title: 2002 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas.#Marie-Nathalie D'Hoop prieš Office national de l'emploi.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal du travail de Liège - Belgija.#Byla C-224/98.

text:
      TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMAS
      2002 m. liepos 11 d.(*)

      „Sąjungos pilietybė – Nediskriminavimo principas – Nacionalinės teisės aktai, piliečių teisei gauti laukimo išmokas nustatantys sąlygą baigti vidurinį mokslą savo valstybės
         narės mokymo įstaigoje –Pirmojo darbo ieškantis valstybės pilietis, baigęs vidurinį mokslą kitos valstybės narės mokymo įstaigoje“

      Byloje C‑224/98
      dėl Tribunal du travail de Liège (Belgija) pagal EB sutarties 177 straipsnį (po pakeitimo – EB 234 straipsnis) Teisingumo Teismui pateikto prašymo priimti
         prejudicinį sprendimą šio teismo nagrinėjamoje byloje tarp

      Marie-Nathalie D'Hoop
      ir
      Office national de l'emploi
      dėl EB sutarties 48 straipsnio (po pakeitimo – EB 39 straipsnis) ir 1968 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1612/68
         dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje (OL L 257, 1968, p. 2) 7 straipsnio išaiškinimo

      TEISINGUMO TEISMAS,
      kurį sudaro pirmininkas G. C. Rodríguez Iglesias, kolegijos pirmininkai P. Jann (pranešėjas), F. Macken ir S. von Bahr, teisėjai
         C. Gulmann, D. A. O. Edward, A. La Pergola, R. Schintgen, V. Skouris, J. N. Cunha Rodrigues ir C. W. A. Timmermans,

      generalinis advokatas L. A. Geelhoed,
      posėdžio sekretorius H. von Holstein, kanclerio pavaduotojas,
      išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
      –        Marie‑Nathalie D'Hoop, atstovaujamos advokatų N. Simar ir M. Strongylos,
      –        l'Office national de l'emploi, atstovaujamos advokato J.‑E. Derwael,

      –        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos J. Devadder,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos M. Wolfcarius ir P. J. Kuijper,
      susipažinęs su teismo posėdžio pranešimu,
      2001 m. lapkričio 20 d. posėdyje išklausęs Marie-Nathalie D'Hoop, atstovaujamą advokatų M. Strongylos ir R. Capart, Jungtinės
         Karalystės vyriausybę, atstovaujamą QC D. Wyatt, ir Komisiją, atstovaujamą M. Wolfcarius ir D. Martin,

      susipažinęs su 2002 m. vasario 21 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        1998 m. birželio 17 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo birželio 22 d., Tribunal du travail de Liège (Lježo darbo teismas) pagal EB sutarties 177 straipsnį (po pakeitimo – EB 234 straipsnis) Teisingumo Teismui pateikė prejudicinį
         klausimą dėl EB sutarties 48 straipsnio (po pakeitimo – EB 39 straipsnis) ir 1968 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (EEB)
         Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje (OL L 257, 1968, p. 2) 7 straipsnio išaiškinimo.

      2        Šis klausimas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp Marie-Nathalie D'Hoop ir Nacionalinės įdarbinimo tarnybos (Office national
         de l'emploi) (toliau – ONEM) dėl pastarosios sprendimo, kuriuo atsisakoma suteikti Belgijos teisės aktuose numatytas laukimo
         išmokas.

       Nacionalinės teisės aktai
      3        Belgijos teisės aktai numato galimybę skirti ką tik baigusiems studijas ir ieškantiems pirmojo darbo jauniems asmenims nedarbo
         išmokas, vadinamąsias „laukimo išmokomis“.

      4        Šių išmokų gavėjai laikytini „kompensaciją gaunančiais visiškais bedarbiais“ teisės aktų darbo ir nedarbo srityje prasme ir
         turi galimybę naudotis specialiomis įdarbinimo programomis.

      5        1991 m. lapkričio 25 d. Karaliaus dekreto dėl nedarbo (Moniteur belge, 1991 m. gruodžio 31 d., p. 29888) 36 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje nurodyta:

      „Laukimo išmokos skiriamos jaunam darbuotojui, jeigu jis atitinka šias sąlygas:
      1) jis neturi prievolės lankyti mokyklos arba
      2) a) jis baigė aukštesnįjį mokslą arba techninį ar profesinį mokymą bendruomenės įsteigtoje, dotuojamoje ar pripažintoje
         mokymo įstaigoje;

      <...>“
      6        1996 m. rugsėjo 12 d. Sprendime Komisija prieš Belgiją (C‑278/94, Rink. p. I‑4307) Teisingumo Teismas nusprendė, kad Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Sutarties
         48 straipsnį ir Reglamento Nr. 1612/68 7 straipsnį, nustatydama, kad laukimo išmokos gali būti skiriamos tik Belgijoje gyvenančių
         Bendrijos darbuotojų migrantų išlaikomiems vaikams, baigusiems vidurinį mokslą Belgijos valstybės arba vienos iš jos bendruomenių
         dotuojamoje ar pripažintoje mokymo įstaigoje.

      7        Siekiant suderinti nacionalinės teisės aktus su Bendrijos teise, 1996 m. gruodžio 13 d. Karaliaus dekretu (Moniteur belge, 1996 m. gruodžio 31 d., p. 32265) 36 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos 2 punktas buvo papildytas h papunkčiu. Šiame
         1997 m. sausio 1d. įsigaliojusiame papunktyje nustatyta:

      „Laukimo išmokos skiriamos jaunam darbuotojui, jeigu jis atitinka šias sąlygas:
      <...>
      2°      <...> arba
      h) jis baigė studijas ar mokymą kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje ir atitinka visas šias sąlygas:
      –        jaunas asmuo pateikia dokumentus, įrodančius, kad studijos ar mokymas yra tokio pat lygio ir lygiaverčios (lygiavertis) studijoms
         ar mokymui, nurodytiems ankstesniuose papunkčiuose,

      –        prašymo skirti išmoką pateikimo momentu jaunas asmuo yra Belgijoje gyvenančių darbuotojų migrantų EB sutarties 48 straipsnio
         prasme išlaikomas vaikas,

      <...>“
       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      8        Belgijos pilietė Marie-Nathalie D'Hoop baigė vidurinį mokslą Prancūzijoje, kur 1991 m. gavo vidurinio mokslo baigimo („baccalauréat“)
         diplomą. Šis diplomas buvo pripažintas Belgijoje kaip lygiavertis oficialiai pripažintam aukštesniojo mokslo pažymėjimui,
         prie kuriuo pridėtas oficialiai pripažintas diplomas, suteikiantis teisę stoti į aukštojo mokslo įstaigą.

