title: 2016 m. sausio 14 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#Europos Komisija prieš Belgijos Karalystę.#Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – SESV 343 straipsnis – Protokolas dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų – 3 straipsnis – Atleidimo nuo mokesčių atvejai – Briuselio-Sostinės regionas – Elektros energijos ir dujų tiekimo mokesčiai.#Byla C-163/14.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. sausio 14 d. (
            *1
         )
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas — SESV 343 straipsnis — Protokolas dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų — 3 straipsnis — Atleidimo nuo mokesčių atvejai — Briuselio-Sostinės regionas — Elektros energijos ir dujų tiekimo mokesčiai“
      Byloje C‑163/14
      dėl 2014 m. balandžio 4 d. pagal SESV 258 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo

         Europos Komisija, atstovaujama F. Clotuche-Duvieusart ir I. Martínez del Peral, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
      ieškovė,
      prieš

         Belgijos Karalystę, atstovaujamą J.‑C. Halleux, S. Vanrie ir T. Materne, padedamų advokatų G. Block, D. Remy ir H. Delahaije,
      atsakovę,
      TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro ketvirtosios kolegijos pirmininkas T. von Danwitz, einantis penktosios kolegijos pirmininko pareigas, teisėjai D. Šváby, A. Rosas, E. Juhász (pranešėjas) ir C. Vajda,
      generalinis advokatas P. Cruz Villalón,
      posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2015 m. balandžio 23 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2015 m. liepos 2 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Ieškiniu Europos Komisija Teisingumo Teismo prašo konstatuoti, kad netaikydama Europos Sąjungos institucijoms atleidimo nuo mokesčių, nustatytų iš dalies pakeistuose Nutarimo dėl elektros energijos rinkos organizavimo Briuselio‑Sostinės regione 26 straipsnyje ir Nutarimo dėl dujų rinkos organizavimo Briuselio-Sostinės regione 20 straipsnyje, ir prieštaraudama dėl Briuselio-Sostinės regiono taip surinktų šių mokesčių grąžinimo (toliau – ginčijami mokesčiai) Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 1965 m. balandžio 8 d. Protokolo dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų, kuris iš pradžių buvo pridėtas prie Europos Bendrijų jungtinės Tarybos ir jungtinės Komisijos steigimo sutarties (OL 152, 1967, p. 13), vėliau pagal Lisabonos sutartį kaip Protokolas Nr. 7 pridėtas prie ES, ESV ir Euratomo sutarčių (toliau – Protokolas), 3 straipsnio antrą pastraipą.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               2

               Pagal Europos Bendrijų jungtinės Tarybos ir jungtinės Komisijos steigimo sutarties 28 straipsnio pirmą pastraipą, o įsigaliojus Lisabonos sutarčiai – SESV 343 straipsnį, valstybių narių teritorijoje Sąjunga Protokole nustatytomis sąlygomis naudojasi privilegijomis ir imunitetais, kurie yra būtini jos uždaviniams atlikti.

               3

               Protokolo 3 straipsnyje nustatyta:
               „Sąjunga, jos turtas, pajamos ir kita nuosavybė yra atleidžiami nuo visų tiesioginių mokesčių.
               Esant galimybei, valstybių narių vyriausybės imasi atitinkamų priemonių, kad būtų netaikomi arba kompensuojami netiesioginiai ar apyvartos mokesčiai, įeinantys į kilnojamojo ar nekilnojamojo turto kainą, tais atvejais, kai Sąjunga savo oficialiam naudojimui perka didelės vertės pirkinius, į kurių kainą įeina minimi mokesčiai. Tačiau šios nuostatos netaikomos tais atvejais, kai jos gali iškreipti konkurenciją Sąjungoje.
               Jokių lengvatų netaikoma atsiskaitant už komunalines paslaugas.“

         Belgijos teisė

               4

               Pradinės redakcijos 2001 m. liepos 19 d. Nutarimo dėl elektros rinkos organizavimo Briuselio‑Sostinės regione (Moniteur Belge, 2001 m. lapkričio 17 d., p. 39135, toliau – Nutarimas dėl elektros energijos), įsigaliojusio 2003 m. lapkričio 17 d., 26 straipsnyje buvo numatyta:
               „1.   Už leidimo tiekti elektros energiją, išduoto 21 straipsnio pagrindu, turėjimą renkamas mėnesinis mokestis, jį turi mokėti fiziniai arba juridiniai asmenys (toliau – pareigą sumokėti mokestį turintys asmenys), kuriems suteiktas leidimas.
               2.   Mokestis tampa mokėtinas mokestinių metų sausio 1 d. Jis turi būti sumokėtas iki mokestinių metų kovo 31 d.
               3.   Mokestis apskaičiuojamas pagal sąlygas atitinkantiems galutiniams klientams suteikiamą galią per tinklus, jungtis ir tiesiogines linijas, kurių įtampa yra 70 kVA arba mažesnė, naudoti elektros energiją Briuselio-Sostinės regione. Aukštos įtampos klientų atveju suteikta galia yra prisijungimo galia. Ji yra lygi maksimaliai galiai, išreikštai kVA, suteiktai pagal prisijungimo sutartį. Jei prisijungimo sutartyje nenurodyta arba panaudota galia yra didesnė nei pagal prisijungimo sutartį suteikta galia, prisijungimo galia lygi maksimaliai galiai, išreikštai kVA, panaudotai per ankstesnius trisdešimt šešis mėnesius, padaugintai iš 1,2 koeficiento.
               Žemos įtampos klientų atveju suteikta galia yra galia, nustatoma pagal apsaugos kalibrą, išreikštą kVA. Nominalios apsaugos intensyvumo ir galios atitikties lentelė pateikta šio nutarimo priede.
               4.   Kas mėnesį renkamas mokestis sudaro 0,67 euro už aukštos įtampos kVA.
               Nustatyta tokia žemos įtampos mokesčio skalė:

                        1°

                        Suteikta galia mažesnė ar lygi 1,44 kVA: 0,00 euro.

                        2°

                        Suteikta galia nuo:
                        1,44 iki 6,00 kVA: 0,60 euro
                        6,01 iki 9,60 kVA: 0,96 euro
                        9,61 iki 12,00 kVA: 1,20 euro
                        12,01 iki 36,00 kVA: 2,40 euro
                        36,01 iki 56,00 kVA: 4,80 euro
                        56,01 iki 100,00 kVA: 7,80 euro.
                        Ši suma kas metus perskaičiuojama atsižvelgiant į Karalystės vartojimo prekių indeksą. <...>

                  5.   Vyriausybė nustato šio straipsnio įgyvendinimo priemones. Be kita ko, galima nustatyti skirstomojo tinklo operatoriaus, regioninio transporto tinklo operatoriaus ir tiesioginių linijų naudotojų pareigą jai teikti duomenis apie mokesčio rinkimą.
               Vyriausybė gali įpareigoti skirstomojo tinklo operatorių nurodyti pareigą mokėti mokesčius turintiems asmenims sumokėti mokestį. Nurodymas, be kita ko, apima mokestinius metus, apskaičiavimo bazę, tarifą, sumokėjimo terminą ir mokesčio mokėjimo būdą. Tačiau šio nurodymo išsiuntimas ar neišsiuntimas neturi įtakos pareigą mokėti mokestį turinčio asmens teisėms ir pareigoms.
               6.   Mokestis renkamas pagal 1992 m. liepos 23 d. Nutarimo dėl regioninio mokesčio, kurį turi mokėti nekilnojamąjį turtą užimantys asmenys ir tam tikro nekilnojamojo turto daiktines teises turintys asmenys, VI skyriuje numatytas taisykles. Tačiau terminas sumokėti mokestį nustatytas pagal šio straipsnio 3 dalį.
               7.   Iš mokesčio gaunamos pajamos skiriamos skirstomojo tinklo operatoriui, kad būtų padengtos viešosios paslaugos uždavinių, numatytų 24 straipsnyje [vėliau nuostata buvo iš dalies pakeista išplečiant asmenų, kuriems skiriamos lėšos iš surinkto mokesčio, sąrašą ir nurodant šių lėšų paskirstymą], sąnaudos.
               8.   Mokestis taikomas nuo 2004 m. sausio mėnesio.
               9.   24 straipsnyje nurodytų viešosios paslaugos uždavinių vykdymo sąnaudas, viršijančias iš pagal šį straipsnį renkamų mokesčių gaunamas pajamas, skirstomųjų tinklų operatorius prisiima kaip veiklos išlaidas. Šių sąnaudų įtraukimas į tarifus reglamentuojamas federalinių teisės aktų.
               <...>“

               5

               Nutarimo dėl elektros energijos 26 straipsnis buvo pakeistas kelis kartus, paskutinį kartą – 2011 m. liepos 20 d. nutarimu (Moniteur belge, 2011 m. rugpjūčio 10 d.) ir 2012 m. gruodžio 21 d. Nutarimu, nustatančiu mokesčių procedūrą Briuselio-Sostinės regione (Moniteur Belge, 2013 m. vasario 8 d.). Dabar šio straipsnio 2 dalis suformuluota taip:
               „Mokestis tampa mokėtinas kiekvieno mėnesio pirmą dieną. Jis turi būti sumokėtas iki kito mėnesio 15 d. Pareigą mokėti mokestį turintis asmuo atleidžiamas nuo mokesčio už galią, kuria naudotis suteikiama galimybė klientams, naudojantiems elektros energiją savo geležinkelio, tramvajų arba metro transporto tinklui. <...>“

               6

               Po šių pakeitimų mokesčių skalė, numatyta 26 straipsnio 4 dalyje, buvo šiek tiek pakeista.

               7

               Nutarimo dėl elektros energijos 24 straipsnyje, į kurį daroma nuoroda 26 straipsnio 7 dalyje, nustatyti viešųjų paslaugų uždaviniai, kuriuos turi vykdyti tinklo operatorius, o jo turinys yra toks:
               „Skirstomųjų tinklų operatorius vykdo viešųjų paslaugų uždavinius, apibrėžtus 1–5 punktuose:

                        1°

                        1991 m. liepos 11 d. nutarime nustatytomis sąlygomis nepertraukiamai tiekti minimalų elektros energijos kiekį namų ūkio reikmėms.

                        2°

                        Taikant specialų socialinį tarifą tiekti elektros energiją federaliniuose teisės aktuose nustatytiems asmenims ir ten pat nurodytomis sąlygomis.

                        3°

                        Informuoti, demonstruoti, suteikti įrangą, paslaugas ir finansinę pagalbą, siekiant skatinti racionaliai vartoti elektros energiją, visų kategorijų reikalavimus atitinkančių ir neatitinkančių galutinių klientų naudai. Šiuo tikslu skirstomojo tinklo operatorius, bendradarbiaudamas su tarnyba, turi įgyvendinti trejų metų racionalaus elektros energijos vartojimo programą.

                        4°

                        Prireikus perpirkti kokybišką kogeneracijos būdu pagamintą elektros energiją, kurios nesuvartojo patys gamintojai ir nepatiekė tretiesiems asmenims, neperžengiant savo poreikių ribų.

                        5°

                                 a)

                                 Viešųjų erdvių apšvietimo įrenginių montavimas, priežiūra ir atnaujinimas keliuose ir žaliosiose miesto erdvėse, laikantis savivaldybių prerogatyvų, nustatytų Naujo Savivaldos įstatymo 135 straipsnyje, pagal trejų metų programą nustatytą bendru kiekvienos savivaldybės ir skirstomojo tinklo operatoriaus sutarimu;

                                 b)

                                 tiekti elektros energiją tokiems įrenginiams.

