2014 m. liepos 16 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT).#Bendrijos prekių ženklas – Erdvinio Bendrijos prekių ženklo paraiška – Alkoholinio gėrimo butelio forma – Absoliutus atmetimo pagrindas – Skiriamojo požymio nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktas ir 2 dalis, 75 straipsnis, 76 straipsnio 1 dalis ir 77 straipsnis.#Byla T-66/13.


title: 2009 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas. # JOOP! GmbH prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo, vaizduojančio šauktuką stačiakampyje, paraiška - Absoliutus atmetimo pagrindas - Skiriamųjų požymių nebuvimas - Dėl naudojimo įgytų skiriamųjų požymių nebuvimas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai bei 3 dalis (dabar -Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai bei 3 dalis). # Byla T-191/08.

text:
      2009 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas JOOP! prieš VRDT (Šauktuko stačiakampyje pavaizdavimas)
      (Byla T‑191/08)
      „Bendrijos prekių ženklas – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo, vaizduojančio šauktuką stačiakampyje, paraiška – Absoliutus atmetimo pagrindas – Skiriamųjų požymių nebuvimas – Dėl naudojimo įgytų skiriamųjų požymių nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai bei 3 dalis (dabar –Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai bei 3 dalis)“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Skiriamųjų požymių neturintys prekių ženklai – Išimtis – Skiriamųjų požymių įgijimas dėl naudojimo (Tarybos reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktas ir 3 dalis) (žr. 25–30, 42–47 punktus)
      Dalykas

               Ieškinys dėl 2008 m. kovo 6 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1822/2007-1), susijusio su paraiška įregistruoti
                  vaizdinį žymenį kaip Bendrijos prekių ženklą.

            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               JOOP! GmbH

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               vaizdinis prekių ženklas, vaizduojantis šauktuką stačiakampyje, 14, 18 ir 25 klasių prekėms – paraiška Nr. 5332176

               Eksperto sprendimas:

               atmesti paraišką

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               atmesti apeliaciją

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Ieškinį atmesti.

                  2.

                  	Priteisti iš JOOP! GmbH bylinėjimosi išlaidas.


1997 m. vasario 20 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Mainschiffahrts-Genossenschaft eG (MSG) prieš Les Gravières Rhénanes SARL. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesgerichtshof - Vokietija. # Byla C-106/95.


1955 m. liepos 19 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Antoine Kergall prieš Europos anglių ir plieno bendrijos asamblėją. # Byla 1/55.


title: 2012 m. spalio 10 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd prieš Europos Sąjungos Tarybą.#Dempingas – Tam tikrų Kinijos kilmės geležinių arba plieninių tvirtinimo detalių importas – Rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusas – Sprendimo dėl šio statuso priėmimo terminas – Akivaizdi vertinimo klaida – Įrodinėjimo pareiga – Išlaidų koregavimas – Reglamento (EB) Nr. 384/96 2 straipsnio 5 dalis ir 7 dalies b ir c punktai (dabar – Reglamento (EB) Nr. 1225/2009 2 straipsnio 5 dalis ir 7 dalies b ir c punktai).#Byla T‑150/09.

