title: 2008 m. gruodžio 1 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Baudžiamoji byla prieš Artur Leymann ir Aleksei Pustovarov.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Korkein oikeus - Suomija.#Policijos ir teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose - Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR - 27 straipsnis - Europos arešto orderis ir perdavimo tarp valstybių narių procedūra - Baudžiamojo persekiojimo apribojimo principas - Sutikimo procedūra.#Byla C-388/08 PPU.

text:
      Byla C‑388/08 PPU
      Baudžiamoji byla
      prieš
      Artur Leymann ir Aleksei Pustovarov
      (Korkein oikeus prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Policijos ir teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR – 27 straipsnis – Europos arešto orderis ir perdavimo tarp valstybių narių tvarka – Baudžiamojo persekiojimo apribojimo principas – Sutikimo procedūra“
      Sprendimo santrauka
      1.        Prejudiciniai klausimai – Prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūra – Sąlygos
      (Teisingumo Teismo procedūros reglamento 104b straipsnis)
      2.        Europos Sąjunga – Policijos ir teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pagrindų sprendimas dėl Europos arešto
            orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos – Baudžiamojo persekiojimo apribojimo taisyklė
      (Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584 3, 4 straipsniai ir 27 straipsnio 2 dalis, 3 dalies g punktas ir 4 dalis)
      3.        Europos Sąjunga – Policijos ir teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pagrindų sprendimas dėl Europos arešto
            orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos – Baudžiamojo persekiojimo apribojimo taisyklė
      (Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584 27 straipsnio 2 dalis)
      4.        Europos Sąjunga – Policijos ir teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pagrindų sprendimas dėl Europos arešto
            orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos – Baudžiamojo persekiojimo apribojimo taisyklė
      (Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584 27 straipsnio 3 dalies c punktas ir 4 dalis)
      1.        Prašymą nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą dėl Pagrindų sprendimo 2002/584 dėl Europos arešto orderio ir perdavimo
         tarp valstybių narių tvarkos pagal sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą galima patenkinti vadovaujantis prašymą priimti
         prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teiginiais, kad jeigu kaltinamasis aktas dėl nusikalstamos veikos būtų panaikintas,
         suinteresuotajam asmeniui skirta bausmė būtų sumažinta ir jis būtų paleistas į laisvę anksčiau.

      (žr. 38–39 punktus)
      2.        Pagrindų sprendimo 2002/584 dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos 27 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta
         baudžiamojo persekiojimo apribojimo taisyklė, pagal kurią perduotas asmuo negali būti patrauktas baudžiamojon atsakomybėn,
         jis negali būti nuteistas ir jam negali būti atimta laisvė už kitą nusikalstamą veiką, t. y. ne tą nusikalstamą veiką, dėl
         kurios yra perduotas, padarytą prieš jo perdavimą. Perdavimo prašymas grindžiamas informacija, kuri atspindi tyrimo rezultatus
         išduodant Europos arešto orderį. Taigi įmanoma, jog vykstant procedūrai inkriminuotos aplinkybės ne visais atžvilgiais atitinka
         anksčiau aprašytąsias. Surinkti duomenys gali lemti būtinybę patikslinti ir net pakeisti nusikalstamos veikos sudėties požymius,
         kuriais iš pradžių buvo grindžiamas Europos arešto orderio išdavimas.

      Žodžiai „iškelti (patraukti)“, „nuteisti“ ar „atimti laisvę“ minėto 27 straipsnio 2 dalyje parodo, kad „kitos nusikalstamos
         veikos“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas, sąvoką reikia vertinti atsižvelgiant į įvairias procedūros stadijas ir atskirus
         procesinius dokumentus, galinčius pakeisti teisinę nusikalstamos veikos kvalifikaciją. Siekiant įvertinti, ar procesinis dokumentas
         lemia „kitos nusikalstamos veikos“ nei nurodytoji Europos arešto orderyje atsiradimą, kad būtų galima nustatyti, ar būtinas
         Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies g punkte numatytas sutikimas, reikia palyginti nusikalstamos veikos aprašymą Europos
         arešto orderyje ir vėlesniame procesiniame dokumente. Reikalavimas gauti vykdančiosios valstybės narės sutikimą bet kaip pakeitus
         faktinių aplinkybių aprašymą pažeistų baudžiamojo persekiojimo apribojimo taisyklės ribas ir keltų grėsmę siekiamam tikslui
         paspartinti ir palengvinti teisminį bendradarbiavimą tarp valstybių narių, numatytam Pagrindų sprendime.

      Siekiant nustatyti, ar vertinama nusikalstama veika nėra „kita nusikalstama veika“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas,
         Pagrindų sprendimo 2002/584 27 straipsnio 2 dalies prasme, dėl kurios būtina imtis šio Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies
         g punkte ir 4 dalyje numatytos sutikimo procedūros, reikia patikrinti, ar nusikalstamos veikos sudėties požymiai pagal jos
         aprašymą išduodančios valstybės narės įstatymuose yra tie patys, dėl kurių asmuo buvo perduotas, ir ar pakankamai sutampa
         duomenys arešto orderyje ir vėlesniame procesiniame dokumente. Laiko ir vietos aplinkybių pakeitimai leistini, jei juos lemia
         informacija, surinkta per išduodančioje valstybėje narėje vykstantį procesą dėl arešto orderyje aprašytų veikų, jei jie nekeičia
         nusikalstamos veikos pobūdžio ir nelemia nevykdymo pagrindų pagal aptariamo Pagrindų sprendimo 3 ir 4 straipsnius atsiradimo.

      (žr. 43, 53–56, 59 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      3.        Nusikalstamos veikos aprašymo pakeitimai, susiję vien su aptariamų narkotinių medžiagų rūšimi, nekeičiant nusikalstamos veikos
         teisinės kvalifikacijos, savaime negali lemti „kitos nusikalstamos veikos“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas, Pagrindų
         sprendimo 2002/584 dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos 27 straipsnio 2 dalies prasme, nes
         abiem atvejais kalbama apie nusikalstamą veiką, už kurią baudžiama panašaus sunkumo bausme ir kuri patenka į „neteisėtos prekybos
         narkotikais“ kategoriją, numatytą aptariamo Pagrindų sprendimo 2 straipsnio 2 dalyje.

      (žr. 62–63 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
      4.        Pagrindų sprendimo 2002/584 dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos 27 straipsnio 3 dalies c punkte
         numatyta išimtis, pagal kurią 27 straipsnio 2 dalyje numatyta baudžiamojo persekiojimo apribojimo taisyklė netaikoma, jeigu
         baudžiamasis procesas nenustato, kad reikia taikyti asmens laisvės apribojimo priemonę, turi būti aiškinama taip, kad esant
         „kitai nusikalstamai veikai“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas, sutikimo, remiantis šio Pagrindų sprendimo 27 straipsnio
         4 dalimi, būtina prašyti ir jį gauti, jei reikia įvykdyti laisvės atėmimo ar įkalinimo bausmę. Perduotas asmuo gali būti persekiojamas
         ir nuteistas už tokią nusikalstamą veiką, kol bus gautas sutikimas, jeigu asmens laisvę ribojanti priemonė netaikoma su šia
         veika susijusio tyrimo ir proceso stadijose. Tačiau minėto 27 straipsnio 3 dalies c punkte numatyta išimtimi nedraudžiama
         taikyti perduotam asmeniui laisvės apribojimo priemonės, kol bus gautas sutikimas, jei tokią priemonę teisėtai pagrindžia
         kiti Europos arešto orderyje nurodyti kaltinimai.

      (žr. 76 punktą, rezoliucinės dalies 3 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. gruodžio 1 d.(*)

      „Policijos ir teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR – 27 straipsnis – Europos arešto orderis ir perdavimo tarp valstybių narių tvarka – Baudžiamojo persekiojimo apribojimo principas – Sutikimo procedūra“
      Byloje C‑388/08 PPU
      dėl Korkein oikeus (Suomija) 2008 m. rugsėjo 5 d. Nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo tą pačią dieną, pagal ES 35 straipsnį pateikto prašymo
         priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš

      Artur Leymann,

      Aleksei Pustovarov,

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, P. Lindh (pranešėja) ir A. Arabadjiev,
      generalinis advokatas J. Mazák,
      posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
      atsižvelgęs į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo 2008 m. rugsėjo 5 d. Nutartį, kurią Teisingumo Teismas
         gavo tą pačią dieną ir kuria prašoma priimti prejudicinį sprendimą pagal sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą remiantis
         Procedūros reglamento 104b straipsniu,

      atsižvelgęs į 2008 m. rugsėjo 11 d. Trečiosios kolegijos sprendimą patenkinti šį prašymą,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. lapkričio 4 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        A. Leymann, atstovaujamo asianajaja M. Annala,

      –        A. Pustovarov, atstovaujamo oikeustieteen maisteri H. Tuominen,

      –        Suomijos vyriausybės, atstovaujamos A. Guimaraes‑Purokoski,
      –        Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos J. M. Rodríguez Cárcamo,
      –        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos C. Ten Dam,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos I. Koskinen, R. Troosters bei S. Grünheid,
      susipažinęs su generalinio advokato nuomone,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2002 m. birželio 13 d. Tarybos Pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos
         arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 19 sk.,
         6 t., p. 34, toliau – Pagrindų sprendimas) 27 straipsnio 2–4 dalių išaiškinimo.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Suomijoje iškeltą baudžiamąją bylą prieš A. Leymann ir A. Pustovarov, kaltinamų sunkia
         su narkotinėmis medžiagomis susijusia nusikalstama veika (törkër) ir perduotų Suomijos institucijoms pagal Europos arešto
         orderį.