                        6°

                        Kontrolieriaus tarnybos ir informavimo apie elektros energijos tiekimo kainas ir sąlygas programos privatiems klientams organizavimas.“

               8

               Nurodyti uždaviniai buvo vėliau pakeisti, paskutinį kartą 2011 m. liepos 20 d. nutarimu (Moniteur belge, 2011 m. rugpjūčio 10 d.). Šie uždaviniai dabar apibrėžti taip:
               „24 straipsnis:
               „1.   Toliau nurodytuose 1–2 punktuose skirstomojo tinklo operatoriams ir tiekėjams nustatyti su viešąja paslauga susiję įsipareigojimai, kiekvienam pagal jo atsakomybę:

                        1°

                        IVa skyriuje nustatytomis sąlygomis nepertraukiamai tiekti minimalų elektros energijos kiekį namų ūkio naudojimui;

                        2°

                        Taikant specialų socialinį tarifą tiekti elektros energiją federaliniuose teisės aktuose ir IVa skyriuje nustatytiems asmenims ir ten pat nurodytomis sąlygomis.

                  2.   Institutui nustatyti su viešąja paslauga susiję įsipareigojimai dėl racionalaus elektros energijos vartojimo skatinimo informacinėmis ir parodomosiomis priemonėmis bei įrangos, paslaugų ir finansinės pagalbos suteikimo visų kategorijų galutiniams vartotojams ir vietos tiekėjams, kurie patenkina visus ar dalį savo klientų poreikių naudodami elektros energijos gamybos įrenginį, esantį ribotoje, tiksliai apibrėžtoje geografinėje teritorijoje, pasroviui prijungtą prie bendros jungties ir (arba) privataus tinklo, į kuriuos jie tiekia <...>.
               24a straipsnis
               Be kita ko, skirstomojo tinklo operatoriui nustatomi šie viešosios paslaugos uždaviniai:

                        1°

                        Pagamintos žaliosios elektros energijos, kuri nesuvartojama jos gamintojo ir netiekiama tretiesiems asmenims, perpirkimas atsižvelgiant į savo poreikius.

                        2°

                        Išskirtinis uždavinys, susijęs su kelių ir žaliųjų miesto erdvių apšvietimo įrenginių montavimu, priežiūra ir atnaujinimu <...> bei elektros energijos šiems elektros įrenginiams tiekimu laikantis savivaldybių prerogatyvų, nustatytų Naujo Savivaldos įstatymo 135 straipsnyje, pagal trejų metų programą nustatytą bendru kiekvienos savivaldybės ir skirstomojo tinklo operatoriaus sutarimu ar gavus prašymus dėl papildomų darbų ir šių tinklų aprūpinimo elektros energija, suteikiant pirmenybę gamybos įrenginiams, kurie naudoja atsinaujinančios energijos šaltinius, ar kokybiškai kogeneracijai; šio uždavinio tikslas – gerinti elektros energijos efektyvumą ir didinti vartojimą <...>.

                        3°

                        Atlikti galutinio tiekėjo funkciją ir organizuoti klientų, kurie jam buvo perduoti vykdant šią funkciją, aptarnavimą.

                        4°

                        Informuoti prie žemos įtampos linijos prijungtus privačius klientus ir verslo klientus apie prijungimo ir elektros energijos tiekimo kainas bei sąlygas.

                        5°

                        Informacijos, susijusios su įvairiomis skirstomojo tinklo operatoriaus, kaip galutinio tiekėjo, vykdant uždavinį priimtomis privačių klientų aptarnavimo priemonėmis, platinimas interneto serveryje.

                        6°

                        Kasmetinės ataskaitos apie namų ūkių aptarnavimo kaip galutinio tiekėjo kokybę vykdant uždavinį pateikimas Brugel [Briuselio dujų ir elektros energijos rinkų reguliatorius].

                        7°

                        Kasmetinės ataskaitos dėl įsipareigojimų, pagal kuriuos skirstomojo tinklo operatorius užtikrina diskriminacinės praktikos nebuvimą, programos pateikimas Brugel. Brugel perduoda šią ataskaitą ir savo nuomonę vyriausybei ir visuomenei.

                        8°

                        Kai elektros energija imama iš skirstomojo tinklo, jos tiekimas laikiniems šventiniams renginiams pagal technines ir finansines sąlygas, nustatytas tinklo techniniame reglamente.“

               9

               2004 m. balandžio 1 d. Nutarimas dėl dujų rinkos organizavimo Briuselio-Sostinės regione, susijusio su tinklų rinkliavomis dujų ir elektros energijos sektoriuose, iš dalies keičiantis 2001 m. liepos 19 d. Nutarimą dėl elektros energijos rinkos organizavimo Briuselio-Sostinės regione (Moniteur belge, 2004 m. balandžio 26 d., p. 34281, toliau – Nutarimas dėl dujų), numato dujų tiekimo mokestį, mokėtiną nuo 2004 m. liepos 1 d. Šio nutarimo pradinės redakcijos 20 straipsnyje buvo nustatyta:
               „Su 18 straipsnyje nurodytais viešosios paslaugos uždaviniais susijusias sąnaudas, kaip veiklos išlaidas, dengia tinklo operatorius. Šių sąnaudų įtraukimas į tarifus reglamentuojamas federalinės teisės aktais.“

               10

               Šį Nutarimo dėl dujų 20 straipsnį panaikino 2011 m. liepos 20 d. nutarimas, keičiantis Nutarimą dėl dujų (Moniteur belge, 2011 m. rugpjūčio 10 d.), ir pakeistas 20p straipsniu, kuriame numatyta:
               „1.   Už licencijos tiekti, išduotos remiantis 15 straipsniu, turėjimą renkamas mėnesinis mokestis, mokamas fizinių arba juridinių asmenų (toliau – pareigą sumokėti mokestį turintis asmuo), kuriems suteikta licencija.
               2.   Mokestis tampa mokėtinas kiekvieno mėnesio pirmą dieną. Jis turi būti sumokėtas iki kito mėnesio 15 d.
               3.   Atsižvelgiant į antroje pastraipoje pateiktus patikslinimus, mokestis apskaičiuojamas pagal tinklo operatoriaus vartojimo vietoje, esančioje Briuselio-Sostinės regione, naudojamų skaitiklių, įrengtų pas galutinius vartotojus, kalibrą. Naudojamą skaitiklio kalibrą lemia didžiausias dujų srautas kubiniais metrais per valandą, kuriam skaitiklis buvo sukurtas. Galutinių klientų, kurių naudojamų skaitiklių kalibras yra 6–10 m3/val., atveju taikant mokestį atsižvelgiama į standartizuotą pastaraisiais metais suvartotą dujų kiekį, apskaičiuotą pagal Briuselio-Sostinės regionui taikomą MIG.
               4.   Mėnesinį mokestį sudaro:

                        1.

                        0,2 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra nuo 6 iki 10 m3/val., jei pastarasis metinis standartizuotas suvartojimas yra mažesnis ar lygus 5000 kWh.

                        2.

                        0,7 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra nuo 6 iki 10 m3/val., jei pastarasis metinis standartizuotas suvartojimas yra didesnis nei 5 000 kWh.

                        3.

                        1,7 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra 16 m3/val.

                        4.

                        4,2 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra 25 m3/val.

                        5.

                        8,4 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra 40 m3/val.

                        6.

                        21 euras už skaitiklį, kurio kalibras yra 65 m3/val.

                        7.

                        29,2 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra 100 m3/val.

                        8.

                        37,5 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra 160 m3/val.

                        9.

                        54,2 euro už skaitiklį, kurio kalibras yra didesnis nei 160 m3/val.

                  Anksčiau nurodytos sumos kas metus perskaičiuojamos atsižvelgiant į vartojimo kainų indeksą Karalystėje. <...>
               5.   Vyriausybė nustato šio straipsnio įgyvendinimo priemones. Be kita ko, galima įpareigoti skirstomojo tinklo operatorių ir tiesioginių linijų vartotojus jai teikti naudingus duomenis apie mokesčio rinkimą.
               Vyriausybė gali įpareigoti skirstomojo tinklo operatorių nurodyti pareigą mokėti mokesčius turintiems asmenims sumokėti mokestį. Nurodymas, be kita ko, apima mokestinius metus, apskaičiavimo bazę, tarifą, sumokėjimo terminą ir mokesčio sumokėjimo būdą. Tačiau šio nurodymo išsiuntimas ar neišsiuntimas neturi įtakos pareigą mokėti mokestį turinčio asmens teisėms ir pareigoms.
               6.   Mokestis renkamas pagal Nutarimo, nustatančio mokesčių procedūrą Briuselio-Sostinės regione, [13–19], 22 ir 23 straipsniuose numatytas taisykles.
               7.   Lėšos, gautos iš mokesčio, skiriamos fondams, atitinkamai numatytiems 1991 m. gruodžio 12 d. Nutarimo dėl biudžeto lėšų 2 straipsnio 15 ir 16 punktuose; jos paskirstomos taip:

                        1°

                        5 % „Elektros energijos orientavimo fondui“ <...>

                        2°

                        95 % „Elektros energijos politikos fondui“.

                  8.   Mokestis mokamas nuo 2012 m. sausio mėn.“

               11

               Pradinės redakcijos Nutarimo dėl dujų 18 straipsnyje buvo apibrėžti viešosios paslaugos uždaviniai. Šiame straipsnyje nustatyta:
               „Skirstomojo tinklo operatoriui nustatyti šie viešosios paslaugos uždaviniai:

                        1°

                        Taikant specialų socialinį tarifą tiekti dujas federaliniuose teisės aktuose nustatytiems asmenims ir ten pat nurodytomis sąlygomis.

                        2°

                        Dujų tiekimo prevencijos ir intervencijos uždavinys, koks numatytas 1999 m. kovo 11 d. nutarime.

                        3°

                        Prevenciniai veiksmai siekiant užtikrinti maksimalų saugumą dujas naudojant buityje.

                        4°

                        Kontrolieriaus tarnybos ir informavimo apie dujų tiekimo kainas ir sąlygas programos privatiems klientams organizavimas.

                        5°

                        Informuoti, demonstruoti, suteikti įrangą, paslaugas ir finansinę pagalbą, siekiant skatinti racionaliai vartoti dujas, visų kategorijų reikalavimus atitinkančių ir neatitinkančių galutinių klientų naudai. Šiuo tikslu skirstomojo tinklo operatorius, bendradarbiaudamas su tarnyba, turi įgyvendinti trejų metų racionalaus dujų vartojimo programą.“

               12

               Nuo 2011 m. rugpjūčio mėnesio šie viešosios paslaugos uždaviniai apibrėžiami taip:
               „18 straipsnis
               Toliau nurodytuose 1–3 punktuose skirstomojo tinklo operatoriui ir tiekėjams nustatyti viešųjų paslaugų teikimo uždaviniai ir įsipareigojimai, kiekvienam pagal atsakomybę:

                        1°

                        Va skyriuje nustatytomis sąlygomis nepertraukiamai tiekti minimalų dujų kiekį namų ūkiui naudoti.

                        2°

                        Taikant specialų socialinį tarifą tiekti dujas federaliniuose teisės aktuose ir Va skyriuje nustatytiems asmenims ir ten pat nurodytomis sąlygomis.

                        3°

                        Nemokamai užtikrinti su gamtinių dujų naudojimu susijusių rizikos rūšių prevenciją namų ūkiams, kurie to prašo. Vyriausybė nustato šio uždavinio turinį ir jo vykdymo sąlygas.

                  18a straipsnis
               Be kita ko, tinklo operatoriui nustatomi šie viešosios paslaugos uždaviniai:

                        1°

                        Ryšių su vartotojais stebėsena ir informacijos apie prisijungimo kainas ir sąlygas privatiems klientams teikimas.

                        2°

                        Informuoti, demonstruoti, suteikti įrangą, paslaugas ir finansinę pagalbą, siekiant skatinti racionaliai vartoti dujas, savivaldybių ir kitų galutinių klientų naudai.

