title: 2011 m. lapkričio 16 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Kendrion NV prieš Europos Komisiją.#Konkurencija - Karteliai - Pramoninių plastikinių maišų sektorius - Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas - Ūkio subjektas - Solidarioji atsakomybė - Proporcingumas - Vienodas požiūris - Baudos - Didžiausia 10 % apyvartos dydžio riba - Reali galimybė sumokėti baudą.#Byla T-54/06.

text:
      2011 m. lapkričio 16 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas Kendrion prieš Komisiją
      (Byla T‑54/06)
      „Konkurencija – Karteliai – Pramoninių plastikinių maišų sektorius – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Ūkio subjektas – Solidarioji atsakomybė – Proporcingumas – Vienodas požiūris – Baudos – Didžiausia 10 % apyvartos dydžio riba – Reali galimybė sumokėti baudą“
      1.                     Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Patronuojanti bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis
            vienetas – Vertinimo kriterijai – Lemiamos patronuojančios bendrovės įtakos 100 % jai priklausančioms dukterinėms bendrovėms
            prezumpcija – Įmonės, norinčios paneigti šią prezumpciją, įrodinėjimo pareigos (EB 81 straipsnio 1 dalis) (žr. 49–52, 65–67 punktus)
      2.                     Konkurencija – Baudos – Vertinimas, atsižvelgiant į įmonės individualius veiksmus – Sankcijos kitam ūkio subjektui neskyrimo
            pasekmės – Nebuvimas (EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis) (žr. 77 ir 78 punktus)
      3.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Maksimalus dydis – Skaičiavimas – Apyvarta, į kurią reikia atsižvelgti – Visų
            ekonominį vienetą kaip įmonę sudarančių bendrovių bendra apyvarta – Ribos (EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003
            23 straipsnio 2 dalis) (žr. 91 ir 92 punktus)
      4.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Vienodo požiūrio principas – Skirtumai tarp įmonių, atsiradę dėl maksimalaus
            dydžio taikymo –Leistinumas – Draudimas mažoms ar vidutinėms įmonėms skirti didesnę baudą – Nebuvimas (EB 81 straipsnio 1 dalis;
            Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03) (žr. 106, 107, 110, 111, 149 punktus)
      5.                     Ieškinys dėl panaikinimo – Sprendimas dėl panaikinimo – Komisijos sprendimo, kuriuo konstatuotas konkurencijos normų pažeidimas,
            panaikinimas – Pasekmės ieškinio nepareiškusioms įmonėms, kurioms skirtas sprendimas – Nebuvimas (EB 81, 230 ir 249 straipsniai)
            (žr. 119 punktą)
      6.                     Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka – Galimybė duoti nuorodą į tam pačiam teismui
            kitoje byloje pateiktus rašytinius dokumentus – Esminė sąlyga – Tos pačios šalys, įskaitant ir ieškoves, dviejose bylose –
            Galimybė ištaisyti principo pažeidimą atitinkamus ieškinio pagrindus nurodant atsiliepime į ieškinį – Nebuvimas (Teisingumo
            Teismo statuto 21 straipsnis; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalis) (žr. 125–127 punktus)
      7.                     Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Baudos – Nustatymas – Kriterijai – Bendro baudų lygio padidinimas –
            Leistinumas (EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis) (žr. 133–134 punktus)
      8.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Bendra atitinkamos įmonės apyvarta – Prekių, dėl kurių buvo padarytas
            pažeidimas, apyvarta – Atitinkamas atsižvelgimas – Ribos (EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio
            2 dalis) (žr. 141–143 punktus)
      9.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atitinkamos įmonės finansinė padėtis – Atsižvelgimas – Komisijos
            pareiga paprašyti išsamios informacijos dėl įmonės finansinės situacijos – Nebuvimas (EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento
            Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 5 dalies b punktas) (žr. 161–163, 165 punktus)
      10.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Suinteresuotųjų įmonių suskirstymas į skirtingas kategorijas – Sąlygos (EB 81 straipsnio
            1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis 2; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas) (žr. 182, 183 punktus)
      Dalykas

               Prašymas panaikinti 2005 m. lapkričio 30 d. Komisijos sprendimą C(2005) 4634, susijusį su [EB] 81 straipsnio taikymo procedūra
                  (byla COMP/F/38.354 – Pramoniniai maišai) dėl kartelio pramoninių plastikinių maišų rinkoje, kiek jis susijęs su ieškove,
                  taip pat prašymas panaikinti arba sumažinti ieškovei skirtą baudą.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Kendrion NV padengia bylinėjimosi išlaidas.


title: 2016 m. rugsėjo 15 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Koninklijke KPN NV ir kt. prieš Autoriteit Consument en Markt (ACM).#College van Beroep voor het bedrijfsleven prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendroji reguliavimo sistema – Direktyva 2002/21/EB – 4 ir 19 straipsniai – Nacionalinė reguliavimo institucija – Suderinimo procedūros – Rekomendacija 2009/396/EB – Teisinė reikšmė – Direktyva 2002/19/EB – 8 ir 13 straipsniai – Operatorius, pripažintas turinčiu didelę įtaką rinkoje – Nacionalinės reguliavimo institucijos nustatyti įpareigojimai – Kainų kontrolė ir įpareigojimai, susiję su sąnaudų apskaitos sistema – Skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų tarifai – Kontrolės, kurią nacionaliniai teismai gali taikyti nacionalinių reguliavimo institucijų sprendimams, apimtis.#Byla C-28/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. rugsėjo 15 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendroji reguliavimo sistema — Direktyva 2002/21/EB — 4 ir 19 straipsniai — Nacionalinė reguliavimo institucija — Suderinimo procedūros — Rekomendacija 2009/396/EB — Teisinė reikšmė — Direktyva 2002/19/EB — 8 ir 13 straipsniai — Operatorius, pripažintas turinčiu didelę įtaką rinkoje — Nacionalinės reguliavimo institucijos nustatyti įpareigojimai — Kainų kontrolė ir įpareigojimai, susiję su sąnaudų apskaitos sistema — Skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų tarifai — Kontrolės, kurią nacionaliniai teismai gali taikyti nacionalinių reguliavimo institucijų sprendimams, apimtis“
      Byloje C‑28/15
      dėl College van Beroep voor het bedrijfsleven (Apeliacinis administracinis ekonominių bylų teismas, Nyderlandai) 2015 m. sausio 13 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2015 m. sausio 23 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Koninklijke KPN NV,

         KPN BV,

         T-Mobile Netherlands BV,

         Tele2 Nederland BV,

         Ziggo BV,

         Vodafone Libertel BV,

         Ziggo Services BV, anksčiau – UPC Nederland BV,

         Ziggo Zakelijk Services BV, anksčiau – UPC Business BV,
      prieš

         Autoriteit Consument en Markt (ACM)

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Ilešič, teisėjai C. Toader, A. Rosas, A. Prechal ir E. Jarašiūnas (pranešėjas),
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2016 m. kovo 16 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Koninklijke KPN NV ir KPN BV, atstovaujamų advokatų L. Mensink ir C. Schillemans,

               —

                  T-Mobile Netherlands BV, atstovaujamos advokatų B. Braeken ir C. Eijberts,

               —

                  Tele2 Nederland BV, atstovaujamos advokatų P. Burger ir P. van Ginneken,

               —

                  Ziggo BV, atstovaujamos advokatų W. Knibbeler, N. Lorjé ir P. van den Berg,

               —

                  Vodafone Libertel BV, atstovaujamos advokato P. Waszink,

               —

                  Ziggo Services BV ir Ziggo Zakelijk Services BV, atstovaujamų advokatų W. Knibbeler, N. Lorjé ir P. van den Berg,

               —

               Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos J. Langer ir M. Bulterman,

               —

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir R. Kanitz,

               —

               Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato A. De Stefano,

               —

               Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,

               —

               Suomijos vyriausybės, atstovaujamos S. Hartikainen,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos F. Wilman, G. Braun ir L. Nicolae,

         susipažinęs su 2016 m. balandžio 28 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva) (OL L 108, 2002, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 349), iš dalies pakeistos 2009 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/140/EB (OL L 337, 2009, p. 37) (toliau – Pagrindų direktyva), 4 straipsnio 1 dalies, siejamos su 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/19/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimo ir prieigos prie jų (Prieigos direktyva) (OL L 108, 2002, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 323), iš dalies pakeistos Direktyva 2009/140 (toliau – Prieigos direktyva), 8 ir 13 straipsniais, išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Koninklijke KPN NV, KPN BV, T‑Mobile Netherlands BV, Tele2 Nederland BV, Ziggo BV, Vodafone Libertel BV, Ziggo Services BV, anksčiau – UPC Nederland BV, bei Ziggo Zakelijk Services BV, anksčiau – UPC Business BV, ir Autoriteit Consument en Markt (ACM) (Vartotojų ir rinkų institucija, toliau – ACM) ginčą dėl sprendimo nustatyti skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų viršutines tarifų ribas.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

      Pagrindų direktyva

               3

               Pagrindų direktyvos 4 straipsnio „Teisė pateikti apeliacinį skundą [pateikti skundą]“ 1 dalis suformuluota taip:
               „Valstybės narės užtikrina, kad nacionaliniu lygiu veiktų veiksmingas mechanizmas, pagal kurį bet kuris paslaugų gavėjas ar įmonė, teikianti elektroninių ryšių tinklus ir (arba) paslaugas, kuriai turi įtakos nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimas, turėtų teisę paduoti apeliacinei institucijai [paduoti institucijai], nepriklausomai nuo suinteresuotų šalių, apeliacinį skundą dėl to sprendimo [skundą dėl to sprendimo]. Ši institucija, kuri gali būti teismas, turi turėti atitinkamas kvalifikacijas, kad galėtų vykdyti savo funkcijas. Valstybės narės užtikrina, kad būtų tinkamai atsižvelgiama į bylos sudėtį [esmę] ir kad veiktų veiksmingas apeliacijų [skundų nagrinėjimo] mechanizmas.
               Kol nagrinėjamas apeliacinis skundas [nagrinėjamas skundas], galioja nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimas, išskyrus tuos atvejus, kai pagal nacionalinę teisę nustatomos laikinosios priemonės.“