      9        Iki 1995 m. Marie-Nathalie D'Hoop studijavo universite Belgijoje.

      10      1996 m. ji kreipėsi į ONEM prašydama skirti laukimo išmokas.

      11      1996 m. rugsėjo 17 d. Sprendimu ONEM atsisakė skirti prašomas išmokas, motyvuodama tuo, kad Marie-Nathalie D'Hoop neatitinka
         1991 m. lapkričio 25 d. Karaliaus dekreto 36 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos 2 punkto a papunktyje nurodytos sąlygos.

      12      Marie-Nathalie D'Hoop šį sprendimą apskundė Tribunal du travail de Liège, kuris nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Tuo atveju, kai pagal jau pateiktą Teisingumo Teismo EB sutarties 48 straipsnio ir Reglamento Nr. 1612/68 7 straipsnio išaiškinimą
         1991 m. lapkričio 25 d. Karaliaus dekreto 36 straipsniu negali būti uždrausta Bendrijos darbuotojo migranto išlaikomam studentui,
         baigusiam vidurinį mokslą kitoje nei Belgija valstybėje narėje, skirti laukimo išmokas, ar šias nuostatas reikia aiškinti
         taip, kad jos taip pat prieštarauja tam, kad šiuo 1991 m. lapkričio 25 d. Karaliaus dekreto 36 straipsniu būtų draudžiama
         skirti laukimo išmokas pirmojo darbo ieškančiam Belgijos studentui, baigusiam vidurinį mokslą kitoje nei Belgija valstybėje
         narėje?“

      13      1998 m. liepos 22 d. ir rugsėjo 11 d. raštais Tribunal du travail de Liège informavo Teisingumo Teismą, kad šis sprendimas buvo apskųstas Cour du travail de Liège (Belgija) ir, atsižvelgdamas į tai, kad toks apeliacinis skundas stabdo sprendimo vykdymą, paprašė sustabdyti procesą Teisingumo
         Teisme.

      14      2001 m. kovo 23 d. Teisingumo Teismas buvo informuotas, kad 2001 m. kovo 16 d. Sprendimu šis apeliacinis teismas patvirtino
         sprendimą kreiptis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo. 2001 m. kovo 26 d. Teisingumo Teismas atnaujino procesą.

      15      Iš Cour du travail de Liège sprendimo matyti, jog šiame teisme ONEM tvirtino, kad Marie-Nathalie D'Hoop neatitinka 1996 m. gruodžio 13 d. Karaliaus dekretu
         pakeisto 1991 m. lapkričio 25 d. Karaliaus dekreto 36 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos 2 punkto h papunktyje nurodytos
         antros sąlygos. Šiuo klausimu Cour du travail de Liège nusprendė, jog, nepaisant to, kad nauja 1991 m. lapkričio 25 d. Karaliaus dekreto nuostata įsigaliojo tik 1997 m. sausio
         1 d., t. y. po to, kai buvo pateiktas prašymas skirti laukimo išmokas, „atsižvelgiant į (Teismo) praktiką ?...?“ ji taikytina
         šioje byloje, „šalims nepareiškus dėl to prieštaravimo“.

       Dėl prejudicinio klausimo
      16      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Bendrijos teisė draudžia, kad valstybė narė
         atsisakytų skirti laukimo išmoką savo piliečiui, pirmojo darbo ieškančiam studentui, vien dėl to, jog šis studentas baigė
         vidurinį mokslą kitoje valstybėje narėje.

       Dėl Sutarties 48 straipsnio ir Reglamento Nr. 1612/68 taikymo
      17      Pirmiausia reikia priminti, jog Teisingumo Teismas jau buvo nusprendęs, kad pirmojo darbo ieškantiems jauniems asmenims numatytos
         laukimo išmokos yra socialinė lengvata Reglamento Nr. 1612/68 7 straipsnio 2 dalies prasme (1985 m. birželio 20 d. Sprendimo
         Deak, 94/84, Rink. p. 1873, 27 punktas ir minėto sprendimo Komisija prieš Belgiją 25 punktas).

      18      Tačiau pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Bendrijos teisės laisvo darbuotojų judėjimo srityje taikymas nacionalinės
         teisės aktų, susijusių su nedarbo draudimu, atžvilgiu reikalauja, kad besiremiantis šia teise asmuo jau dalyvautų darbo rinkoje,
         vykdydamas realią ir veiksmingą profesinę veiklą, dėl kurios jis įgijo darbuotojo statusą Bendrijos teisės prasme (dėl laukimo
         išmokų skyrimo žr. minėto sprendimo Komisija prieš Belgiją 40 punktą). Tačiau atsižvelgiant į apibrėžimą taip nėra pirmojo darbo ieškančių jaunų asmenų atveju (žr. minėto sprendimo Komisija prieš Belgiją 40 punktą).

      19      Atsakydama į posėdyje pateiktą klausimą, Marie-Nathalie D'Hoop pareiškė, kad kai ji mokėsi ir baigė vidurinį mokslą Prancūzijoje,
         jos tėvai gyveno Belgijoje.

      20      Iš to, kas pirmiau nurodyta, išplaukia, jog Marie-Nathalie D'Hoop negali remtis nei Sutarties 48 straipsniu ir Reglamentu
         Nr. 1612/68 darbuotojams migrantams suteiktomis teisėmis, nei šiuo reglamentu šių darbuotojų šeimos nariams suteiktomis išvestinėmis
         teisėmis.

       Dėl Sąjungos pilietybę reglamentuojančių Sutarties nuostatų taikymo
       Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
      21      Posėdyje Marie-Nathalie D'Hoop ir Komisija išnagrinėjo Teisingumo Teismui pateiktą klausimą, atsižvelgdamos į Sutarties nuostatas
         dėl Sąjungos pilietybės. Jos tvirtina, kad, kaip vienos valstybės narės pilietė, teisėtai gyvenusi kitos valstybės narės teritorijoje
         dėl mokymosi, Marie-Nathalie D'Hoop patenka į šių nuostatų taikymo ratione personae sritį. Todėl, jų manymu, Marie-Nathalie D'Hoop naudojasi EB sutarties 8 straipsnyje (po pakeitimo – EB 17 straipsnis) Sąjungos
         piliečiams numatytomis teisėmis, įskaitant EB sutarties 6 straipsnyje (po pakeitimo – EB 12 straipsnis) nustatytą teisę šios
         Sutarties taikymo ratione materiae srityje nepatirti diskriminacijos dėl pilietybės.