                  <...>“

               13

               2004 m. vasario 29 d. Karaliaus dekreto dėl bendros tarifų sistemos ir pagrindinių principų ir procedūrų dėl tarifų ir Belgijos teritorijoje veiklą vykdančių gamtinių dujų skirstomųjų tinklų operatorių apskaitos (Moniteur belge, 2004 m. kovo 11 d.) 9 straipsnis suformuluotas taip:
               „Į sąskaitas su nurodytais tarifais įtraukiamos tarifų eilutės, susijusios su mokesčiais, rinkliavomis, papildomais mokėjimais, įnašais ir kompensacijomis. Šie punktai nėra tarifai, kaip jie suprantami pagal šio dekreto 3–8 straipsnius, bet turi būti įtraukti į tinklo vartotojams išrašomas sąskaitas. Jie apima:

                        1°

                        Papildomus mokėjimus, rinkliavas arba kompensacijas, kuriomis siekiama finansuoti su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų vykdymą, remiantis kuriais nustatytas skirtumas tarp socialinio pobūdžio priemonių, racionaliai vartoti elektros energijai skirtų priemonių ir elektros energijos iš atsinaujinančių šaltinių ir kokybiškų kogeneracijos įrenginių naudojimo priemonių <...>“

               14

               2003 m. balandžio 3 d. Karaliaus dekreto dėl sąskaitų už elektros energijos ir dujų tiekimą (Moniteur belge, 2003 m. gegužės 2 d.) 1 straipsnyje nustatyta:
               „Apmokėjimo sąskaitose už elektros energijos tiekimą pagal skaitiklius, išrašytose galutiniams klientams, prijungtiems prie žemos įtampos tinklo, ir už dujų tiekimą, išrašytose galutiniams klientams, kurių metinis suvartojimas yra mažesnis ar lygus 60000 kWh, turi būti nurodyta bent jau ši informacija:
               <...>

                        10.

                        mokėtinos sumos apskaičiavimo detalės;

                        11.

                        transmisijai taikomas tarifas;

                        12.

                        skirstymui taikomas tarifas;

                        13.

                        visų valdžios institucijų surinktos rinkliavos jas globalizuojant pagal kategorijas;

                  <...>“

               15

               1999 m. balandžio 29 d. Federalinio įstatymo dėl elektros energijos rinkos organizavimo 22a straipsnyje nustatyta:
               „1.   Federalinis mokestis, skirtas kompensuoti savivaldybių patirtiems pajamų nuostoliams dėl elektros energijos rinkos liberalizavimo, nustatomas kiekvienais metais tokiu pagrindu: <...>
               <...>
               4.   Ankstesnėse pastraipose numatytus mokesčius renka skirstomojo tinklo operatoriai.
               Skirstomojo tinklo operatoriai gali papildomo mokesčio prie atitinkamų prisijungimo tarifų, taikomų apmokestinamiesiems asmenims atsižvelgiant į tiekimo momentą, forma federalinį mokestį, skirtą kompensuoti savivaldybių pajamų nuostoliams, patirtiems dėl elektros energijos rinkos liberalizavimo, perkelti klientams, kurie savo ruožtu jį gali nurodyti savo klientams išrašytose sąskaitose iki to momento, kai papildomas mokestis galiausiai nurodomas sąskaitoje, išrašytoje asmeniui, suvartojusiam MWh savo asmeniniams poreikiams.“

               16

               2005 m. gegužės 13 d. ministro nutarimo dėl šio 22a straipsnio įgyvendinimo (Moniteur belge, 2005 m. gegužės 18 d., p. 23450) 3 straipsnyje numatyta:
               „Federalinis mokestis, numatytas įstatymo 22a straipsnyje, kas mėnesį nurodomas tiekėjų galutiniams klientams išrašytose sąskaitose tokiu būdu: <...>“

         Ginčo aplinkybės ir ikiteisminė procedūra

               17

               Įsigaliojus nutarimams dėl elektros energijos ir dujų elektros energijos ir dujų tiekėja Electrabel SA (toliau – Electrabel) Briuselyje įsteigtoms Sąjungos institucijoms išrašė sąskaitas su nurodytais mokesčiais už elektros energijos ir dujų tiekimą, kurie nuo 2004 m. liepos 1 d. tiesiogiai įtraukiami į sąskaitų antraštinę dalį „Regioniniai mokesčiai“.

               18

               Nuo 2004 m. rugpjūčio mėn. Sąjungos institucijos suabejojo dėl šių mokesčių pobūdžio, kaip ir dėl panašių federalinių mokesčių už dujas ir elektros energiją. Manydama, kad ginčijami mokesčiai buvo netiesioginių mokesčių pobūdžio, Komisija 2005 m. liepos 28 d. raštu paprašė Belgijos federalinių institucijų ir Briuselio-Sostinės regiono institucijų atleisti ją nuo šių mokesčių, grąžinti sumokėtus mokesčius ir nuo tos dienos sustabdyti regioninių ir federalinių mokesčių mokėjimą Electrabel.

               19

               2006 m. kovo 3 d., 2007 m. gruodžio 20 d. ir 2008 d. balandžio 18 d. raštais federalinės institucijos suteikė prašomą atleidimą nuo federalinių mokesčių, nusprendusios, kad jie gali būti laikomi pardavimo mokesčiu, įtrauktu į kainą.

               20

               Tačiau 2008 m. rugsėjo mėn. Komisija sumokėjo regioninius mokesčius atitinkančias sumas ir juos mokėjo toliau, kad Electrabel, kuri pati turėjo sumokėti šias sumas tinklo operatoriui Sibelga, vieninteliam tarpsavivaldybiniam Briuselio-Sostinės regiono elektros energijos ir dujų tinklo operatoriui, nenutrauktų elektros energijos tiekimo.

               21

               2007 m. sausio 3 d. raštu kompetentingas Briuselio-Sostinės regiono ministras atsakė, kad negali patenkinti 2005 m. liepos 28 d. Komisijos prašymo, nes elektros energijos mokestis buvo atlygis už konkrečią paslaugą, kuria Komisija pasinaudojo ar galėjo pasinaudoti, o Nutarimas dėl elektros energijos nenustatė Komisijai jokios fiskalinės pareigos, nes jame buvo numatyti tik leidimo tiekti turėtojai, šiuo atveju Electrabel.

               22

               2007 m. gruodžio 21 d. raštu kompetentingas Briuselio-Sostinės regiono ministras nurodė priežastis, dėl kurių nesutiko su Komisijos nuomone, kad dauguma Nutarimo dėl elektros energijos 24 straipsnyje nurodytų paslaugų negalėjo būti suteiktos Komisijai. Be to, dėl nagrinėjamų mokesčių pobūdžio ministras nurodė Sprendimą Komisija / Belgija (C‑437/04, EU:C:2007:178) ir pažymėjo, kad, priešingai nei federalinis mokestis, Nutarimo dėl elektros energijos 26 straipsnyje numatytas mokestis buvo taikomas tik leidimo tiekti turėtojams, o jų atliktas sutartinis ar ekonominis mokesčio perkėlimas savo klientams nesuteikia teisės į atleidimą nuo mokesčių.

               23

               2008 m. birželio 27 d. Komisija išsiuntė Belgijos Karalystei pirmą oficialų pranešimą, ši atsakė 2008 m. rugsėjo 9 d. raštu.

               24

               Atsakydamas į 2008 m. lapkričio 10 d. raštą, kuriuo Komisija formaliai prašė kompetentingo Briuselio-Sostinės regiono ministro grąžinti sumas, sumokėtas kaip ginčijami mokesčiai, pastarasis šio prašymo neįvykdė, nes manė, kad tai yra Sąjungos institucijų ir tiekėjo Electrabel sutartiniai santykiai.

               25

               Priėmus šią poziciją, 2009 m. balandžio 15 d. Komisija išsiuntė Belgijos institucijoms papildomą oficialų pranešimą, jame nurodė, kad Nutarimo dėl elektros energijos 26 straipsnio ir Nutarimo dėl dujų 20 straipsnio taikymas Sąjungos institucijoms pažeidė fiskalinį imunitetą, kuriuo institucijos naudojasi pagal Protokolo 3 straipsnį. Iš esmės Komisija nurodė, kad ginčijami mokesčiai yra netiesioginiai ir kad jų perkėlimas galutiniams klientams nekyla iš laisvai sudarytos sutarties su energijos tiekėjais nuostatų. Taip pat Komisija teigė, kad šie mokesčiai buvo mokesčiai, o ne mokėjimai, nes neatitiko Teisingumo Teismo praktikoje nustatytų sąlygų, kad galėtų būti laikomi „atsiskaitymu už komunalines paslaugas“, kaip tai suprantama pagal Protokolo 3 straipsnio antrą pastraipą.

               26

               2009 m. birželio 10 d. raštu kompetentingas Briuselio-Sostinės regiono ministras ginčijo šią Komisijos analizę, iš esmės teigdamas, kad nagrinėjamų mokesčių tikslas buvo finansuoti viešųjų paslaugų, susijusių su aplinkosaugos politika, uždavinius, kad Sąjungos institucijos pasinaudojo ar galėjo pasinaudoti daugeliu paslaugų, numatytų nutarimuose dėl elektros energijos ir dujų, ir kad Sąjunga nebuvo pareigą mokėti ginčijamus mokesčius turintis asmuo, ji juos turėjo mokėti tik pagal sutartis su elektros energijos ir dujų tiekėjais.

               27

               2012 m. vasario 27 d. Komisija pagal SESV 258 straipsnį Belgijos Karalystei pateikė pagrįstą nuomonę, į ją Belgijos institucijos atsakė 2012 m. balandžio 23 d. raštu, kuriame laikėsi savo ankstesnės pozicijos.

               28

               Neįtikinta Belgijos Karalystės argumentų Komisija pareiškė šį ieškinį.

               29

               Kartu su procedūra dėl įsipareigojimų nevykdymo, pradėta Teisingumo Teisme, Sąjungos institucijos nacionaliniu lygmeniu pradėjo administracinę ir teisminę procedūras, siekdamos, kad būtų grąžintos sumos, atitinkančios ginčijamus mokesčius, kurie, jų manymu, buvo nepagrįstai sumokėti.

         Dėl ieškinio

         Dėl Protokolo 3 straipsnio antros pastraipos taikymo

      Šalių argumentai

               30

               Dėl ginčijamų mokesčių pobūdžio Komisija pažymi, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką apmokestinimą, mokesčius, įmokas arba rinkliavas Sąjungos teisės atžvilgiu turi kvalifikuoti Teisingumo Teismas pagal jų objektyvius požymius, neatsižvelgdamas į tai, kaip jie kvalifikuojami pagal nacionalinę teisę (, Bautiaa ir Société française maritimeC‑197/94 ir C‑252/94, EU:C:1996:47, 39 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               31

               Pagrindinis mokesčio netiesioginio pobūdžio elementas yra tas, kad šis mokestis renkamas patiriant išlaidas ar vartojant, o tiesioginis mokestis taikomas pajamoms ar turtui. Tačiau ginčijamų mokesčių apmokestinimo momentas yra paprastas elektros energijos ir dujų tiekimo leidimo ar licencijos turėjimas, o tai neturi jokio ryšio su elektros energijos tiekėjo ar skirstomojo tinklo operatoriaus turtu arba pajamomis. Realiai šis apmokestinimo momentas yra neatsiejamas nuo elektros energijos ar dujų vartojimo, atsižvelgiant į galutinio kliento turimą galią. Tai, be to, įrodo faktas, kad šių mokesčių suma skaičiuojama remiantis šia galia.