text:
      2012 m. spalio 10 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimasNingbo Yonghong Fasteners prieš Tarybą
      (Byla T-150/09)
      „Dempingas – Tam tikrų Kinijos kilmės geležinių arba plieninių tvirtinimo detalių importas – Rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusas – Sprendimo dėl šio statuso priėmimo terminas – Akivaizdi vertinimo klaida –Įrodinėjimo pareiga – Išlaidų koregavimas – Reglamento (EB) Nr. 384/96 2 straipsnio 5 dalis ir 7 dalies b ir c punktai (dabar – Reglamento (EB) Nr. 1225/2009 2 straipsnio 5 dalis ir 7 dalies b ir c punktai)“
      1.                     Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai – Reglamentas, nustatantis
            antidempingo muitus – Skirtingi įvairioms įmonėms nustatyti muitai – Priimtinumas, kiekvienos įmonės atveju apribotas jai
            taikomo reglamento nuostatomis (EB 230 straipsnio ketvirta pastraipa) (žr. 47, 48 punktus)
      2.                     Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Dempingo skirtumas – Normaliosios vertės nustatymas – Importas iš
            ne rinkos ekonomikos šalių, nurodytų Reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 7 dalies b punkte – Sąlygų, leidžiančių gamintojui
            gauti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą, vertinimo procedūra – Komisijos praleistas šio reglamento 2 straipsnio
            7 dalies c punkto antroje pastraipoje numatytas trijų mėnesių terminas – Pasekmės (Tarybos reglamento Nr. 384/96, iš dalies
            pakeisto Reglamentu Nr. 1225/2009, 2 straipsnio 7 dalies c punktas) (žr. 50, 53–55, 57, 59, 64, 65, 68 punktus)
      3.                     Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Dempingo skirtumas – Normaliosios vertės nustatymas – Rinkos ekonomikos
            sąlygomis veikiančios įmonės statuso suteikimas – Sąlygos – Gamintojams tenkanti įrodinėjimo pareiga – Institucijoms tenkanti
            pareiga įvertinti įrodymus – Teisminė kontrolė – Ribos (Tarybos reglamento Nr. 384/96, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1225/2009,
            2 straipsnio 7 dalies b ir c punktai) (žr. 75–77, 99, 100 punktus)
      4.                     Europos Sąjungos teisė – Aiškinimas – Metodai – Pažodinis, sisteminis, istorinis ir teleologinis aiškinimas – Atsižvelgimas
            į nagrinėjamo akto motyvavimą (žr. 114, 131–137 punktus)
      5.                     Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Dempingo skirtumas – Normaliosios vertės nustatymas – Rinkos ekonomikos
            sąlygomis veikiančios įmonės statuso suteikimas – Sąlygos – Institucijų diskrecija – Atsižvelgimas į makroekonominius sumetimus –
            Ribos – Ankstesnė institucijų praktika – Poveikio nebuvimas – Šio statuso gavimo sąlygų vertinimas kiekvienu atskiru atveju
            (Tarybos reglamento Nr. 384/96, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1225/2009, 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktai) (žr. 116–120 punktus)
      6.                     Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Dempingo skirtumas – Normaliosios vertės nustatymas – Rinkos ekonomikos
            sąlygomis veikiančios įmonės statuso suteikimas – Sąlygos – Gamintojams tenkanti įrodinėjimo pareiga – Tokios pareigos nelogiškumas –
            Nebuvimas (Tarybos reglamento Nr. 384/96, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1225/2009, 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktai)
            (žr. 124–126 punktus)
      7.                     Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Dempingo skirtumas – Normaliosios vertės nustatymas – Reglamento
            Nr. 384/96 2 straipsnio 5 dalis – Nuostata, skirta kitam šios vertės nustatymo etapui nei numatytasis šio straipsnio 7 dalies
            c punkte – Nuostata, neleidžianti neatsižvelgti į rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statuso gavimo sąlygą (Tarybos
            reglamento Nr. 384/96, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1225/2009, 2 straipsnio 5 dalis ir 7 dalies c punktas) (žr. 138,
            139 punktus)
      Dalykas

               Prašymas panaikinti 2009 m. sausio 26 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 91/2009, kuriuo tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies
                  Respublikos kilmės geležinėms arba plieninėms tvirtinimo detalėms nustatomas galutinis antidempingo muitas (OL L 29, p. 1).

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd padengia savo ir Europos Sąjungos Tarybos bei European Industrial Fasteners Institute AISBL
                     patirtas bylinėjimosi išlaidas.

                  3.

                  	Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


title: 2010 m. rugsėjo 30 d. TARNAUTOJŲ TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS.#Javier Torijano Montero prieš Europos Sąjungos Tarybą.#Viešoji tarnyba — Pareigūnai — Paskyrimas — Kandidatai, įrašyti į konkurso, paskelbto prieš įsigaliojant naujiems Pareigūnų tarnybos nuostatams, rezervo sąrašą — Priskyrimas prie lygio taikant naujas, mažiau palankias, normas — Pareigūnų tarnybos nuostatų 5 straipsnis — Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnis — Lygybės principas — Teisėtų lūkesčių principas — Rūpestingumo pareiga — Proporcingumas.#Byla F‑76/05.

text:
                                       Teismo praktikos rinkinys

                            TARNAUTOJŲ TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
                                        2010 m. rugsėjo 30 d.