       Teisinis pagrindas
       Europos Sąjungos teisė
      3        Pagrindų sprendimo 2 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „1. Europos arešto orderis gali būti išduotas už veiką, baustiną pagal išduodančios valstybės narės teisę laisvės atėmimo
         bausme arba įkalinimu, kurio ilgiausias terminas – bent 12 mėnesių <...>“

      4        Pagrindų sprendimo 2 straipsnio 2 dalyje išvardytos 32 veikos, tarp jų – neteisėta prekyba narkotikais ir psichotropinėmis
         medžiagomis, už kurias, jei išduodančioje valstybėje narėje už tai baudžiama laisvės atėmimu arba įkalinimu, kurio ilgiausias
         terminas – bent treji metai, ir laikantis jų apibrėžimo išduodančios valstybės narės teisėje taikomas perdavimas pagal Europos
         arešto orderį, netikrinant veikos dvigubo baudžiamumo principo.

      5        Remiantis Pagrindų sprendimo 2 straipsnio 4 dalimi, dvigubas veikos baudžiamumas gali būti tikrinamas kitų nei nurodytos Pagrindų
         sprendimo 2 straipsnio 2 dalyje nusikalstamų veikų atveju.

      6        Pagrindų sprendimo 3 straipsnyje išvardyti privalomo Europos arešto orderio nevykdymo pagrindai.

      7        Pagrindų sprendimo 4 straipsnyje išvardyti neprivalomo Europos arešto orderio nevykdymo pagrindai.

      8        Pagrindų sprendimo 8 straipsnyje reglamentuojamas Europos arešto orderio turinys ir forma. Remiantis jo 1 dalies d ir e punktais,
         turi būti pateikta tokia informacija:

      „d)      nusikalstamos veikos pobūdis ir teisinė kvalifikacija, ypač atsižvelgiant į 2 straipsnį;
      e)      aplinkybių, kuriomis nusikalstama veika buvo padaryta, aprašymas, ypač laikas, vieta, prašomo perduoti asmens dalyvavimo padarant
         nusikalstamą veiką laipsnis.“

      9        Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad „perduotam asmeniui negali būti iškelta baudžiamoji atsakomybė, jis
         negali būti nuteistas ir jam negali būti atimta laisvė už kitą nusikalstamą veiką, t. y. ne tą nusikalstamą veiką, dėl kurios
         jis yra perduotas, padarytą prieš jo perdavimą“, išskyrus atvejus, numatytus šio straipsnio 1 dalyje, pagal kurią leidimas
         tokiam perdavimui laikomas duotu, bei to paties straipsnio 3 dalyje.

      10      Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad „šio straipsnio 2 dalis netaikoma šiais atvejais:

      a)      kai asmuo, turėjęs galimybę išvykti iš valstybės narės, į kurią jis buvo perduotas, teritorijos, neišvyko iš jos per 45 dienas
         nuo jo galutinio paleidimo dienos arba išvažiavęs grįžo į ją;

      b)      nusikalstama veika nebaudžiama laisvės atėmimo bausme arba įkalinimu;
      c)      baudžiamasis procesas nenustato, kad reikia taikyti asmens laisvės apribojimo priemonę;
      d)      kai asmeniui galėtų būti skiriama bauda arba bausmė, nesusijusi su laisvės atėmimu, ypač piniginė bauda arba ją pakeičianti
         priemonė net tais atvejais, kai bausmė arba priemonė gali apriboti jo asmeninę laisvę;

      e)      kai asmuo sutiko būti perduotas ir tuo pat metu atitinkamais atvejais atsisakė specialiosios taisyklės pagal 13 straipsnį;
      f)      kai asmuo po jo perdavimo aiškiai atsisakė teisės į specialiąją taisyklę, susijusią su konkrečiomis nusikalstamomis veikomis
         prieš perdavimą <...>

      g)      kai asmenį perdavusi vykdančioji teisminė institucija duoda savo sutikimą pagal šio straipsnio 4 dalį.“
      11      Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 4 dalis suformuluota taip:

      „Prašymas duoti sutikimą pateikiamas vykdančiajai teisminei institucijai kartu pateikiant 8 straipsnio 1 dalyje minėtą informaciją
         ir jos vertimą, kaip nurodyta 8 straipsnio 2 dalyje. Sutikimas duodamas, kai dėl tos pačios nusikalstamos veikos, dėl kurios
         prašoma sutikimo, taikomas perdavimas pagal šio pamatinio sprendimo nuostatas. Sutikimą atsisakoma duoti tik dėl 3 straipsnyje
         minėtų priežasčių, o kitais atvejais gali būti atsisakyta jį duoti tik dėl 4 straipsnyje nurodytų priežasčių. Sprendimas priimamas
         ne vėliau kaip per 30 dienų nuo prašymo gavimo.

      <...>“
      12      Remiantis Pagrindų sprendimo 31 straipsnio 1 dalimi, šis sprendimas pakeičia atitinkamas kelių konvencijų, taikomų valstybių
         narių tarpusavio santykiams ekstradicijos srityje, nuostatas; šiuo atveju kalbama apie 1957 m. gruodžio 13 d. pasirašytą Europos
         konvenciją dėl ekstradicijos, 1995 m. kovo 10 d. pasirašytą Konvenciją dėl supaprastintos ekstradicijos tvarkos tarp Europos
         Sąjungos valstybių narių, parengtą vadovaujantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsniu (OL C 78, p. 2; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 19 sk., 8 t., p. 3), ir 1996 m. rugsėjo 27 d. pasirašytą Konvenciją dėl ekstradicijos tarp Europos Sąjungos
         valstybių narių, parengtą remiantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsniu (OL C 313, p. 12; 2004 m. specialusis leidimas
         lietuvių k., 19 sk., 8 t., p. 96, toliau – 1996 m. Konvencija).

      13      Iš 1999 m. gegužės 1 d. Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje (OL L 114, p. 56) paskelbto pranešimo dėl Amsterdamo sutarties įsigaliojimo datos matyti, kad Suomijos Respublika padarė
         pareiškimą pagal ES 35 straipsnio 2 dalį, kuriuo ši valstybė narė pripažino Teisingumo Teismo jurisdikciją priimti prejudicinius
         sprendimus remiantis ES 35 straipsnio 3 dalies b punkte numatyta tvarka.

       Nacionalinė teisė
      14      Remiantis kaltinamajame akte nurodytos veikos padarymo metu galiojusio Suomijos baudžiamojo kodekso (Rikoslaki, Įstatymo Nr. 1304/1993
         redakcija) 50 skirsnio 1 straipsniu, su narkotinėmis medžiagomis susijusią nusikalstamą veiką, be kita ko, padaro tas, kas
         neteisėtai įveža ar bando įvežti, gabena, paveda gabenti, parduoda, tarpininkauja realizuojant, perleidžia kitam asmeniui
         arba kitais būdais paleidžia ar bando paleisti į apyvartą, arba disponuoja ar bando įsigyti narkotines medžiagas.

      15      Pagal šio kodekso 50 skirsnio 2 straipsnį „sunki“ su narkotinėmis medžiagomis susijusi nusikalstama veika, be kita ko, konstatuotina,
         jei veikos dalykas yra ypač pavojinga narkotinė medžiaga arba didelis narkotinės medžiagos kiekis ir veika laikytina sunkia
         atlikus bendrąjį įvertinimą. Padaręs tokią veiką, baudžiamas laisvės atėmimu nuo vienerių iki dešimties metų.

      16      Įstatymas Nr. 1286/2003 dėl perdavimo dėl nusikalstamos veikos tarp Suomijos ir kitų Europos Sąjungos valstybių (Rikoksen
         johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta Suomen ja muiden Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä annettu laki (1286/2003))
         skirtas įgyvendinti Pagrindų sprendimą. Šio įstatymo 14 straipsnyje numatyta, kad suėmimo ir perdavimo prašyme turi būti pateikti
         duomenys apie nusikalstamos veikos pobūdį ir teisinę kvalifikaciją, visų pirma veikų, kurios nereikalauja dvigubo baudžiamumo
         patikrinimo, atveju, ir aprašytos aplinkybės, kuriomis nusikalstama veika buvo padaryta, įskaitant jos padarymo laiką ir vietą
         bei prašomo perduoti asmens dalyvavimo padarant veiką laipsnį.

