai – Atleidimas
            nuo suderinto akcizo – Maisto produktų gamybai skirtas ir tam naudojamas vynas, portveinas ir konjakas
      (Tarybos direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalis)
      4.        Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Akcizai – Direktyva 92/83 – Alkoholis ir alkoholiniai gėrimai – Atleidimas
            nuo suderinto akcizo – Direktyvos 27 straipsnio 1 dalyje numatyti atleidimo nuo mokesčių atvejai
      (Tarybos direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalis)
      1.        Direktyvos 92/83 dėl akcizų už alkoholį ir alkoholinius gėrimus struktūrų suderinimo 20 straipsnio pirmą įtrauką reikia aiškinti
         taip, kad šioje nuostatoje pateikta „etilo alkoholio“ apibrėžtis taikoma maisto produktų gamybai skirtam vynui ir portveinui.

      Tai, kad maisto produktų gamybai skirtas vynas ir portveinas yra laikomi maisto produktais, įrašytais į Reglamento Nr. 2658/87
         dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2587/91, priede išdėstytos
         Kombinuotosios nomenklatūros 21 skirsnį, ir kad jie netinkami vartoti kaip gėrimai, neturi įtakos šios nuostatos taikymui
         juose esančiam etilo alkoholiui.

      (žr. 26–27, 30 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      2.        Maisto produktų gamybai skirtas vynas, portveinas ir konjakas paprastai turėtų būti atleidžiami nuo suderinto akcizo pagal
         Direktyvos 92/83 dėl akcizų už alkoholį ir alkoholinius gėrimus struktūrų suderinimo 27 straipsnio 1 dalies f punktą.

      Tokiems produktams šios direktyvos 27 straipsnio 1 dalies e punktas gali būti taikomas tik tuomet, jeigu jie naudojami kvapiųjų
         medžiagų, vartojamų ruošiant maisto produktus ir nealkoholinius gėrimus, gamybai.

      (žr. 33–34, 36 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
      3.        Vienodas Direktyvos 92/83 dėl akcizų už alkoholį ir alkoholinius gėrimus struktūrų suderinimo nuostatų taikymas reiškia, kad
         produkto apmokestinimą akcizu ar atleidimą nuo jo vienoje valstybėje narėje iš esmės turi pripažinti kitos valstybės narės.
         Aiškinant kitaip būtų pakenkta šios direktyvos tikslo įgyvendinimui ir trukdoma laisvam prekių judėjimui.

      Jei tokie produktai, kaip antai maisto produktų gamybai skirtas vynas, portveinas ir konjakas, kurie laikomi neapmokestinamais
         akcizu arba nuo jo atleistais pagal Direktyvą 92/83 ir išleidžiami vartoti valstybėje narėje, kur buvo pagaminti, yra skirti
         parduoti kitoje valstybėje narėje, ši savo teritorijoje privalo šiems produktams taikyti vienodas sąlygas, nebent yra konkrečių,
         objektyvių ir patikrintinų įrodymų, kad pirmoji valstybė narė neteisingai pritaikė šios direktyvos nuostatas arba kad pagal
         jos 27 straipsnio 1 dalį pagrįsta imtis priemonių, kuriomis siekiama išvengti sukčiavimo, vengimo ar piktnaudžiavimo, susijusio
         su atleidimo nuo mokesčių atvejais, ir užtikrinti, kad tais atleidimo atvejais būtų galima teisingai ir tiesiogiai pasinaudoti.

      (žr. 41–42, 45 punktus, rezoliucinės dalies 3 punktą)
      4.        Direktyvos 92/83 dėl akcizų už alkoholį ir alkoholinius gėrimus struktūrų suderinimo 27 straipsnio 1 dalies f punktą reikia
         aiškinti taip, jog šioje nuostatoje numatytą atleidimą nuo mokesčių susieti su sąlygų, numatytų nacionalinės teisės aktuose,
         t. y. ribotas asmenų, kuriems leidžiama pateikti prašymą dėl grąžinimo, ratas, keturių mėnesių terminas tokiam prašymui pateikti
         ir nustatyta minimali grąžintina suma, įvykdymu galima tik tuomet, kai iš konkrečių, objektyvių ir patikrintinų įrodymų matyti,
         jog šios sąlygos yra būtinos siekiant užtikrinti, kad tokiu atleidimu būtų galima teisingai bei tiesiogiai pasinaudoti ir
         siekiant išvengti sukčiavimo, vengimo ar piktnaudžiavimo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo patikrinti,
         ar taip yra konkrečiu atveju, kiek tai susiję su šiose teisės normose numatytomis sąlygomis.