               32

               Todėl ginčijami mokesčiai buvo netiesioginiai mokesčiai, įtraukti į elektros energijos ir dujų suvartojimo kainą, nurodyti Sąjungos institucijoms išrašytose sąskaitose, kaip tai suprantama pagal Protokolo 3 straipsnio antrą pastraipą. Šiuo atveju nelabai svarbu, kas formaliai laikomas „pareigą mokėti mokestį turinčiu asmeniu“, kai apibūdinamas pats mokestis. Be to, įstatyminės pareigos perkelti mokestį nebuvimas vartojimo mokesčio nepaverčia tiesioginiu mokesčiu, taikomu pajamoms ar turtui.

               33

               Komisija teigia, kad kitos Protokolo 3 straipsnio antros pastraipos taikymo sąlygos šiuo atveju yra įvykdytos. Iš tiesų elektros energiją ir dujas reikia prilyginti kilnojamajam turtui, kuris yra Sąjungos savo oficialiam naudojimui atliktų didelės vertės pirkimų objektas.

               34

               Belgijos Karalystė mano, kad Protokole numatytas fiskalinis imunitetas galioja tik nacionalinės teisės aktų, kurie „nustato“ tiesioginius ar netiesioginius mokesčius Sąjungos institucijoms, atžvilgiu ir, atvirkščiai, šis imunitetas netaikomas, jei sutarčių nuostatos perkelia šioms institucijoms naštą, dėl kurios galima laisvai susitarti su sutarčių šalimis.

               35

               Šiuo atveju Nutarime dėl elektros energijos pareigą mokėti elektros energijos mokestį turintis asmuo apibrėžiamas kaip licenciją tiekti turintis asmuo, o Nutarime dėl dujų pareigą mokėti dujų mokestį turintis asmuo apibrėžiamas kaip skirstomojo tinklo operatorius. Todėl, kadangi Sąjungos institucijos nėra nurodytos kaip pareigą mokėti mokestį turintys asmenys, Protokolo 3 straipsnyje nurodytas fiskalinis imunitetas joms netaikomas, ypač dėl to, kad jokioje teisės ar reglamentuojančioje nuostatoje nėra nustatyta, kad nurodyti pareigą mokėti mokestį turintys asmenys pagal sutartį turi perkelti ginčijamus mokesčius savo klientams. Be to, rinkos situacija, kai tiekėjai perkelia ginčijamus mokesčius savo galutiniams klientams, nesukuria fiskalinio imuniteto Sąjungos institucijoms (Sprendimo Komisija / Belgija, C‑437/04, EU:C:2007:178, 53 ir 58 punktai).

               36

               Belgijos Karalystės nuomone, galimas ginčijamų mokesčių perkėlimas jų nepaverčia netiesioginiais mokesčiais Sąjungos institucijų atžvilgiu, nes yra sutartinis santykis tarp pastarųjų ir jų tiekėjų, kurio pakanka įrodyti, kad jie negali būti laikomi „mokesčiais“ šių institucijų atžvilgiu. Be to, nelabai būtų svarbu, kad ginčijami mokesčiai būtų laikomi „tiesioginiais mokesčiais“ ar „netiesioginiais mokesčiais“, įstatyminis skolininkas aiškiai apibrėžtas kaip su Sąjungos institucijomis sutartį sudariusi šalis. Todėl ginčijami mokesčiai nepatenka į Protokolo 3 straipsnio taikymo sritį.

               37

               Be to, nereikia lyginti ginčijamų mokesčių ir 1999 m. balandžio 29 d. federaliniame įstatyme nustatytų federalinių mokesčių, nes šio įstatymo 22a straipsnio 4 dalyje aiškiai numatyta, kad galutiniai klientai yra federalinio mokesčio mokėtojai.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               38

               Primintina, kad Teisingumo Teismas nusprendė, jog Protokolo 3 straipsnio pirmoje ir antroje pastraipose įtvirtintos dvi skirtingos imuniteto schemos, susijusios su tiesioginiais ar netiesioginiais mokesčiais, ir šis skirtumas yra esminis vertinant imuniteto klausimą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija / Belgija, C‑437/04, EU:C:2007:178, 36–38 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).

               39

               Šiuo atveju neginčytina, kad ginčijami mokesčiai netaikomi pajamoms ar turtui, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo praktiką (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija / Belgija, C‑437/04, EU:C:2007:178, 44 punktą). Be to, reikia konstatuoti, kad elektros energijos ir dujų tiekėjai įtraukia ginčijamus mokesčius į šių tiekimų sąskaitas, skirtas Sąjungos institucijoms. Todėl šie mokesčiai turi būti laikomi netiesioginiais mokesčiais, kuriems taikoma Protokolo 3 straipsnio antroji pastraipa.

               40

               Taigi, šiuo klausimu pažymėtina, kad Teisingumo Teismo išvados Sprendime Komisija / Belgija (C‑437/04, EU:C:2007:178) netaikomos šioje byloje. Iš tiesų byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, buvo kalbama apie tiesioginį mokestį, taikomą daiktinių teisių į nekilnojamąjį turtą savininkams, o šis mokestis pagal sutartį buvo perkeltas Sąjungos institucijoms, kaip nuomininkėms.

               41

               Dėl Protokolo 3 straipsnio antros pastraipos taikymo sąlygų pažymėtina, jog neginčijama, kad elektros energijos ir dujų tiekimas Briuselio-Sostinės regione įsisteigusioms Sąjungos institucijoms yra šių institucijų didelės vertės pirkiniai, skirti joms oficialiai naudoti, ir būtini jų įprastai veiklai. Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos nematyti, kad šių nuostatų taikymas iškreipė konkurenciją.

               42

               Belgijos Karalystės nuomone, net tuo atveju, jei ginčijamus mokesčius reikėtų laikyti „netiesioginiais mokesčiais“, Protokolo 3 straipsnio antra pastraipa nebūtų taikoma, nes pagal nagrinėjamus nacionalinės teisės aktus Sąjungos institucijos nėra nurodytos kaip pareigą mokėti šiuos mokesčius turintys asmenys.

               43

               Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kaip išvados 59 ir 60 punktuose nurodo generalinis advokatas, kad iš Protokolo 3 straipsnio antros pastraipos nematyti, jog Sąjunga nacionalinės teisės aktuose turi būti nurodyta kaip pareigą mokėti netiesioginius mokesčius, šiuo atveju – ginčijamus mokesčius, turintis asmuo tam, kad galima būtų taikyti šioje nuostatoje numatytą imunitetą. Iš tiesų pagal šią nuostatą tik reikalaujama, kad šie netiesioginiai mokesčiai „įei[tų] į kilnojamojo ar nekilnojamojo turto kainą“ arba kad į šią kainą „įei[tų]“ minimi mokesčiai.

               44

               Be to, reikia pažymėti, kad, pavyzdžiui, pridėtinės vertės mokesčio sistemoje, kurioje Protokolo 3 straipsnio antra pastraipa dažnai taikoma, paprastai ne galutinis vartotojas, bet prekių tiekėjas ar paslaugų teikėjas apibrėžiamas kaip mokesčiu apmokestinamasis asmuo.

               45

               Todėl Protokolo 3 straipsnio antros pastraipos taikymo tikslais nėra sąlygos, kad nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose Sąjungos institucijos būtų apibrėžtos kaip prievolę mokėti mokestį turintys asmenys.

               46

               Be to, Belgijos Karalystė teigia, kad Protokolo 3 straipsnio antroje pastraipoje numatytas imunitetas taikomas tik jei nagrinėjamas netiesioginis mokestis pagal taikomus nacionalinės teisės aktus perkeliamas Sąjungos institucijoms.

               47

               Tokios sąlygos nėra ir nagrinėjamos nuostatos tekste.

               48

               Tačiau iš nagrinėjamos mokesčių schemos pobūdžio ir esminių charakteristikų matyti, kad nagrinėjami netiesioginiai mokesčiai buvo sugalvoti ir nustatyti siekiant juos perkelti galutiniam vartotojui.

               49

               Daug kas rodo, kad šiuo atveju taip yra.

               50

               Svarbu konstatuoti, kad nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose detaliai nustatyti pagrindiniai ginčijamų mokesčių elementai, kaip antai jų apskaičiavimo bazė ir tarifas, atsižvelgiant į suvartojimą ir galutinius klientus.

               51

               Nutarimo dėl elektros energijos 26 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad elektros energijos suvartojimas apskaičiuojamas pagal galutinių klientų turimą galią. Taip pat Nutarimo dėl dujų 20p straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad dujų suvartojimas apskaičiuojamas pagal pas galutinius klientus esančių skaitiklių kalibrą.

               52

               Be to, iš dalies pakeisto Nutarimo dėl elektros energijos 26 straipsnio 4 dalyje ir Nutarimo dėl dujų 20p straipsnio 4 dalyje konkrečiai nustatyti mėnesiniai mokesčiai. Pagal pastarąją nuostatą šie mokesčiai taip pat susiję su pastaruoju metiniu vartojimu.

               53

               2004 m. vasario 29 d. Karaliaus dekreto 9 straipsnyje ir 2003 m. balandžio 3 d. Karaliaus dekreto 1 straipsnyje numatyta į galutiniams klientams adresuotas elektros energijos ir dujų tiekimo sąskaitas įtraukti ir specialiai bei atskirai nurodyti visų valdžios institucijų gautus mokesčius ir rinkliavas.

               54

               Iš dalies pakeisto Nutarimo dėl elektros energijos 26 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad pareigą mokėti mokestį turintis asmuo atleidžiamas nuo elektros energijos mokesčio už galią, kuria naudotis suteikiama galimybė klientams, elektros energiją naudojantiems savo geležinkelio, tramvajų arba metro transporto tinklui. Iš to matyti, kad Briuselio-Sostinės regionas ketino suteikti mokesčio lengvatą tokios veiklos vykdytojams; tai rodo, jog teisės aktų leidėjas rėmėsi prielaida, kad nagrinėjamą netiesioginį mokestį turi mokėti galutinis vartotojas, o nesant šio atleidimo, jį privalėtų sumokėti nagrinėjami tinklų operatoriai.

               55

               Šių vertinimų nepaneigia faktas, kad 1999 m. balandžio 29 d. Federalinio įstatymo 22a straipsnis aiškiai numato galimybę perkelti federalinį mokestį galutiniam vartotojui. Iš tiesų skirtingas atleidimo nuo federalinių ir regioninių mokesčių, kurie yra panašaus pobūdžio, vertinimas rodo šios valstybės narės mokesčių sistemos nenuoseklumą.

               56

               Galiausiai primintina, kad pagal Protokolo 3 straipsnio antros pastraipos tekstą įmanoma netaikyti ginčijamų mokesčių ar juos kompensuoti.

               57

               Atsižvelgiant į tai, kas minėta, reikia konstatuoti, kad ginčijami mokesčiai ir jų taikymas atitinka Protokolo 3 straipsnio antroje pastraipoje numatytas sąlygas.

         Dėl Protokolo 3 straipsnio trečios pastraipos taikymo

      Šalių argumentai

               58

               Komisija teigia, kad ginčijami mokesčiai negali būti laikomi „tik atsiskaitymu už komunalines paslaugas“, kaip tai suprantama pagal Protokolo 3 straipsnio trečią pastraipą. Iš tiesų pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką mokestis gali būti tik atsiskaitymas už komunalines paslaugas, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, tik jei šios paslaugos teikiamos ar bent jau gali būti teikiamos tiems, kas turi jį sumokėti (Sprendimo AGF Belgium, C‑191/94, EU:C:1996:144, 26 punktas). Be to, mokestį kvalifikuojant kaip „atsiskaitymą už komunalines paslaugas“ turi būtinai egzistuoti tiesioginis ir proporcingas realių paslaugos sąnaudų ir paslaugos gavėjo sumokėto mokesčio ryšys (Sprendimo Europos Bendrija, C‑199/05, EU:C:2006:678, 25 punktas). Šios dvi sąlygos šiuo atveju neįvykdytos.