      22      Jungtinės Karalystės vyriausybė ginčijo šią analizę. Ji mano, kad paprastas teisėto gyvenimo kitos valstybės narės teritorijoje
         faktas neleidžia Bendrijos piliečiui remtis Sutarties nuostatomis dėl Sąjungos pilietybės. Būtina, kad vykdoma veikla patektų
         į Bendrijos teisės taikymo sritį. Taip būtų, jeigu Marie-Nathalie D'Hoop gyventų Prancūzijoje ir mokytųsi profesijos. Tačiau
         taip nėra, nes Marie-Nathalie D'Hoop Prancūzijoje įgijo bendrąjį išsilavinimą.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      –       Dėl Sąjungos pilietybę reglamentuojančių Sutarties nuostatų taikymo ratione temporis
      23      ONEM motyvavo atsisakymą skirti Marie-Nathalie D'Hoop laukimo išmokas, kurių ji prašė 1996 m., tuo, kad vidurinį mokslą ji
         baigė Prancūzijoje. Kadangi mokslas buvo baigtas 1991 m., reikia išnagrinėti, ar diskriminacija, kurią Marie-Nathalie D'Hoop
         teigia patyrusi, gali būti vertinama atsižvelgiant į vėliau įsigaliojusias nuostatas dėl Sąjungos pilietybės.

      24      Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad pagrindinė byla susijusi ne su iš Bendrijos kilusių teisių, įgytų iki nuostatų dėl Sąjungos
         pilietybės įsigaliojimo, pripažinimu, o su tariama dabartine Sąjungos piliečio diskriminacija.

      25      Nuostatos dėl Sąjungos pilietybės taikomos nuo jų įsigaliojimo. Todėl pažymėtina, kad jos turi būti taikomos praeityje kilusių
         situacijų dabartinėms pasekmėms (šiuo klausimu žr. 2000 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Österreichischer Gewerkschaftsbund, C‑195/98, Rink. p. I‑10497, 54 ir 55 punktus ir 2002 m. balandžio 18 d. Sprendimo Duchon, C‑290/00, Rink. p. I‑3567 43 ir 44 punktus).

      26      Iš to, kas nurodyta, išplaukia, kad diskriminacija, kurią Marie-Nathalie D'Hoop teigia patyrusi, gali būti vertinama atsižvelgiant
         į šias nuostatas.

      –       Dėl Sąjungos pilietybę reglamentuojančių Sutarties nuostatų taikymo ratione personae ir ratione materiae
      27      Sutarties 8 straipsniu kiekvienam asmeniui, turinčiam valstybės narės pilietybę, yra suteikiamas Sąjungos piliečio statusas.
         Marie-Nathalie D'Hoop, kaip valstybės narės pilietė, taip pat turi šį statusą.

      28      Sąjungos pilietybe siekiama suteikti valstybių narių piliečiams esminį statusą, leidžiantį tiems, kurie yra tokioje pačioje
         situacijoje, būti vienodai teisiškai vertinamiems, nesvarbu, kokia jų pilietybė, ir nepažeidžiant šioje srityje aiškiai nustatytų
         išimčių (2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Grzelczyk, C‑184/99, Rink. p. I‑6193, 31 punktas).

      29      Situacijoms, kurioms taikoma Bendrijos teisė, priskirtinos susijusios su Sutarties garantuojamų pagrindinių laisvių, be kita
         ko, kylančių iš EB sutarties 8a straipsnyje (po pakeitimo – EB 18 straipsnis) įtvirtintos laisvės judėti ir gyventi valstybių
         narių teritorijoje, įgyvendinimu (1998 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Bickel ir Franz, C‑274/96, Rink. p. I 7637 15 ir 16 punktai ir minėto sprendimo Grzelczyk 33 punktas).

      30      Kadangi Sąjungos pilietis visose valstybėse narėse turi būti taip pat teisiškai vertinamas kaip toje pačioje situacijoje esantys
         šių valstybių narių piliečiai, su laisvo judėjimo teise nesuderinama tai, kad jo pilietybės valstybėje narėje jam būtų taikomas
         mažiau palankus statusas nei tas, kuris būtų taikomas, jeigu jis nepasinaudotų Sutartyje suteiktomis judėjimo galimybėmis.

      31      Iš esmės šios galimybės negalėtų būti visiškai veiksmingos, jeigu valstybės narės pilietį būtų galima atgrasyti naudotis jomis
         grįžus į kilmės šalį, sudarant kliūtis, įtvirtintas teisės aktuose, kuriuose nepalankiai vertinamas naudojimasis šiomis galimybėmis
         (šiuo klausimu žr. 1992 m. liepos 7 d. Sprendimo Singh, C‑370/90, Rink. p. I‑4265, 23 punktą).

      32      Ši išvada ypač svarbi švietimo srityje. Tarp kitų EB sutartyje įtvirtintų Bendrijos veiklos tikslų 3 straipsnio p punkte (po
         pakeitimo – EB 3 straipsnio 1 dalies q punktas) nurodytas įnašas siekiant švietimo bei profesinio mokymo klestėjimo. Pagal
         EB sutarties 126 straipsnio 2 dalies antrą įtrauką (po pakeitimo – EB 149 straipsnio 2 dalies antra įtrauka) šis įnašas, be
         kita ko, skirtas skatinti studentų ir dėstytojų judėjimą.

      33      Tačiau tokiose situacijose, kurios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, nacionalinės teisės aktai įtvirtina nevienodą požiūrį
         į tuos Belgijos piliečius, kurie vidurinį išsilavinimą įgijo Belgijoje, ir tuos, kurie pasinaudodami judėjimo laisve gavo
         vidurinio mokslo baigimo diplomą kitoje valstybėje narėje.

      34      Nacionalinės teisės aktai, laukimo išmokoms skirti nustatantys sąlygą gauti reikalaujamą diplomą Belgijoje, sudaro nepalankias
         sąlygas kai kuriems savo piliečiams vien dėl to, kad jie įgyvendino savo judėjimo laisvę mokydamiesi kitoje valstybėje narėje.