      Pirma, tai, kad šios direktyvos 27 straipsnio 1 dalyje išvardytų produktų atleidimas nuo mokesčio yra bendrasis principas,
         o atsisakymas atleisti – išimtis, ir, antra, kad šia nuostata valstybėms narėms suteikta teisė nustatyti sąlygas, siekiant
         užtikrinti, kad tais atleidimais būtų galima teisingai ir tiesiogiai pasinaudoti ir išvengti bet kokio sukčiavimo, vengimo
         ar piktnaudžiavimo, negali paneigti besąlyginio šioje nuostatoje numatytos pareigos atleisti nuo mokesčio pobūdžio.

      (žr. 51, 56 punktus, rezoliucinės dalies 4 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2010 m. gruodžio 9 d.(*)

      „Direktyva 92/83/EEB – Akcizų už alkoholį ir alkoholinius gėrimus struktūrų suderinimas – 20 straipsnio pirma įtrauka ir 27 straipsnio 1 dalies e ir f punktai – Maisto produktų gamybai skirtas vynas, portveinas ir konjakas“
      Byloje C‑163/09
      dėl First‑tier Tribunal (Tax Chamber) (Jungtinė Karalystė) 2009 m. balandžio 24 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2009 m. gegužės 8 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Repertoire Culinaire Ltd
      prieš
      The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs,

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai D. Šváby, R. Silva de Lapuerta (pranešėja), E. Juhász ir J. Malenovský,
      generalinė advokatė J. Kokott,
      posėdžio sekretorius N. Nanchev, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. birželio 10 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Repertoire Culinaire Ltd, atstovaujamos advokato P. Dewast ir baristerio H. Mercer,

      –        Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos B. Cabouat,
      –        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos M. Dowgielewicz,
      –        Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Inez Fernandes,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos R. Lyal ir A. Sauka,
      susipažinęs su 2010 m. liepos 15 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvos 92/83/EEB dėl akcizų už alkoholį
         ir alkoholinius gėrimus, struktūrų suderinimo (OL L 316, p. 21; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 206)
         20 straipsnio pirmos įtraukos ir 27 straipsnio 1 dalies e ir f punktų išaiškinimo.

      2        Šis prašymas pateiktas sprendžiant ginčą tarp Repertoire Culinaire Ltd (toliau – Repertoire Culinaire) ir Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (toliau – Commissioners) dėl maisto produktų gamybai skirto vyno, portveino ir konjako sudėtyje esančiam alkoholiui taikomos apmokestinimo schemos.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisės aktai
      3        Direktyvos 92/83 trečioje, ketvirtoje, aštuonioliktoje–dvidešimtoje, dvidešimt antroje ir dvidešimt trečioje konstatuojamosiose
         dalyse nustatyta:

      „kadangi norint, kad tinkamai veiktų vidaus rinka, yra svarbu nustatyti bendrus visų aptariamųjų produktų sąvokų apibrėžimus;
      kadangi yra naudinga, kad tokie sąvokų apibrėžimai būtų pagrįsti tais sąvokų apibrėžimais, kurie yra pateikti šios direktyvos
         priėmimo metu galiojančioje Kombinuotojoje nomenklatūroje;

      <...>
      kadangi valstybėms narėms turėtų būti leista grąžinti akcizą už tuos alkoholinius gėrimus, kurie nebetinka vartojimui;
      kadangi Bendrijos lygmeniu būtina nustatyti, kad nuo mokesčių atleidžiamos tos prekės, kurios yra pervežamos iš vienos valstybės
         narės į kitą;

      kadangi vis dėlto yra galimybė leisti valstybėms narėms pasirinkti, ar atleisti nuo mokesčių galutinius vartotojus savo šalies
         teritorijoje;

      <...>
      kadangi iš valstybių narių neturėtų būti atimtos priemonės, padedančios kovoti su išsisukinėjimais, vengimais ar piktnaudžiavimais,
         susijusiais su atleidimais nuo mokesčių;

      kadangi valstybėms narėms turi būti leista pasinaudoti šioje direktyvoje numatytais atleidimais nuo mokesčių per jų grąžinimo
         mechanizmą“.