               59

               Dėl pirmos iš šių sąlygų Komisija teigia, kad, kalbant apie elektros energiją, Belgijos institucijos atsakymuose į oficialų pranešimą ir pagrįstą nuomonę nurodė tris uždavinius, kuriais naudojasi ar gali pasinaudoti Sąjungos institucijos, t. y. racionalaus elektros energijos vartojimo skatinimo programos, kogeneracijos būdu gaminamos elektros energijos perpirkimas ir viešųjų erdvių apšvietimas.

               60

               Dėl pirmojo iš šių uždavinių, kuris susijęs su subsidijų skyrimu, pažymėtina, kad tokia programa nelaikoma paslauga. Dėl antrojo uždavinio, t. y. tinklo operatoriaus vykdomo kogeneracijos būdu gaminamos elektros energijos perpirkimo, pažymėtina, kad Sąjungos institucijos nevykdo paslaugos teikėjo veiklos ar pelno siekiančios veiklos. Dėl trečiojo uždavinio, susijusio su viešųjų erdvių apšvietimu, pažymėtina, kad tai yra viešoji paslauga, skirta ne konkrečiai Sąjungos institucijoms, bet kiekvienam asmeniui Briuselio gatvėse, nepaisant to, ar jis yra elektros energijos tiekėjo galutinis klientas. Mokestis gali būti laikomas „atsiskaitymu už komunalines paslaugas“ tik su sąlyga, kad jis yra atlygis už specialiai suteiktą konkrečią paslaugą asmeniui, turinčiam sumokėti šį mokestį, ar gali būti toks atlygis.

               61

               Dėl dujų suvartojimo pažymėtina, kad Sąjungos institucijos negali pasinaudoti Nutarimo dėl dujų 18 ir 18a straipsniuose nurodytais uždaviniais, nes jie susiję tik su namų ūkiais, asmenimis, kuriems taikomas specialus socialinis tarifas, ir savivaldybėmis.

               62

               Dėl antros Teisingumo Teismo praktikoje nustatytos sąlygos Komisija teigia, kad elektros energijos suvartojimas apskaičiuojamas proporcingai galutinio kliento turimai galiai, t. y. nėra jokios koreliacijos tarp Sąjungos institucijų sumokėtos sumos ir joms suteiktų tariamų paslaugų sąnaudų. Šiuo klausimu Komisija remiasi viešųjų erdvių apšvietimo paslauga: didieji elektros energijos vartotojai, kurie moka didžiausią mokestį, labiau nepasinaudoja viešųjų erdvių apšvietimu nei kiti vartotojai. Dėl dujų mokesčio pažymėtina, kad jis skaičiuojamas proporcingai suvartotoms kilovatvalandėms, todėl nėra jokio tiesioginio ir proporcingo realių paslaugos sąnaudų ir gavėjo sumokėto mokesčio ryšio.

               63

               Belgijos Karalystė remiasi Sprendimu AGF Belgium (C‑191/94, EU:C:1996:144, 25 ir 26 punktai) ir tvirtina, kad komunalinės paslaugos, su kuriomis susiję ginčijami mokesčiai, atitinka šiuo klausimu Teisingumo Teismo praktikoje nustatytą sąlygą, t. y. jos gali būti teikiamos Sąjungos institucijoms. Konkrečiau kalbant, programos, susijusios su racionaliu elektros energijos ir dujų vartojimu, apima elementus, būtent subsidijas, kuriomis Sąjungos institucijos gali pasinaudoti įgyvendindamos energijos naudojimo efektyvumo priemones. Šiuo klausimu Belgijos Karalystė nurodo subsidijų sumų, kuriomis pasinaudojo pastaraisiais metais Sąjungos institucijos, lentelę.

               64

               Taip pat šios institucijos gali pasinaudoti priemonėmis, susijusiomis su kogeneracijos būdu gaminamos elektros energijos perpirkimu, nes turi tinkamus įrenginius. Tas pats taikoma viešųjų erdvių apšvietimo paslaugoms, kuriomis gali naudotis Sąjungos institucijos. Neatsižvelgiant į faktą, kad nei Protokole, nei Teisingumo Teismo praktikoje nereikalaujama, kad paslaugos būtų „specialiai“ teikiamos jų gavėjams, dalis Briuselio-Sostinės regiono viešųjų erdvių apšvietimo buvo specialiai parinkta Sąjungos institucijoms ir visų pirma pritaikyta prie jų specifinių reikalavimų.

               65

               Antroji Teisingumo Teismo praktikoje nustatyta sąlyga šiuo atveju taip pat yra įvykdyta. Iš tiesų ginčijami mokesčiai buvo apskaičiuojami pagal tinklo vartotojams suteiktą galią, o tai rodo šio mokesčio sumos ir suteiktos paslaugos koreliaciją. Suteiktos galios kriterijus atrodo vienintelis veiksmingas, ypač kiek tai susiję su viešųjų erdvių apšvietimu, kurio apimtį labai sunku išmatuoti.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               66

               Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad reikalingos dvi sąlygos siekiant nustatyti, jog netiesioginis mokestis, kaip antai ginčijami mokesčiai, yra tik atsiskaitymas už komunalines paslaugas, kaip tai suprantama pagal Protokolo 3 straipsnio trečią pastraipą. Pagal pirmąją iš šių sąlygų šios paslaugos turi būti teikiamos ar bent jau gali būti teikiamos tiems, kurie turi sumokėti tokį netiesioginį mokestį (Sprendimo AGF Belgium, C‑191/94, EU:C:1996:144, 26 punktas). Pagal antrąją sąlygą būtinas tiesioginis ir proporcingas realių šios paslaugos sąnaudų ir jos gavėjo sumokėto mokesčio ryšys (Sprendimo Europos Bendrija, C‑199/05, EU:C:2006:678, 25 punktas). Šios dvi sąlygos yra kumuliacinės.

               67

               Reikia konstatuoti, viena vertus, kad nagrinėjami nacionalinės teisės aktai Nutarimo dėl elektros energijos 24 ir 24a straipsniuose ir Nutarimo dėl dujų 18 ir 18a straipsniuose aiškiai apibrėžia viešosios paslaugos uždavinius, kurie turi būti finansuojami iš ginčijamų mokesčių gaunamų lėšų.

               68

               Tačiau, kaip pripažįsta pati Belgijos Karalystė, visos su šiais uždaviniais susijusios paslaugos negali būti teikiamos Sąjungos institucijoms. Tai, be kita ko, yra tik minimalus nepertraukiamas elektros energijos ir dujų tiekimas namų ūkiams ir šių prekių tiekimas specialiu socialiniu tarifu. Belgijos Karalystė pripažino, kad trimis iš šių uždavinių gali pasinaudoti Sąjungos institucijos, t. y. kogeneracijos būdu gaminamos elektros energijos perpirkimu, racionalaus elektros energijos ir dujų vartojimo skatinimu ir viešųjų erdvių apšvietimu.

               69

               Kita vertus, kaip matyti iš nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų, gautos ginčijamų mokesčių sumos skirtos padengti šiuose teisės aktuose numatytų viešosios paslaugos uždavinių sąnaudoms.

               70

               Todėl reikia konstatuoti, kad Sąjungos institucijų sumokėti ginčijami mokesčiai taip pat skirti finansuoti viešosios paslaugos uždaviniams, kuriais šios institucijos negali pasinaudoti. Todėl iš šio vienintelio fakto matyti, kad šio sprendimo 66 punkte nurodyta pirmoji sąlyga nėra įvykdyta; taip pat, kiek tai susiję su antrąja sąlyga, kad nėra tiesioginio ir proporcingo ginčijamų mokesčių sumos ir realių nacionalinės teisės aktuose numatytų viešųjų paslaugų sąnaudų ryšio.

               71

               Tokio ryšio nebuvimą reikia konstatuoti, net kiek tai susiję su trimis viešosios paslaugos uždaviniais, kuriais gali pasinaudoti Sąjungos institucijos.

               72

               Iš tikrųjų ginčijamų mokesčių apskaičiavimo bazė neturi pakankamo ryšio su įprastomis priemonėmis, taikomomis siekiant išmatuoti kogeneracijos būdu pagamintą energiją, kuri turi būti matuojama kilovatais, arba išmatuoti viešųjų erdvių apšvietimą, kuris turi būti matuojamas apšviestos teritorijos plotu ar matavimo vienetu, susijusiu su šviesos energijos kiekiu.

               73

               Taigi, net jei Sąjungos institucijos yra tam tikrų komunalinių paslaugų gavėjos, nagrinėjami nacionalinės teisės aktai neleidžia nustatyti to gavimo masto.

               74

               Todėl šiuo atveju nėra Teisingumo Teismo praktikoje reikalaujamo tiesioginio ir proporcingo ryšio tarp realių viešųjų paslaugų uždavinių, numatytų nacionalinės teisės aktuose, sąnaudų ir ginčijamų mokesčių, kuriuos turi sumokėti Sąjungos institucijos, kaip šių paslaugų gavėjos.

               75

               Todėl reikia konstatuoti, kad netaikydama Sąjungos institucijoms atleidimo nuo mokesčių, nustatytų iš dalies pakeistuose Nutarimo dėl elektros energijos rinkos organizavimo Briuselio‑Sostinės regione 26 straipsnyje ir Nutarimo dėl dujų rinkos organizavimo Briuselio-Sostinės regione 20 straipsnyje ir prieštaraudama dėl regiono taip surinktų šių mokesčių grąžinimo Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Protokolo 3 straipsnio antrą pastraipą.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               76

               Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija reikalavo priteisti iš Belgijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas ir buvo nustatyta, kad neįvykdyti įsipareigojimai, pastaroji turi padengti bylinėjimosi išlaidas.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           Netaikydama Sąjungos institucijoms atleidimo nuo mokesčių, nustatytų iš dalies pakeistuose Nutarimo dėl elektros energijos rinkos organizavimo Briuselio‑Sostinės regione 26 straipsnyje ir Nutarimo dėl dujų rinkos organizavimo Briuselio-Sostinės regione 20 straipsnyje ir prieštaraudama dėl Briuselio-Sostinės regiono taip surinktų šių mokesčių grąžinimo Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 1965 m. balandžio 8 d. Protokolo dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų, kuris iš pradžių buvo pridėtas prie Europos Bendrijų jungtinės Tarybos ir jungtinės Komisijos steigimo sutarties, vėliau pagal Lisabonos sutartį kaip Protokolas Nr. 7 pridėtas prie ES, ESV ir Euratomo sutarčių, 3 straipsnio antrą pastraipą.

                           2.

                           Priteisti iš Belgijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )   Proceso kalba: prancūzų.


Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas 2004 m. kovo 11 d. # Europos Bendrijų Komisija prieš Prancūzijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Prancūzija - Laisvė teikti paslaugas. # Byla C-496/01.