               4

               Šios direktyvos 8 straipsnyje „Politikos tikslai ir reguliavimo principai“ nustatyta:
               „1.   Valstybės narės užtikrina, kad, vykdydamos šioje Direktyvoje ir specifinėse [specialiosiose] direktyvose nurodytas reguliavimo užduotis, nacionalinės reguliavimo institucijos imtųsi visų reikiamų priemonių, skirtų šio straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse nurodytiems tikslams pasiekti. Tokios priemonės turi būti proporcingos tiems tikslams.
               <...>
               2.   Nacionalinės reguliavimo institucijos skatina konkurenciją elektroninių ryšių tinklų, elektroninių ryšių paslaugų ir susijusių priemonių bei paslaugų teikimo srityje, inter alia:

                        a)

                        užtikrindamos, kad paslaugų gavėjai, įskaitant neįgalius, vyresnio amžiaus ir specialių socialinių poreikių turinčius paslaugų gavėjus, galėtų rinktis naudingiausią paslaugą, kainą ir kokybę;

                  <...>
               3.   Nacionalinės reguliavimo institucijos prisideda prie vidaus rinkos plėtros <...>
               <...>
               4.   Nacionalinės reguliavimo institucijos rūpinasi Europos Sąjungos piliečių interesais <...>
               <...>“

               5

               Šios direktyvos 16 straipsnio „Rinkos analizės tvarka“ 2 ir 4 dalyse numatyta:
               „2.   Tais atvejais, kai pagal <...> [Prieigos direktyvos] 8 straipsnį reikalaujama, kad nacionalinė reguliavimo institucija nustatytų, ar įmonėms reikia skirti, palikti galioti, pakeisti ar panaikinti įpareigojimus, ji, remdamasi šio straipsnio 1 dalyje nurodytu tyrimu, turi nustatyti, ar konkurencija atitinkamoje rinkoje yra veiksminga.
               <...>
               4.   Jei nacionalinė reguliavimo institucija nustato, kad atitinkamoje rinkoje nėra veiksmingos konkurencijos, ji pagal 14 straipsnį nustato įmones, atskirai arba kartu su kitomis įmonėmis turinčias didelę įtaką toje rinkoje, ir nacionalinė reguliavimo institucija joms nustato atitinkamus konkrečius šio straipsnio 2 dalyje minėtus reglamentuojančio pobūdžio įpareigojimus, arba jei jie jau nustatyti, juos palieka galioti ar iš dalies pakeičia.“

               6

               Šios direktyvos 19 straipsnyje „Suderinimo procedūros“ nurodyta:
               „1.   <...> jei Komisija nustato, kad nacionalinės reguliavimo institucijos skirtingai atlieka šioje direktyvoje ir specialiosiose direktyvose nurodytas reguliavimo užduotis ir dėl to gali kilti kliūčių vidaus rinkai, Komisija, atidžiai atsižvelgdama į [Europos elektroninių ryšių reguliuotojų institucijos (EERRI)] nuomonę, gali priimti rekomendaciją arba sprendimą dėl suderinto šios direktyvos ir specialiųjų direktyvų nuostatų taikymo tam, kad būtų įgyvendinami 8 straipsnyje išdėstyti tikslai.
               2.   <...>
               Valstybės narės užtikrina, kad atlikdamos užduotis nacionalinės reguliavimo institucijos atidžiai atsižvelgtų į šias rekomendacijas. Jei nacionalinė reguliavimo institucija nusprendžia rekomendacijų nesilaikyti, ji apie tai praneša Komisijai pagrįsdama savo poziciją.
               <...>“

         Prieigos direktyva

               7

               Prieigos direktyvos 20 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
               „Jei tam tikros rinkos analizė rodo, kad konkurencija joje yra neveiksminga, gali reikėti taikyti kainų kontrolę. <...> Sąnaudų padengimo metodas turi atitikti aplinkybes, atsižvelgiant į tai, kad reikia skatinti veiklos efektyvumą, subalansuotą konkurenciją ir kuo labiau didinti naudą vartotojams.“

               8

               Šios direktyvos 1 straipsnis suformuluotas taip:
               „1.   Pagal [Pagrindų direktyvą] ši direktyva derina būdus, kuriais valstybės narės reguliuoja elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimą ir prieigą prie jų. Tikslas – pagal vidaus rinkos principus nustatyti tinklų ir paslaugų teikėjų tarpusavio santykių reguliavimo sistemą, kuri sukurtų subalansuotą konkurenciją, elektroninių ryšių paslaugų sąveiką ir teiktų vartotojams naudą.
               2.   Ši direktyva nustato <...> nacionalinių reguliavimo institucijų užduotis, susijusias su prieiga ir sujungimu, ir procedūras, kurios užtikrintų, kad nacionalinių reguliavimo institucijų nustatomi įpareigojimai būtų persvarstomi <...>“

               9

               Šios direktyvos 5 straipsnio „Nacionalinių reguliavimo institucijų galios ir pareigos, susijusios su prieiga ir sujungimu“ 1 dalyje nustatyta:
               „Nacionalinės reguliavimo institucijos, siekdamos [Pagrindų direktyvos] 8 straipsnyje išdėstytų tikslų, skatina ir atitinkamais atvejais užtikrina pagal šios direktyvos nuostatas pakankamą prieigą ir sujungimą bei paslaugų sąveiką, vykdydamos savo pareigas taip, kad būtų skatinamas veiklos efektyvumas, subalansuota konkurencija ir kuo didesnė nauda galutiniams paslaugų gavėjams.
               <...>“

               10

               Tos pačios direktyvos 8 straipsnyje „Įpareigojimų nustatymas, keitimas ar panaikinimas“ numatyta:
               „1.   Valstybės narės užtikrina, kad nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų įgaliojimus nustatyti 9–13a straipsniuose nurodytus įpareigojimus.
               2.   Kai, atlikus rinkos analizę pagal [Pagrindų direktyvos] 16 straipsnį, nustatoma, kad operatorius turi didelę įtaką tam tikroje rinkoje, nacionalinės reguliavimo institucijos atitinkamai skiria šios direktyvos 9–13 straipsniuose nurodytus įpareigojimus.
               <...>
               4.   Pagal šį straipsnį nustatyti įpareigojimai turi būti pagrįsti nustatytos problemos pobūdžiu, turi būti proporcingi ir pateisinami atsižvelgiant į [Pagrindų direktyvos] 8 straipsnyje nustatytus tikslus. Tokius įpareigojimus galima skirti tik po įvykusių pagal tos direktyvos 6 ir 7 straipsnius konsultacijų.
               <...>“

               11

               Prieigos direktyvos 13 straipsnis „Kainų kontrolės ir sąnaudų apskaitos įpareigojimas“ suformuluotas taip:
               „1.   Nacionalinė reguliavimo institucija pagal 8 straipsnio nuostatas gali nustatyti įpareigojimus, susijusius su sąnaudų padengimu ir kainų kontrole, įskaitant reikalavimus, kad kainos būtų pagrįstos sąnaudomis, ir reikalavimus dėl sąnaudų apskaitos sistemų, reikalavimus, susijusius su konkrečia sujungimo ir (arba) prieigos rūšimi [ir reikalavimus dėl sąnaudų apskaitos sistemų, taikomus teikiant konkrečios rūšies sujungimą ir (arba) prieigą], kai rinkos analizė rodo, kad veiksmingos konkurencijos nebuvimas reiškia, jog atitinkamas operatorius gali išlaikyti pernelyg dideles kainas ar daryti kainų spaudimą, tuo darant žalą galutiniams paslaugų gavėjams. Siekiant skatinti operatorių investuoti į naujos kartos tinklus, nacionalinės reguliavimo institucijos atsižvelgia į operatoriaus investicijas, kad jis galėtų gauti tam tikrą pagrįstą panaudoto kapitalo grąžos normą, atsižvelgiant į bet kokią konkrečią tam tikram naujų investicijų į tinklus projektui būdingą riziką.
               2.   Nacionalinės reguliavimo institucijos užtikrina, kad privalomai nustatytas sąnaudų padengimo mechanizmas ar kainų nustatymo metodika tarnautų veiklos efektyvumo bei subalansuotos konkurencijos skatinimui ir kiek įmanoma padidintų vartotojams teikiamą naudą. Nacionalinė reguliavimo institucija taip pat gali atsižvelgti į kainas, siūlomas palyginamose konkurencingose rinkose.
               <...>“

         Rekomendacija 2009/396/EB

               12

               2009 m. gegužės 7 d. Komisijos rekomendacijos 2009/396/EB dėl skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose tarifų reguliavimo ES (OL L 124, 2009, p. 67) 5, 7 ir 13 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:

                        „(5)

                        Pagal kai kurias elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų reguliavimo sistemos nuostatas (t. y. pagal <...> [Prieigos direktyvos] <...> 9, 11 ir 13 straipsnius kartu su tos direktyvos 20 konstatuojamąja dalimi) reikalaujama nustatyti būtinus ir tinkamus sąnaudų apskaitos mechanizmus ir kainų kontrolės įpareigojimus.