                                                   Byla F-76/05

                                           Javier Torijano Montero
                                                     prieš
                                           Europos Sąjungos Tarybą

          „Viešoji tarnyba — Pareigūnai — Paskyrimas — Kandidatai, įrašyti į konkurso, paskelbto prieš
      įsigaliojant naujiems Pareigūnų tarnybos nuostatams, rezervo sąrašą — Priskyrimas prie lygio taikant
      naujas, mažiau palankias, normas — Pareigūnų tarnybos nuostatų 5 straipsnis — Pareigūnų tarnybos
              nuostatų XIII priedo 12 straipsnis — Lygybės principas — Teisėtų lūkesčių principas —
                                    Rūpestingumo pareiga — Proporcingumas“

     Dalykas:       Pagal EB 236 straipsnį ir AE 152 straipsnį pareikštas ieškinys, kuriuo J. Torijano
                    Montero prašo: visų pirma panaikinti 2005 m. gegužės 17 d. Tarybos generalinio
                    sekretoriaus pavaduotojo sprendimą atmesti ieškovo skundą ir 2004 m. spalio 20 d.
                    sprendimą paskirti jį pareigūnu bandomajam laikotarpiui tiek, kiek juo jis priskiriamas
                    A*6 lygio 2 pakopai; subsidiariai – įpareigoti Tarybą sumokėti jam žalos atlyginimą.

     Sprendimas: Atmesti ieškinį. Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

                                                    Santrauka

     1. Pareigūnai — Įdarbinimas — Priskyrimas lygiui — Reglamentu Nr. 723/2004 įvesta nauja karjeros
     sistema — Pereinamojo laikotarpio nuostatos, reglamentuojančios priskyrimą prie lygio
     (Pareigūnų tarnybos nuostatų 7 straipsnio 1 dalis, 27 straipsnio pirma pastraipa ir 29 straipsnio
     1 dalis; XIII priedo 12 straipsnio 3 dalis; Tarybos reglamentas Nr. 723/2004)

     2. Pareigūnai — Įdarbinimas — Priskyrimas lygiui — Reglamentu Nr. 723/2004 įvesta nauja karjeros
     sistema — Pereinamojo laikotarpio nuostatos, reglamentuojančios priskyrimą prie lygio
     (Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnio 3 dalis; Tarybos reglamentas Nr. 723/2004)

     3. Pareigūnai — Paskyrimas — Lygio ir pareigų atitiktis — Užimtinų pareigų lygio nustatymas
     (Pareigūnų tarnybos nuostatų 5 straipsnio 4 dalis, 7 straipsnio 1 dalis ir 62 straipsnio pirma pastraipa;
     I priedas; Tarybos reglamentas Nr. 723/2004)

     4. Pareigūnai — Principai — Administracijos rūpestingumo pareiga — Gero administravimo
     principas — Ribos
     (Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnio 3 dalis)

LT
           ECLI:EU:F:2010:117                                                                                1
 ---pagebreak---                                               SANTRAUKA — BYLA F-76/05
                                             TORIJANO MONTERO / TARYBA

1. Neužkertant kelio bet kokiai teisės evoliucijai, lygybės principu negalima apriboti teisės aktų leidėjo
laisvės bet kuriuo momentu daryti Pareigūnų tarnybos nuostatų pakeitimus, kurie, jo manymu, atitinka
tarnybos interesą, net ir tuomet, kai šios nuostatos atrodo esančios mažiau palankios negu ankstesnės.

Todėl teisės aktų leidėjas, vykdydamas Pareigūnų tarnybos nuostatų reformą, galėjo nustatyti, kad
konkursus laimėję asmenys, kuriuos iki 2004 m. gegužės 1 d. buvo numatyta įdarbinti nustatant A 7
arba A 6 lygį, dabar turi būti įdarbinami nustatant A*6 lygį, ir kartu sumažinti šiems lygiams nustatytus
atlyginimus.