      17      Pagal aptariamo įstatymo 58 straipsnio 1 dalį kurios nors valstybės narės Suomijos Respublikai perduotas asmuo negali būti
         kaltinamas, baudžiamas arba jam negali būti taikoma laisvės apribojimo priemonė už kitą iki perdavimo padarytą veiką nei ta,
         kuria grindžiamas perdavimas. Pagal to paties straipsnio 2 dalį šis draudimas, be kita ko, netaikomas tuomet, kai baudžiamasis
         procesas nesibaigia laisvės apribojimo priemonės skyrimu arba jei perduodanti valstybė narė pritaria tam, kad nuo draudimo
         būtų nukrypta.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      18      Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su dviem baudžiamosiomis bylomis prieš A. Leymann ir A. Pustovarov, kuriuos
         Suomijos institucijos persekiojo dėl sunkios su narkotinėmis medžiagomis susijusios nusikalstamos veikos. Jie abu buvo sulaikyti:
         A. Leymann – remiantis 2006 m. kovo 21 d. Helsingin käräjäoikeus (Helsinkio pirmosios instancijos teismas) už akių priimta nutartimi, o A. Pustovarov – remiantis to paties teismo 2006 m.
         gegužės 5 d. už akių priimta nutartimi.

       Baudžiamoji byla prieš A. Leymann
      19      2006 m. gegužės 21 d. Europos arešto orderiu Helsinkio apygardos prokuratūra paprašė Lenkijos teisminės institucijos suimti
         ir perduoti baudžiamajam persekiojimui A. Leymann, įtariamą dėl 2005 m. sausio 1 d.–2006 m. kovo 21 d. laikotarpiu padarytos
         sunkios su narkotinių medžiagų platinimu susijusios nusikalstamos veikos. Remiantis šiuo arešto orderiu, A. Leymann, padedamas
         bendrininkų, į Suomiją realizavimo tikslais neteisėtai įvežė didelį kiekį amfetamino, klasifikuojamo kaip labai pavojinga
         narkotinė medžiaga.

      20      2006 m. birželio 28 d. kompetentingas Lenkijos teismas, remdamasis perdavimo prašymu arešto orderyje, nusprendė perduoti A. Leymann
         Suomijos Respublikai.

      21      2006 m. spalio 2 d. Helsinkio apygardos prokuratūra pareiškė A. Leymann kaltinimus Helsingin käräjäoikeus dėl sunkios su narkotinių medžiagų platinimu susijusios nusikalstamos veikos, padarytos 2006 m. vasario 15–26 dienomis. Kaltinamajame
         akte buvo nurodyta, kad A. Leymann kartu su A. Pustovarov ir kitais asmenimis realizavimo tikslais įvežė į Suomiją 26 kg hašišo.
         A. Leymann buvo įvardytas kaip vykdytojas, o A. Pustovarov ir dar vienas asmuo – kaip prekybos organizatoriai. Narkotinė medžiaga
         į Kuovola miestą (Suomija) lengvuoju automobiliu buvo įvežta per Hanko uostą (Suomija) ir vėliau atsiimta kito asmens.

      22      Helsinkio apygardos prokuratūra pareiškė prieš bylos nagrinėjimą Helsingin käräjäoikeus gavusi Lenkijos Respublikos atstovo Europos teisminio bendradarbiavimo stiprinimo institucijoje (Eurojust) informaciją, kad
         šios valstybės narės nebūtina prašyti sutikimo pagal Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies g punktą persekioti A. Leymann
         dėl sunkios su narkotinių medžiagų platinimu susijusios nusikalstamos veikos – hašišo įvežimo, nepaisant to, kad šis asmuo
         buvo perduotas pareiškus įtarimus, jog jis įvežė amfetaminą.

      23      2006 m. lapkričio 7 d. Helsingin Käräjäoikeus, kuriam nebuvo pateikta prieštaravimų dėl kaltinamųjų perdavimo ar kaltinimo pareiškimo, pripažino kaltinamuosius, tarp jų
         – A. Leymann, kaltais dėl nusikalstamos veikos ir skyrė pastarajam laisvės atėmimo bausmę.

      24      A. Leymann apskundė šį nuosprendį Helsingin hovioikeus (Helsinkio apeliacinis teismas), teigdamas, kad jis negalėjo būti persekiojamas už sunkią 2006 m. vasario 15–26 d. padarytą
         su narkotinių medžiagų (hašišo) platinimu susijusią nusikalstamą veiką, nes buvo perduotas Suomijos teisminei institucijai
         ne dėl šios nusikalstamos veikos. 2007 m. rugpjūčio 16 d. Sprendimu šis teismas pripažino, kad per Lenkijos teisminės institucijos
         atstovą Eurojust Helsingin käräjäoikeus buvo gavęs jos sutikimą patraukti A. Leymann baudžiamojon atsakomybėn už šią nusikalstamą veiką.

      25      2007 m. lapkričio 30 d. Sprendime HelsinginHovioikeus išnagrinėjo bylą iš esmės ir nuteisė A. Leymann trejų metų ir keturių mėnesių laisvės atėmimo bausme. Nors, remiantis prašymu
         priimti prejudicinį sprendimą, A. Leymann laisvė buvo apribota nuo jo sulaikymo vykdant perdavimo procedūrą, per Teisingumo
         Teismo posėdį jo atstovas pranešė, kad nuo 2008 m. jis buvo lygtinai paleistas į laisvę.

       Baudžiamoji byla prieš A. Pustovarov
      26      2006 m. gegužės 21 d. Europos arešto orderiu Helsinkio apygardos prokuratūra paprašė Ispanijos teisminės institucijos suimti
         ir perduoti baudžiamajam persekiojimui A. Pustovarov, įtariamą 2006 m. vasario 19–25 d. padaryta sunkia su narkotinių medžiagų
         platinimu susijusia nusikalstama veika. Remiantis šiuo arešto orderiu, A. Pustovarov, padedamas bendrininkų, neteisėtai įvežė
         į Suomiją realizavimo tikslais didelį kiekį amfetamino, klasifikuojamo kaip labai pavojinga narkotinė medžiaga. Šis asmuo
         buvo įvardytas kaip įvežimo ir realizavimo organizatorius. Tas pats arešto orderis buvo išduotas dėl dar dviejų sunkių su
         narkotinių medžiagų platinimu susijusių veikų, kurias sudarė didelio hašišo kiekio įvežimas realizavimo tikslais, pirmoji
         padaryta 2005 m. rugsėjo – spalio mėnesiais, o antroji – tų pačių metų lapkričio mėnesį.

      27      2006 m. birželio 20 d. kompetentingas Ispanijos teismas, remdamasis perdavimo prašymu 2006 m. gegužės 8 d. arešto orderyje,
         nusprendė perduoti A. Pustovarov Suomijos Respublikai.

      28      2006 m. spalio 2 d. Helsinkio apygardos prokuratūra pareiškė A. Pustovarov kaltinimus Helsingin käräjäoikeus, kaip aprašyta šio sprendimo 21 punkte.

      29      2006 m. spalio 24 d., vykstant procesui šiame teisme, prokuratūra išdavė naują Europos arešto orderį, kuriuo paprašė Ispanijos
         teisminės institucijos sutikimo patraukti A. Pustovarov baudžiamojon atsakomybės dėl sunkios 2006 m. vasario 19–25 d. padarytos
         su narkotinių medžiagų platinimų susijusios veikos, kurią sudarė didelio hašišo, o ne amfetaminų, kaip buvo nurodyta ankstesniame
         arešto orderyje, kiekio įvežimas realizavimo tikslais.

      30      2006 m. lapkričio 7 d. Nuosprendžiu, priimtu iki buvo gautas Ispanijos teisminės institucijos leidimas pagal antrąjį Europos
         arešto orderį, Helsingin käräjäoikeus nuteisė A. Pustovarov laisvės atėmimu už kaltinamajame akte aprašytų veikų padarymą, kurios buvo kvalifikuotos kaip sunki
         2006 m. vasario 15–26 d. padaryta su narkotinių medžiagų platinimu susijusi nusikalstama veika, bei už dvi kitas su narkotinių
         medžiagų platinimu susijusias nusikalstamas veikas.

      31      A. Pustovarov apskundė šį nuosprendį apeliacine tvarka Helsingin hovioikeus, teigdamas, kad jis negalėjo būti persekiojamas už sunkią 2006 m. vasario 15–26 d. padarytą su narkotinių medžiagų (hašišo)
         platinimu susijusią nusikalstamą veiką, nes buvo perduotas Suomijos teisminei institucijai ne dėl šios nusikalstamos veikos.

      32      2007 m. liepos 11 d. Ispanijos teisminė institucija davė sutikimą patraukti A. Pustovarov baudžiamojon atsakomybėn dėl antrajame
         Europos arešto orderyje nurodytų priežasčių.

      33      Helsingin hovioikeus padarė išvadą, kad Ispanijos teisminės institucijos sutikimas, nors ir gautas po Helsingin käräjäoikeus sprendimo, leido jam priimti sprendimą dėl sunkios 2006 m. vasario 15–26 d. padarytos ir A. Pustovarov inkriminuojamos su
         narkotinių medžiagų platinimu susijusios veikos.