                  <...>

                        (7)

                        Didmeninis balso skambučių užbaigimas – tai paslauga, kurios reikia, kad skambučiai būtų gauti vietose, į kurias skambinama (fiksuotojo ryšio tinkle), arba kad juos gautų abonentai (judriojo ryšio tinkle). [Europos Sąjungos] mokesčio už paslaugą sistema pagrįsta principu „moka skambinančio asmens tinklas“, vadinasi, skambučio užbaigimo mokestis nustatomas tinkle, į kurį skambinama, o mokestį moka to tinklo, iš kurio skambinama, operatorius. Asmuo, kuriam skambinama, už šią paslaugą sąskaitos negauna ir iš esmės neturi paskatų reaguoti į savo tinklo tiekėjo nustatytą skambučio užbaigimo kainą. Šiomis aplinkybėmis pernelyg didelė kaina yra pagrindinis su konkurencija susijęs reguliavimo institucijų rūpestis. Didelės skambučių užbaigimo kainos galiausiai kompensuojamos galutiniams vartotojams nustačius didesnius skambučių mokesčius. Atsižvelgiant į dvišalę skambučių užbaigimo rinkų prieigą, kitos galimos konkurencijos problemos susijusios su operatorių kryžminėmis subsidijomis. Šios galimos problemos dėl konkurencijos būdingos ir skambučių užbaigimo fiksuotojo ryšio tinkle rinkai, ir skambučių užbaigimo judriojo ryšio tinkle rinkai. Todėl, atsižvelgiant į skambučius užbaigiančių operatorių galimybes ir paskatas padidinti kainas gerokai daugiau nei patiriama sąnaudų, laikoma, kad nurodymas kainas pagrįsti sąnaudomis yra tinkamiausia intervencinė priemonė šiai problemai išspręsti vidutiniuoju laikotarpiu. [Prieigos direktyvos] 20 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad sąnaudų padengimo metodas turėtų atitikti konkrečias aplinkybes. Atsižvelgdama į specifines skambučių užbaigimo rinkų ypatybes ir susijusius konkurencijos bei paskirstymo klausimus, Komisija jau seniai pripažino, kad nustačius bendrą metodą, pagrįstą efektyvių sąnaudų standartu ir taikomais simetriškais skambučių užbaigimo tarifais, būtų didinamas veiksmingumas, palaikoma tvari konkurencija ir vartotojai gautų daugiausiai naudos, kuri matytųsi iš kainos ir siūlomų paslaugų.

                  <...>

                        (13)

                        Atsižvelgiant į tam tikras skambučių užbaigimo rinkų ypatybes, skambučių užbaigimo sąnaudos turi būti skaičiuojamos remiantis prognozuojamomis ilgojo laikotarpio papildomosiomis sąnaudomis (angl. „Long-Run Incremental Costs“ (LRIC)). <...>“

               13

               Rekomendacijos 2009/396 1 ir 2 punktai suformuluoti taip:

                        „1.

                        Nacionalinės reguliavimo institucijos, remdamosi pagal [Pagrindų direktyvos] 16 straipsnį atliktu tyrimu pripažinusios operatorius turinčius [turinčiais] didelę įtaką didmeninėms balso skambučių užbaigimo rinkoms tam tikruose viešuosiuose telefono ryšio tinkluose (toliau – fiksuotojo ir judriojo ryšio skambučių užbaigimo rinkos) ir jiems nustačiusios kainų kontrolės ir sąnaudų apskaitos įpareigojimus pagal [Prieigos direktyvos] 13 straipsnį, turėtų nustatyti skambučių užbaigimo tarifus, pagrįstus efektyviai veikiančio operatoriaus patirtomis sąnaudomis. Tai reiškia, tad tie tarifai taip pat bus simetriški. Nustatydamos tarifus nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų veikti taip, kaip paaiškinta toliau.

                        2.

                        Rekomenduojama efektyviai veikiančio operatoriaus sąnaudų vertinimą pagrįsti einamosiomis sąnaudomis ir taikyti modeliavimo būdą „iš apačios į viršų“, pagrįstą ilgojo laikotarpio papildomosiomis sąnaudomis (LRIC), kaip tinkamą sąnaudų [apskaičiavimo] metodologiją.“

         Nyderlandų teisė

               14

               Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos Telecommunicatiewet (Telekomunikacijų įstatymas) 1.3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „1.   [ACM] užtikrina, kad jos sprendimais būtų padedama siekti [Pagrindų direktyvos] 8 straipsnio 2–5 dalyse nustatytų tikslų, bet kuriuo atveju:

                        a.

                        skatinti konkurenciją teikiant elektroninių ryšių tinklus, elektroninių ryšių paslaugas arba su jomis susijusius išteklius, be kita ko, remiant efektyvias investicijas infrastruktūros ir inovacijų srityje;

                        b.

                        plėtoti vidaus rinką;

                        c.

                        palaikyti galutinių paslaugų gavėjų interesus pasirinkimo, kainos ir kokybės požiūriu.“

               15

               Telekomunikacijų įstatymo 1.3 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta, kad įgyvendindama savo užduotis ir įgaliojimus ACM turi atidžiai atsižvelgti į Europos Komisijos rekomendacijas, nurodytas Pagrindų direktyvos 19 straipsnio 1 dalyje. Jeigu ACM netaiko rekomendacijos, ji turi apie tai pranešti Komisijai, nurodydama savo sprendimo motyvus.

               16

               Šio įstatymo 6a.1 straipsnyje nurodyta, kad ACM, kaip NRI, turi apibrėžti atitinkamas rinkas elektroninių ryšių sektoriuje. Šiuo tikslu ACM pagal šio įstatymo 6a.1 straipsnio 5 dalį turi nustatyti, ar nagrinėjamoje rinkoje yra veiksminga konkurencija. Jeigu taip nėra, tuomet ACM pagal šio įstatymo 6a.2 straipsnį turi nustatyti, ar viena arba kelios įmonės turi didelę įtaką rinkoje ir ar joms turi būti nustatyti tinkami įpareigojimai.

               17

               Telekomunikacijų įstatymo 6a.2 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
               „1 dalyje nurodytas įpareigojimas yra tinkamas, jeigu jis grindžiamas atitinkamoje rinkoje konstatuotos problemos pobūdžiu ir yra proporcingas ir pateisinamas, atsižvelgiant į 1.3 straipsnio tikslus.“

               18

               Šio įstatymo 6a.7 straipsnyje nurodyta:
               „1.   Pagal 6a.2 straipsnio 1 dalį [ACM], atsižvelgdama į prieigos formas, kurias ji turi nustatyti, gali nustatyti įpareigojimą, susijusį su pirma nurodytu būdu apskaičiuotų tarifų arba sąnaudų apskaičiavimo kontrole, jeigu rinkos analizė rodo, kad atitinkamas operatorius, nesant veiksmingos konkurencijos, gali išlaikyti pernelyg dideles kainas arba daryti tarifų spaudimą, abiem atvejais – galutinių paslaugų gavėjų nenaudai. [ACM] gali nustatyti būtinas taisykles, kad įpareigojimas būtų vykdomas tinkamai.
               2.   Nustatant šio straipsnio 1 dalyje nurodytą įpareigojimą galima numatyti, kad prieigai taikomas prieigos tarifas, nustatomas atsižvelgiant į sąnaudas, arba [ACM] apibrėžta ar patvirtinta sąnaudų apskaičiavimo sistema.
               3.   Jeigu [ACM] nustatė įmonei įpareigojimą kainas pagrįsti sąnaudomis, ši įmonė turi įrodyti, kad jos kainos tikrai nustatomos pagal sąnaudas.
               4.   Nepažeidžiant 1 dalies antro sakinio nuostatų, [ACM] gali įpareigojimą nustatyti sąnaudų apskaitos sistemą susieti su priemonėmis, kurias taikant įmonė, kuriai nustatytas įpareigojimas, turi pristatyti sistemos taikymo rezultatus. <...>“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               19

               Byloje, kuri buvo nagrinėjama anksčiau už pagrindinę bylą, Onafhankelijke Post en Telecommunicatie Autoriteit (OPTA) (Nepriklausoma pašto ir telekomunikacijų institucija), vėliau tapusi ACM, Nyderlanduose turinti NRI statusą, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvą, atlikusi atitinkamos rinkos analizę 2010 m. liepos 7 d. sprendimu įpareigojo operatorius, pripažintus turinčiais didelę įtaką skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų rinkose Nyderlanduose, taikyti tarifų priemones, grindžiamas sąnaudų apskaičiavimo modeliu „Bulric strict“ (Bottom-Up Long-Run Incremental Costs, toliau – „Bulric strict“ modelis), pagal kurį padengiamos tik kintamosios sąnaudos. 2011 m. rugpjūčio 31 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administracinis apeliacinis ekonominių bylų teismas, Nyderlandai) panaikino šį sprendimą, motyvuodamas tuo, kad turėjo būti taikomas kitas sąnaudų apskaičiavimo modelis, kurį taikant išsamiau atsižvelgiama į visas sąnaudas, negu taikant „Bulric strict“ modelį, t. y. „Bulric plus“ modelis.

               20

               Vėliau konstatavusi, kad skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose didmeninėse rinkose gali būti taikomi pernelyg dideli tarifai ir kainų spaudimas, ACM 2013 m. rugpjūčio 5 d. priėmė sprendimą, kuriame, laikydamasi Nyderlandų teisės nuostatų, kuriomis į nacionalinę teisę perkelti Prieigos direktyvos 8 ir 13 straipsniai, ir Rekomendacijos 2009/396, taikydama „Bulric strict“ modelį nustatė minėtų paslaugų tarifų viršutines ribas. Ši institucija teigė, kad šis modelis tinkamas skambučių užbaigimo tarifams nustatyti atsižvelgiant į sąnaudas, o pagal minėtą rekomendaciją tai buvo vienintelis kainų pagrindimo modelis, atitinkantis Sąjungos teisę. Šios institucijos nuomone, nustačius šiuo modeliu grindžiamą tarifų priemonę, išnyksta pernelyg didelių tarifų taikymo ir kainų spaudimo rizika, sudaromos palankios sąlygos konkurencijai, vidaus rinkos kūrimui ir galutinių paslaugų gavėjų interesams.

               21

                  Koninklijke KPN, KPN, T‑Mobile Netherlands, Tele2 Nederland, Ziggo, Vodafone Libertel, Ziggo Services ir Ziggo Zakelijk Services – operatoriai, be kita ko, teikiantys skambučių užbaigimo judriojo ryšio tinkluose paslaugas, pateikė skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme dėl 2013 m. rugpjūčio 5 d. ACM sprendimo panaikinimo. 2013 m. rugpjūčio 27 d. nutartimi dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo šis teismas sustabdė šio sprendimo vykdymą.

               22

               Savo skunde Koninklijke KPN, KPN, T‑Mobile Netherlands ir Vodafone Libertel tvirtina, kad su tarifais susijęs įpareigojimas, nustatytas pagal „Bulric strict“ modelį, prieštarauja Telekomunikacijų įstatymo 6a.2 straipsnio 3 daliai ir 6a.7 straipsnio 2 daliai, kuriose atitinkamai numatyta, kad tarifas turi būti nustatomas atsižvelgiant į sąnaudas ir kad ACM nustatytas įpareigojimas turi būti tinkamas.