      35      Toks nevienodas požiūris prieštarauja Sąjungos piliečio statusą grindžiantiems principams, t. y. vienodo teisinio vertinimo
         įgyvendinant judėjimo laisvę garantijai.

      36      Nagrinėjama sąlyga galėtų būti pateisinama, tik jeigu ji būtų pagrįsta nuo atitinkamų asmenų pilietybės nepriklausančiomis
         objektyviomis priežastimis, proporcingomis nacionalinės teisės siekiamam teisėtam tikslui (minėto sprendimo Bickel ir Franz 27 punktas).

      37      Šiuo klausimu nei Belgijos vyriausybė, nei ONEM nepateikė pastabų.

      38      Belgijos teisės aktuose numatytomis laukimo išmokomis, suteikiančiomis jų gavėjams galimybę naudotis specialiomis įdarbinimo
         programomis, siekiama palengvinti jaunimo integraciją į darbo rinką baigus mokslus. Atsižvelgiant į tokį tikslą nacionalinės
         teisės aktų leidėjo siekis užtikrinti realų ryšį tarp tokių išmokų prašančio asmens ir atitinkamo darbo geografinės rinkos
         yra teisėtas.

      39      Tačiau vienintelė sąlyga, susijusi su vidurinio mokslo baigimo diplomo gavimo vieta, yra pernelyg bendro ir išimtinio pobūdžio.
         Ji neteisingai suteikia pirmenybę veiksniui, kuris nebūtinai atspindi realų ir veiksmingą prašymą skirti laukimo išmokas pateikusio
         asmens ir darbo geografinės rinkos ryšio laipsnį, pašalindama bet kokį kitą tokį ryšį atspindintį veiksnį. Todėl ji viršija
         tai, kas yra būtina pasiekti tikslą.

      40      Tad į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Bendrijos teisė draudžia valstybei narei atsisakyti skirti laukimo išmokas savo
         piliečiui, pirmojo darbo ieškančiam studentui, vien dėl to, kad šis studentas baigė vidurinį mokslą kitoje valstybėje narėje.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      41      Belgijos, Jungtinės Karalystės vyriausybių ir Komisijos, kurios pateikė Teisingumo Teismui savo pastabas, išlaidos nėra atlygintinos.
         Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą
         turi spręsti šis teismas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      TEISINGUMO TEISMAS,
      atsakydamas į 1998 m. birželio 17 d. Sprendimu Tribunal du travail de Liège pateiktą klausimą, nusprendžia:

      Bendrijos teisė draudžia valstybei narei atsisakyti skirti laukimo išmokas savo piliečiui, pirmojo darbo ieškančiam studentui,
            vien dėl to, kad šis studentas baigė vidurinį mokslą kitoje valstybėje narėje.

               Rodríguez Iglesias

               Jann

               Macken

               von Bahr

               Gulmann

               Edward

               La Pergola

               Schintgen

               Skouris

               Cunha Rodrigues

                     Timmermans

         Paskelbta 2002 m. liepos 11 d.viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                     Pirmininkas

               R. Grass

                     G. C. Rodríguez Iglesias

         * Proceso kalba: prancūzų.


title: 2014 m. balandžio 3 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Udo Rätzke prieš S+K Handels GmbH.#Thüringer Oberlandesgericht prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Energija – Televizijos aparatų energijos suvartojimo nurodymas juos ženklinant etikete – Deleguotasis reglamentas (ES) Nr. 1062/2010 – Prekiautojų pareigos – Iki reglamento taikymo pradžios prekiautojui be šios etiketės patiektas televizijos aparatas – Prekiautojo pareiga nuo reglamento taikymo pradžios paženklinti etikete tokį televizijos aparatą ir etiketę įsigyti vėliau.#Byla C-319/13.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2014 m. balandžio 3 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Energija — Televizijos aparatų energijos suvartojimo nurodymas juos ženklinant etikete — Deleguotasis reglamentas (ES) Nr. 1062/2010 — Prekiautojų pareigos — Iki reglamento taikymo pradžios prekiautojui be šios etiketės patiektas televizijos aparatas — Prekiautojo pareiga nuo reglamento taikymo pradžios paženklinti etikete tokį televizijos aparatą ir etiketę įsigyti vėliau“
      Byloje C‑319/13
      dėl Thüringer Oberlandesgericht (Vokietija) 2013 m. birželio 5 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2013 m. birželio 11 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Udo Rätzke

      prieš

         S+K Handels GmbH

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkė R. Silva de Lapuerta, Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas K. Lenaerts (pranešėjas), teisėjai J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis ir J.‑C. Bonichot,
      generalinis advokatas M. Szpunar,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir B. Beutler,

               —

               Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato A. De Stefano,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos K. Herrmann ir B. Eggers,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2010 m. rugsėjo 28 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) Nr. 1062/2010, kuriuo papildoma Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/30/ES nustatant televizijos aparatų ženklinimo energijos vartojimo efektyvumo etikete reikalavimus (OL L 314, p. 64, toliau – deleguotasis reglamentas), 4 straipsnio a punkto išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant U. Rätzke ir S+K Handels GmbH (toliau – S+K) – U. Rätzke konkurentės prekybos elektros prietaisais, visų pirma televizijos aparatais, srityje – ginčą dėl Vokietijos įstatymu dėl kovos su nesąžininga konkurencija grindžiamo reikalavimo nutraukti veiksmus.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

      Direktyva 2010/30/ES

               3

               2010 m. gegužės 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2010/30/ES dėl su energija susijusių gaminių suvartojamos energijos ir kitų išteklių nurodymo ženklinant gaminį ir apie jį pateikiant standartinę informaciją (OL L 153, p. 1) 19 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
               „Komisijai reikėtų suteikti įgaliojimus priimti deleguotus [deleguotuosius] teisės aktus pagal SESV 290 straipsnį dėl su energija susijusių gaminių naudojimo metu suvartojamos energijos ir kitų svarbių išteklių nurodymo [vienodai] ženklinant gaminį ir apie jį pateikiant standartinę informaciją. Ypač svarbu, kad Komisija atitinkamai konsultuotųsi parengiamųjų darbų metu, įskaitant ekspertų lygiu.“

               4

               Šios direktyvos 25 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
               „Įgyvendindamos šios direktyvos nuostatas, valstybės narės turėtų stengtis susilaikyti nuo priemonių, kuriomis galėtų būti nustatytos [nereikalingos] biurokratinės arba sunkiai įvykdomos pareigos atitinkamiems rinkos dalyviams, visų pirma mažosioms ir vidutinėms įmonėms [VMĮ].