      34      2007 m. lapkričio 30 d. A. Pustovarov buvo teisiamas dėl šios ir dviejų kitų jam inkriminuojamų nusikalstamų veikų bei nuteistas
         bendra penkerių metų ir aštuonių mėnesių laisvės atėmimo bausme.

       Apeliaciniai skundai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui
      35      2008 m. gegužės 28 d. A. Leymann ir A. Pustovarov buvo leista pateikti skundus Korkein oikeus (Aukščiausiasis teismas) dėl to, ar baudžiamojo persekiojimo apribojimo principas, kaip įtvirtinta Pagrindų sprendimo 27 straipsnio
         2 dalį perkeliančiuose teisės aktuose, draudžia persekioti juos už 2006 m. vasario 15–26 d. padarytą sunkią su narkotinių
         medžiagų – šiuo atveju hašišo – platinimu susijusią nusikalstamą veiką.

      36      Šiomis aplinkybėmis Korkein oikeus nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

      „1.      Kaip turi būti aiškinama Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 2 dalyje vartojama frazė „kita nusikalstama veika, t. y. ne ta nusikalstama
         veika, dėl kurios (asmuo) yra perduotas“, t. y. kokie kriterijai reikšmingi vertinant, ar veikos, kuria grindžiamas kaltinimas,
         aprašymas skiriasi nuo veikos, dėl kurios asmuo perduodamas, taip smarkiai, kad reikia kalbėti apie „kitą nusikalstamą veiką“
         27 straipsnio 2 dalies prasme, ir todėl baudžiamajam persekiojimui reikalingas sutikimas pagal 27 straipsnio 3 dalies g punktą
         ir 27 straipsnio 4 dalį?

      2.      Ar Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad sutikimo procedūra pagal 27 straipsnio 3 dalies g punktą
         ir 4 dalį turi būti taikoma tokioje situacijoje, kai ir arešto orderis, ir galutinis kaltinamasis aktas (buvo grindžiami)
         sunkia su narkotinėmis medžiagomis susijusia nusikalstama veika, tačiau faktinių įvykių, kuriais buvo grindžiami kaltinimai,
         aprašymas vėliau pasikeitė taip, kad kaltinimai buvo pateikti dėl kitos rūšies narkotinės medžiagos nei buvo nurodyta arešto
         orderyje?

      3.      Kaip reikia aiškinti Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 2 dalį, pagal kurią perduotam asmeniui negali būti iškelta baudžiamoji
         atsakomybė, jis negali būti nuteistas ir jam negali būti atimta laisvė už kitą nusikalstamą veiką, 27 straipsnio 4 dalyje
         reglamentuotos sutikimo procedūros kontekste ir atsižvelgiant į 27 straipsnio 3 dalies c punktą, pagal kurį baudžiamojo persekiojimo
         apribojimo taisyklė netaikoma, kai baudžiamajame procese nenustatyta, kad reikia taikyti asmens laisvės apribojimo priemonę?

      a.      Ar tais atvejais, kai turi būti taikoma sutikimo procedūra, minėtos nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad jos nedraudžia
         pareikšti kaltinimų dėl atitinkamos nusikalstamos veikos, pradėti teismo procesą ar paskelbti nuosprendį prieš gaunant sutikimą,
         jeigu kaltinamajam dėl nagrinėjamų įtarimų netaikomos laisvės atėmimo ar apribojimo priemonės?

      b)      Kaip reikia vertinti aplinkybę, kad baudžiamasis procesas, dėl kurio buvo skirtas laisvės apribojimas, yra susijęs su keliomis
         nusikalstamomis veikomis, dėl vienos iš kurių reikia taikyti sutikimo procedūrą? Ar tokiu atveju anksčiau nurodytos nuostatos
         turi būti aiškinamos taip, kad jos nedraudžia pareikšti kaltinimų dėl nusikalstamos veikos, kurios atžvilgiu būtina taikyti
         sutikimo procedūrą, pradėti teismo procesą ar paskelbti nuosprendį prieš gaunant sutikimą, net jei kaltinamajam dėl teismo
         proceso taikoma asmeninės laisvės apribojimo priemonė, jeigu laisvės apribojimas dėl kitų kaltinimo punktų grindžiamas įstatymu?“

       Dėl sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūros
      37      2008 m. rugsėjo 5 d. laišku, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo tą pačią dieną, Korkein oikeus paprašė, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą būtų nagrinėjamas pagal sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, numatytą
         Procedūros reglamento 104b straipsnyje.

      38      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šį prašymą motyvavo tuo, kad šiuo metu A. Pustovarov atlieka laisvės
         atėmimo bausmę už skirtingas nusikalstamas veikas, tarp jų ir už 26 kg hašišo įvežimą, dėl kurio buvo pateiktas prašymas priimti
         prejudicinį sprendimą. Jis turi būti lygtinai paleistas į laisvę 2009 m. kovo 18 dieną. Šis teismas teigia, kad, jeigu kaltinamasis
         aktas dėl šios nusikalstamos veikos būtų panaikintas, A. Pustovarov skirta bausmė būtų sumažinta ir jis būtų paleistas į laisvę
         anksčiau.

      39      Teisėjo pranešėjo siūlymu, Teisingumo Teismo trečioji kolegija, susipažinusi su generalinio advokato nuomone, nusprendė patenkinti
         prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymą nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pagal sprendimo
         priėmimo skubos tvarka procedūrą.

       Dėl prejudicinių klausimų
      40      Pirmiausia reikia priminti, kad remiantis ES 35 straipsniu, kaip matyti iš šio sprendimo 13 punkto, šioje byloje Teisingumo
         Teismas turi jurisdikciją aiškinti Pagrindų sprendimą.

       Dėl pirmojo klausimo
      41      Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, kokie reikšmingi kriterijai
         leidžia įvertinti, ar perduotas asmuo persekiojamas dėl „kitos nusikalstamos veikos“ nei ta, dėl kurios jis buvo perduotas
         pagal Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 2 dalį, ir todėl būtina imtis 27 straipsnio 3 dalies g punkte ir 4 dalyje numatytos
         sutikimo procedūros.

      42      Kaip numatyta Pagrindų sprendimo 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse bei jo penktoje, šeštoje, septintoje ir vienuoliktoje konstatuojamosiose
         dalyse, juo daugiašalę ekstradicijos sistemą tarp valstybių narių siekiama pakeisti abipusio pripažinimo principu pagrįsta
         nuteistų ar įtariamų asmenų perdavimo tarp teisminių institucijų vykdant baudžiamuosius nuosprendžius ar traukiant baudžiamojon
         atsakomybėn sistema. Pagrindų sprendimas, be kita ko, skirtas teisminiam bendradarbiavimui palengvinti ir paspartinti (žr.
         2007 m. gegužės 3 d. Sprendimo Advocaten voor de Wereld, C‑303/05, Rink. p. I‑3633, 28 punktą).

      43      Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta baudžiamojo persekiojimo apribojimo taisyklė, pagal kurią perduotas asmuo
         negali būti patrauktas baudžiamojon atsakomybėn, jis negali būti nuteistas ir jam negali būti atimta laisvė už kitą nusikalstamą
         veiką, t. y. ne tą nusikalstamą veiką, dėl kurios yra perduotas, padarytą prieš jo perdavimą.

      44      Ši taisyklė susijusi su vykdančios valstybės narės suverenitetu ir suteikia ieškomam asmeniui teisę į tai, kad jis galėtų
         būti patrauktas baudžiamojon atsakomybėn, nuteistas ar kad jam galėtų būti atimta laisvė tik už perdavimą pagrindusią nusikalstamą
         veiką.

      45      Valstybės narės gali atsisakyti taikyti baudžiamojo persekiojimo apribojimo taisyklę remdamosi Pagrindų sprendimo 27 straipsnio
         1 dalimi. Be to, šiai taisyklei numatytos kelios išimtys, įtvirtintos to paties straipsnio 3 dalyje.

      46      Vertinant 27 straipsnio 2 dalies, būtent sąvokos „kita nusikalstama veika“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas, apimtį,
         reikia atsižvelgti į Pagrindų sprendimu siekiamus tikslus.

      47      Šiuo požiūriu primintina, kad Pagrindų sprendimo penktoje konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama, jog Sąjungos siekis tapti laisvės,
         saugumo ir teisingumo erdve reikalauja panaikinti ekstradiciją tarp valstybių narių ir pakeisti ją perdavimo sistema tarp
         teisminių institucijų.

      48      Toje pačioje konstatuojamojoje dalyje taip pat teigiama, kad tradiciniai valstybių narių bendradarbiavimo santykiai turėtų
         būti pakeisti laisvo teismo sprendimų baudžiamosiose bylose judėjimo sistema, taikoma ir nagrinėjimo stadijoje priimamiems,
         ir galutiniams sprendimams.

      49      Pagrindų sprendimo šeštoje konstatuojamojoje dalyje nustatyta, jog Europos arešto orderis baudžiamosios teisės srityje yra
         pirmoji konkreti priemonė, įgyvendinanti abipusio pripažinimo principą, kurį Europos Vadovų Taryba pavadino teisminio bendradarbiavimo
         „kertiniu akmeniu“.