      4        Šios direktyvos 19 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Valstybės narės apmokestina etilo alkoholį <...> akcizu pagal šios direktyvos nuostatas.“
      5        Šios direktyvos 20 straipsnyje nustatyta:

      „Šioje direktyvoje terminas „etilo alkoholis“ apima:
      –        visus produktus, kurių faktinė tūrinė alkoholio koncentracija viršija 1,2 %, ir kurie yra priskiriami KN 2207 ir 2208 kodams,
         net tais atvejais, kai šie produktai yra produkto, priskirtino kitam KN skirsniui, sudedamoji dalis,

      <...>“
      6        Šios direktyvos 27 straipsnio 1 dalies e ir f punktų tekstas toks:

      „1.      Valstybės narės atleidžia nuo mokesčių produktus, kuriems taikoma ši direktyva, nuo suderintų akcizų tokiomis sąlygomis, kurias
         jos nustato, siekdamos užtikrinti, kad tais atleidimais būtų galima teisingai ir tiesiogiai pasinaudoti ir išvengti bet kokių
         išsisukinėjimų, vengimo ar piktnaudžiavimo:

      <...>
      e)      kai jie yra vartojami kvapiųjų medžiagų, vartojamų ruošiant maisto produktų [produktus] ir nealkoholinių gėrimų [nealkoholinius
         gėrimus], gamybai, kai tūrinė alkoholio koncentracija neviršija 1,2 %;

      f)      kai jie yra vartojami kaip sudedamoji pusgaminių dalis maisto produktų, kurie gali būti pripildomi arba kaip nors kitaip reikalingi
         alkoholio, gamyboje, su sąlyga, kad kiekvienu atveju alkoholio kiekis neviršija 8,5 litrų šimte kilogramų produkto šokolado
         pramonėje ir 5 gryno alkoholio litrų šimte kilogramų kitų produktų.“

      7        Direktyvos 92/83 27 straipsnio 6 dalyje nustatyta:

      „Valstybės narės gali nevaržomos patvirtinti pirmiau minėtą atleidimą nuo mokesčių, grąžindamos sumokėtą akcizą.“
       Nacionalinės teisės aktai
      8        Finance Act 1995 (1995 m. Finansų įstatymas) 4 straipsnyje nustatyta akcizo už apmokestinamus alkoholinius gėrimus, kurie buvo naudojami maisto
         produktams, kurių tūrinė alkoholio koncentracija neviršija 5 litrų alkoholio 100 kg maisto masei, gaminti, grąžinimo tvarka.

      9        Grąžinama gavus prašymą, kurį turi pateikti tam tikrų kategorijų asmenys, ir grąžinama suma turi būti ne mažesnė kaip 250 GBP.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      10      Repertoire Culinaire užsiima didmenine maisto produktų prekyba.

      11      2002 m. liepos 10 d. vilkikas su priekaba buvo patikrintas Commissioners pareigūnų Coquelles (Prancūzija) muitinės kontrolės zonoje.

      12      Transporto priemonės vairuotojas pateikė krovinio važtaraštį, kuriame buvo nurodyti 11 padėklų maisto produktų gamybai skirto
         vyno ir pažymėta, kad gavėjas – Repertoire Culinaire.

      13      Šį krovinį patikrinęs pareigūnas konstatavo, kad jame buvo 2,800 litrų baltojo vyno, kurio tūrinė alkoholio koncentracija
         – 11 %, 2,800 litrų raudonojo vyno, kurio tūrinė alkoholio koncentracija – 11 %, 160 litrų portveino, kurio tūrinė alkoholio
         koncentracija – 19 %, ir 80 litrų konjako, kurio tūrinė alkoholio koncentracija – 40 %.

      14      Prekės sulaikytos remiantis tuo, kad nebuvo įrodymų, jog už jas sumokėtas akcizas Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės
         Airijos Karalystės kompetentingoms institucijoms.

      15      Per National Discreditation Team (Nacionalinė įrodymų tyrimo grupė) atliktą tyrimą nustatyta, kad sulaikytuose alkoholiniuose gėrimuose buvo „sudedamųjų dalių“.

      16      Atlikus tyrimą, 2002 m. liepos 16 d. šios prekės buvo sulaikytos kaip konfiskuotinos.

      17      Tos pačios dienos raštu apie sulaikymą buvo pranešta Repertoire Culinaire ir 2002 m. rugpjūčio 2 d. ji pareikalavo grąžinti šias prekes.

      18      2002 m. rugpjūčio 28 d. laišku Commissioners šį prašymą atmetė.