               23

               Šios įmonės tvirtina, kad visi ACM teiginiai dėl numatomų teigiamų „Bulric strict“ modelio taikymo tarifų struktūrai mažmeninėje rinkoje pasekmių negali pateisinti tokių su tarifais susijusių įpareigojimų, kokie joms buvo nustatyti 2013 m. rugpjūčio 5 d. sprendime. Jų teigimu, dėl pagal šį modelį nustatytų kainų skambučių užbaigimo tarifai yra mažesni už tuos, kurie būtų nustatomi konkurencingoje rinkoje. Todėl Rekomendacija 2009/396 neatitinka Prieigos direktyvos 13 straipsnio. Be to, šios įmonės teigia, kad su tarifais susiję įpareigojimai neproporcingi ACM sprendimo tikslams, todėl prieštarauja Telekomunikacijų įstatymo 6a.2 straipsnio 3 daliai.

               24

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Telekomunikacijų įstatymo 6a.7 straipsnio 2 dalies formuluotė nesuteikia galimybės šią nuostatą aiškinti taip, kad gali būti nustatyta tarifų reguliavimo forma pagal „Bulric strict“ modelį, platesnė nei ne toks griežtas kainų reguliavimas taikant „Bulric plus“ modelį, kuris jau pagrįstas sąnaudomis.

               25

               Vis dėlto šis teismas mano, kad ACM gali būti leidžiama nustatyti griežtesnį su tarifais susijusį įpareigojimą, jeigu jis proporcingas ir pateisinamas, atsižvelgiant į atitinkamose rinkose nustatytos problemos pobūdį ir jeigu juo siekiama Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 2–4 dalyse nustatytų tikslų. Anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, nustatydama tokius įpareigojimus ACM turi išnagrinėti, ar numatomas su tarifais susijęs įpareigojimas yra tinkamas numatytam tikslui pasiekti ir neviršija to, kas būtina šiam tikslui. Ši institucija taip pat turi motyvuoti savo sprendimą ir įvertinti visus susijusius interesus.

               26

               Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja dėl tokio aiškinimo tikslumo. Pirma, jis kelia klausimą dėl interesų, kuriuos galima ar reikia įvertinti, ir dėl svarbos, kurią galima ar reikia suteikti kiekvienam iš šių interesų atliekant jame ginčijamo ACM sprendimo teisminę kontrolę; antra, jam kyla klausimas, kokią reikšmę jo nagrinėjamoje byloje reikia teikti tam, kad Komisija Rekomendacijoje 2009/396 pasiūlė taikyti „Bulric strict“ modelį, kad būtų priimta tinkama su tarifais susijusi priemonė didmeninėje skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų rinkoje.

               27

               Šiomis aplinkybėmis College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administracinis apeliacinis ekonominių bylų teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, siejamą su Prieigos direktyvos 8 ir 13 straipsniais, reikia aiškinti taip, kad nacionalinis teismas byloje dėl [NRI] nustatyto sąnaudomis pagrįsto tarifo didmeninėje skambučių užbaigimo rinkoje teisėtumo iš principo gali nukrypti nuo [Rekomendacijos 2009/396], kurioje [„Bulric strict“] metodas rekomenduojamas kaip tinkama kainų reguliavimo priemonė skambučių užbaigimo rinkoje, jei mano tai esant reikalinga dėl jo nagrinėjamos bylos faktinių aplinkybių ir (arba) dėl nacionalinėje ar tarptautinėje teisėje įtvirtintų nuostatų?

                        2.

                        Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas: kiek nacionalinis teismas, vertindamas sąnaudomis pagrįstą su kainomis susijusią priemonę, gali:

                                 a)

                                 atsižvelgdamas į Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 3 dalį NRI argumentą, kad skatinama vidaus rinkos plėtra, vertinti pagal faktinę įtaką vidaus rinkos veikimui?

                                 b)

                                 atsižvelgdamas į Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje ir Prieigos direktyvos 13 straipsnyje įtvirtintus politikos tikslus ir reguliavimo principus tikrinti, ar su kainomis susijusi priemonė yra:

                                          i)

                                          proporcinga;

                                          ii)

                                          tinkama;

                                          iii)

                                          taikoma proporcingai ir yra pateisinama?

                                 c)

                                 reikalauti, kad NRI pakankamai įrodytų, jog:

                                          i)

                                          faktiškai įgyvendinamas Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje nurodytas politikos tikslas, kad NRI skatintų konkurenciją elektroninių ryšių tinklų ir elektroninių ryšių paslaugų srityje, o paslaugų gavėjai galėtų rinktis naudingiausią paslaugą, kainą ir kokybę;

                                          ii)

                                          faktiškai įgyvendinamas Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 3 dalyje nurodytas politikos tikslas prisidėti prie vidaus rinkos plėtros ir

                                          iii)

                                          faktiškai įgyvendinamas Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 4 dalyje nurodytas politikos tikslas rūpintis Europos Sąjungos piliečių interesais?

                                 d)

                                 atsižvelgdamas į Pagrindų direktyvos 16 straipsnio 3 dalį ir Prieigos direktyvos 8 straipsnio 2 ir 4 dalis ir siekdamas nustatyti, ar su kainomis susijusi priemonė yra tinkama, atsižvelgti į tai, kad priemonė nustatyta rinkoje, kur reguliuojamos įmonės užima didelę rinkos dalį, tačiau pasirinkta jos forma („Bulric strict“ metodas) padeda pasiekti vieną iš Pagrindų direktyvos tikslų – rūpintis galutinių paslaugų gavėjų interesais – kitoje rinkoje, kurioje reguliavimas netaikomas?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo klausimo

               28

               Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, siejamą su Prieigos direktyvos 8 ir 13 straipsniais, reikia aiškinti taip, kad nacionalinis teismas byloje dėl NRI nustatyto su skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų tarifais susijusio įpareigojimo teisėtumo gali nukrypti nuo Rekomendacijos 2009/396, kurioje „Bulric strict“ modelis rekomenduojamas kaip tinkama kainų reguliavimo priemonė skambučių užbaigimo rinkoje.

               29

               Dėl Prieigos direktyvos 8 ir 13 straipsnių pažymėtina, kad 8 straipsnio 2 dalyje numatyta, jog kai atlikus rinkos analizę pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį nustatoma, kad operatorius turi didelę įtaką tam tikroje rinkoje, NRI atitinkamai nustato jam Prieigos direktyvos 9–13 straipsniuose nurodytus įpareigojimus.

               30

               Prieigos direktyvos 13 straipsnio 1 dalyje savo ruožtu numatyta, kad NRI pagal tos pačios direktyvos 8 straipsnio nuostatas gali nustatyti įpareigojimus, susijusius su sąnaudų padengimu ir kainų kontrole, įskaitant reikalavimus, kad kainos būtų pagrįstos sąnaudomis, ir reikalavimus dėl sąnaudų apskaitos sistemų, taikomus teikiant konkrečios rūšies sujungimą ir (arba) prieigą, kai rinkos analizė rodo, kad veiksmingos konkurencijos nebuvimas reiškia, jog atitinkamas operatorius gali išlaikyti pernelyg dideles kainas ar taikyti kainų spaudimą, taip darydamas žalą galutiniams paslaugų gavėjams.

               31

               Iš Prieigos direktyvos 8 straipsnio 2 dalies, siejamos su 13 straipsnio 1 dalimi, matyti, kad tuo atveju, kai atlikus rinkos analizę pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį nustatoma, kad operatorius turi didelę įtaką tam tikroje rinkoje, NRI atitinkamai gali jam nustatyti „įpareigojimus, susijusius su sąnaudų padengimu ir kainų kontrole, įskaitant reikalavimus, kad kainos būtų pagrįstos sąnaudomis, ir reikalavimus dėl sąnaudų apskaitos sistemų, reikalavimus, susijusius su konkrečiu sujungimo ir (arba) prieigos tipu [ir reikalavimus dėl sąnaudų apskaitos sistemų, taikomus teikiant konkrečios rūšies sujungimą ir (arba) prieigą]“.

               32

               Siekiant įgyvendinti Prieigos direktyvos 13 straipsnį, Rekomendacijoje 2009/396 siūlomas sąnaudų apskaičiavimo modelis „Bulric strict“. Remiantis šios rekomendacijos 5, 7 ir 13 konstatuojamosiomis dalimis, ji buvo priimta siekiant panaikinti Sąjungos skambučių užbaigimo paslaugų fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose rinkos skirtumus ir iškraipymus, darančius žalą veiksmingai konkurencijai ir galutiniams vartotojams, ir atsižvelgiant į skambučių užbaigimo paslaugų rinkos ypatumus.

               33

               Pagal Rekomendacijos 2009/396 1 punktą NRI, remdamosi pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį atliktu tyrimu pripažinusios operatorius turinčiais didelę įtaką didmeninėse balso skambučių užbaigimo rinkose ir jiems nustačiusios kainų kontrolės ir sąnaudų apskaitos įpareigojimus pagal Prieigos direktyvos 13 straipsnį, turi nustatyti skambučių užbaigimo tarifus, pagrįstus efektyviai veikiančio operatoriaus patirtomis sąnaudomis. Nustatydamos šiuos tarifus NRI laikosi šioje rekomendacijoje nurodytos tvarkos.

               34

               Vis dėlto primintina, kad, remiantis SESV 288 straipsniu, tokia rekomendacija iš principo nėra privaloma. Be to, Pagrindų direktyvos 19 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje NRI aiškiai leidžiama netaikyti pagal Pagrindų direktyvos 19 straipsnio 1 dalį priimtų Komisijos rekomendacijų su sąlyga, kad jos apie tai praneša Komisijai ir pagrindžia savo poziciją.

               35

               Darytina išvada, kad NRI, priimdamos sprendimą nustatyti su tarifais susijusius operatorių įpareigojimus pagal Prieigos direktyvos 8 ir 13 straipsnius, nėra saistomos Rekomendacijos 2009/396.