2014 m. kovo 14 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Italmobiliare SpA prieš Europos Komisiją.#Konkurencija – Administracinė procedūra – Sprendimas, kuriuo prašoma pateikti informaciją – Prašomos informacijos reikalingumas – Gero administravimo principas – Pareiga motyvuoti – Proporcingumas.#Byla T-305/11.


title: 2015 m. spalio 21 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Vasilka Ivanova Gogova prieš Ilia Dimitrov Iliev.#Varhoven kasatsionen sad prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Jurisdikcija ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimas bei vykdymas – Reglamentas (EB) Nr. 2201/2003 – Taikymo sritis – 1 straipsnio 1 dalies b punktas – Tėvų pareigų skyrimas, naudojimasis jomis, perdavimas, apribojimas ar atėmimas – 2 straipsnis – Sąvoka „tėvų pareigos“ – Tėvų ginčas dėl jų vaiko kelionės ir paso jam išdavimo – Jurisdikcijos prorogacija – 12 straipsnis – Sąlygos – Pritarimas teismų, į kuriuos kreiptasi, jurisdikcijai – Atsakovo neatvykimas į teismą – Teismų, į kuriuos kreiptasi, ex officio paskirto atsakovo atstovo neprieštaravimas dėl jurisdikcijos.#Byla C-215/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2015 m. spalio 21 d. (
            *
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose — Jurisdikcija ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimas bei vykdymas — Reglamentas (EB) Nr. 2201/2003 — Taikymo sritis — 1 straipsnio 1 dalies b punktas — Tėvų pareigų skyrimas, naudojimasis jomis, perdavimas, apribojimas ar atėmimas — 2 straipsnis — Sąvoka „tėvų pareigos“ — Tėvų ginčas dėl jų vaiko kelionės ir paso jam išdavimo — Jurisdikcijos prorogacija — 12 straipsnis — Sąlygos — Pritarimas teismų, į kuriuos kreiptasi, jurisdikcijai — Atsakovo neatvykimas į teismą — Teismų, į kuriuos kreiptasi, ex officio paskirto atsakovo atstovo neprieštaravimas dėl jurisdikcijos“
      Byloje C‑215/15
      dėl Varhoven kasatsionen sad (Aukščiausiasis kasacinis teismas, Bulgarija) 2015 m. gegužės 11 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo tą pačią dieną, pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Vasilka Ivanova Gogova

      prieš

         Ilia Dimitrov Iliev

      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro trečiosios kolegijos pirmininkas L. Bay Larsen, einantis ketvirtosios kolegijos pirmininko pareigas, teisėjai J. Malenovský, M. Safjan, A. Prechal ir K. Jürimäe (pranešėja),
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      posėdžio sekretorius I. Illéssy, administratorius,
      atsižvelgęs į 2015 m. liepos 3 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimą nagrinėti šią bylą pagal pagreitintą procedūrą, numatytą Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23a straipsnyje ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 105 straipsnio 1 dalyje,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2015 m. rugsėjo 9 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               Čekijos vyriausybės, atstovaujamos J. Vláčil,

               —

               Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos M. A. Sampol Pucurull,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos S. Petrova ir M. Wilderspin,

         susipažinęs su generalinio advokato nuomone,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000 (OL L 338, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 243), 1 straipsnio 1 dalies b punkto, 2 straipsnio 7 punkto, 8 straipsnio 1 dalies ir 12 straipsnio 1 dalies b punkto išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant V. I. Gogova ir I. D. Iliev ginčą dėl jų bendro vaiko paso atnaujinimo.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Reglamento Nr. 2201/2003 5 ir 12 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:

                        „(5)

                        Siekiant užtikrinti lygybę visiems vaikams, šis reglamentas taikomas visiems sprendimams dėl tėvų pareigų, įskaitant vaiko apsaugos priemones, neatsižvelgiant į ryšį su santuokos byla.

                  <…>

                        (12)

                        Jurisdikcijos pagrindai, susiję su tėvų pareigomis, nustatyti šiame reglamente, yra suformuluoti kuo labiausiai atsižvelgiant į vaiko interesus, ypač į artumo kriterijų. Tai reiškia, kad jurisdikcija turėtų pirmiausiai priklausyti vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos valstybei narei, išskyrus tam tikrus vaiko gyvenamosios vietos pakeitimo atvejus arba pagal tėvų pareigų turėtojų susitarimą.“

               4

               Šio reglamento 1 straipsnyje „Taikymo sritis“ nustatyta:
               „1.   Šis reglamentas taikomas bet kokio pobūdžio teismo civilinėms byloms, susijusioms su:
               <…>

                        b)

                        tėvų pareigų skyrimu, naudojimusi jomis, perdavimu, apribojimu ar atėmimu.

                  2.   Šio straipsnio 1 dalies b punkte nurodytos bylos konkrečiai gali būti susijusios su:

                        a)

                        globos teisėmis ir bendravimo teisėmis;

                        b)

                        globos, rūpybos ir panašiomis institucijomis [panašiais institutais];

                        c)

                        asmens ar institucijos, atsakingos už vaiko asmenį ar turtą, skyrimu ir funkcijomis, atstovavimu vaikui [bet kurio asmens ar institucijos, kurie turi rūpintis vaiko asmeniu ar jo turtu, atstovauti ar padėti vaikui, skyrimu ir funkcijoms];

                        d)

                        vaiko paskyrimu į šeimą (šeimyną) ar globos instituciją;

                        e)

                        vaiko apsaugos priemonėmis, susijusiomis su vaiko turto administravimu, išsaugojimu ar perleidimu.

                  3.   Šis reglamentas netaikomas:

                        a)

                        tėvystės (motinystės) nustatymui ar nuginčijimui;

                        b)

                        sprendimams dėl įvaikinimo, pasirengimo įvaikinti priemonėms arba įvaikinimo panaikinimui ar atšaukimui;

                        c)

                        vardo ir pavardės vaikui suteikimui;

                        d)

                        nepilnamečio emancipavimui;

                        e)

                        išlaikymo pareigoms;

                        f)

                        turto patikėjimo sutartims ar paveldėjimui;

                        g)

                        priemonėms, kurių imamasi dėl vaikų padarytų baudžiamosios teisės pažeidimų.“

               5

               Pagal nurodyto reglamento 2 straipsnio 7 punktą „tėvų pareigos“ apibrėžiamos kaip „visos teisės ir pareigos, susijusios su vaiko asmeniu ar turtu, suteikiamos fiziniam ar juridiniam asmeniui teismo sprendimu, įstatymų nustatyta tvarka ar juridinę galią turinčiu susitarimu. [Jos apima, be kita ko, globos teises ir bendravimo teises]“.

               6

               To paties reglamento 8 straipsnis „Bendroji jurisdikcija“ suformuluotas taip:
               „1.   Valstybės narės teismai turi jurisdikciją bylose, susijusiose su tėvų pareigomis vaikui, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta tuo metu, kai byla patenka jų žinion, yra toje valstybėje narėje.
               2.   Šio straipsnio 1 daliai taikomos [12 straipsnio] nuostatos.“

               7

               Reglamento Nr. 2201/2003 12 straipsnyje „Jurisdikcijos prorogacija“ įtvirtinta:
               „1.   Valstybės narės teismai, kuriems pagal 3 straipsnį yra suteikta jurisdikcija nagrinėti pareiškimą dėl santuokos nutraukimo, gyvenimo skyrium (separacija) arba santuokos pripažinimo negaliojančia, turi jurisdikciją bet kurioje byloje dėl su tėvų pareigų, susijusioje su tuo pareiškimu, [turi jurisdikciją visais su tuo pareiškimu susijusiais klausimais dėl tėvų pareigų], jeigu:

                        a)

                        bent vienas iš sutuoktinių turi tėvų pareigas vaikui;
                        ir

                        b)

                        tokiai teismų jurisdikcijai, teismui priėmus bylą savo žinion, aiškiai išreikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu pritarė abu sutuoktiniai ir tėvų pareigų turėtojai, ir ji labiausiai atitinka vaiko interesus.

                  <…>
               3.   Valstybės narės teismai taip pat turi jurisdikciją tėvų pareigoms kitose bylose, nei nurodyta šio straipsnio 1 dalyje, jeigu:

                        a)

                        vaikas turi esminį ryšį su ta valstybe nare, pavyzdžiui, dėl to, kad vienas iš tėvų pareigų turėtojų toje valstybėje narėje turi nuolatinę gyvenamąją vietą arba kad vaikas yra tos valstybės narės pilietis;
                        arba [ir]

                        b)

                        teismų jurisdikcijai, teismui priėmus bylą savo žinion, aiškiai išreikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu pritarė visos bylos šalys, ir ji labiausiai atitinka vaiko interesus.

                  <…>“

               8

               Šio reglamento 16 straipsnyje „Bylos iškėlimas teisme“ numatyta:
               „1.   Byla teisme laikoma iškelta tada:

                        a)

                        kai teismui pateikiamas atitinkamas bylos iškėlimo ar lygiavertis dokumentas, tačiau tik tuo atveju, jeigu pareiškėjas ėmėsi nustatytų priemonių, kad minėtas dokumentas būtų įteiktas atsakovui;
                        arba

                        b)

                        jeigu minėtas dokumentas turi būti įteiktas prieš pateikiant jį teismui, kai jį gauna už įteikimą atsakinga institucija, tačiau tik tuo atveju, jeigu pareiškėjas ėmėsi nustatytų priemonių, kad minėtas dokumentas būtų pateiktas teismui.“

         Bulgarijos teisė

      Bulgarijos asmens dokumentų įstatymas

               9

               Pagal Bulgarijos asmens tapatybės dokumentų įstatymo (Zakon za balgarskite lichni dokumenti) 45 straipsnio 1 dalį prašymą išduoti pasą mažamečiui ir nepilnamečiui asmeniškai pateikia jo tėvai.

               10

               Pagal šio įstatymo 78 straipsnio 1 dalį, siejamą su 76 straipsnio 9 punktu, vidaus reikalų ministras arba prireikus jo šiuo tikslu įgaliotas asmuo turi teisę uždrausti vaikui išvykti iš Bulgarijos Respublikos, jei nepateiktas notaro patvirtintas rašytinis jo tėvų sutikimas dėl vaiko kelionės.

         Šeimos kodeksas

               11

               Šeimos kodekso (Semeen kodeks) 127a straipsnyje nustatyta:
               „1.   Klausimus dėl vaiko kelionių į užsienį ir tam reikalingų tapatybės dokumentų išdavimo sprendžia tėvai bendru sutarimu.
               2.   Tėvams nesutarus dėl šio straipsnio 1 dalyje nurodytų klausimų, jų ginčą sprendžia Rayonen sad (rajono teismas), kurio veiklos teritorijoje yra vaiko faktinė gyvenamoji vieta.
               3.   Byla keliama vieno iš tėvų prašymu. Teismas išklauso kitą iš tėvų, nebent šis be pateisinamos priežasties neatvyksta į posėdį. Teismas taip pat gali rinkti įrodymus savo iniciatyva.
               <…>“

         Civilinio proceso kodeksas

               12

               Civilinio proceso kodekso (Grazhdanski protsesualen kodeks) 47 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Jeigu atsakovo neįmanoma surasti bylos medžiagoje nurodytu adresu, taip pat neįmanoma surasti asmens, kuris sutiktų priimti pranešimą, įteikiantis asmuo pakabina skelbimą ant atitinkamo asmens būsto durų arba pašto dėžutės; jeigu neįmanoma prie jų prieiti, skelbimas pakabinamas ant pastato durų arba matomoje vietoje prie jų. Jeigu įteikiantis asmuo turi galimybę prieiti prie pašto dėžutės, jis taip pat palieka joje skelbimą.
               2.   Skelbime nurodoma, kad dokumentai palikti teismo kanceliarijoje, jeigu pranešimas įteikiamas per teismo darbuotoją arba teismo antstolį; kad dokumentai palikti savivaldybėje, jeigu pranešimą įteikė savivaldybės darbuotojas, ir kad juos galima atsiimti per dvi savaites nuo skelbimo pakabinimo dienos.
               3.   Jeigu atsakovas neatvyksta atsiimti dokumentų, teismas nurodo ieškovui pateikti pažymą apie jo registruotą gyvenamąją vietą, išskyrus 40 straipsnio 2 dalyje ir 41 straipsnio 1 dalyje numatytus atvejus, kai apie įteikimą pažymima bylos medžiagoje. Jeigu nurodytas adresas nesutampa su šalies nuolatinės ar faktinės gyvenamosios vietos adresu, teismas nurodo įteikti dokumentus faktinėje arba nuolatinėje gyvenamojoje vietoje pagal 1 ir 2 dalis.
               4.   Jeigu įteikiantis asmuo nustato, kad atsakovas negyvena nurodytu adresu, teismas ieškovui nurodo pateikti pažymą apie jo registruotą gyvenamąją vietą, neatsižvelgiant į skelbimą pagal 1 dalį.
               5.   Dokumentai laikomi įteiktais pasibaigus jiems atsiimti teismo kanceliarijoje ar savivaldybėje nustatytam terminui.
               6.   Nustatęs, ar įteikta tinkamai, teismas nurodo apie tai pažymėti bylos medžiagoje ir ieškovo lėšomis skiria nedalyvaujančio atsakovo atstovą.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               13

               Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad V. I. Gogova ir I. D. Iliev turi bendrą vaiką, kuriam klostantis pagrindinės bylos aplinkybėms buvo 10 metų. Šis Bulgarijos pilietybę turintis vaikas su motina gyvena Milane (Italija). Abu tėvai yra Bulgarijos piliečiai; jie gyvena skyrium. I. D. Iliev taip pat gyvena Italijoje.