Tai atlikdamas teisės aktų leidėjas nepažeidė lygybės principo ir ypač bet kokios diskriminacijos dėl
amžiaus draudimo, nes Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnio 3 dalies lygių atitikties
lentelė ir mėnesinis bazinis darbo užmokestis akivaizdžiai neturi jokio tiesioginio ar netiesioginio ryšio
su suinteresuotųjų asmenų amžiumi.

Be to, remiantis taisykle, kuri išplaukia iš Pareigūnų tarnybos nuostatų 7 straipsnio 1 dalies,
27 straipsnio pirmos pastraipos ir 29 straipsnio 1 dalies, pagal kurią pareigų lygis nustatomas
atsižvelgiant į jų pobūdį, svarbą ir apimtį, kad ir kokia būtų suinteresuotųjų asmenų kvalifikacija,
Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnio 3 dalies lygių atitikties lentelėje bazinis A*
5 lygis atskiriamas nuo aukštesnio A*6 lygio siekiant atsižvelgti į šio lygio pareigoms užimti
reikalaujamą patirtį.

Todėl negalima tvirtinti, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnio 3 dalimi
draudžiama atsižvelgti į profesinę patirtį; atvirkščiai, pagal ją Paskyrimų tarnyba, objektyviai
nustatydama užimtinų pareigų lygį, įpareigojama atsižvelgti į šią patirtį dėl tarnybos intereso.
                                                                                (žr. 55–59 punktus)

         Nuoroda:

         Teisingumo Teismo praktika: 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Centeno Mediavilla ir kt. prieš Komisiją,
         C-443/07 P, Rink. p. I-10945, 83 punktas.

         Pirmosios instancijos teismo praktika: 1998 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Ryan prieš Audito Rūmus, T-121/97,
         Rink. p. II-3885, 98 ir 104 punktai; 2006 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Campoli prieš Komisiją, T-135/05, Rink. VT
         p. I-A-2-297 ir II-A-2-1527, 105 punktas; 2007 m. liepos 11 d. Sprendimo Centeno Mediavilla ir kt. prieš Komisiją,
         T-58/05, Rink. p. II-2523, 86, 89 ir 113 punktai.

         Tarnautojų teismo praktika: 2007 m. birželio 19 d. Sprendimo Davis ir kt. prieš Tarybą, F-54/06, Rink. VT
         p. I-A-1-165 ir II-A-1-911, 81 punktas.

2. To paties darbdavio darbuotojų, atliekančių lygiavertį darbą, teisė gauti tokį patį atlyginimą yra
speciali bendrojo lygybės principo, kurio laikymąsi turi užtikrinti Tarnautojų teismas, išraiška. Be to, ši
teisė įtvirtinta Tarptautinio ekonominių, socialinių ir kultūrinių teisių pakto 7 straipsnyje ir
Tarptautinės darbo organizacijos konvencijoje Nr. 111.

Tačiau pagal vienodo vertinimo principą nedraudžiama skirtingai vertinti panašių situacijų, jeigu
skirtingas vertinimas grindžiamas svarbiomis objektyviomis aplinkybėmis, kurias tikrina teismas.

Taigi teisės aktų leidėjas, vykdydamas Pareigūnų tarnybos nuostatų reformą, galėjo pakeisti lygių ir
pareigų atitiktį, ypač priimdamas Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnio 3 dalį, nes
pereinamojo laikotarpio nuostatoje paprastai nustatomos Pareigūnų tarnybos nuostatų, kurių taikymui
sistemos pakeitimas neišvengimai turi įtakos, išimtys.

2                                                                                ECLI:EU:F:2010:117
 ---pagebreak---                                              SANTRAUKA — BYLA F-76/05
                                            TORIJANO MONTERO / TARYBA

Šiomis sąlygomis įsigaliojus Pareigūnų tarnybos nuostatų reformai paskirti pareigūnai negali būti
laikomi esantys tokioje pačioje teisinėje padėtyje kaip įdarbintieji prieš 2004 m. gegužės 1 d., kurių
paskyrimas buvo reglamentuojamas ankstesniais Pareigūnų tarnybos nuostatais.