      19      Repertoire Culinaire šį sprendimą atmesti prašymą apskundė administracine tvarka.

      20      2002 m. spalio 17 d. laišku Commissioners informavo Repertoire Culinaire, kad peržiūrėjus sprendimą buvo paliktas galioti sprendimas atsisakyti grąžinti nagrinėjamas prekes, remiantis tuo, kad jos
         buvo apmokestinamos akcizu Jungtinėje Karalystėje.

      21      2002 m. lapkričio 4 d. Repertoire Culinaire prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme pateikė apeliacinį skundą dėl 2002 m. spalio 17 d. sprendimo.

      22      Tokiomis aplinkybėmis First‑tier Tribunal (Tax Chamber) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar maisto produktų gamybai skirtam vynui ir maisto produktų gamybai skirtam portveinui taikytinas akcizas pagal Direktyvą [92/83]
         valstybėje narėje, į kurią importuojama, remiantis tuo, kad jie patenka į „etilo alkoholio“ apibrėžtį pagal [šios] direktyvos
         20 straipsnio pirmą įtrauką?

      2.      Ar neprieštaraujama valstybių narių įsipareigojimui įgyvendinti Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies f punkte, skaitomame
         kartu su 27 straipsnio 6 dalimi ir (arba) su EB 28 straipsniu, numatytą atleidimą nuo mokesčio ir (arba) tiesioginiam tų įsipareigojimų
         poveikiui ir (arba) vienodo požiūrio ir proporcingumo principams, kai atleidimą nuo mokesčio maisto produktų gamybai skirto
         vyno, portveino ir konjako atžvilgiu taikyti leidžiama tik tais atvejais, kai alkoholiniai gėrimai buvo panaudoti kaip sudedamoji
         dalis, o galimybė prašyti taikyti atleidimą nuo mokesčio suteikiama tik tiems asmenims, kurie naudojo alkoholinius gėrimus
         kaip produktų sudedamąsias dalis, ir (arba) tiems asmenims, kurie užsiima didmenine tokių produktų prekyba ir (arba) jie pagamino
         tokius produktus tokio verslo tikslais su sąlyga, kad prašymai pateikiami per bendrą keturių mėnesių nuo mokesčio sumokėjimo
         dienos laikotarpį, o grąžinama suma negali būti mažesnė kaip 250 [GBP]?

      3.      Ar šiame skunde nagrinėjamus maisto produktų gamybai skirtą vyną ir portveiną, jeigu jiems taikytinas akcizas pagal Direktyvos 92/83
         20 straipsnio pirmą įtrauką, ir (arba) maisto produktų gamybai skirtą konjaką reikėtų laikyti produktais, kurie atleidžiami
         nuo akcizo nuo pagaminimo momento pagal [Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies f punktą arba pagal 27 straipsnio 1 dalies
         e punktą]?

      4.      Atsižvelgiant į [EB] 10 ir 28 straipsnius, koks poveikis daromas valstybių narių įsipareigojimams pagal [Direktyvos 92/83
         20 straipsnį ir 27 straipsnio 1 dalies f punktą arba pagal 27 straipsnio 1 dalies e punktą], jei gamybos vietos valstybė narė
         maisto produktų gamybai skirtam vynui, portveinui ir konjakui netaiko akcizais apmokestinamų prekių gabenimo sistemos pagal
         1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyvą [92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais,
         ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole (OL L 76, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 179)] ir taip
         užtikrina jų laisvą cirkuliaciją Europos Sąjungoje?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo
      23      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 92/83 20 straipsnio
         pirma įtrauka turi būti aiškinama taip, kad šioje nuostatoje pateikta „etilo alkoholio“ apibrėžtis taikoma maisto produktų
         gamybai skirtam vynui ir portveinui.

      24      Pažymėtina, kad maisto produktų gamybai skirtas vynas ir portveinas, kaip maisto produktai, kurie įrašyti į 1987 m. liepos
         23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo (OL L 256,
         p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 2 t., p. 382), iš dalies pakeisto 1991 m. liepos 26 d. Komisijos reglamentu
         (EEB) Nr. 2587/91 (OL L 259, p. 1), priede išdėstytos Kombinuotosios nomenklatūros 21 skirsnį, turi etilo alkoholio, kuris
         patenka į šios nomenklatūros 2208 poziciją ir kuris, kadangi jo tūrinė alkoholio koncentracija viršija 1,2 %, patenka į Direktyvos 92/83
         20 straipsnio pirmos įtraukos taikymo sritį (žr. 2008 m. birželio 12 d. Sprendimo Gourmet Classic, C‑458/06, Rink. p. I‑4207, 35 ir 36 punktus).