               5

               Minėtos direktyvos 2 straipsnyje „Apibrėžtys“ nurodyta:
               „Šioje direktyvoje:
               <...>

                        g)

                        prekiautojas – mažmenininkas ar kitas asmuo, galutiniams naudotojams parduodantis, nuomojantis, siūlantis pirkti išsimokėtinai ar demonstruojantis gaminius;

                        h)

                        tiekėjas – gamintojas, ar jo įgaliotasis atstovas Sąjungoje arba importuotojas, kuris gaminį pateikia į Sąjungos rinką [Sąjungos rinkai] arba pradeda jį naudoti joje. Jei jų nėra, bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, pateikiantis į rinką [rinkai] gaminius, kuriems taikoma ši direktyva, arba pradedantis juos naudoti, laikomas tiekėju;

                        i)

                        pateikimas į rinką [rinkai] – gaminio pateikimas [tiekimas] Sąjungos rinkai pirmą kartą siekiant jį platinti arba naudoti Sąjungoje nesvarbu, ar už atlygį, ar nemokamai ir neatsižvelgiant į pardavimo būdą;

                  <...>“

               6

               Šios direktyvos 5 straipsnyje „Tiekėjų pareigos“ numatyta:
               „Valstybės narės užtikrina, kad:

                        a)

                        tiekėjai, teikiantys į rinką [rinkai] arba pradedantys naudoti gaminius, kuriems taikomas deleguotas [deleguotasis] teisės aktas, laikydamiesi šios direktyvos ir deleguoto [deleguotojo] teisės akto, pateiktų etiketę ir vardinių parametrų lentelę;

                  <...>

                        d)

                        gaminiui ženklinti ir informacijai apie jį pateikti būtinas etiketes tiekėjai prekiautojams pateiktų nemokamai;
                        Neribojant tiekėjų galimybės pasirinkti etikečių pristatymo sistemą, prekiautojams paprašius etiketes tiekėjai pateikia nedelsdami;

                  <...>“

               7

               Direktyvos 2010/30 6 straipsnyje „Prekiautojų pareigos“ nustatyta:
               „Valstybės narės užtikrina, kad:

                        a)

                        prekiautojai tinkamai pritvirtintų etiketes, kad jos būtų matomos ir įskaitomos, ir gaminio brošiūroje ar kitame parduodant gaminį galutiniams naudotojams pridedamame dokumente pateiktų vardinių parametrų lentelę;

                        b)

                        prekiautojai, demonstruodami gaminį, kuriam taikomas deleguotas [deleguotasis] teisės aktas, matomoje vietoje, apibrėžtoje taikytiname deleguotame [deleguotajame] teisės akte, pritvirtintų reikiamą etiketę atitinkama kalba.“

               8

               Minėtos direktyvos 10 straipsnio „Deleguoti [deleguotieji] teisės aktai“ 1–3 dalyse numatyta:
               „1.   Kiekvienam gaminio tipui pagal šį straipsnį Komisija deleguotuose [deleguotuosiuose] teisės aktuose pagal 11, 12, 13 straipsnius nustato išsamią informaciją, susijusią su etiketėmis ir vardinių parametrų lentelėmis.
               Jei gaminys atitinka 2 dalyje išvardytus kriterijus, jam taikomas deleguotas [deleguotasis] teisės aktas pagal 4 dalį.
               Deleguotų [deleguotųjų] teisės aktų nuostatomis dėl etiketėje ir vardinių parametrų lentelėje pateikiamos informacijos apie naudojant gaminį suvartojamą energiją ir kitus svarbius išteklius siekiama geriau informuoti galutinius naudotojus, kad rinkdamiesi gaminius jie galėtų priimti labiau informacija pagrįstus sprendimus, ir sudaryti sąlygas rinkos priežiūros institucijoms patikrinti, ar gaminiai atitinka pateiktą informaciją.
               Kai deleguotame [deleguotajame] teisės akte pateikiamos nuostatos ir dėl gaminio energijos vartojimo efektyvumo, ir dėl svarbių išteklių suvartojimo, etiketės dizainu ir turiniu pabrėžiamas gaminio energijos vartojimo efektyvumas.
               2.   1 dalyje nurodyti kriterijai yra tokie:

                        a)

                        atsižvelgiant į naujausius turimus duomenis ir į Sąjungos rinkai pateiktą gaminių kiekį, gaminiai turi didelį energijos ir, kai tinka, kitų svarbių išteklių taupymo potencialą;

                        b)

                        rinkoje esančių vienodo funkcionalumo [lygiavertes funkcijas atliekančių] gaminių atitinkami veiksmingumo lygiai labai skiriasi;

                        c)

                        Komisija atsižvelgia į atitinkamus Sąjungos teisės aktus ir savireguliacijos priemones, kaip antai savanoriškus susitarimus, kuriuos taikant tikimasi, kad politikos tikslai bus pasiekti greičiau ar pigiau, nei taikant privalomus reikalavimus.

                  3.   Rengdama deleguoto [deleguotojo] teisės akto projektą Komisija:
               <...>

                        d)

                        nustato įgyvendinimo datą (-as), etapais įgyvendinamąsias [įgyvendinamas] arba pereinamąsias priemones arba laikotarpius, atsižvelgdama visų pirma į galimą poveikį MVĮ arba atskiroms gaminių, ypač tų, kuriuos gamina MVĮ, grupėms.“

               9

               Direktyvos 2010/30 11, 12 ir 13 straipsniuose įtvirtinti pagrindai, kuriais remiantis priimami deleguotieji teisės aktai pagal SESV 290 straipsnio 2 dalį. Šios direktyvos 11 straipsnyje reglamentuojama Komisijai deleguotų įgaliojimų įgyvendinimo trukmė, ir ji įpareigojama pateikti ataskaitą dėl deleguotų įgaliojimų ne vėliau kaip likus šešiems mėnesiams iki penkerių metų laikotarpio, kuris prasideda 2010 m. birželio 19 d., pabaigos. Be to, juo reikalaujama, kad apie visus priimtus deleguotuosius teisės aktus Komisija praneštų Europos Parlamentui ir Europos Sąjungos Tarybai. Minėtos direktyvos 12 straipsnyje reglamentuojama galimybė atšaukti delegavimą, o jos 13 straipsnyje – procedūra, pagal kurią Europos Parlamentas ir Taryba gali pareikšti prieštaravimus dėl deleguotųjų teisės aktų.