Todėl pagal lygių sistemos reformą teisės aktų leidėjas nepažeidė vienodo atlyginimo už lygiavertį darbą
principo, suteikęs po šios reformos įdarbintiems pareigūnams atlyginimą, susijusį su lygiu, kuriam jie
buvo priskirti pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnio 3 dalį, ir mažiau palankų
už nustatytą ankstesniems lygiams, kuriems buvo priskirti iki 2004 m. gegužės 1 d. įdarbinti
pareigūnai.
                                                                                (žr. 67–71 punktus)

         Nuoroda:

         Teisingumo Teismo praktika: 2001 m. birželio 26 d. Sprendimo Brunnhofer, C-381/99, Rink. p. I-4961, 28 punktas;
         minėto Sprendimo Centeno Mediavilla ir kt. prieš Komisiją 77–79 ir 105 punktai.

         Pirmosios instancijos teismo praktika: minėto Sprendimo Centeno Mediavilla ir kt. prieš Komisiją 75–80, 114,
         126 ir 129 punktai.

3. Iš kartu skaitomų Pareigūnų tarnybos nuostatų 7 straipsnio 1 dalies ir 62 straipsnio pirmos
pastraipos, pagal kurias pareigūnas turi teisę į jo lygį ir pakopą atitinkantį atlyginimą, matyti, kad,
nustačius lygį ir kartu pareigūno darbo užmokesčio dydį, jam negali būti patikėtos šio lygio
neatitinkančios pareigos. Kitaip tariant, lygis ir darbo užmokestis, į kurį turi teisę pareigūnas, apibrėžia
užduotis, kurios jam gali būti paskirtos. Todėl lygio ir pareigų atitikties principas taip pat suteikia teisę
kiekvienam pareigūnui atsisakyti užimti jo lygio neatitinkančią darbo vietą ir dėl to galiausiai atsisakyti
užimti jo atlyginimo neatitinkančias pareigas.

Tam, kas išdėstyta, neprieštarauja aplinkybė, kad Reglamentu Nr. 723/2004, iš dalies keičiančiu
Pareigūnų tarnybos nuostatus ir Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygas, nustatytos redakcijos Pareigūnų
tarnybos nuostatų 5 straipsnio 4 dalyje ir I priede tiksliai nenustatyta tam tikrų pareigų ir tam tikro
lygio atitiktis. Šiomis nuostatomis nekeičiamas iš Pareigūnų tarnybos nuostatų 7 straipsnio 1 dalies
išplaukiantis principas, pagal kurį užimtinų pareigų lygį reikia nustatyti atsižvelgiant į užduočių,
susijusių su nagrinėjamomis pareigomis, svarbą ir vadovaujantis tik tarnybos interesais. Šios nuostatos
tereiškia, kad Paskyrimų tarnyba negali nustatyti tikslaus užimsimų pareigų lygio pranešime apie laisvą
darbo vietą. Tačiau ši institucija, naudodamasi didele diskrecija vertinti, lieka įpareigota užtikrinti, kad
jos pranešime apie laisvą darbo vietą nurodomų lygių spektras pakankamai atspindėtų aptariamų
užduočių svarbą ir kad paskyrimas į vieną šių lygių būtų objektyvus, ypač atsižvelgiant į prisiimtinų
užduočių svarbą.
                                                                                (žr. 72 ir 73 punktus)

         Nuoroda:

         Pirmosios instancijos teismo praktika: 1991 m. gegužės 7 d. Sprendimo Jongen prieš Komisiją, T-18/90,
         Rink. p. II-187, 27 punktas; 2008 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija prieš Economidis, T-56/07 P, Rink. VT
         p. I-B-1-31 ir II-B-1-213, 82–86 punktai; 2009 m. birželio 18 d. Sprendimo Komisija prieš Traore, T-572/08 P,
         Rink. VT p. I-B-1-39 ir II-B-1-223, 38, 40 ir 41 punktai.