               14

               V. I. Gogova norėjo atnaujinti savo vaiko pasą, kurio galiojimas baigėsi 2012 m. balandžio 5 d., kad galėtų su vaiku vykti į Bulgariją.

               15

               Pagal Bulgarijos teisę sprendimą dėl nepilnamečio vaiko kelionės ir kreipimosi dėl paso išdavimo priima tėvai bendru sutarimu. Be to, prašymą išduoti vaikui pasą kompetentingai administracinei institucijai turi pateikti abu tėvai kartu.

               16

               I. D. Iliev nesuteikė reikalingos pagalbos pagrindinės bylos ieškovei, kad jų bendram vaikui būtų išduotas naujas pasas, todėl V. I. Gogova kreipėsi į Rayonen sad – Petrich (Petričiaus rajono teismas, Bulgarija), kad šis teismas išspręstų jos ir I. D. Iliev ginčą dėl jų vaiko galimybės išvykti iš nacionalinės teritorijos ir naujo paso išdavimo jam šiuo tikslu.

               17

               Kadangi buvo neįmanoma įteikti I. D. Iliev ieškinio, nes jo nepavyko rasti deklaruotu adresu, teismas paskyrė jo atstovą ad litem, remdamasis Civilinio proceso kodekso 47 straipsnio 6 dalimi. Šis atstovas neginčijo Bulgarijos teismų jurisdikcijos ir pareiškė, kad ginčą reikia spręsti atsižvelgiant į vaiko interesą

               18

               2014 m. lapkričio 10 d. nutartimi Rayonen sad – Petrich (Petričiaus rajono teismas) pripažino, kad V. I. Gogovos prašymui taikomas Šeimos kodekso 127a straipsnis ir jis susijęs su tėvų pareigomis vaikui, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2201/2003 8 straipsnį. Konstatavęs, kad vaikas įprastai gyvena Italijoje, šis teismas pripažino neturįs jurisdikcijos nagrinėti prašymo ir nutraukė bylą.

               19

               Dėl šios nutarties V. I. Gogova padavė apeliacinį skundą Okrazhen sad – Blagoevgrad (Blagojevgrado apygardos teismas, Bulgarija). Šis teismas, pirma, paliko galioti skundžiamą nutartį ir, antra, nusprendė, kad Reglamento Nr. 2201/2003 12 straipsnio 1 dalies b punkte numatytos Bulgarijos teismų „jurisdikcijos prorogacijos“ nėra. Anot šio teismo, nors I. D. Iliev neginčijo šių teismų jurisdikcijos, bylą nagrinėjant dalyvavo tik jo atstovas, teismo paskirtas ex officio, nesant atsakovui.

               20

               Pagrindinės bylos ieškovė padavė kasacinį skundą Varhonen kasatsionen sad (Aukščiausiasis kasacinis teismas). Šio teismo nuomone, kasacinės bylos baigtis priklausys pirmiausia nuo to, ar Šeimos kodekso 127a straipsnio 2 dalyje numatyta teisminė procedūra, leidžianti teismo sprendimu kompensuoti trūkstamą vieno iš tėvų sutikimą dėl vaiko kelionės į užsienį ir dėl paso išdavimo jam, patenka į Reglamento Nr. 2201/2003 taikymo sritį, todėl teismų jurisdikcija nustatytina pagal šio reglamento nuostatas. Kalbant konkrečiai, kyla klausimas, ar tokia procedūra susijusi su „tėvų pareigomis“, kaip jos suprantamos pagal šio reglamento 2 straipsnio 7 punktą. Anot šio teismo, šiomis aplinkybėmis taip pat būtina nustatyti, ar tas reglamentas taikomas šiai procedūrai, atsižvelgiant į tai, kad pagal Bulgarijos teisę joje priimtas teismo sprendimas turi būti pateiktas Bulgarijos administracinėms institucijoms tam, kad atitinkamam vaikui būtų leista išvykti iš šalies arba kad jam būtų išduotas pasas.

               21

               Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar nagrinėjamu atveju Bulgarijos teismų jurisdikcija gali būti grindžiama Reglamento Nr. 2201/2003 12 straipsnio 1 dalies b punktu, atsižvelgiant į tai, kad šių teismų paskirtas I. D. Iliev atstovas neginčijo jų jurisdikcijos nagrinėti pagrindinę bylą.

               22

               Šiomis aplinkybėmis Varhoven kasatsionen sad (Aukščiausiasis kasacinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar civiliniam teismui įstatymu suteikta galimybė spręsti tėvų ginčą dėl jų vaiko kelionės į užsienį ir asmens dokumentų išdavimo, kai pagal taikomą materialinę teisę numatytas bendras naudojimasis tėvų teisėmis vaiko atžvilgiu, yra byla, susijusi su „tėvų pareigų skyrimu, naudojimusi jomis, perdavimu, apribojimu ar atėmimu“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 2201/2003 1 straipsnio 1 dalies b punktą, siejamą su 2 straipsnio 7 punktu, kuriai galima taikyti šio reglamento 8 straipsnio 1 dalį?

                        2.

                        Ar yra pagrindai pripažinti tarptautinę jurisdikciją civilinėje byloje dėl tėvų pareigų, jeigu teismo sprendimas pakeis su vaiku susijusiai administracinei procedūrai juridinę reikšmę turintį faktą, o pagal taikytiną teisę ši procedūra turi vykti konkrečioje valstybėje narėje?

                        3.

                        Ar jurisdikcijos prorogacija, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 2201/2003 12 straipsnio 1 dalies b punktą, pripažintinas atvejis, kai atsakovo atstovas neginčijo teismo jurisdikcijos, tačiau pats buvo ne atsakovo įgaliotas, o teismo paskirtas, kilus sunkumų susisiekti su atsakovu, kad šis asmeniškai ar per atstovą galėtų dalyvauti procese?“

         Procesas Teisingumo Teisme

               23

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymu paskirta kolegija išnagrinėjo klausimą dėl būtinybės šią bylą nagrinėti taikant Teisingumo Teismo procedūros reglamento 107 straipsnyje numatytą prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą. Išklausiusi generalinį advokatą, ši kolegija nusprendė atmesti tokį prašymą.

               24

               Nutartimi Gogova (C‑215/15, EU:C:2015:466) Teisingumo Teismo pirmininkas nutarė nagrinėti šią bylą pagal pagreitintą procedūrą, numatytą Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23a straipsnyje ir Procedūros reglamento 105 straipsnio 1 dalyje.

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo ir antrojo klausimų

               25

               Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos tikslinga nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar ieškinys, kuriuo vienas iš tėvų prašo teismo išspręsti klausimą, kai nėra kito iš tėvų sutikimo dėl jų vaiko išvykimo iš jo nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės narės ir dėl prašymo išduoti šiam vaikui pasą, patenka į Reglamento Nr. 2201/2003 materialinę taikymo sritį, net jei į teismo sprendimą dėl šio ieškinio turės atsižvelgti valstybės narės, kurios pilietis yra vaikas, valdžios institucijos per administracinę procedūrą dėl paso išdavimo.

               26

               Dėl Reglamento Nr. 2201/2003 materialinės taikymo srities pažymėtina, kad iš jo 1 straipsnio 1 dalies b punkto matyti, jog šis reglamentas taikomas bet kokio pobūdžio teismo civilinėms byloms, susijusioms, be kita ko, su tėvų pareigų skyrimu, naudojimusi jomis, perdavimu, apribojimu ar atėmimu. Šiomis aplinkybėmis sąvoka „civilinė byla“ turi būti suprantama ne siaurai, o kaip autonominė Sąjungos teisės sąvoka, apimanti pirmiausia visus prašymus, priemones ar sprendimus dėl „tėvų pareigų“, kaip tai suprantama pagal šį reglamentą, laikantis jo 5 konstatuojamojoje dalyje priminto tikslo (šiuo klausimu žr. Sprendimo C, C‑435/06, EU:C:2007:714, 46–51 punktus).

               27

               Šiuo požiūriu Reglamento Nr. 2201/2003 2 straipsnio 7 punkte sąvoka „tėvų pareigos“ apibrėžiama plačiai, kaip apimanti visas su vaiko asmeniu ar turtu susijusias teises ir pareigas, suteikiamas fiziniam ar juridiniam asmeniui teismo sprendimu, įstatymų nustatyta tvarka ar juridinę galią turinčiu susitarimu (Sprendimo C, C‑435/06, EU:C:2007:714, 49 punktas ir Sprendimo C., C‑92/12 PPU, EU:C:2012:255, 59 punktas). Be to, nors šio reglamento 1 straipsnio 2 dalyje pateiktas sąrašas bylų, kurioms, kaip susijusioms su „tėvų pareigomis“, taikomas šis reglamentas, tas sąrašas yra ne baigtinis, o tik pavyzdinis, kaip rodo žodžių „gali būti“ vartojimas (Sprendimo C, C‑435/06, EU:C:2007:714, 30 punktas ir Sprendimo C., C‑92/12 PPU, EU:C:2012:255, 63 punktas).

               28

               Siekiant nustatyti, ar prašymas patenka į Reglamento Nr. 2201/2003 taikymo sritį, reikia remtis jo dalyku [pagal analogiją su 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42) 1 straipsnio 2 dalyje vartojama sąvoka „fizinių asmenų statusas arba teisnumas ir veiksnumas“ žr. Sprendimo Schneider, C‑386/12, EU:C:2013:633, 29 ir 30 punktus ir, kiek tai susiję su šioje nuostatoje vartojama sąvoka „socialinis draudimas“, Sprendimo Baten, C‑271/00, EU:C:2002:656, 46 ir 47 punktus].

               29

               Kiek tai susiję su tokiu ieškiniu, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, pažymėtina, jog iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šį ieškinį nagrinėjantis teismas turi nuspręsti dėl būtinumo atitinkamam vaikui gauti pasą ir dėl ieškinį pareiškusio vieno iš tėvų teisės pateikti prašymą išduoti šį pasą ir vykti su vaiku į užsienį be kito iš tėvų sutikimo. Vadinasi, tokio ieškinio dalykas yra naudojimasis „tėvų pareigomis“ minėtam vaikui, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2201/2003 1 straipsnio 1 dalies b punktą, analizuojamą kartu su šio reglamento 2 straipsnio 7 punktu.

               30

               Be to, konstatuotina, kad ieškiniui, kaip antai nagrinėjamam pagrindinėje byloje, netaikoma jokia iš to paties reglamento 1 straipsnio 3 dalyje išvardytų ribotų išimčių.

               31

               Darytina išvada, kad toks ieškinys patenka į Reglamento Nr. 2201/2003 taikymo sritį.