      50      Pagal Pagrindų sprendimo dešimtą konstatuojamąją dalį Europos arešto orderio mechanizmo įgyvendinimas reikalauja aukšto valstybių
         narių tarpusavio pasitikėjimo laipsnio.

      51      Abipusio pripažinimo principas, kuriuo pagrįsta Pagrindų sprendimo sistema, remiantis šio sprendimo 1 straipsnio 2 dalimi,
         taip pat reiškia, kad valstybės narės iš principo privalo vykdyti Europos arešto orderį. Jos privalo atsisakyti arba gali
         nevykdyti tokio orderio tik Pagrindų sprendimo 3 ir 4 straipsniuose numatytais atvejais.

      52      Priimdama sprendimą dėl ieškomo asmens perdavimo baudžiamajam persekiojimui už išduodančios valstybės narės teisėje apibrėžtą
         nusikalstamą veiką vykdančiosios valstybės narės teisminė institucija, remdamasi Pagrindų sprendimo 2 straipsniu, tikrina
         Europos arešto orderyje pateiktą nusikalstamos veikos aprašymą. Pagal Pagrindų sprendimo priede pateiktą formą šiame aprašyme
         turi būti nurodyta Pagrindų sprendimo 8 straipsnyje nurodyta informacija, be kita ko, – nusikalstamos veikos pobūdis ir teisinė
         kvalifikacija, aplinkybių, kuriomis nusikalstama veika buvo padaryta, aprašymas, ypač laikas, vieta, prašomo perduoti asmens
         dalyvavimo padarant nusikalstamą veiką laipsnis bei už nusikalstamą veiką numatytų bausmių ribos.

      53      Kaip savo pastabose tvirtina Komisija, perdavimo prašymas grindžiamas informacija, kuri atspindi tyrimo rezultatus išduodant
         Europos arešto orderį. Taigi įmanoma, jog vykstant procedūrai inkriminuotos aplinkybės ne visais atžvilgiais atitinka anksčiau
         aprašytąsias. Surinkti duomenys gali lemti būtinybę patikslinti ir net pakeisti nusikalstamos veikos sudėties požymius, kuriais
         iš pradžių buvo grindžiamas Europos arešto orderio išdavimas.

      54      Žodžiai „iškelti (patraukti)“, „nuteisti“ ar „atimti laisvę“ Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 2 dalyje parodo, kad „kitos
         nusikalstamos veikos“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas, sąvoką reikia vertinti atsižvelgiant į įvairias procedūros
         stadijas ir atskirus procesinius dokumentus, galinčius pakeisti teisinę nusikalstamos veikos kvalifikaciją.

      55      Siekiant įvertinti, ar procesinis dokumentas lemia „kitos nusikalstamos veikos“ nei nurodytoji Europos arešto orderyje, atsiradimą,
         kad būtų galima nustatyti, ar būtinas sutikimas, reikia palyginti nusikalstamos veikos aprašymą Europos arešto orderyje ir
         vėlesniame procesiniame dokumente.

      56      Reikalavimas gauti vykdančiosios valstybės narės sutikimą bet kaip pakeitus faktinių aplinkybių aprašymą pažeistų baudžiamojo
         persekiojimo apribojimo taisyklės ribas ir keltų grėsmę siekiamam tikslui paspartinti ir palengvinti teisminį bendradarbiavimą
         tarp valstybių narių, numatytam Pagrindų sprendime.

      57      Siekiant nustatyti, ar kalbama apie „kitą nusikalstamą veiką“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas, reikia patikrinti,
         ar nusikalstamos veikos sudėties požymiai pagal jos aprašymą išduodančios valstybės narės įstatymuose yra tie patys, dėl kurių
         asmuo buvo perduotas, ir ar pakankamai sutampa duomenys arešto orderyje ir vėlesniame procesiniame dokumente. Laiko ir vietos
         aplinkybių pakeitimai leistini, jei juos lemia informacija, surinkta per išduodančioje valstybėje narėje vykstantį procesą
         dėl arešto orderyje aprašytų veikų, jei jie nekeičia nusikalstamos veikos pobūdžio ir nelemia nevykdymo pagrindų pagal Pagrindų
         sprendimo 3 ir 4 straipsnius atsiradimo.

      58      Tai, ar kaltinamajame akte aprašyta nusikalstama veika yra kita nusikalstama veika nei aprašytoji dėl A. Leymann ir A. Pustovarov
         išduotuose Europos arešto orderiuose, atsižvelgdamas į ankstesniame punkte išdėstytus kriterijus turi įvertinti kompetentingas
         nacionalinis teismas.

      59      Taigi į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad siekiant nustatyti, ar vertinama nusikalstama veika nėra „kita nusikalstama
         veika“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas, Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 2 dalies prasme, dėl kurios būtina imtis
         Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies g punkte ir 4 dalyje numatytos sutikimo procedūros, reikia patikrinti, ar nusikalstamos
         veikos sudėties požymiai pagal jos aprašymą išduodančios valstybės narės įstatymuose yra tie patys, dėl kurių asmuo buvo perduotas,
         ir ar pakankamai sutampa duomenys arešto orderyje ir vėlesniame procesiniame dokumente. Laiko ir vietos aplinkybių pakeitimai
         leistini, jei juos lemia informacija, surinkta per išduodančioje valstybėje narėje vykstantį procesą dėl arešto orderyje aprašytų
         veikų, jei jie nekeičia nusikalstamos veikos pobūdžio ir nelemia nevykdymo pagrindų pagal Pagrindų sprendimo 3 ir 4 straipsnius
         atsiradimo.

       Dėl antrojo klausimo
      60      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar nusikalstamos veikos aprašymo
         pakeitimai, susiję vien su aptariamų narkotinių medžiagų rūšimi, nekeičiant nusikalstamos veikos teisinės kvalifikacijos,
         gali lemti „kitą nusikalstamą veiką“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas, Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 2 dalies prasme
         ir reikalauti pasitelkti Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies g punkte ir 4 dalyje numatytą sutikimo procedūrą.

      61      Pagrindinėje byloje kaltinamasis aktas susijęs su hašišo įvežimu, o Europos arešto orderiai išduoti dėl amfetamino įvežimo.

      62      Vis dėlto abiem atvejais kalbama apie nusikalstamą veiką, už kurią baudžiama mažiausiai trejų metų laisvės atėmimo bausme
         ir kuri patenka į „neteisėtos prekybos narkotikais“ kategoriją, numatytą Pagrindų sprendimo 2 straipsnio 2 dalyje.

      63      Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad tokiomis aplinkybėmis kaip pagrindinėje byloje nusikalstamos veikos aprašymo
         pakeitimai, susiję su aptariamų narkotinių medžiagų rūšimi, savaime negali lemti „kitos nusikalstamos veikos“ nei ta, dėl
         kurios asmuo buvo perduotas, Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 2 dalies prasme.

       Dėl trečiojo klausimo
      64      Savo trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, kaip atsižvelgiant
         į Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 4 dalyje numatytą sutikimo procedūrą reikia aiškinti baudžiamojo persekiojimo taisyklės
         išimtį, įtvirtintą Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies c punkte. Šis teismas visų pirma klausia, ar tuomet, kai turi
         būti taikoma vykdančiosios valstybės narės sutikimo procedūra, šios nuostatos leidžia persekioti ir nuteisti asmenį už „kitą
         nusikalstamą veiką“ nei ta, dėl kurios jis buvo perduotas, prieš gaunant sutikimą, jeigu kaltinamajam dėl nagrinėjamų įtarimų
         netaikomos laisvės apribojimo priemonės. Jis taip pat klausia, ar aplinkybė, kad atitinkamam asmeniui taip pat pareikšti kaltinimai,
         pagal įstatymus pateisinantys jo suėmimą, turi įtakos galimybei jį persekioti ir nuteisti už tokią „kitą nusikalstamą veiką“.

      65      Pirmiausia reikia patikslinti, kad trečiasis klausimas iškyla tik tuomet, kai kompetentingoms teisminėms institucijoms pateikta
         nagrinėti „kita nusikalstama veika“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas, nes tik tokiu atveju taikomos baudžiamojo persekiojimo
         apribojimo principo išimtys pagal apibrėžimą.

      66      Siekiant apibrėžti Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies apimtį, reikia išaiškinti šią nuostatą atsižvelgiant į Pagrindų
         sprendimo dalyką, sistemą ir tikslus.

      67      Numačius išimtis Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 1 dalyje bei 3 dalies a–g punktuose buvo perimtos ankstesnėse ekstradicijos
         konvencijose numatytos išimtys, be kita ko, nurodytos 1996 m. Konvencijoje. Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies b–d punktuose
         numatytos išimtys atitinka buvusias minėtos konvencijos 10 straipsnio a–c punktuose.

      68      Šios išimtys buvo numatytos dėl skirtingų priežasčių. Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 1 dalyje ir 3 dalies e–g punktuose
         įtvirtintos išimtys grindžiamos suinteresuotųjų valstybių narių arba vykdančiosios valstybės narės, arba asmens, dėl kurio
         išduotas Europos arešto orderis, sutikimu. Išimtys 27 straipsnio 3 dalies b ir d punktuose yra susijusios su taikytinomis
         bausmėmis ar priemonėmis. Aptariamo straipsnio 3 dalies c punkte įtvirtinta išimtis susijusi su baudžiamuoju procesu.