      25      Šiuo atžvilgiu nekyla abejonių, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamų maisto produktų gamybai skirto vyno ir portveino tūrinė
         alkoholio koncentracija viršija 1,2 % ir kad jie ruošiami iš alkoholinių gėrimų, pagal šią direktyvą apmokestinamų suderintu
         akcizu, t. y. vyno ir portveino.

      26      Be to, reikia priminti: kadangi Direktyvos 92/83 20 straipsnio pirma įtrauka taikoma net tada, kai šioje nuostatoje nurodyti
         produktai yra produkto, priskirtino kitam Reglamento Nr. 2658/87, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2587/91, priede išdėstytos
         Kombinuotosios nomenklatūros skirsniui, sudedamoji dalis, aplinkybė, kad maisto produktų gamybai skirtas vynas ir portveinas,
         kaip tokie, laikomi maisto produktais, patenkančiais į šios nomenklatūros 21 skirsnį, neturi įtakos šios nuostatos taikymui
         juose esančiam etilo alkoholiui (žr. minėto Sprendimo Gourmet Classic 36–38 punktus).

      27      Tas pats pasakytina ir apie aplinkybę, kad maisto produktų gamybai skirtas vynas ir portveinas yra netinkami vartoti kaip
         gėrimai.

      28      Iš tiesų iš visų pirma Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies, skaitomos kartu su jos aštuoniolikta ir dvidešimta konstatuojamosiomis
         dalimis, matyti, kad tokios aplinkybės turi įtakos tik tiek, kiek tai susiję su suderintu akcizu apmokestinamų produktų atleidimu
         nuo mokesčių.

      29      Be to, pažymėtina, kad, kaip matyti iš paties Direktyvos 92/83 pavadinimo, ja siekiama bendrai suderinti akcizų tiek už alkoholinius
         gėrimus, tiek už alkoholį struktūras.

      30      Tokiomis aplinkybėmis į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 92/83 20 straipsnio pirmą įtrauką reikia aiškinti
         taip, jog šioje nuostatoje pateikta „etilo alkoholio“ apibrėžtis taikoma maisto produktų gamybai skirtam vynui ir portveinui.

       Dėl trečiojo klausimo
      31      Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamus
         maisto produktų gamybai skirtą vyną, portveiną ir konjaką, jeigu jiems taikytinas suderintas akcizas pagal Direktyvą 92/83,
         reikia atleisti nuo šio akcizo kaip produktus, naudojamus kvapiųjų medžiagų gamyboje pagal šios direktyvos 27 straipsnio 1 dalies
         e punktą, arba kaip produktus, naudojamus maisto produktų gamyboje pagal 27 straipsnio 1 dalies f punktą.

      32      Šiuo atžvilgiu, nors negalima atmesti galimybės, kad maisto produktų gamybai skirtas vynas, portveinas ir konjakas gali būti
         naudojami kvapiųjų medžiagų, vartojamų ruošiant maisto produktus ir nealkoholinius gėrimus, gamybai pagal Direktyvos 92/83
         27 straipsnio 1 dalies e punktą, pagrindinėje byloje nagrinėjami produktai nėra tam skirti.

      33      Iš tiesų iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamų maisto produktų
         gamybai skirtas vynas, portveinas ir konjakas naudojami ne kvapiųjų medžiagų gamyboje, bet kaip sudedamoji dalis ruošiant
         maisto produktus.

      34      Todėl, išskyrus atvejus, kai pagrindinėje byloje nagrinėjami produktai naudojami kvapiųjų medžiagų, vartojamų ruošiant maisto
         produktus ir nealkoholinius gėrimus, gamybai, iš esmės atleidimas nuo akcizo galimas pagal Direktyvos 92/83 27 straipsnio
         1 dalies f punktą.

      35      Iš tiesų šiuo atveju reikia priminti, kad, kiek tai susiję su galimybe maisto produktų gamybai skirtą vyną atleisti nuo suderinto
         akcizo, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog iš esmės svarbi nuostata yra Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies f punktas
         (minėto Sprendimo Gourmet Classic 39 punktas).

      36      Atsižvelgiant į tai, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad aplinkybėmis, kaip nagrinėjamosios pagrindinėje byloje,
         maisto produktų gamybai skirtas vynas, portveinas ir konjakas paprastai turėtų būti atleidžiami nuo suderinto akcizo pagal
         Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies f punktą.