4. Gero administravimo principas nėra labiau privalomas nei reglamentas. Tas pats taikoma
administracijos pareigai atsižvelgti į jos tarnautojų interesus, kuri atspindi priešpriešinių teisių ir
pareigų pusiausvyrą, kuri Pareigūnų tarnybos nuostatuose sukurta nustatant viešosios valdžios
institucijų ir viešosios tarnybos tarnautojų santykius ir kuri dėl to visuomet ribojama taikant
galiojančias normas.

ECLI:EU:F:2010:117                                                                                3
 ---pagebreak---                                             SANTRAUKA — BYLA F-76/05
                                           TORIJANO MONTERO / TARYBA

Todėl dėl vietos, kurią normų hierarchijoje užima gero administravimo principas ir rūpestingumo
pareiga, pažymėtina, kad pareigūnas, paskirtas laikotarpiu nuo 2004 m. gegužės 1 d. iki 2006 m.
balandžio 30 d., negali jais remtis, kad gautų kitokį nei iš Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo
12 straipsnio 3 dalies išplaukiantį rezultatą, nes institucijos kompetencija susijusi su šia nuostata.
                                                                                (žr. 94 ir 95 punktus)

        Nuoroda:

        Pirmosios instancijos teismo praktika: 1990 m. kovo 27 d. Sprendimo Chomel prieš Komisiją, T-123/89,
        Rink. p. II-131, 32 punktas; 1993 m. birželio 17 d. Sprendimo Arauxo-Dumay prieš Komisiją, T-65/92,
        Rink. p. II-597, 37 punktas; 1994 m. birželio 22 d. Sprendimo Rijnoudt ir Hocken prieš Komisiją, T-97/92 ir
        T-111/92, Rink. VT p. I-A-159 ir II-511, 104 punktas; 2006 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Campoli prieš Komisiją,
        T-135/05, Rink. VT p. I-A-2-297 ir II-A-2-1527, 149 punktas.

        Tarnautojų teismo praktika: 2007 m. sausio 23 d. Sprendimo Chassagne prieš Komisiją, F-43/05, Rink. VT
        p. I-A-1-27 ir II-A-1-139, 111 punktas.

4                                                                                ECLI:EU:F:2010:117


1983 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Deutsche Milchkontor GmbH ir kt. prieš Vokietijos Federacinę Respubliką. # Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Vokietija. # Sujungtos bylos 205 iki 215/82.


1994 m. spalio 26 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Antonio Marcato prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Ieškinys dėl panaikinimo - Priimtinumas - Pareigų paaukštinimas -Ieškinys dėl atsakomybės. # Byla T-18/93.