               36

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog vykdydamos šias reguliavimo pareigas NRI turi plačią diskreciją, kad galėtų kiekvienu konkrečiu atveju įvertinti rinkos reguliavimo poreikį (2009 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Komisija / Vokietija, C‑424/07, EU:C:2009:749, 61 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Tas pats taikytina kainų kontrolei, nes Prieigos direktyvos 20 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad sąnaudų padengimo metodas turi atitikti aplinkybes, atsižvelgiant į tai, kad reikia skatinti veiklos efektyvumą, subalansuotą konkurenciją ir kuo labiau didinti naudą vartotojams.

               37

               Vis dėlto pagal Pagrindų direktyvos 19 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą reikalaujama, kad atlikdamos savo užduotis NRI „atidžiai atsižvelgtų“ į Komisijos rekomendacijas.

               38

               Taigi nustatydama kainų kontrolės ir sąnaudų apskaitos įpareigojimus pagal Prieigos direktyvos 13 straipsnį NRI iš principo turi laikytis Rekomendacijoje 2009/396 pateiktų nurodymų. Ji gali netaikyti šios rekomendacijos tik tuo atveju, jei įvertinusi konkrečią situaciją mano, kad joje siūlomas „Bulric strict“ modelis netinkamas tomis aplinkybėmis; tokiu atveju ji turi pagrįsti savo poziciją.

               39

               Kiek tai susiję su NRI sprendimo teisminės kontrolės apimtimi, iš Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies matyti, kad šioje nuostatoje užtikrinama teisė pateikti apeliacinį skundą turi būti grindžiama veiksmingu skundo pateikimo mechanizmu, leidžiančiu tinkamai atsižvelgti į bylos esmę. Šioje nuostatoje taip pat numatyta, kad kompetentinga nagrinėti tokį skundą institucija, kuri gali būti teismas, turi turėti atitinkamas kvalifikacijas, kad galėtų veiksmingai vykdyti savo funkcijas.

               40

               Taigi nacionalinis teismas, nagrinėdamas bylą dėl pagal Prieigos direktyvos 8 ir 13 straipsnius NRI nustatyto su tarifais susijusio įpareigojimo teisėtumo, gali nukrypti nuo Rekomendacijos 2009/396.

               41

               Vis dėlto pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, nors rekomendacijos ir neturi privalomosios galios poveikio, nacionaliniai teismai privalo atsižvelgti į jas spręsdami jiems pateiktus nagrinėti ginčus, be kita ko, tuomet, kai rekomendacijomis paaiškinamos jų įgyvendinimą užtikrinančios nacionalinės nuostatos arba kai jomis siekiama papildyti privalomąsias Sąjungos nuostatas (2008 m. balandžio 24 d. Sprendimo Arcor, C‑55/06, EU:C:2008:244, 94 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               42

               Todėl atlikdamas pagal Prieigos direktyvos 8 ir 13 straipsnius priimto NRI sprendimo teisminę kontrolę nacionalinis teismas gali nukrypti nuo Rekomendacijos 2009/396 tik tuo atveju, jei, kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 78 punkte, mano, kad tai būtina dėl priežasčių, susijusių su pagrindinės bylos faktinėmis aplinkybėmis, visų pirma specifinėmis atitinkamos valstybės narės rinkos savybėmis.

               43

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalis, siejama su Prieigos direktyvos 8 ir 13 straipsniais, aiškintina taip, kad nacionalinis teismas, nagrinėdamas bylą dėl NRI nustatyto su skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų tarifais susijusio įpareigojimo teisėtumo, gali nukrypti nuo Rekomendacijos 2009/396, kurioje „Bulric strict“ modelis rekomenduojamas kaip tinkama kainų reguliavimo priemonė skambučių užbaigimo rinkoje, tik jeigu mano, kad tai būtina dėl priežasčių, susijusių su pagrindinės bylos faktinėmis aplinkybėmis, visų pirma specifinėmis atitinkamos valstybės narės rinkos savybėmis.

         Dėl antrojo klausimo

               44

               Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Sąjungos teisę reikia aiškinti taip, kad nacionalinis teismas, nagrinėdamas bylą dėl NRI nustatyto su skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų tarifais susijusio įpareigojimo teisėtumo, gali vertinti šio įpareigojimo proporcingumą Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje ir Prieigos direktyvos 13 straipsnyje nustatytiems tikslams ir atsižvelgti į tai, kad minėtas įpareigojimas skirtas rūpintis galutinių vartotojų interesais mažmeninėje rinkoje, kurioje netaikomas reguliavimas.

               45

               Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat klausia, ar jis gali reikalauti, kad NRI įrodytų, jog minėtu įpareigojimu faktiškai įgyvendinami Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje įtvirtinti tikslai.

               46

               Dėl antrojo klausimo pirmos dalies pažymėtina, kad Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta, jog vykdydamos šioje direktyvoje ir specifinėse direktyvose (konkrečiai Prieigos direktyvoje) nurodytas reguliavimo užduotis NRI turi imtis visų reikiamų priemonių, skirtų šiame straipsnyje nurodytiems tikslams pasiekti; šie tikslai yra skatinti konkurenciją elektroninių ryšių tinklų ir elektroninių ryšių paslaugų teikimo srityje, prisidėti prie vidaus rinkos plėtros ir rūpintis Sąjungos piliečių interesais. Šioje nuostatoje taip pat numatyta, kad tokios priemonės turi būti proporcingos tiems tikslams.

               47

               Remiantis Prieigos direktyvos 1 straipsnio 1 ir 2 dalimis, joje pagal Pagrindų direktyvą derinami būdai, kuriais valstybės narės reguliuoja elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimą ir prieigą prie jų. Prieigos direktyvos tikslas yra pagal vidaus rinkos principus nustatyti tinklų ir paslaugų teikėjų tarpusavio santykių reguliavimo sistemą, kuri sukurtų subalansuotą konkurenciją, elektroninių ryšių paslaugų sąveiką ir teiktų vartotojams naudą. Šioje direktyvoje pirmiausia apibrėžiami nacionalinėms reguliavimo institucijoms nustatyti tikslai, susiję su prieiga ir tinklų sujungimu.

               48

               Dėl sąlygų, kurioms esant NRI gali nustatyti operatoriaus, pripažinto turinčiu didelę įtaką atitinkamoje rinkoje, įpareigojimą, susijusį su skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų tarifais, pažymėtina, jog Prieigos direktyvos 8 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad NRI nustatyti įpareigojimai, įskaitant numatytuosius šios direktyvos 13 straipsnyje, turi būti pagrįsti nustatytos problemos pobūdžiu, proporcingi ir pateisinami atsižvelgiant į Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje nustatytus tikslus, ir gali būti nustatyti tik po šios direktyvos 6 ir 7 straipsniuose numatytų konsultacijų (šiuo klausimu žr. 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo KPN, C‑85/14, EU:C:2015:610, 47 punktą).

               49

               Remiantis Prieigos direktyvos 13 straipsnio 2 dalimi, įgyvendindamos šio straipsnio 1 dalyje numatytą kompetenciją NRI užtikrina, kad privalomai nustatyti sąnaudų padengimo mechanizmai ar kainų nustatymo metodika padėtų skatinti veiklos efektyvumą bei subalansuotą konkurenciją ir padidintų vartotojams teikiamą naudą. NRI taip pat gali atsižvelgti į kainas, siūlomas panašiose konkurencingose rinkose.

               50

               Darytina išvada, kad priimdama sprendimą nustatyti operatorių įpareigojimus pagal Prieigos direktyvos 8 ir 13 straipsnius NRI turi įsitikinti, kad šie įpareigojimai atitinka visus Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje ir Prieigos direktyvos 13 straipsnyje nustatytus tikslus. Taip pat ir nacionalinis teismas, atlikdamas tokio sprendimo teisminę kontrolę, turi patikrinti, ar NRI laikosi iš tuose straipsniuose įtvirtintų tikslų kylančių reikalavimų.

               51

               Kaip savo išvados 82 punkte pažymėjo generalinis advokatas, tai, kad su tarifais susijęs įpareigojimas yra grindžiamas Rekomendacija 2009/396, nepanaikina nacionalinio teismo kompetencijos tikrinti tokio įpareigojimo proporcingumą Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje ir Prieigos direktyvos 13 straipsnyje nurodytiems tikslams.

               52

               Taigi vykdydamas teisminę kontrolę nacionalinis teismas, nagrinėjantis ieškinį dėl NRI sprendimo, kuriame taikomas Rekomendacijoje 2009/396 siūlomas „Bulric strict“ modelis, kaip antai pagrindinėje byloje, taikydamas nacionalines proceso teisės normas gali vertinti, ar ieškovai pateikė pakankamai įrodymų, kad šio modelio taikymas neproporcingas Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje ir Prieigos direktyvos 13 straipsnyje nurodytiems tikslams, prireikus atsižvelgiant į specifines atitinkamos rinkos savybes.

               53

               Be to, iš Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 2 dalies a punkto ir 4 dalies, siejamų su Prieigos direktyvos 1 straipsnio 1 dalimi ir 8 straipsnio, kuriame pateikiama nuoroda į Pagrindų direktyvos 8 straipsnį, 4 dalimi, matyti, kad NRI turi skatinti konkurenciją ir užtikrinti, kad galutiniai paslaugų gavėjai ir vartotojai gautų maksimalią naudą, be kita ko, pasirinkimo ir kainos aspektu, ir rūpintis Sąjungos piliečių interesais. Taip pat nustatydamos sąnaudų padengimo mechanizmą, kaip jis suprantamas pagal Prieigos direktyvos 13 straipsnio 2 dalį, jos turi užtikrinti, kad šis mechanizmas teiktų kuo didesnę naudą vartotojams.

               54

               Darytina išvada, kad priimdama sprendimą tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, NRI turi atsižvelgti į galutinių paslaugų gavėjų ir vartotojų interesus, nepaisydama to, kokioje rinkoje nustatyti reguliavimo įpareigojimai. Be to, galutinių paslaugų gavėjų ir vartotojų, kaip matyti iš pačios sąvokos, nebūna didmeninėje skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų rinkoje, todėl labai svarbu, kad į jų interesus būtų galima atsižvelgti ir juos įvertinti nagrinėjant poveikį, kurį didmeninėje rinkoje NRI nustatytas su tarifais susijęs įpareigojimas turės mažmeninėje rinkoje.