               10

               Direktyvos 2010/30 16 straipsnio „Perkėlimas į nacionalinę teisę“ 1 dalyje nurodyta:
               „Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini šiai direktyvai įgyvendinti ne vėliau kaip 2011 m. birželio 20 d. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstus.
               Tas nuostatas jos taiko nuo 2011 m. liepos 20 d.
               <…>“

               11

               Minėtos direktyvos 18 straipsnyje „Įsigaliojimas“ numatyta:
               „Ši direktyva įsigalioja kitą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
               5 straipsnio d, g ir h punktai taikomi nuo 2011 m. liepos 31 d.“

         Deleguotasis reglamentas

               12

               Deleguotojo reglamento 3 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
               „Siekiant gamintojams suteikti paskatų gerinti televizijos aparatų energijos vartojimo efektyvumą, galutinius naudotojus skatinti pirkti efektyviai energiją vartojančius modelius, sumažinti šių gaminių suvartojamą elektros energijos kiekį ir prisidėti prie vidaus rinkos veikimo užtikrinimo, turėtų būti parengtos suderintos nuostatos dėl televizijos aparatų energijos vartojimo efektyvumo ir suvartojamo elektros energijos kiekio nurodymo ženklinant etiketėmis ir pateikiant standartinę informaciją apie gaminį.

               13

               Šio reglamento 9 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
               „Siekiant skatinti efektyviai energiją vartojančių televizijos aparatų gamybą, gamintojams, pageidaujantiems teikti rinkai televizijos aparatus, kurie gali atitikti aukštesnių energijos vartojimo efektyvumo klasių reikalavimus, turėtų būti leidžiama pateikti etiketes, kuriose būtų nurodomos tos klasės, anksčiau nei data [dar iki datos], nuo kurios tokias klases nurodyti privaloma.“

               14

               Minėto reglamento 3 straipsnyje „Tiekėjų pareigos“ numatyta:
               „1.   Tiekėjai užtikrina, kad:

                        a)

                        kiekvienas televizijos aparatas būtų pateikiamas su spausdinta etikete, kurios forma ir kurioje pateikiama informacija nustatytos V priede;

                  <...>
               3.   Etiketės forma nustatyta V priede; ji taikoma pagal šį tvarkaraštį:

                        a)

                        nuo 2011 m. lapkričio 30 d. rinkai pateikiamų televizijos aparatų, kurių energijos vartojimo veiksmingumo klasės:

                                 i)

                                 A, B, C, D, E, F, G, etiketės atitinka V priedo 1 punktą arba, kai tiekėjų nuomone tai tinkama, to priedo 2 punktą;

                                 ii)

                                 A+, etiketės atitinka V priedo 2 punktą;

                                 iii)

                                 A++, etiketės atitinka V priedo 3 punktą;

                                 iv)

                                 A+++, etiketės atitinka V priedo 4 punktą;

                        b)

                        nuo 2014 m. sausio 1 d. rinkai pateikiamų televizijos aparatų, kurių energijos vartojimo efektyvumo klasės yra A+, A, B, C, D, E, F, etiketės atitinka V priedo 2 punktą arba, kai tiekėjų nuomone tai tinkama, V priedo 3 punktą;

                        c)

                        nuo 2017 m. sausio 1 d. rinkai pateikiamų televizijos aparatų, kurių energijos vartojimo efektyvumo klasės yra A++, A+, A, B, C, D, E, etiketės atitinka V priedo 3 punktą arba, kai tiekėjų nuomone tai tinkama, V priedo 4 punktą;

                        d)

                        nuo 2020 m. sausio 1 d. rinkai pateikiamų televizijos aparatų, kurių energijos vartojimo efektyvumo klasės yra A+++, A++, A+, A, B, C, D, etiketės atitinka V priedo 4 punktą.“

               15

               Šio reglamento 4 straipsnyje „Prekiautojų pareigos“ nurodyta:
               „Prekiautojai užtikrina, kad:

                        a)

                        kiekvienas pardavimo vietoje esantis televizijos aparatas būtų paženklintas [kiekvieno pardavimo vietoje esančio televizijos aparato priekinė dalis būtų paženklinta] pagal 3 straipsnio 1 dalį tiekėjų pateikta aiškiai matoma etikete;

                  <...>“

               16

               Deleguotojo reglamento 9 straipsnyje „Įsigaliojimas“ numatyta:
               „Šis Reglamentas įsigalioja 10 dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
               Jis taikomas nuo 2011 m. lapkričio 30 d. <...>
               Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.“

         Vokietijos teisė

               17

               Pagrindinei bylai taikytinos Įstatymo dėl kovos su nesąžininga konkurencija (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb) redakcijos (BGBl., 2010 I, p. 254, toliau – UWG) 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:
               „Bet kuri nesąžininga komercinė veikla yra draudžiama, jei ji gali gerokai pažeisti konkurentų, vartotojų arba kitų rinkos dalyvių interesus.“

               18

               UWG 4 straipsnyje nurodyta:
               „Nesąžiningos komercinės veiklos pavyzdžiai
               Nesąžiningai veikia ypač tas, kurio:
               <...>
               11.   veiksmai prieštarauja įstatymo nuostatai, kuria ūkio subjektų interesams apsaugoti, be kita ko, reglamentuojamas elgesys rinkoje.“

               19

               UWG 5a straipsnio 2 ir 4 dalys suformuluotos taip:
               „(2)   Nesąžiningai veikia tas, kuris daro įtaką vartotojų apsisprendimo laisvei, kaip ji suprantama pagal 3 straipsnio 2 dalį, nuslėpdamas informaciją, kuri svarbi konkrečiu atveju atsižvelgiant į visas aplinkybes, įskaitant ryšio priemonių apribojimus.
               <...>
               (4)   Svarbia, kaip nustatyta 2 dalyje, taip pat laikoma informacija, kurios nuo vartotojų negalima nuslėpti pagal Bendrijos reglamentus arba teisės aktus, kuriais perkeliamos Bendrijos direktyvos komercinės komunikacijos klausimais, įskaitant reklamą ir rinkodarą.“

               20

               UWG 8 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys suformuluotas taip:
               „Asmeniui, kuris atlieka pagal 3 arba 7 straipsnį neteisėtus komercinius veiksmus, gali būti pareikštas reikalavimas ištaisyti pažeidimą, o pakartotinio pažeidimo grėsmės atveju – reikalavimas nutraukti veiksmus.“

         Pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudicinis klausimas

               21

               2012 m. sausio 20 d. S+K vitrinoje pastatė parduoti skirtą televizijos aparatą, kuris nebuvo paženklintas energijos vartojimo efektyvumo etikete, kaip numatyta deleguotojo reglamento V priede. Šio televizijos aparato gamintoja Haier Deutschland GmbH jį patiekė didmeninkei ElectronicPartner Handel SE, o ši 2011 m. gegužės 20 d. – bendrovei S+K. 2012 m. sausio 20 d. toks televizijos aparatas dar buvo gaminamas.