      69      Sutikimu grindžiamos išimtys taikomos neatsižvelgiant į taikytiną procedūrą ir į bausmės rūšį.

      70      Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies b–d punktuose įtvirtintos išimtys taip pat apima skirtingas taisykles. Pavyzdžiui,
         numatytoji 27 straipsnio 3 dalies b punkte susijusi su situacijomis, kai nusikalstama veika nebaudžiama laisvės atėmimu arba
         įkalinimu. Aptariamo 27 straipsnio 3 dalies c punkte nurodyta išimtis taikoma tais atvejais, kai, remiantis įstatymu ar teisminės
         institucijos vertinimu, baudžiamajame procese netaikoma suinteresuotojo asmens laisvės apribojimo priemonė. Pagrindų sprendimo
         27 straipsnio 3 dalies d punktas reglamentuoja situacijas, kai asmeniui galėtų būti skiriama bauda arba bausmė, nesusijusi
         su laisvės atėmimu, net tais atvejais, kai bausmė arba priemonė gali apriboti jo asmeninę laisvę. Pastaroji galimybė susijusi
         su atvejais, kai taikomos baudžiamosios sankcijos, be kita ko, baudos, arba priemonės, pavyzdžiui, viešieji darbai, arba nustatomi
         įpareigojimai veikti ar draudimai, kaip antai draudimas lankytis tam tikrose vietose arba įpareigojimas neišvykti iš atitinkamos
         valstybės narės.

      71      Jeigu procese konstatuojama, kad buvo padaryta „kita nusikalstama veika“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas, jo negalima
         persekioti negavus sutikimo, išskyrus atvejus, kai taikomos Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies a–f punktuose numatytos
         išimtys.

      72      Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies c punkte įtvirtinta išimtis susijusi su situacija, kai baudžiamajame procese nenustatyta,
         kad reikia taikyti asmens laisvės apribojimo priemonę.

      73      Iš to matyti, kad pagal šią išimtį asmuo gali būti persekiojamas ir nuteisiamas už „kitą nusikalstamą veiką“ nei ta, dėl kurios
         jis buvo perduotas, paskiriant laisvės atėmimo bausmę arba įkalinimą, nesant reikalo imtis sutikimo procedūros, jeigu vykstant
         baudžiamajam procesui neskiriama jokia asmens laisvę ribojanti priemonė. Tačiau jeigu priėmus nuosprendį asmuo nuteisiamas
         laisvės atėmimo bausme arba įkalinimu, tokios bausmės vykdymui būtina gauti sutikimą.

      74      Šis aiškinimas taip pat atitinka 1996 m. Konvencijos 10 straipsnio 1 dalį, kaip matyti iš 1997 m. gegužės 26 d. Tarybos patvirtintos
         šios konvencijos aiškinamosios ataskaitos (OL C 191, 1997, p. 13). Remiantis šia ataskaita, prašančioji valstybė narė gali
         pradėti ar tęsti asmens baudžiamąjį persekiojimą arba jį teisti už kitokius veiksmus nei tie, kurie pagrindė išdavimą, net
         jei už nusikalstamą veiką gali būti skirta asmens laisvę ribojanti bausmė, jeigu nei per procesą, nei jam pasibaigus neribojama
         asmeninė šio asmens laisvė. Pavyzdžiui, pagal ataskaitą, jeigu suinteresuotasis asmuo nuteisiamas laisvės atėmimo bausme ar
         įkalinimu, šis nuosprendis negali būti vykdomas, nebent prašančioji valstybė narė gauna arba suinteresuotojo asmens, arba
         prašomos valstybės narės sutikimą.

      75      Tačiau Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies c punkte nedraudžiama, kad perduotam asmeniui būtų taikoma laisvės apribojimo
         priemonė, kol bus gautas sutikimas, jei tokį apribojimą teisėtai pagrindžia kiti Europos arešto orderyje nurodyti kaltinimai.

      76      Taigi į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, jog Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies c punkte numatyta išimtis turi būti
         aiškinama taip, kad esant „kitai nusikalstamai veikai“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas, sutikimo, remiantis Pagrindų
         sprendimo 27 straipsnio 4 dalimi, būtina prašyti ir jį gauti, jei reikia įvykdyti laisvės atėmimo ar įkalinimo bausmę. Perduotas
         asmuo gali būti persekiojamas ir nuteistas už tokią nusikalstamą veiką, kol bus gautas sutikimas, jeigu asmens laisvę ribojanti
         priemonė netaikoma su šia veika susijusio tyrimo ir proceso stadijose. Tačiau minėto 27 straipsnio 3 dalies c punkte numatyta
         išimtimi nedraudžiama taikyti perduotam asmeniui laisvės apribojimo priemonės, kol bus gautas sutikimas, jei tokią priemonę
         teisėtai pagrindžia kiti Europos arešto orderyje nurodyti kaltinimai.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      77      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      1.      Siekiant nustatyti, ar vertinama nusikalstama veika nėra „kita nusikalstama veika“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas,
            2002 m. birželio 13 d. Tarybos Pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių
            tvarkos 27 straipsnio 2 dalies prasme, dėl kurios būtina imtis šio Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies g punkte ir 4 dalyje
            numatytos sutikimo procedūros, reikia patikrinti, ar nusikalstamos veikos sudėties požymiai pagal jos aprašymą išduodančios
            valstybės narės įstatymuose yra tie patys, dėl kurių asmuo buvo perduotas, ir ar pakankamai sutampa duomenys arešto orderyje
            ir vėlesniame procesiniame dokumente. Laiko ir vietos aplinkybių pakeitimai leistini, jei juos lemia informacija, surinkta
            per išduodančioje valstybėje narėje vykstantį procesą dėl arešto orderyje aprašytų veikų, jei jie nekeičia nusikalstamos veikos
            pobūdžio ir nelemia nevykdymo pagrindų pagal aptariamo Pagrindų sprendimo 3 ir 4 straipsnius atsiradimo.
      2.      Tokiomis aplinkybėmis kaip pagrindinėje byloje nusikalstamos veikos aprašymo pakeitimai, susiję su aptariamų narkotinių medžiagų
            rūšimi, savaime negali lemti „kitos nusikalstamos veikos“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas, Pagrindų sprendimo 2002/584
            27 straipsnio 2 dalies prasme.
      3.      Pagrindų sprendimo 2002/584 27 straipsnio 3 dalies c punkte numatyta išimtis turi būti aiškinama taip, kad esant „kitai nusikalstamai
            veikai“ nei ta, dėl kurios asmuo buvo perduotas, sutikimo, remiantis šio Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 4 dalimi, būtina
            prašyti ir jį gauti, jei reikia įvykdyti laisvės atėmimo ar įkalinimo bausmę. Perduotas asmuo gali būti persekiojamas ir nuteistas
            už tokią nusikalstamą veiką, kol bus gautas sutikimas, jeigu asmens laisvę ribojanti priemonė netaikoma su šia veika susijusio
            tyrimo ir proceso stadijose. Tačiau minėto 27 straipsnio 3 dalies c punkte numatyta išimtimi nedraudžiama taikyti perduotam
            asmeniui laisvės apribojimo priemonės, kol bus gautas sutikimas, jei tokią priemonę teisėtai pagrindžia kiti Europos arešto
            orderyje nurodyti kaltinimai.
      Parašai.
      * Proceso kalba: suomių.


title: 2009 m. balanžio 23 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Draka NK Cables Ltd, AB Sandvik international, VO Sembodja BV ir Parc Healthcare International Limited prieš Omnipol Ltd. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Hof van Cassatie - Belgija. # Teisminis bendradarbiavimas civilinėse bylose - Reglamentas (EB) Nr. 44/2001-43 straipsnio 1 dalis - Jurisdikcija ir teismo sprendimų vykdymas - "Šalies" sąvoka. # Byla C-167/08.

text:
      Byla C‑167/08
      Draka NK Cables Ltd ir kt.
      prieš
      Omnipol Ltd
      (Hof van Cassatie prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Teisminis bendradarbiavimas civilinėse bylose – Reglamentas (EB) Nr. 44/2001 43 straipsnio 1 dalis – Jurisdikcija ir teismo sprendimų vykdymas – „Šalies“ sąvoka“
      Sprendimo santrauka
      Teisminis bendradarbiavimas civilinėse bylose – Jurisdikcija ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymas
            – Reglamentas Nr. 44/2001
      (Tarybos reglamento Nr. 44/2001 43 straipsnio 1 dalis)
      Kaip ir 1968 m. rugsėjo 27 d. Konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo 36 straipsnio
         1 dalį ir 40 straipsnio 1 dalį, Reglamento Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose
         pripažinimo ir vykdymo 43 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad skolininko kreditorius negali apskųsti nutarties, priimtos
         dėl prašymo paskelbti teismo sprendimą vykdytinu, jeigu jis oficialiai kaip šalis nedalyvavo procese byloje, kurioje kitas
         šio skolininko kreditorius prašė paskelbti šį teismo sprendimą vykdytinu.