       Dėl ketvirtojo klausimo
      37      Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar aplinkybė, kad tokie produktai,
         kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjami maisto produktų gamybai skirtas vynas, portveinas ir konjakas, kurie laikomi neapmokestinamais
         akcizu arba nuo jo atleistais pagal Direktyvą 92/83 ir išleidžiami vartoti valstybėje narėje, kur buvo pagaminti, turi įtakos
         tam, ar kita valstybė narė, kur šie produktai skirti parduoti, jiems taiko šios direktyvos nuostatas.

      38      Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad pagal Direktyvos 92/12 pirmą ir ketvirtą konstatuojamąsias dalis vidaus rinkai sukurti ir funkcionuoti
         būtinas laisvas prekių, įskaitant ir akcizais apmokestinamas prekes, judėjimas, ir vienodos prievolės apskaičiuoti akcizą
         sąlygos visose valstybėse narėse.

      39      Be to, reikia priminti, jog pagal Direktyvos 92/83 trečią konstatuojamąją dalį norint, kad tinkamai veiktų vidaus rinka, yra
         svarbu nustatyti bendras visų aptariamųjų produktų sąvokų apibrėžtis, ir kad pagal šios direktyvos devynioliktą konstatuojamąją
         dalį būtina Sąjungos lygmeniu nustatyti, jog nuo mokesčių atleidžiamos tos prekės, kurios yra pervežamos iš vienos valstybės
         narės į kitą.

      40      Darytina išvada, kad norint garantuoti tinkamą vidaus rinkos veikimą ir užtikrinti laisvą prekių judėjimą, produktai turi
         būti apmokestinami akcizu ir atleidžiami nuo jo, nesant aiškių priešingų nuostatų, visoje Sąjungoje vienodai.

      41      Vienodas Direktyvos 92/83 nuostatų taikymas reiškia, kad produkto apmokestinimą akcizu ar atleidimą nuo jo vienoje valstybėje
         narėje iš esmės turi pripažinti kitos valstybės narės.

      42      Aiškinant kitaip būtų pakenkta šios direktyvos tikslo įgyvendinimui ir trukdoma laisvam prekių judėjimui.

      43      Tačiau tokiomis aplinkybėmis valstybė narė neprivalo laikytis kitos valstybės narės klaidingo Direktyvos 92/83 nuostatų aiškinimo
         ir iš jos negali būti atimta galimybė, numatyta direktyvos dvidešimt antroje konstatuojamojoje dalyje ir 27 straipsnyje, imtis
         priemonių, kuriomis siekiama išvengti bet kokių išsisukinėjimų, vengimo ar piktnaudžiavimo, susijusio su atleidimo nuo mokesčių
         atvejais, ir užtikrinti, kad tais atleidimo atvejais būtų galima teisingai ir tiesiogiai pasinaudoti.

      44      Vis dėlto išvada, kad tokios priemonės pritaikytos neteisingai, arba tokių priemonių priėmimas turi būti grindžiami konkrečiais,
         objektyviais ir patikrintinais įrodymais (šiuo klausimu žr. 2000 m. gruodžio 7 d. Sprendimo Italija prieš Komisiją, C‑482/98, Rink. p. I‑10861, 51 ir 52 punktus).

      45      Tokiomis aplinkybėmis į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad jei tokie produktai, kaip antai pagrindinėje byloje
         nagrinėjami maisto produktų gamybai skirtas vynas, portveinas ir konjakas, kurie laikomi neapmokestinamais akcizu arba nuo
         jo atleistais pagal Direktyvą 92/83 ir išleidžiami vartoti valstybėje narėje, kur buvo pagaminti, yra skirti parduoti kitoje
         valstybėje narėje, ši savo teritorijoje privalo šiems produktams taikyti vienodas sąlygas, nebent yra konkrečių, objektyvių
         ir patikrintinų įrodymų, kad pirmoji valstybė narė neteisingai pritaikė šios direktyvos nuostatas arba kad pagal jos 27 straipsnio
         1 dalį pagrįsta imtis priemonių, kuriomis siekiama išvengti bet kokių išsisukinėjimų, vengimo ar piktnaudžiavimo, susijusio
         su atleidimo nuo mokesčių atvejais, ir užtikrinti, kad tais atleidimo atvejais būtų galima teisingai ir tiesiogiai pasinaudoti.