               22

               U. Rätzke paraginus bendrovę S+K nutraukti antikonkurencinius veiksmus, ši pareiškė ieškinį dėl teisių nebuvimo nustatymo, dėl kurio U. Rätzke pareiškė priešieškinį, kuriuo prašo uždrausti šiai bendrovei siūlyti pirkti televizijos aparatus, nepaženklintus deleguotojo reglamento V priede numatyta etikete.

               23

               Šiame priešieškinyje, grindžiamame UWG 3 straipsnio 1 dalimi, 4 straipsnio 11 punktu ir 8 straipsnio 1 dalimi, keliamas klausimas, ar S+K privalėjo pagal deleguotojo reglamento 4 straipsnio a punktą paženklinti etikete televizijos aparatą, kuris 2011 m. gegužės 20 d. jai buvo patiektas be etiketės.

               24

                  Landgericht Mühlhausen (Miūlhauzeno apygardos teismas) atmetė priešieškinį, motyvuodamas tuo, kad iki 2011 m. lapkričio 30 d. remiantis tuo metu galiojusia teisine padėtimi be aptariamos etiketės patiekti televizijos aparatai neprivalėjo būti paženklinti atitinkama etikete ir po 2011 m. lapkričio 30 d.

               25

               Apeliacinį skundą dėl minėto teismo sprendimo nagrinėjantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, kaip aiškinti deleguotojo reglamento 4 straipsnio a punktą, kuris, jo nuomone, yra elgesio rinkoje taisyklė, kaip ji suprantama pagal UWG 4 straipsnį. Šiuo klausimu jis pažymi, kad deleguotojo reglamento 4 straipsnio a punkte vartojama formuluotė „pateikta“ galėtų reikšti, kad prekiautojai nuo 2011 m. lapkričio 30 d. privalo paženklinti etiketėmis tik tais atvejais, kai tiekėjas, vykdydamas jam nuo tos pačios datos tenkančią pareigą, jau pateikė etiketę tiekimo metu. Tačiau pareigos paženklinti etikete tikslas, nurodytas deleguotojo reglamento 3 konstatuojamoje dalyje, galėtų liudyti pareigos nuo 2011 m. lapkričio 30 d. paženklinti etikete visus prekiautojų išstatytus televizijos aparatus, įskaitant ir patiektus iki šios datos, naudai. U. Rätzke nuomone, iš sąsajos su Direktyvos 2010/30 ES 5 straipsnio d punktu galima daryti išvadą, kad tiekėjai bet kuriuo atveju, taigi ir iki 2011 m. lapkričio 30 d. patiektiems aparatams, privalo nemokamai ir nedelsdami pateikti etiketes, kad prekiautojai nuo tos datos galėtų įvykdyti jiems nustatytą pareigą paženklinti etikete.

               26

               Šiomis aplinkybėmis Thüringer Oberlandesgericht nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
               „Ar <...> deleguotojo reglamento <...> 4 straipsnio a punktas turi būti aiškinamas taip, kad:

                        —

                        prekiautojas (nuo 2011 m. lapkričio 30 d.) privalo paženklinti etikete televizijos aparatus tik tuo atveju, jeigu tiekėjai pagal minėto reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punktą (nuo 2011 m. lapkričio 30 d.) tuos televizijos aparatus jau patiekė su atitinkama etikete,

                        —

                        ar vis dėlto prekiautojas (nuo 2011 m. lapkričio 30 d.) privalo paženklinti ir tokius televizijos aparatus, kuriuos tiekėjai iki 2011 m. lapkričio 30 d. patiekė be atitinkamų etikečių, todėl turi (laiku papildomai) pareikalauti etikečių tokiems televizijos aparatams?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               27

               Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar deleguotojo reglamento 4 straipsnio a punktas turi būti aiškinamas taip, kad prekiautojo pareiga užtikrinti, jog kiekvienas pardavimo vietoje esantis televizijos aparatas būtų paženklintas etikete, kurioje nurodytas aparato energijos suvartojimo efektyvumas, taikoma tik nuo 2011 m. lapkričio 30 d. į rinką pateikiamiems televizijos aparatams.

               28

               Šiuo klausimu, kaip teigė ir suinteresuotosios šalys, reikia bendrai išnagrinėti deleguotuoju reglamentu prekiautojams ir tiekėjams nustatytas pareigas televizijos aparatus paženklinti etikete, atsižvelgiant į šio reglamento sistemą ir ypač į Direktyvos 2010/30 nuostatas.

               29

               Deleguotojo reglamento 4 straipsnio a punkte prekiautojams nustatytas reikalavimas kiekvieną televizijos aparatą paženklinti „pagal [šio reglamento] 3 straipsnio 1 dalį“ tiekėjų pateikta etikete.

               30

               Deleguotojo reglamento 4 straipsnyje, priešingai nei jo 3 straipsnyje, nenurodytas atskiras jo taikymo ratione temporis tvarkaraštis. Tačiau pagal Direktyvos 2010/30 6 straipsnio b punktą prekiautojams nustatyta pareiga paženklinti etikete galioja tik tiems gaminiams, kuriems taikomas deleguotasis teisės aktas, o šios direktyvos 10 straipsnio 3 dalies d punkte nurodyta, kad šiame deleguotajame teisės akte apibrėžiama pareigos paženklinti etikete taikymo sritis ratione temporis. Jame numatyta, kad, rengdama deleguotojo teisės akto projektą, Komisija „nustato įgyvendinimo datą (-as), etapais įgyvendinamąsias [įgyvendinamas] arba pereinamąsias priemones arba laikotarpius, atsižvelgdama visų pirma į galimą poveikį MVĮ arba atskiroms gaminių, ypač tų, kuriuos gamina MVĮ, grupėms“.