      Iš tikrųjų tiek vienu, tiek kitu atveju numatyta teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu procedūra sudaro savarankišką ir išsamią
         sistemą, kuri nepriklauso nuo nacionalinių teisės sistemų bei jose numatytų teisių gynimo priemonių. Su tuo susijusias taisykles
         reikia aiškinti siaurai. Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsniui taikoma su konvencijos 36 ir 40 straipsniais susijusi teismo
         praktika.

      (žr. 23‑24, 27, 30‑31 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. balandžio 23 d.(*)

      „Teisminis bendradarbiavimas civilinėse bylose – Reglamentas (EB) Nr. 44/2001‑ 43 straipsnio 1 dalis – Jurisdikcija ir teismo sprendimų vykdymas – „Šalies“ sąvoka“
      Byloje C‑167/08
      dėl Hof van Cassatie (Belgija) 2008 m. balandžio 10 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2008 m. balandžio 21 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Draka NK Cables Ltd,
      AB Sandvik International,
      VO Sembodja BV,
      Parc Healthcare International Ltd
      prieš
      Omnipol Ltd,
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai M. Ilešič, A. Borg Barthet, E. Levits (pranešėjas) ir J.‑J Kasel,
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. vasario 12 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Draka NK Cables Ltd, AB Sandvik International, VO Sembodja BV ir Parc Healthcare International Ltd, atstovaujamų advokatų P. Lefèbvre bei C. Ronse ir patarėjo A. Hansebout,

      –        Omnipol Ltd, atstovaujamos advokatų H. Geinger, H. Verhulst ir R. Portocarero,

      –        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos T. Materne,
      –        Slovakijos vyriausybės, atstovaujamos J. Čorba,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos A.‑M. Rouchaud‑Joët ir R. Troosters,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos
         ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas
         lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42) 43 straipsnio 1 dalies išaiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas sprendžiant ginčą tarp kai kurių Central Bank of Iraq (Irako centrinis bankas, toliau – ICB) kreditorių, t. y. Suomijoje įsteigtos Draka NK Cables Ltd, Švedijoje įsteigtos AB Sandvik International, Nyderlanduose įsteigtos VO Sembodja BV ir Airijoje įsteigtos Parc Healthcare International Ltd. (toliau – kasatorės) ir kitos ICB kreditorės – Čekijos Respublikoje įsteigtos Omnipol Ltd. (toliau – Omnipol) dėl rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Briuselio pirmosios instancijos teismas) nutarties dėl teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu, kuria leidžiama vykdyti 2003 m.
         gruodžio 11 d. Gerechtshof te Amsterdam sprendimą dėl Omnipol reikalavimų ICB.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Bet kuri šalis gali apskųsti nutartį, susijusią su prašymu dėl teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu.“
      4        Šiuo reglamentu pakeista 1968 m. rugsėjo 27 d. Konvencija dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse
         bylose vykdymo (OL L 299, 1972, p. 32), iš dalies pakeista 1978 m. spalio 9 d. Konvencija dėl Danijos Karalystės, Airijos
         ir Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prisijungimo (OL L 304, p. 1 ir tekstas su pakeitimais –
         p. 77), 1982 m. spalio 25 d. Konvencija dėl Graikijos Respublikos prisijungimo (OL L 388, p. 1), 1989 m. gegužės 26 d. Konvencija
         dėl Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos prisijungimo (OL L 285, p. 1) ir 1996 m. lapkričio 29 d. Konvencija dėl
         Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės prisijungimo (OL C 15, 1997, p. 1, toliau – Briuselio konvencija).

      5        Briuselio konvencijos 36 straipsnio 1 dalyje buvo numatyta:

      „Jeigu nutariama leisti teismo sprendimą vykdyti, bylos šalis, į kurią nukreiptas vykdymas, per vieną mėnesį nuo jo gavimo
         šį nutarimą gali apskųsti.“

      6        Konvencijos 40 straipsnyje buvo nustatyta:

      „Jeigu prašymas įvykdyti teismo sprendimą atmetamas, prašymą pateikęs asmuo gali skųstis:
      <...>
      Bylos šalis, į kurią nukreiptas vykdymas, kviečiama į apeliacinį teismą <...>.“
       Nacionalinės teisės aktai
      7        Belgijos civilinio kodekso 1166 straipsnyje nurodyta:

      „Tačiau kreditoriai gali ginti visas skolininko teises ir pareikšti ieškinius skolininko vardu, išskyrus tuos, kurie susiję
         tik su jo asmeniu.“

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      8        Kasatorės ir Omnipol suinteresuotos sąžiningu ICB priklausančių sumų padalinimu.

      9        Omnipol reikalavimo suma sudaro pusę visų ICB įsipareigojimų. Savo reikalavimą Omnipol grindžia 2003 m. gruodžio 11 d. Gerechtshof te Amsterdam sprendimu.

      10      Rechtbank van eerste aanleg te Brussel leido vykdyti šį sprendimą pagal Reglamento Nr. 44/2001 38 ir paskesnius straipsnius.

      11      Pasinaudodamos skolininkų interesų gynimo galimybe Belgijos civilinio kodekso 1166 straipsnio ir Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsnio
         1 dalies prasme, siekdamos sustabdyti Gerechtshof te Amsterdam priimto sprendimo vykdymą, kasatorės pateikė bendrą kasacinį skundą dėl šio teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu.

      12      2005 m. lapkričio 14 d. rechtbank van eerste aanleg te Brussel pripažino šį skundą nepriimtinu, nuspręsdamas, kad net jei Belgijos civilinio kodekso 1166 straipsniu kreditoriams suteikiama
         teisė ginti visas skolininko teises ir pareikšti jo vardu visus ieškinius, jie negali būti laikomi „šalimis“ Reglamento Nr. 44/2001
         43 straipsnio 1 dalies prasme. Iš tiesų šiame reglamente įtvirtinta teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu procedūra numato
         išsamią ir nepriklausomą teisių gynimo priemonių sistemą, kurios nacionalinis įstatymų leidėjas negali papildyti.

      13      Kasatorės apskundė šį sprendimą kasacine tvarka. Jos teigia, kad jeigu skolininkas buvo užsienyje vykusio proceso šalimi,
         kreditorius, kuris įgyvendina skolininko teises pasinaudodamas skolininko interesų gynimo galimybe, turi būti laikomas „šalimi“
         Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsnio 1 dalies prasme.

      14      Hof van Cassatie konstatavo, kad nors teisių gynimo priemonių atžvilgiu Reglamento Nr. 44/2001 tikslas atitinka Briuselio konvencijos tikslą,
         šio reglamento 43 straipsnio 1 dalies tekstas skiriasi nuo analogiškos nuostatos teksto minėtoje konvencijoje.

      15      Iš tikrųjų Briuselio konvencijos 36 straipsnyje buvo numatyta, kad bylos šalis, į kurią nukreiptas pagrindinėje byloje nagrinėjamo
         sprendimo vykdymas, gali apskųsti nutartį, kuria leidžiamas šis vykdymas, o pagal Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsnio 1 dalį
         nutartį, susijusią su prašymu dėl šio teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu, gali apskųsti „bet kuri šalis“.

      16      Atsižvelgdamas į pasikeitusį Bendrijos teisės aktų tekstą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė,
         kad nėra savaime aišku, ar ir toliau reikia laikytis Teisingumo Teismo pateikto Briuselio konvencijos 36 straipsnio išaiškinimo
         (žr. 1985 m. liepos 2 d. Sprendimą Deutsche Genossenschaftsbank, 148/84, Rink. p. 1981), pagal kurį skundą dėl teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu gali pareikšti tik užsienio valstybės
         teismo sprendimo ar nutarties šalys, todėl suinteresuotieji tretieji asmenys negali apskųsti nutarties dėl teismo sprendimo
         paskelbimo vykdytinu.

      17      Šiomis aplinkybėmis Hof van Cassatie nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Ar kreditorius, kuris nori pareikšti ieškinį savo skolininko vardu ir sąskaita, turi būti laikomas šalimi Reglamento Nr. 44/2001
         43 straipsnio 1 dalies prasme, t. y. šalimi, kuri gali apskųsti nutartį, priimtą dėl prašymo paskelbti teismo sprendimą vykdytinu,
         net jei jis oficialiai kaip šalis nedalyvavo procese byloje, kurioje kitas šio skolininko kreditorius prašė paskelbti teismo
         sprendimą vykdytinu?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      18      Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsnio
         1 dalį reikia aiškinti taip, kad skolininko kreditorius gali apskųsti nutartį, priimtą dėl prašymo paskelbti teismo sprendimą
         vykdytinu, net jei jis oficialiai kaip šalis nedalyvavo procese byloje, kurioje kitas šio skolininko kreditorius prašė pripažinti
         teismo sprendimą vykdytinu.