               55

               Todėl tikrindamas NRI nustatyto su tarifais susijusio įpareigojimo proporcingumą Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje ir Prieigos direktyvos 13 straipsnyje nustatytiems tikslams nacionalinis teismas gali nagrinėti, ar šis didmeninėje skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų rinkoje nustatytas įpareigojimas taip pat skirtas rūpintis galutinių vartotojų interesais mažmeninėje rinkoje, kurioje netaikomas reguliavimas.

               56

               Dėl klausimo antrosios dalies, kuria siekiama išsiaiškinti, ar nacionalinis teismas gali reikalauti, kad NRI įrodytų, jog minėtu įpareigojimu faktiškai įgyvendinami Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje įtvirtinti tikslai, primintina, kad šioje nuostatoje numatyta, jog vykdydamos šioje direktyvoje ir, be kita ko, Prieigos direktyvoje nurodytas reguliavimo užduotis NRI turi imtis visų reikiamų priemonių, skirtų šioje nuostatoje nurodytiems tikslams pasiekti; šie tikslai yra skatinti konkurenciją elektroninių ryšių tinklų ir elektroninių ryšių paslaugų teikimo srityje, prisidėti prie vidaus rinkos plėtros ir rūpintis Sąjungos piliečių interesais.

               57

               Prieigos direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad siekdamos Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje nurodytų tikslų NRI, be kita ko, turi vykdyti savo pareigas taip, kad skatintų veiklos efektyvumą, tvarią konkurenciją, veiksmingas investicijas ir inovacijas ir suteiktų kuo didesnę naudą galutiniams paslaugų gavėjams.

               58

               Taigi su tarifais susijusiais įpareigojimais, kuriuos gali nustatyti NRI, įskaitant tokius su tarifais susijusius įpareigojimus, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, turi būti siekiama Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje išvardytų tikslų. Vis dėlto, kaip savo išvados 96 ir 97 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, negalima NRI reikalauti įrodyti, kad šiais įpareigojimais realiai pasiekiami minėti tikslai.

               59

               Jeigu NRI būtų nustatyta tokia įrodinėjimo pareiga, nebūtų atsižvelgta į aplinkybę, kad reguliavimo įpareigojimai nustatomi remiantis rinkos raidos perspektyvine analize, kurią atliekant atsižvelgiama į efektyviai veikiančio operatoriaus elgesį ir (arba) sąnaudas, siekiant išspręsti nustatytas konkurencijos problemas. Neįmanoma arba labai sunku įrodyti, kad į ateitį orientuotomis priemonėmis faktiškai įgyvendinami Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje nurodyti tikslai.

               60

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Sąjungos teisė aiškintina taip, kad nacionalinis teismas, nagrinėdamas bylą dėl NRI nustatyto su skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų tarifais susijusio įpareigojimo teisėtumo, gali vertinti šio įpareigojimo proporcingumą Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje ir Prieigos direktyvos 13 straipsnyje nustatytiems tikslams ir atsižvelgti į tai, kad minėtas įpareigojimas skirtas rūpintis galutinių vartotojų interesais mažmeninėje rinkoje, kurioje netaikomas reguliavimas.

               61

               Vykdydamas NRI sprendimo teisminę kontrolę nacionalinis teismas negali reikalauti, kad ši institucija įrodytų, jog minėtu įpareigojimu faktiškai įgyvendinami Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje įtvirtinti tikslai.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               62

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva), iš dalies pakeistos 2009 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/140/EB, 4 straipsnio 1 dalį, siejamą su 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/19/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimo ir prieigos prie jų (Prieigos direktyva), iš dalies pakeistos Direktyva 2009/140, 8 ir 13 straipsniais, reikia aiškinti taip, kad nacionalinis teismas, nagrinėdamas bylą dėl nacionalinės reguliavimo institucijos nustatyto su skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų tarifais susijusio įpareigojimo teisėtumo, gali nukrypti nuo 2009 m. gegužės 7 d. Komisijos rekomendacijos 2009/396/EB dėl skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose tarifų reguliavimo ES, kurioje „Bulric strict“ (Bottom-Up Long-Run Incremental Costs) modelis rekomenduojamas kaip tinkama kainų reguliavimo priemonė skambučių užbaigimo rinkoje, tik jeigu mano, kad tai būtina dėl priežasčių, susijusių su pagrindinės bylos faktinėmis aplinkybėmis, visų pirma specifinėmis atitinkamos valstybės narės rinkos savybėmis.

                           2.

                           Europos Sąjungos teisę reikia aiškinti taip, kad nacionalinis teismas, nagrinėdamas bylą dėl nacionalinės reguliavimo institucijos nustatyto su skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose paslaugų tarifais susijusio įpareigojimo teisėtumo, gali vertinti šio įpareigojimo proporcingumą Direktyvos 2002/21, iš dalies pakeistos Direktyva 2009/140, 8 straipsnyje ir Direktyvos 2002/19, iš dalies pakeistos Direktyva 2009/140, 13 straipsnyje nustatytiems tikslams ir atsižvelgti į tai, kad minėtas įpareigojimas skirtas rūpintis galutinių vartotojų interesais mažmeninėje rinkoje, kurioje netaikomas reguliavimas.

                           Nacionalinis teismas, vykdydamas nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimo teisminę kontrolę, negali reikalauti, kad ši institucija įrodytų, jog minėtu įpareigojimu faktiškai įgyvendinami Direktyvos 2002/21, iš dalies pakeistos Direktyva 2009/140, 8 straipsnyje įtvirtinti tikslai.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: nyderlandų.


1998 m. lapkričio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Van Uden Maritime BV, veikiantis Van Uden Africa Line vardu, prieš Kommanditgesellschaft in Firma Deco-Line ir kt. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Hoge Raad - Nyderlandai. # Briuselio konvencija. # Byla C-391/95.


1980 m. gegužės 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Bernard Denilauler prieš SNC Couchet Frères. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Oberlandesgericht Frankfurt am Main - Vokietija. # Byla 125/79.


title: 2011 m. liepos 15 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Zino Davidoff SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Žodinio Bendrijos prekių ženklo GOOD LIFE paraiška - Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas GOOD LIFE - Ankstesnio prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų - Rūpestingumo pareiga - Reglamento (EB) Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalis (dabar - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalis). # Byla T-108/08.

text:
      Byla T‑108/08
      Zino Davidoff SA
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo GOOD LIFE paraiška – Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas GOOD LIFE – Ankstesnio prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų – Rūpestingumo pareiga – Reglamento (EB) Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalis (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalis)“
      Sprendimo santrauka
      Bendrijos prekių ženklas – Procedūros nuostatos – Faktinių aplinkybių nagrinėjimas savo iniciatyva – Rūpestingumo pareiga
            – Ankstesnio prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalis)
      Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalyje numatyta rūpestingumo pareiga, pagal kurią kompetentinga institucija privalo atidžiai
         ir nešališkai išnagrinėti visas konkrečiu atveju svarbias faktines ir teisines aplinkybes.

      Svarstydama klausimą, ar pateikta pakankamai ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymų, Vidaus rinkos derinimo
         tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) ir jos apeliacinės tarybos taip pat turi atidžiai ir nešališkai išnagrinėti
         visus bylos šalių pateiktus įrodymus.

      (žr. 19 ir 20 punktus)
BENDROJO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. liepos 15 d.(*)

      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo GOOD LIFE paraiška – Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas GOOD LIFE – Ankstesnio prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų – Rūpestingumo pareiga – Reglamento (EB) Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalis (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalis)“
      Byloje T‑108/08
      Zino Davidoff SA, įsteigta Fribūre (Šveicarija), atstovaujama advokatų H. Kunz‑Hallstein ir R. Kunz‑Hallstein,

      ieškovė,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą R. Pethke ir J. Lapota Insa,

      atsakovę,
      kita procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šalis, įstojusi į bylą Teisme,
      I. Kleinakis kai SIA OE, įsteigta Atėnuose (Graikija), atstovaujama advokato K. Siotou,

      dėl ieškinio, pareikšto dėl 2007 m. lapkričio 30 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 298/2007‑2), susijusio
         su protesto procedūra tarp I. Kleinakis kai SIA OE ir Zino Davidoff SA,

      BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas J. Azizi (pranešėjas), teisėjai E. Cremona ir S. Frimodt Nielsen,
      posėdžio sekretorė S. Spyropoulos, administratorė,
      susipažinęs su ieškiniu, pateiktu Teismo kanceliarijai 2008 m. vasario 27 d.,
      susipažinęs su VRDT atsakymu į ieškinį, pateiktu Teismo kanceliarijai 2008 m. birželio 10 d.,
      susipažinęs su įstojusios į bylą šalies atsakymu į ieškinį, pateiktu Teismo kanceliarijai 2008 m. gegužės 30 d.,
      susipažinęs su dubliku, pateiktu Teismo kanceliarijai 2008 m. lapkričio 12 d.,
      susipažinęs su VRDT tripliku, pateiktu Teismo kanceliarijai 2009 m. sausio 15 d.,
      įvykus 2011 m. kovo 2 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Ginčo aplinkybės
      1        2000 m. birželio 14 d. ieškovė Zino Davidoff SA pagal iš dalies pakeistą 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, p. 1;
         2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146), kuris pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu
         (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, p. 1), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir
         pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.

      2        Prekių ženklas, kurį prašoma įregistruoti, yra žodinis žymuo GOOD LIFE.

      3        Prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos
         sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 3 klasei.

      4        Bendrijos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2001 m. kovo 26 d. Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 27/2001.

      5        2001 m. birželio 15 d. į bylą įstojusi šalis I. Kleinakis kai SIA OE, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsniu (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 41 straipsnis), pateikė protestą dėl prašomo
         įregistruoti prekių ženklo registracijos ir nurodė galimybę supainioti prekių ženklus, kaip tai suprantama pagal Reglamento
         Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą (dabar Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas).