               31

               Taigi, atsižvelgiant į tai, kad deleguotojo reglamento 4 straipsnyje nenurodytas atskiras tvarkaraštis, tačiau pateikiama nuoroda į jo 3 straipsnio 1 dalį, kurioje reglamentuojamos tiekėjų pareigos, deleguotojo reglamento 4 straipsnio taikymo sritis ratione temporis atitinka jo 3 straipsnio taikymo sritį. Todėl prekiautojo pareiga paženklinti etikete yra išvestinė tiekėjo pareigos patiekti atitinkamas etiketes atžvilgiu.

               32

               Šiuo klausimu primintina, kad deleguotojo reglamento, kuris, vadovaujantis jo taikymo sritimi ratione temporis, pagal jo 9 straipsnį taikomas nuo 2011 m. lapkričio 30 d., 3 straipsnio 3 dalyje nenustatyta jokių reikalavimų iki šios datos rinkai pateiktiems televizijos aparatams. Būtent šia nuostata reglamentuojami reikalavimai „nuo 2011 m. lapkričio 30 d. rinkai pateikiamiems televizijos aparatams“, o vėliau palaipsniui – patiekiamiems nuo 2014 m. sausio 1 d., 2017 sausio 1 d. ir 2020 m. sausio 1 d.

               33

               Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, kaip teigia ir suinteresuotosios šalys, siekiant atsakyti į prejudicinį klausimą, reikia išaiškinti deleguotojo reglamento 3 straipsnio 3 dalies a punkte vartojamą formuluotę „rinkai pateikiami“.

               34

               Remiantis direktyvos 2 straipsnio i punktu, „pateikimas į rinką [rinkai] – gaminio pateikimas [tiekimas] Sąjungos rinkai pirmą kartą siekiant jį platinti arba naudoti Sąjungoje, nesvarbu, ar už atlygį, ar nemokamai ir neatsižvelgiant į pardavimo būdą“. Todėl lemiamą reikšmę turi pirmasis tiekimas Sąjungos rinkai, neatsižvelgiant į pardavimo būdą.

               35

               Taigi prekiautojai privalo paženklinti etikete tik tuos televizijos aparatus, kurie Sąjungos rinkai tiekiami nuo 2011 m. lapkričio 30 d., t. y. kuriuos gamintojas į pardavimo grandinę perdavė nuo šios datos.

               36

               Tokios sampratos, kuri grindžiama tuo, kad atsižvelgiama į deleguotojo reglamento 4 straipsnio a punkto sistemą, nepaneigia ir teleologinis minėtos nuostatos aiškinimas.

               37

               Kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, teisinga, kad nustačius pareigą paženklinti etikete iki 2011 m. lapkričio 30 d. patiektus televizijos aparatus vartotojai galėtų būti paskatinti pirkti efektyviai energiją vartojančius modelius, o tai atitiktų deleguotojo reglamento 3 ir 9 konstatuojamosiose dalyse įtvirtintą jo tikslą.

               38

               Tačiau minėtas skatinamasis poveikis pasirodo esantis ribotas, nes šie televizijos aparatai patiekti per gana trumpą laikotarpį.

               39

               Be to, ribotas pareigos paženklinti etikete ir iki 2011 m. lapkričio 30 d. patiektus televizijos aparatus poveikis būtų neproporcingas administracinei naštai, kuri dėl šios priemonės tektų tiekėjams ir prekiautojams. Visų pirma, VMĮ būtų priverstos reikalauti iš gamintojų energijos vartojimo efektyvumo etikečių visiems televizijos aparatams, kurie buvo patiekti dar iki 2011 m. lapkričio 30 d. O remiantis Direktyvos 2010/30 25 konstatuojamąja dalimi, reikia stengtis susilaikyti nuo priemonių, kuriomis galėtų būti nustatytos nereikalingos sunkiai įvykdomos biurokratinės pareigos atitinkamiems rinkos dalyviams, visų pirma VMĮ.

               40

               Kiek tai susiję su Direktyvos 2010/30 5 straipsnio d punktu, ši nuostata, priešingai, nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme teigė U. Rätzke, negali pagrįsti kitokio rezultato. Ja nereglamentuojamos nei sąlygos, kurioms esant būtina tiekti etiketes, nei šios pareigos galiojimas laiko atžvilgiu – šiuo klausimu minėtoje direktyvoje, ypač jos 10 straipsnio 3 dalies d punkte, pateikiama nuoroda į deleguotojo teisės akto nuostatas. Tačiau aptariamame deleguotajame teisės akte pareigos paženklinti etikete taikymo ratione temporis sritis aiškiai apibrėžta taip, kad deleguotasis reglamentas taikomas tik nuo 2011 m. lapkričio 30 d. pirmą kartą rinkai pateiktiems televizijos aparatams.

               41

               Todėl į pateiktą klausimą atsakytina taip: deleguotojo reglamento 4 straipsnio a punktas turi būti aiškinamas taip, kad prekiautojo pareiga užtikrinti, jog kiekvienas pardavimo vietoje esantis televizijos aparatas būtų paženklintas pagal minėto reglamento 3 straipsnio 1 punktą tiekėjo patiekta etikete, taikoma tik nuo 2011 m. lapkričio 30 d. rinkai pateiktiems, t. y. platinimo tikslais į pardavimo grandinę gamintojo pirmą kartą perduotiems, televizijos aparatams.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               42

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

                     2010 m. rugsėjo 28 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) Nr. 1062/2010, kuriuo papildoma Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/30/ES nustatant televizijos aparatų ženklinimo energijos vartojimo efektyvumo etikete reikalavimus, 4 straipsnio a punktas turi būti aiškinamas taip, kad prekiautojo pareiga užtikrinti, jog kiekvienas pardavimo vietoje esantis televizijos aparatas būtų paženklintas pagal minėto reglamento 3 straipsnio 1 punktą tiekėjo patiekta etikete, taikoma tik nuo 2011 m. lapkričio 30 d. rinkai pateiktiems, t. y. platinimo tikslais į pardavimo grandinę gamintojo pirmą kartą perduotiems, televizijos aparatams.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.