               32

               Šios išvados nepaneigia paprasta aplinkybė, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamu prašymu siekiama, kad būtų priimtas konkretus sprendimas dėl vaiko, o ne dėl visų būdų, kuriais galima įgyvendinti tėvų pareigas. Iš tiesų, kaip priminta šio sprendimo 26 ir 27 punktuose, reglamentas taikomas visiems šios srities sprendimams, nesvarbu, ar jie susiję su konkrečiu šių pareigų aspektu, ar jais nustatoma bendra jų vykdymo tvarka.

               33

               Be to, tai, kad į teismo sprendimą dėl šio prašymo turės atsižvelgti valstybės narės, kurios pilietis yra vaikas, šiuo atveju Bulgarijos Respublikos valdžios institucijos per administracinę procedūrą dėl paso išdavimo šiam vaikui, negali lemti kitokio Reglamento Nr. 2201/2003 aiškinimo.

               34

               Šiuo aspektu pakanka pažymėti, kad bet kuriuo atveju pagrindinė byla nelemia, kad pasas bus išduotas automatiškai, o vienintelis jos poveikis yra leidimas vienam iš tėvų pareigas atitinkamam vaikui įgyvendinančių asmenų pateikti prašymą išduoti šiam vaikui pasą, nedalyvaujant ir nesant kito šias pareigas įgyvendinančio asmens ar jam nedavus sutikimo, tačiau taip nepažeidžiamos kitos Bulgarijos teisėje numatytos tokio dokumento išdavimo sąlygos.

               35

               Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, į pirmąjį ir antrąjį klausimus atsakytina, kad ieškinys, kuriuo vienas iš tėvų prašo teismo išspręsti klausimą, kai nėra kito iš tėvų sutikimo dėl vaiko išvykimo iš jo nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės narės ir dėl prašymo išduoti šiam vaikui pasą, patenka į Reglamento Nr. 2201/2003 materialinę taikymo sritį, net jei į teismo sprendimą dėl šio ieškinio turės atsižvelgti valstybės narės, kurios pilietis yra vaikas, valdžios institucijos per administracinę procedūrą dėl paso išdavimo.

         Dėl trečiojo klausimo

               36

               Trečiasis klausimas susijęs su Reglamento Nr. 2201/2003 12 straipsnio 1 dalies aiškinimu. Šioje nuostatoje numatyta, kad valstybės narės teismai, kuriems pateiktas pareiškimas dėl santuokos nutraukimo, gyvenimo skyrium (separacijos) arba santuokos pripažinimo negaliojančia, tam tikromis sąlygomis turi jurisdikciją visais su tuo pareiškimu susijusiais klausimais dėl tėvų pareigų.

               37

               Tačiau nei iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nei iš Teisingumo Teismo gautų pastabų nematyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nagrinėjamoje byloje būtų pateiktas toks su santuoka susijęs pareiškimas.

               38

               Kita vertus, Reglamento Nr. 2201/2003 12 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta jurisdikcijos prorogacijos taisyklė leidžia valstybės narės, kurioje vaikas neturi nuolatinės gyvenamosios vietos, teismams nagrinėti prašymus dėl tėvų pareigų šiam vaikui, net jei šiuose teismuose nenagrinėjama jokia kita su santuoka susijusi byla (šiuo klausimu žr. Sprendimo L, C‑656/13, EU:C:2014:2364, 45 ir 52 punktus).

               39

               Vadinasi, trečiąjį klausimą reikia suprasti taip, kad iš esmės juo siekiama sužinoti, ar Reglamento Nr. 2201/2003 12 straipsnio 3 dalies b punktas aiškintinas taip, kad galima pripažinti, jog teismų, į kuriuos kreiptasi, jurisdikcijai nagrinėti prašymą dėl tėvų pareigų „aiškiai išreikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu pritarė visos bylos šalys“, kaip numatyta šioje nuostatoje, vien todėl, kad atsakovo atstovas ad litem, paskirtas šių teismų ex officio, nesant galimybės įteikti atsakovui ieškinio, neginčijo šių teismų jurisdikcijos.

               40

               Pagal Reglamento Nr. 2201/2003 12 straipsnio 3 dalies b punktą, analizuojamą kartu su šio reglamento 16 straipsniu, valstybės narės teismai gali grįsti savo jurisdikciją pirmąja iš šių nuostatų, jeigu įrodyta, kad egzistuoja aiškus ar bent nedviprasmiškas visų bylos šalių pritarimas šiai jurisdikcijai vėliausiai tuo momentu, kai pasirinktam teismui pateikiamas bylos iškėlimo ar lygiavertis dokumentas (šiuo klausimu žr. Sprendimo L, C‑656/13, EU:C:2014:2364, 56 punktą).

               41

               Be to, iš Reglamento Nr. 2201/2003 12 konstatuojamosios dalies matyti, kad šio reglamento 12 straipsnio 3 dalyje numatytas jurisdikcijos pagrindas yra artumo kriterijaus, pagal kurį ieškinius dėl tėvų pareigų vaikui pirmiausiai turėtų nagrinėti šio vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos valstybei narės teismai, išimtis; šis kriterijus įtvirtintas reglamento 8 straipsnio 1 dalyje. Kaip generalinis advokatas pažymėjo savo nuomonės 64 punkte, šia išimtimi siekta suteikti šalims tam tikrą autonomiją bylose dėl tėvų pareigų. Taigi sąlygą dėl nedviprasmiško visų bylos šalių pritarimo dėl teismų, į kuriuos kreiptasi, jurisdikcijos reikia aiškinti siaurai.

               42

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad, viena vertus, toks pritarimas reiškia bent jau tai, kad atsakovui žinoma apie šiuose teismuose iškeltą bylą. Nors toks žinojimas savaime nereiškia pritarimo teismų, į kuriuos kreiptasi, jurisdikcijai, bylą nagrinėjant nedalyvaujantis atsakovas, kuriam bylos iškėlimo dokumentas nebuvo įteiktas ir kuris nežino apie pradėtą procesą, bet kuriuo atveju negali būti laikomas pritarusiu šiai jurisdikcijai (pagal analogiją su Reglamento Nr. 44/2001 24 straipsniu žr. Sprendimo A, C‑112/13, EU:C:2014:2195, 54 punktą).

               43

               Kita vertus, išvados apie pagrindinės bylos atsakovo valią negalima daryti remiantis minėtų teismų nesant atsakovui paskirto atstovo ad litem veiksmais. Kadangi šis atstovas neturi kontaktų su atsakovu, jis negali iš jo gauti informacijos, būtinos norint pritarti šių teismų jurisdikcijai ar ją ginčyti žinant visas bylos aplinkybes (šiuo klausimu žr. Sprendimo A, C‑112/13, EU:C:2014:2195, 55 punktą).

               44

               Vadinasi, tokiu atveju, koks susiklostė pagrindinėje byloje, negalima pripažinti, kad teismų, į kuriuos kreiptasi, jurisdikcijai „aiškiai išreikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu pritarė visos bylos šalys“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2201/2003 12 straipsnio 3 dalį.

               45

               Priešingai, nei Teisingumo Teisme teigė Ispanijos vyriausybė, šis aiškinimas negali būti paneigtas remiantis teise kreiptis į teismą arba teisinio saugumo ir Reglamento Nr. 2201/2003 veiksmingumo principais. Šiuo klausimu ši vyriausybė iš esmės nurodė, kad negalėjimas priimti galutinio sprendimo dėl pagrindinės bylos ieškovės prašymo dėl to, kad kilo sunkumų įteikti procesinius dokumentus pagrindinės bylos atsakovui, lemia minėtai teisei ir principams prieštaraujantį atsisakymą vykdyti teisingumą.

               46

               Tačiau šio sprendimo 44 punkte nurodytu aiškinimu, esant tokiai situacijai, kokia susiklostė pagrindinėje byloje, iš ieškovo neatimama galimybė siekti, kad sprendimą priimtų, prireikus nedalyvaujant atsakovui, valstybės narės, kurioje atitinkamas vaikas nuolat gyvena, teismai, turintys jurisdikciją pagal Reglamento Nr. 2201/2003 8 straipsnį. Taigi šis aiškinimas nelemia atsisakymo vykdyti teisingumą.

               47

               Taigi į trečiąjį klausimą atsakytina: Reglamento Nr. 2201/2003 12 straipsnio 3 dalies b punktas aiškintinas taip, kad negalima pripažinti jog teismų, į kuriuos kreiptasi, jurisdikcijai nagrinėti prašymą dėl tėvų pareigų „aiškiai išreikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu pritarė visos bylos šalys“, kaip numatyta šioje nuostatoje, vien todėl, kad atsakovo atstovas ad litem, paskirtas šių teismų ex officio, nesant galimybės įteikti atsakovui ieškinio, neginčijo šių teismų jurisdikcijos.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               48

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

                              1.

                              Ieškinys, kuriuo vienas iš tėvų prašo teismo išspręsti klausimą, kai nėra kito iš tėvų sutikimo dėl vaiko išvykimo iš jo nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės narės ir dėl prašymo šiam vaikui išduoti pasą, patenka į 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000, materialinę taikymo sritį, net jei į teismo sprendimą dėl šio ieškinio turės atsižvelgti valstybės narės, kurios pilietis yra vaikas, valdžios institucijos per administracinę procedūrą dėl paso išdavimo.

                              2.

                              Reglamento Nr. 2201/2003 12 straipsnio 3 dalies b punktas aiškintinas taip, kad negalima pripažinti jog teismų, į kuriuos kreiptasi, jurisdikcijai nagrinėti prašymą dėl tėvų pareigų „aiškiai išreikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu pritarė visos bylos šalys“, kaip numatyta šioje nuostatoje, vien todėl, kad atsakovo atstovas ad litem, paskirtas šių teismų ex officio, nesant galimybės įteikti atsakovui ieškinio, neginčijo šių teismų jurisdikcijos.

                     Parašai.

            (
            *
         )   Proceso kalba: bulgarų.


2000 m. kovo 9 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Belgijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Laisvas darbuotojų judėjimas - Įsisteigimo laisvė - Laisvė teikti paslaugas. # Byla C-355/98.


1990 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Vokietijos Federacinę Respubliką. # Valstybės pagalba. # Byla C-5/89.


1969 m. lapkričio 19 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Byla 45-64.


1988 m. vasario 2 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Ministeriet for Skatter og Afgifter prieš Investeringsforeningen Dansk Sparinvest. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Højesteret - Danija. # Byla 36/86.


2016 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas.#Sea Handling SpA prieš Europos Komisiją.#Apeliacinis skundas – Visuomenės teisė susipažinti su Europos Sąjungos institucijų dokumentais – Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 – 4 straipsnio 2 dalies trečia įtrauka – Teisės susipažinti su dokumentais išimtys – Neteisingas aiškinimas – Pareiga motyvuoti – Su valstybės pagalbos kontrolės procedūra susiję dokumentai – Inspekcijų, tyrimo ir audito tikslų apsauga – Bendra teisės susipažinti su visais administracinės bylos dokumentais išimties taikymo prezumpcija – Konfidencialumo prezumpcijos apimtis – Prašymas leisti susipažinti su skundu, pagal kurį pradėta tyrimo procedūra – Atsisakymas leisti susipažinti – Viršesnis viešasis interesas.#Byla C-271/15 P.


1982 m. gruodžio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla 41/82.


2014 m. kovo 14 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Holcim (Deutschland) AG ir Holcim Ltd prieš Europos Komisiją.#Konkurencija – Administracinė procedūra – Sprendimas, kuriuo prašoma pateikti informaciją – Prašomos informacijos reikalingumas – Pareiga motyvuoti – Proporcingumas.#Byla T-293/11.


1992 m. gegužės 7 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Pesquerias De Bermeo SA ir Naviera Laida SA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Žuvininkystė. # Sujungtos bylos C-258/90 ir C-259/90.


1998 m. spalio 1 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Ispanijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla C-71/97.