      19      Siekiant atsakyti į šį klausimą reikia priminti, pirma, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Reglamento Nr. 44/2001 nuostatos
         turi būti aiškinamos autonomiškai, atsižvelgiant į jo sistemą ir tikslus (be kita ko, žr. 2006 m. liepos 13 d. Sprendimo Reisch Montage, C‑103/05, Rink. p. I‑6827, 29 punktą ir 2008 m. spalio 2 d. Sprendimo Hassett ir Doherty, C‑372/07, Rink. p. I‑0000, 17 punktą).

      20      Antra, kadangi nuo šiol valstybių narių tarpusavio santykiuose Briuselio konvenciją pakeičia Reglamentas Nr. 44/2001, Teisingumo
         Teismo pateiktas Briuselio konvencijos nuostatų išaiškinimas taikomas ir Reglamento Nr. 44/2001 nuostatoms, kai šias nuostatas
         galima laikyti lygiavertėmis. Be to, iš Reglamento Nr. 44/2001 devynioliktos konstatuojamosios dalies matyti, kad, aiškinant
         Briuselio konvenciją ir minėtą reglamentą, reikia užtikrinti tęstinumą.

      21      Šiuo atžvilgiu nacionalinis teismas konstatavo, kad Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsnio 1 dalies tekstas skiriasi nuo Briuselio
         konvencijos 36 straipsnio teksto.

      22      Tačiau iš Briuselio konvencija nustatytos sistemos analizės, atliktos atsižvelgiant į Reglamentu Nr. 44/2001 nustatytą sistemą,
         matyti, kad šio reglamento 43 straipsnio 1 dalies tekstą reikia lyginti ne su šios konvencijos 36 straipsnio 1 dalies tekstu,
         o su jos 36 ir 40 straipsnių, skaitomų kartu, tekstu.

      23      Iš tikrųjų iš Briuselio konvencijos 36 straipsnio 1 dalies ir 40 straipsnio 1 dalies matyti, kad skundą gali pareikšti šalis,
         į kurią nukreiptas vykdymas, arba prašymą pateikęs asmuo, jei jo prašymas atmetamas. Taigi iš šių dviejų nuostatų matyti,
         kad bet kuri šalis, dalyvaujanti leidimo vykdyti teismo sprendimą procedūroje, gali apskųsti nutartį dėl teismo sprendimo
         paskelbimo vykdytinu, o tai atitinka Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsnio 1 dalies tekstą, kuriame įtvirtintos dvi atskiros
         Briuselio konvencijos nuostatos.

      24      Iš to matyti, kad Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsnio 1 dalies redakcinis pakeitimas, palyginti su Briuselio konvencija,
         nė kiek nepakeitė esmės ir negali reikšti, kad Teisingumo Teismo pateikto Briuselio konvencijos straipsnių, susijusių su teismo
         sprendimo vykdymu, išaiškinimo negalima taikyti atitinkamiems Reglamento Nr. 44/2001 straipsniams.

      25      Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas visų pirma nusprendė, kad pagal teisinio saugumo principą Bendrijos teisės sistemoje ir
         Briuselio konvencija pagal EB 220 straipsnį, kuriuo ji grindžiama, siekiamus tikslus reikalaujama, kad nagrinėjant šią konvenciją
         Teisingumo Teismo nustatytos sąvokos ir atliktas teisinis kvalifikavimas būtų vienodai taikomi visose valstybėse narėse (žr.
         1977 m. liepos 14 d. Sprendimo Bavaria Fluggesellschaft, 9/77 ir 10/77, Rink. p. 1517, 4 punktą ir 1995 m. rugpjūčio 11 d. Sprendimo SISRO, C‑432/93, Rink. p. I‑2269, 39 punktą).

      26      Taip pat jis patikslino, kad pagrindinis Briuselio konvencijos tikslas – supaprastinti procedūras valstybėje, kurioje prašoma
         vykdyti teismo sprendimą, numatant trumpą, nesudėtingą ir greitą teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu procedūrą, suteikiant
         šaliai, į kurią nukreiptas vykdymas, galimybę pareikšti skundą (šiuo klausimu žr. 1994 m. birželio 2 d. Sprendimo Solo Kleinmotoren, C‑414/92, Rink. p. I‑2237, 20 punktą ir 1999 m. birželio 17 d. Sprendimo Unibank, C‑260/97, Rink. p. I‑3715, 14 punktą).

      27      Ši procedūra sudaro savarankišką ir išsamią sistemą, kuri nepriklauso nuo susitariančiųjų valstybių teisės sistemų bei jose
         numatytų teisių gynimo priemonių (žr. minėto sprendimo Deutsche Genossenschaftsbank 16 ir 17 punktus). Su tuo susijusias taisykles reikia aiškinti siaurai (žr. minėto sprendimo SISRO 35 ir 39 punktus). Iš to matyti, kad Briuselio konvencijos 36 straipsnyje nenumatytos teisių gynimo priemonės, kurios pagal
         vidaus teisę suteikiamos tretiesiems suinteresuotiesiems asmenims nutarties dėl teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu atžvilgiu
         (žr. minėto sprendimo Deutsche Genossenschaftsbank 17 punktą ir 1993 m. balandžio 21 d. Sprendimo Sonntag, C‑172/91, Rink. p. I‑1963, 33 punktą).

      28      Todėl nėra svarbu, ką apima Belgijos civilinio kodekso 1166 straipsniu kasatorėms, kurios, kaip per posėdį patikslino Belgijos
         vyriausybė, negali būti prilyginamos skolininkui, suteikta teisė.

      29      Pagaliau Teisingumo Teismas priminė, kad, atsižvelgiant į tai, jog Briuselio konvencija reglamentuoja tik užsienio valstybių
         vykdytinų aktų paskelbimo vykdytinais procedūrą ir nekalba apie patį vykdymą, kurį toliau reglamentuoja valstybės, kurioje
         yra teismas, į kurį kreipiamasi, teisė (žr. 1988 m. vasario 4 d. Sprendimo Hoffmann, 145/86, Rink. p. 645, 27 punktą), tretieji suinteresuotieji asmenys gali ginčyti vykdymą pasinaudodami valstybės, kurioje
         prašoma vykdyti, teisėje numatytomis teisių gynimo priemonėmis (žr. minėto sprendimo Deutsche Genossenschaftsbank 18 punktą).

      30      Šias išvadas taip pat galima taikyti Reglamento Nr. 44/2001 atžvilgiu. Jas patvirtina šio reglamento aštuoniolikta konstatuojamoji
         dalis, kurioje daroma nuoroda į teisių gynimo priemones, galimas naudoti norint užginčyti teismo sprendimo paskelbimą vykdytinu.
         Iš tikrųjų pagal minėtą konstatuojamąją dalį ši teisė aiškiai suteikiama tik ieškovui ir atsakovui.

      31      Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, jog skolininko kreditorius
         negali apskųsti nutarties, priimtos dėl prašymo paskelbti teismo sprendimą vykdytinu, jei jis oficialiai kaip šalis nedalyvavo
         procese byloje, kurioje kitas šio skolininko kreditorius prašė paskelbti teismo sprendimą vykdytinu.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      32      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse
            bylose pripažinimo ir vykdymo 43 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad skolininko kreditorius negali apskųsti nutarties,
            priimtos dėl prašymo paskelbti teismo sprendimą vykdytinu, jei jis oficialiai kaip šalis nedalyvavo procese byloje, kurioje
            kitas šio skolininko kreditorius prašė paskelbti šį teismo sprendimą vykdytinu.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.


title: 2012 m. gegužės 8 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Yoshida Metal Industry Co. Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra - Vaizdinis Bendrijos prekių ženklas, vaizduojantis juodais skrituliais padengtą paviršių - Techniniam rezultatui pasiekti būtina prekės forma - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis. # Byla T-416/10.

text:
      2012 m. gegužės 8 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimasYoshida Metal Industry prieš VRDT – Pi‑Design ir kt. (Juodais skrituliukais padengtas paviršius)
      (Byla T‑416/10)
      „Bendrijos prekių ženklas – Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra – Vaizdinis Bendrijos prekių ženklas, vaizduojantis juodais skrituliukais padengtą paviršių – Techniniam rezultatui pasiekti būtina prekės forma – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Žymenys, kuriuos sudaro vien prekės forma, būtina techniniam rezultatui pasiekti – Sąvoka (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis) (žr. 26–28 punktus)
      Dalykas

         Ieškinys dėl 2010 m. gegužės 20 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1237/2008‑1), susijusio su registracijos
                  pripažinimo negaliojančia procedūra tarp

               Pi Design AG
               ,
               Bodum France
               bei
               Bodum Logistics A/S
               ir
               Yoshida Metal Industry Co. Ltd
               .
            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Panaikinti 2010 m. gegužės 20 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios
                     apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 1237/2008‑1).

                  2.

                  	VRDT padengia savo ir Yoshida Metal Industry Co. Ltd. patirtas bylinėjimosi išlaidas.

                  3.

                  	Pi-Design AG, Bodum France ir Bodum Logistics A/S padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


1978 m. lapkričio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Pigs Marketing Board prieš Raymond Redmond. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Armagh Magistrate's Court (Northern Ireland) - Jungtinė Karalystė. # Byla 83/78.