      6        Protestas buvo grindžiamas ankstesniu žodiniu Graikijos prekių ženklu GOOD LIFE, įregistruotu numeriu 102 703 3 ir 5 klasių
         prekėms žymėti, ir atitiko tokį aprašymą: „Parfumerija, kosmetika, t. y. parfumerijos produktai ir oro gaivikliai“.

      7        2005 m. birželio 3 d. ieškovė paprašė pateikti įrodymą, kad ankstesnis prekių ženklas Graikijoje buvo naudojamas iš tikrųjų.

      8        2005 m. spalio 3 d. siekdama įrodyti, kad ankstesnis prekių ženklas Graikijoje buvo naudojamas iš tikrųjų, įstojusi į bylą
         šalis pateikė šiuos dokumentus:

      –        ieškovės prašymą pripažinti ankstesnio prekių ženklo registracijos negaliojimą, pagrįstą šio prekių ženklo nenaudojimu, ir
         2002 m. balandžio 8 d. Graikijos prekių ženklų administracinio komiteto sprendimą Nr. 2910/2002 (toliau – Graikijos sprendimas),
         kuriuo atmestas prašymas dėl registracijos pripažinimo negaliojančia,

      –        dešimt sąskaitų, išrašytų laikotarpiu nuo 2000 m. gegužės 17 d. iki 2005 m. rugsėjo 27 d.,
      –        17 nuotraukų kopijų, kuriose matyti tariamų į bylą įstojusios šalies klientų mažmeninio pardavimo vietų vidus ir išorė,
      –        trijų produktų, ant kurių yra prekių ženklas GOOD LIFE, skenuotas nuotraukas.
      9        2006 m. gruodžio 20 d. Protestų skyrius atmetė visą protestą, nes nebuvo įrodyta, kad prekių ženklas naudotas iš tikrųjų.
         Dokumentai, kuriais paremtas Graikijos sprendimas, esą nebuvo konkrečiai nurodyti ir pateikti. Be to, tik du dokumentai, pateikti
         kaip naudojimo iš tikrųjų įrodymas, yra atitinkamo laikotarpio, o pardavimo apyvarta nepakankama, kad būtų galima teigti,
         jog prekių ženklas naudotas iš tikrųjų.

      10      2007 m. vasario 16 d. įstojusi į bylą šalis, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 57–62 straipsniais (dabar – Reglamento Nr. 207/2009
         58–64 straipsniai), pateikė VRDT apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.

      11      2007 m. lapkričio 30 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT antroji apeliacinė taryba patenkino apeliaciją, panaikino
         Protestų skyriaus sprendimą ir grąžino jam bylą nagrinėti iš naujo. Pasak Apeliacinės tarybos, Graikijos sprendimas, kuriame
         pripažįstama, kad ankstesnis prekių ženklas Graikijoje naudojamas iš tikrųjų, yra „labai svarbus šioje byloje“ (ginčijamo
         sprendimo 19 ir 20 punktai). Be to, dvi sąskaitos ir pardavimo vietos nuotraukos kopija buvo pateiktos grindžiant naudojimo
         iš tikrųjų įrodymą. Iš 2000 m. gegužės 17 d. ir 2001 m. sausio 8 d. sąskaitų matyti, kad buvo parduotos atitinkamai 19 287
         ir 782 prekės, pažymėtos ankstesniu prekių ženklu (ginčijamo sprendimo 22 punktas). Nors įrodymų nėra daug, jų pakanka įrodyti,
         kad ankstesnis prekių ženklas Graikijoje buvo naudojamas iš tikrųjų (ginčijamo sprendimo 24 punktas). Apeliacinė taryba pažymėjo,
         kad nors nė vieno atskiro įrodymo nepakanka įrodyti šio prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų, į bylą įstojusios šalies visų
         pateiktų įrodymų, ypač atsižvelgiant į Graikijos teismo sprendimą, pakanka įrodyti, kad ankstesnis prekių ženklas buvo naudojamas
         iš tikrųjų, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 3 dalį (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 42 straipsnio
         3 dalis), prekėms, kurioms jis buvo įregistruotas (ginčijamo sprendimo 26 punktas).

       Šalių reikalavimai
      12      Ieškovė Teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –        priteisti iš VRDT arba į bylą įstojusios šalies bylinėjimosi išlaidas.
      13      VRDT Teismo prašo:

      –        antrąjį ir ketvirtąjį ieškinio pagrindus pripažinti nepriimtinais,
      –        atmesti likusią ieškinio dalį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
      14      Įstojusi į bylą šalis Teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
      15      Ieškiniui pagrįsti ieškovė pateikia penkis ieškinio pagrindus: pirma, pagrindą, susijusį su teisėtumo principo pažeidimu,
         atsižvelgus į Graikijos sprendimą, antra, pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 dalies (dabar – Reglamento
         Nr. 207/2009 42 straipsnio 2 dalis) pažeidimu ir klaidingu faktų konstatavimu, trečia, pagrindą, susijusį su 1995 m. gruodžio
         13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo
         (OL L 303, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 189), 22 taisyklės 2 ir 3 dalių pažeidimu, ketvirta,
         pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalies (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalis)
         pažeidimu bei klaidingu faktų konstatavimu, ir, penkta, pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio antro sakinio
         (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 75 straipsnio antras sakinys) pažeidimu.

      16      Ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba nusprendė, kad ankstesnis prekių ženklas buvo naudojamas iš tikrųjų, remdamasi Graikijos
         sprendimu bei 2000 m. gegužės 17 d. ir 2001 m. sausio 8 d. sąskaitomis.

      17      Ieškovė tvirtina, kad Apeliacinė taryba pažeidė teisėtumo principą, Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 dalį, 73 ir 74 straipsnius
         ir Reglamento Nr. 2868/95 22 taisyklės 2 ir 3 dalis.

      18      VRDT ir į bylą įstojusi šalis teigia, kad Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, jog ankstesnis prekių ženklas buvo naudojamas
         iš tikrųjų. Pateiktų įrodymų esą pakanka nuspręsti, kad ankstesnis prekių ženklas Graikijoje atitinkamu laikotarpiu buvo naudojamas
         iš tikrųjų. 2000 m. gegužės 17 d. sąskaitoje nurodytos 19 287 prekės, o 2001 m. sausio 8 d. sąskaitoje – 782. Tačiau triplike
         VRDT sutinka, kad Apeliacinė taryba blogai išvertė ir todėl klaidingai išaiškino šias sąskaitas, kuriose nurodytas mažesnis
         parduotų prekių skaičius nei iš pradžių nustatytas Protestų skyriaus ir pakartotas Apeliacinės tarybos. Pasak VRDT, šios sąskaitos
         visgi yra nereikšmingos bendrai vertinant naudojimo iš tikrųjų įrodymus, iš kurių pagrindinis yra Graikijos sprendimas, leidęs
         Apeliacinei tarybai manyti, kad prekių ženklas buvo naudojamas iš tikrųjų.

      19      Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalyje numatoma, kad „Tarnyba faktus nagrinėja savo iniciatyva; tačiau procedūros dėl
         atsisakymo registruoti paraiškas santykinių pagrindų atveju Tarnyba nagrinėja tiktai šalių nurodytus faktus, įrodymus bei
         argumentus bei siekiamą reikalavimų patenkinimo būdą“. Šia nuostata išreiškiama rūpestingumo pareiga, pagal kurią kompetentinga
         institucija privalo atidžiai ir nešališkai išnagrinėti visas konkrečiu atveju svarbias faktines ir teisines aplinkybes (šiuo
         klausimu žr. 1991 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Technische Universität München, C‑269/90, Rink. p. I‑5469, 14 punktą ir 2008 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Nyderlandai prieš Komisiją, C‑405/07 P, Rink. p. I‑8301, 56 punktą; 1995 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Nölle prieš Tarybą ir Komisiją, T‑167/94, Rink. p. II‑2589, 73 punktą ir 2005 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Arizona Chemical ir kt. prieš Komisiją, T‑369/03, Rink. p. II‑5839, 85 punktą).

      20      Svarstydamos klausimą, ar pateiktas ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymas, VRDT ir jos apeliacinės tarybos
         taip pat turi atidžiai ir nešališkai išnagrinėti visus bylos šalių pateiktus įrodymus.

      21      Šiuo atveju Apeliacinė taryba ginčijamą sprendimą grindė Graikijos sprendimu, nes jis esą yra „svarbus šioje byloje“, ir 2000 m.
         gegužės 17 d. ir 2001 m. sausio 8 d. sąskaitomis. Apeliacinė taryba nusprendė, kad nors nė vieno atskiro įrodymo nepakanka
         įrodyti šio prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų, visų pateiktų įrodymų šiuo atžvilgiu pakanka (ginčijamo sprendimo 26 punktas).

      22      Pirma, šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba apsiriboja teiginiu, jog, jos nuomone,
         „[Graikijos] sprendimas iš tikrųjų yra svarbus šioje byloje“, ir pažymėjo, kad šiame sprendime nėra jokių nuorodų dėl per
         administracinę procedūrą, vykusią prieš priimant šį sprendimą, pateiktų įrodymų pobūdžio.

      23      Tuo atveju, jei VRDT, įskaitant jos apeliacines tarybas, nusprendžia remtis nacionaliniu sprendimu kaip įrodymu, ką ji iš
         principo turi teisę daryti (šiuo klausimu žr. 2000 m. vasario 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Procter & Gamble prieš VRDT (Muilo forma), T‑122/99, Rink. p. II‑265, 61 punktą ir 2001 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Henkel prieš VRDT (Raudona ir balta apvali tabletė), T‑337/99, Rink. p. II‑2597, 58 punktą), remiantis šio sprendimo 19 ir 20 punktuose minėtais principais, ji turi labai atidžiai
         ir kruopščiai išnagrinėti, ar tai yra įrodymas, kad prekių ženklas buvo naudotas iš tikrųjų.