       Dėl antrojo klausimo
      46      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar, kiek tai susiję su tokiais
         produktais, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjami maisto produktų gamybai skirtas vynas, portveinas ir konjakas, Direktyvos 92/83
         27 straipsnio 1 dalies f punktą reikia aiškinti taip, jog šioje nuostatoje numatytą atleidimą nuo mokesčio taikyti leidžiama
         tik, pirma, tiems asmenims, kurie naudojo šiuos produktus kaip maisto produktų sudedamąsias dalis, ir (arba) tiems asmenims,
         kurie užsiima didmenine tokių produktų prekyba, ir (arba) jie pagamino tokius produktus tokio verslo tikslais, ir, antra,
         numatant dvigubą sąlygą, kad prašymai dėl grąžinimo turi būti pateikti per keturių mėnesių nuo akcizo sumokėjimo dienos laikotarpį,
         o grąžinama suma negali būti mažesnė kaip 250 GBP.

      47      Šiuo atžvilgiu pirmiausia pažymėtina, kad pagal Direktyvos 92/83 27 straipsnio 6 dalį, skaitomą kartu su jos aštuoniolikta
         ir dvidešimt trečia konstatuojamosiomis dalimis, valstybės narės gali nevaržomos įgyvendinti pagal šią direktyvą numatytus
         atleidimo nuo mokesčių atvejus, grąžindamos sumokėtą akcizą.

      48      Be to, reikia priminti, kad Direktyvoje 92/83 numatytais atleidimo atvejais, be kita ko, siekiama, neutralizuoti akcizų poveikį
         alkoholiui kaip tarpiniam produktui, esančiam kitų komercinių ar pramoninių produktų sudėtyje (žr. minėto Sprendimo Italija prieš Komisiją 4 punktą ir 2007 m. balandžio 19 d. Sprendimo Profisa, C‑63/06, Rink. p. I‑3239, 17 punktą).

      49      Taigi iš Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies f punkto, skaitomo kartu su jos dvidešimta konstatuojamąja dalimi, matyti,
         kad tai, ar valstybė narė taiko šioje nuostatoje numatytą atleidimą, priklauso nuo atitinkamų produktų galutinio naudojimo.

      50      Taip pat Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalyje, skaitomoje kartu su jos dvidešimt antra konstatuojamąja dalimi, numatyta,
         jog valstybės narės gali nustatyti sąlygas, siekdamos užtikrinti, kad šioje nuostatoje numatytais atleidimo atvejais būtų
         galima teisingai ir tiesiogiai pasinaudoti ir išvengti bet kokių išsisukinėjimų, vengimo ar piktnaudžiavimo.

      51      Šiuo atveju taip pat reikia priminti, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, pirma, jog Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalyje
         išvardytų produktų atleidimas nuo mokesčio yra bendrasis principas, o atsisakymas atleisti – išimtis, ir, antra, kad šia nuostata
         valstybėms narėms suteikta teisė nustatyti sąlygas, siekiant „užtikrinti, kad tais atleidimais būtų galima teisingai ir tiesiogiai
         pasinaudoti ir išvengti bet kokių išsisukinėjimų, vengimo ar piktnaudžiavimo“, negali paneigti besąlyginio šioje nuostatoje
         numatytos pareigos atleisti nuo mokesčio pobūdžio (žr. minėtų sprendimų Italija prieš Komisiją 50 punktą ir Profisa 18 punktą).

      52      Darytina išvada, jog naudodamasi šia teise atitinkama valstybė narė privalo pateikti konkrečių, objektyvių ir patikrintinų
         įrodymų, kad egzistuoja didelė išsisukinėjimų, vengimo ar piktnaudžiavimo rizika (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Italija prieš Komisiją 52 punktą) ir kad šios valstybės narės pagal jai taip suteiktą teisę nustatytos sąlygos neviršija to, kas būtina šiam tikslui
         pasiekti.

      53      Todėl jei valstybės narės gali atleisti nuo mokesčių, kaip numatyta Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies f punkte, grąžindamos
         sumokėtą akcizą ir atsižvelgdamos į atitinkamų produktų naudojimą, vis dėlto jos negali nustatyti, kad toks atleidimas nuo
         mokesčių galimas tik tuomet, jei įvykdytos sąlygos, kai remiantis konkrečiais, objektyviais ir patikrintinais įrodymais neįrodyta,
         jog jos būtinos siekiant užtikrinti, kad tokiu atleidimu būtų galima teisingai bei tiesiogiai pasinaudoti ir išvengti bet
         kokių išsisukinėjimų, vengimo ar piktnaudžiavimo.