      24      Šiuo atveju kruopščiai išnagrinėjus Graikijos sprendimą nuspręsta, kad jame trumpai minimi šalių per procedūrą, per kurią
         jis buvo priimtas, pateikti dokumentai ir iškelti argumentai. Be to, šie dokumentai nebuvo pridėti prie VRDT bylos ir jų neturėjo
         Apeliacinė taryba. Iš tikrųjų tarp į bylą įstojusios šalies per procedūrą VRDT pateiktų įrodymų nebuvo jokio dokumento, paimto
         iš bylos, nagrinėtos per procedūrą Graikijos valdžios institucijoje. Tokiomis aplinkybėmis Apeliacinė taryba negalėjo nei
         suprasti motyvų, įskaitant įrodymų vertinimą, nei identifikuoti įrodymų, kuriais buvo grįstas Graikijos sprendimas, kuriame
         nuspręsta, jog ankstesnis prekių ženklas buvo naudojamas iš tikrųjų.

      25      Taigi Apeliacinė taryba negalėjo priimti Graikijos valdžios institucijų išvados kaip prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymo,
         nenagrinėdama, ar Graikijos sprendimas paremtas įtikinamais įrodymais, nes tokius įrodymus turėjo pateikti į bylą įstojusi
         šalis. Taip Apeliacinė taryba pažeidė Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalį ir rūpestingumo pareigą tiek, kiek įrodinėdama
         ankstesnio prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų, nepaisydama šių įrodymų nebuvimo, ji pripažino Graikijos sprendimo įrodomąją
         vertę.

      26      Antra, reikia išnagrinėti, ar Apeliacinė taryba vis dėlto galėjo teisėtai nuspręsti, kad egzistuoja ankstesnio prekių ženklo
         naudojimo iš tikrųjų įrodymas, remdamasi, pavyzdžiui, 2000 m. gegužės 17 d. ir 2001 m. sausio 8 d. sąskaitomis. Šiuo atžvilgiu
         reikia konstatuoti, kad dėl klaidingo vertimo ir aiškinimo Apeliacinė taryba padarė klaidingą išvadą, jog jos įrodo, kad buvo
         parduotos 19 287 ir 782 prekės. Kaip per procesą pažymėjo ieškovė ir pripažino VRDT, skiltis, išversta kaip „kiekis“, iš tikrųjų
         atitinka „kainą už vienetą“ Graikijos drachmomis. Kaip pripažino VRDT, dėl nepakankamai kruopščiai atlikto vertimo Apeliacinė
         taryba ginčijamame sprendime rėmėsi klaidingais skaičiais.

      27      Teisingai išvertus 2000 m. gegužės 17 d. sąskaitą matyti, kad buvo parduota ne 19 287 vienetai eterinių aliejų, kremų ir kvapiųjų
         muilų, o 30 eterinių aliejų vienetų, vienas kremas ir devyni muilai, taigi iš viso 40 prekių. Teisingai išvertus 2001 m. sausio
         8 d. sąskaitą matyti, kad buvo parduoti tik 45 ankstesniu prekių ženklu pažymėti muilai. Tačiau, kaip per procesą pripažino
         VRDT, ant šioje sąskaitoje minimų 1 500 kvapiųjų maišelių nėra ankstesnio prekių ženklo, todėl jie negali būti jo naudojimo
         iš tikrųjų įrodymas. Taigi parduotų prekių kiekis yra daug mažesnis už tą, kurį ginčijamame sprendime nurodė Apeliacinė taryba.
         Todėl vertindama 2000 m. gegužės 17 d. ir 2001 m. sausio 8 d. sąskaitas Apeliacinė taryba padarė reikšmingą klaidą.

      28      Kadangi Graikijos sprendimo įrodomoji vertė tikrai nedidelė, sprendžiant, ar ankstesnis prekių ženklas buvo naudojamas iš
         tikrųjų, buvo labai svarbu teisingai įvertinti sąskaitoje nurodytus duomenis. Tačiau kadangi šių dviejų sąskaitų vertinimas
         grindžiamas klaidingu vertimu, vadinasi, dėl rūpestingumo stokos visas ginčijamas sprendimas yra paveiktas faktų vertinimo
         klaidos. Todėl per administracinę procedūrą, per kurią buvo priimtas ginčijamas sprendimas, atidžiai ir nešališkai neišnagrinėjusi
         visų svarbių bylos aplinkybių Apeliacinė taryba pažeidė Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalį ir rūpestingumo pareigą.
         Neatmestina, kad jei šie įrodymai būtų buvę teisingai išnagrinėti, Apeliacinė taryba galbūt būtų kitaip įvertinusi ankstesnio
         prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymą.

      29      Todėl ši procesinė klaida gali lemti ginčijamo sprendimo panaikinimą. Ieškinio pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 40/94
         74 straipsnio pažeidimu, reikia patenkinti.

      30      Todėl ginčijamą sprendimą reikia panaikinti, nesant reikalo nagrinėti kitų ieškinio pagrindų.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      31      Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jeigu laimėjusi
         šalis to reikalavo. Kadangi VRDT bylą pralaimėjo, be savo bylinėjimosi išlaidų, ji turi padengti ieškovės išlaidas pagal jos
         pateiktus reikalavimus.

      32      Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalies trečią pastraipą įstojusi į bylą šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2007 m. lapkričio 30 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) antrosios
            apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 298/2007-2).
      2.      VRDT padengia savo ir Zino Davidoff SA bylinėjimosi išlaidas.
      3.      I. Kleinakis kai SIA OE padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

               Azizi

               Cremona

               Frimodt Nielsen

         Paskelbta 2011 m. liepos 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
      Parašai.
      * Proceso kalba: anglų.


1978 m. gegužės 11 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Lucienne De Roubaix, mergautinė pavardė - De Leye, prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnas - Pareigų paaukštinimas. # Byla 25/77.


title: 2009 m. balanžio 24 d. (date) Pirmosios instancijos teismo (apeliacinė kolegija) sprendimas. # Carlos Sanchez Ferriz ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas - Viešoji tarnyba - Pareigūnai - Pareigų paaukštinimas - 2005 m. pareigų paaukštinimas - Neįtraukimas į paaukštintų pareigūnų sąrašą- Lygiavertiškumo daugikliai - Tarnybos nuostatų XIII priedo 6 ir 10 straipsniai - Suinteresuotumas remtis teisiniu pagrindu. # Byla T-492/07 P.

text:
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (apeliacinių skundų kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. balandžio 24 d.
      Byla T‑492/07
      Carlos Sanchez Ferriz ir kt.
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Pareigų paaukštinimas – 2005 m. pareigų paaukštinimo procedūra – Neįrašymas į pareigūnų, kurių pareigos paaukštinamos, sąrašą – Referenciniai daugikliai – Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 6 ir 10 straipsniai – Suinteresuotumas remtis teisiniu pagrindu“
      Dalykas: Apeliacinis skundas dėl 2007 m. spalio 17 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo (antroji kolegija) nutarties Sanchez Ferriz ir kt. prieš Komisiją (F‑115/06, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000), kuriuo prašoma panaikinti šią nutartį.

      Sprendimas: Atmesti apeliacinį skundą. Carlos Sanchez Ferriz ir priede nurodyti kiti devyni Komisijos pareigūnai padengia savo ir Komisijos
         šioje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.      Pareigūnai – Ieškinys – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį – Ieškinys dėl atsisakymo paaukštinti
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
      2.      Pareigūnai – Ieškinys – Asmens nenaudai priimtas aktas – Sąvoka – Sprendimas, kuriuo patvirtinamas pareigūnų, kurių pareigos
            paaukštinamos, sąrašas – Implicitiniai sprendimai nepaaukštinti kitų nei ieškovas pareigūnų – Neįtraukimas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
      1.      Kad pareigūnas įrodytų savo suinteresuotumą implicitinio sprendimo nepaaukštinti jo pareigų per ginčijamą paaukštinimo procedūrą
         panaikinimu dėl to, kad nebuvo atsižvelgta į atitinkamam lygiui tariamai taikomą pareigų paaukštinimo normą, jis turi įrodyti,
         kad, atsižvelgiant į jo asmeninę situaciją ir ypač į bendrą jo surinktų paaukštinimo balų skaičių, tikėtina, kad jis būtų
         galėjęs gauti pareigoms paaukštinti reikalingą balų skaičių, jeigu būtų taikyta minėta pareigų paaukštinimo norma.

      (žr. 34 punktą)
      Nuoroda: 2006 m. lapkričio 22 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Sanchez Ferriz prieš Komisiją, T‑436/04, Rink VT p. I‑A‑2‑277 ir II‑A‑2‑1439, 33–37 ir 39 punktai; 2007 m. balandžio 26 d. Pirmosios instancijos teismo
         nutarties Tebaldi ir kt. prieš Komisiją, T‑415/04, Rink. VT p. I‑A‑2‑0000 ir II‑A‑2‑0000, 29–32 punktai.

      2.      Nors per pareigų paaukštinimo procedūrą Paskyrimų tarnybos priimtas sprendimas, kuriuo patvirtinamas pareigūnų, kurių pareigos
         paaukštinamos, sąrašas, sukelia pasekmių ir jai pasibaigus, nes per vėlesnes pareigų paaukštinimo procedūras pareigūnas galėtų
         konkuruoti su pareigūnais, kurių pareigos jau galėjo būti paaukštintos per minėtą pareigų paaukštinimo procedūrą, jeigu Paskyrimų
         tarnybą būtų taikiusi aukštesnę pareigų paaukštinimo normą, vis dėlto implicitiniai sprendimai nepaaukštinti šių kitų pareigūnų
         pareigų per minėtą pareigų paaukštinimo procedūrą neturi būti laikomi šio pareigūno nenaudai priimtais aktais.

      (žr. 38 punktą)
      Nuoroda: 2006 m. spalio 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Buendía Sierra prieš Komisiją, T‑311/04, Rink. p. II‑4137, 349 punktas.


2013 m. vasario 8 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Elke Piotrowski prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Tarptautinė registracija, nurodant Europos Bendriją - Žodinis prekių ženklas MEDIGYM - Absoliutus atmetimo pagrindas - Apibūdinamasis pobūdis - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktas - Teisė būti išklausytam - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 75 straipsnio antrasis sakinys. # Byla T-33/12.