      54      Tačiau iš Teisingumo Teismui pateiktų įrodymų matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose nustatytos
         sąlygos, t. y. ribotas asmenų, kuriems leidžiama pateikti prašymą dėl grąžinimo, ratas, keturių mėnesių terminas tokiam prašymui
         pateikti ir nustatyta minimali grąžintina suma, nėra būtinos nei siekiant užtikrinti, kad Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies
         f punkte numatytu atleidimu būtų galima teisingai bei tiesiogiai pasinaudoti, nei siekiant išvengti bet kokių išsisukinėjimų,
         vengimo ar piktnaudžiavimo.

      55      Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuris nagrinėja pagrindinę bylą ir turi prisiimti atsakomybę
         už sprendimo priėmimą, remdamasis turimais konkrečiais, objektyviais ir patikrintinais įrodymais privalo patikrinti, ar taip
         yra šiuo atveju.

      56      Šiomis aplinkybėmis į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies f punktą reikia aiškinti
         taip, jog atleidimą nuo mokesčių pagal šią nuostatą susieti su sąlygų, kaip antai numatytos pagrindinėje byloje nagrinėjamuose
         nacionalinės teisės aktuose, t. y. ribotas asmenų, kuriems leidžiama pateikti prašymą dėl grąžinimo, ratas, keturių mėnesių
         terminas tokiam prašymui pateikti ir nustatyta minimali grąžintina suma, įvykdymu galima tik tuomet, kai iš konkrečių, objektyvių
         ir patikrintinų įrodymų matyti, jog šios sąlygos yra būtinos siekiant užtikrinti, kad tokiu atleidimu būtų galima teisingai
         bei tiesiogiai pasinaudoti ir siekiant išvengti bet kokių išsisukinėjimų, vengimo ar piktnaudžiavimo. Prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikęs teismas privalo patikrinti, ar taip yra šiuo atveju, kiek tai susiję su šiose teisės normose numatytomis
         sąlygomis.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      57      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      1.      1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvos 92/83/EEB dėl akcizų už alkoholį ir alkoholinius gėrimus struktūrų suderinimo 20 straipsnio
            pirmą įtrauką reikia aiškinti taip, kad šioje nuostatoje pateikta „etilo alkoholio“ apibrėžtis taikoma maisto produktų gamybai
            skirtam vynui ir portveinui.
      2.      Tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamosios pagrindinėje byloje, maisto produktų gamybai skirtas vynas, portveinas ir konjakas
            paprastai turėtų būti atleidžiami nuo suderinto akcizo pagal Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies f punktą.
      3.      Jei tokie produktai, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjami maisto produktų gamybai skirtas vynas, portveinas ir konjakas,
            kurie laikomi neapmokestinamais akcizu arba nuo jo atleistais pagal Direktyvą 92/83 ir išleidžiami vartoti valstybėje narėje,
            kur buvo pagaminti, yra skirti parduoti kitoje valstybėje narėje, ši savo teritorijoje privalo šiems produktams taikyti vienodas
            sąlygas, nebent yra konkrečių, objektyvių ir patikrintinų įrodymų, kad pirmoji valstybė narė neteisingai pritaikė šios direktyvos
            nuostatas arba kad pagal jos 27 straipsnio 1 dalį pagrįsta imtis priemonių, kuriomis siekiama išvengti bet kokių išsisukinėjimų,
            vengimo ar piktnaudžiavimo, susijusio su atleidimo nuo mokesčių atvejais, ir užtikrinti, kad tais atleidimo atvejais būtų
            galima teisingai ir tiesiogiai pasinaudoti.
      4.      Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies f punktą reikia aiškinti taip, jog atleidimą nuo mokesčių pagal šią nuostatą susieti
            su sąlygų, kaip antai numatytos pagrindinėje byloje nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose, t. y. ribotas asmenų, kuriems
            leidžiama pateikti prašymą dėl grąžinimo, ratas, keturių mėnesių terminas tokiam prašymui pateikti ir nustatyta minimali grąžintina
            suma, įvykdymu galima tik tuomet, kai iš konkrečių, objektyvių ir patikrintinų įrodymų matyti, jog šios sąlygos yra būtinos
            siekiant užtikrinti, kad tokiu atleidimu būtų galima teisingai bei tiesiogiai pasinaudoti ir siekiant išvengti bet kokių išsisukinėjimų,
            vengimo ar piktnaudžiavimo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo patikrinti, ar taip yra šiuo atveju,
            kiek tai susiję su šiose teisės normose numatytomis sąlygomis.
      Parašai.
      * Proceso kalba: anglų.