title: 2014 m. kovo 13 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Marc Brogsitter prieš Fabrication de Montres Normandes EURL ir Karsten Fräßdorf.#Landgericht Krefeld prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Teismo jurisdikcija civilinėse ir komercinėse bylose – Reglamentas (EB) Nr. 44/2001 – Specialioji jurisdikcija – 5 straipsnio 1 ir 3 punktai – Ieškinys dėl civilinės atsakomybės – Sutartinis arba deliktinis pobūdis.#Byla C-548/12.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C‑548/12
            dėl Landgericht Krefeld  (Vokietija) 2012 m. rugsėjo 27 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2012 m. lapkričio 30 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
            Marc Brogsitter
            prieš
            Fabrication de Montres Normandes EURL ,
            Karsten Fräßdorf
            TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. L. da Cruz Vilaça, teisėjai J.‑C. Bonichot (pranešėjas) ir A. Arabadjiev,
            generalinis advokatas N. Jääskinen,
            posėdžio sekretorė A. Impellizzeri, administratorė,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2013 m. lapkričio 28 d. posėdžiui,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – M. Brogsitter, advokato,
            – Fabrication de Montres Normandes EURL  ir K. Fräβdorf, atstovaujamų advokato A. Mansouri,
            – Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Inez Fernandes ir S. Nunes de Almeida,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos W. Bogensberger ir A.‑M. Rouchaud-Joët,
            atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42) 5 straipsnio 1 punkto išaiškinimo.
            2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant M. Brogsitter, gyvenančio Kempene (Vokietija), vienos šalies, ir Fabrication de Montres Normandes EURL (toliau – Fabrication de Montres Normandes ), Brione (Prancūzija) įsteigtos bendrovės, ir K. Fräβdorf, gyvenančio Nešatelyje (Šveicarija), kitos šalies, ginčą dėl įvairių M. Brogsitter pareikštų reikalavimų atlyginti žalą, patirtą dėl nesąžininga konkurencija laikytinų veiksmų.
            Teisinis pagrindas
            Sąjungos teisė
            3. Reglamento (EB) Nr. 44/2001 1 straipsnio 1 dalyje numatyta:
            „Šis reglamentas taikomas civilinėse ir komercinėse bylose, neatsižvelgiant į teismo pobūdį. Jis ypač netaikomas mokesčių, muitinių arba administracinėms byloms.“
            4. Reglamento (EB) Nr. 44/2001 2 straipsnio 1 dalyje numatyta:
            „Pagal šį reglamentą valstybėje narėje nuolat gyvenantiems asmenims, neatsižvelgiant į jų pilietybę, bylos turi būti keliamos tos valstybės narės teismuose.“
            5. Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnyje nurodyta:
            „Valstybėje narėje nuolat gyvenančiam asmeniui kitoje valstybėje narėje byla dėl:
            1) a)	sutarties gali būti iškelta atitinkamos prievolės vykdymo vietos teismuose;
            b) pagal šią nuostatą ir jeigu nesusitariama kitaip, atitinkamos prievolės įvykdymo vieta yra:
            – parduodant prekes – valstybėje narėje, į kurią prekės buvo arba turėtų būti pristatytos pagal sutartį,
            – teikiant paslaugas – valstybėje narėje, kurioje paslaugos buvo arba turėtų būti suteiktos pagal sutartį;
            c) a papunktis taikomas tuomet, kai netaikomas b papunktis;
            < … >
            3) civilinės teisės pažeidimų, delikto arba kvazidelikto gali būti iškelta vietos, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis ar jis gali įvykti [, teismuose];
            < … > “
            Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
            6. Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nutarties matyti, kad M. Brogsitter prekiauja aukštos klasės laikrodžiais. 2005 m. jis su tuo metu Prancūzijoje gyvenusiu laikrodininku K. Fräβdorf sudarė sutartį, pagal kurią pastarasis įsipareigojo M. Brogsitter sąskaita sukurti aukštos klasės laikrodžių mechanizmus, siekiant pradėti serijinę tokių laikrodžių gamybą. K. Fräβdorf dirbo bendrovėje Fabrication de Montres Normandes , jis buvo vienintelis jos akcininkas ir vadovas. Nuo 2010 m. K. Fräβdorf gyvena Šveicarijoje.
            7. M. Brogsitter padengė visas abiejų laikrodžių mechanizmų, dėl kurių sudaryta sutartis, kūrimo išlaidas.
            8. Be darbų, susijusių su šiais dviem mechanizmais, K. Fräβdorf ir Fabrication de Montres Normandes tuo pačiu metu kūrė kitus laikrodžių mechanizmus, korpusus ir ciferblatus, kuriuos savo sąskaita pristatė 2009 m. balandžio–gegužės mėn. Bazelyje (Šveicarija) vykusioje pasaulinėje laikrodžių ir juvelyrinių dirbinių mugėje. Šiuos produktus jie pateikė į rinką savo vardu ir sąskaita ir juos reklamavo savo interneto svetainėje vokiečių ir prancūzų kalbomis.
            9. M. Brogsitter tvirtina, kad, vykdydami pastarąja veiklą, atsakovai pažeidė sutartinius įsipareigojimus. Anot jo, K. Fräβdorf ir Fabrication de Montres Normandes įsipareigojo dirbti tik jo sąskaita ir nuo to momento negalėjo savo vardu ir sąskaita nei kurti, nei naudoti laikrodžių mechanizmų, nesvarbu, identiškų arba neidentiškų tiems, dėl kurių sudaryta sutartis.
            10. M. Brogsitter, remdamasis Vokietijos įstatymu dėl kovos su nesąžininga konkurencija ( Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb ) ir Civilinio kodekso ( Bürgerliches Gesetzbuch ) 823 straipsnio 2 dalimi, prašo nutraukti ginčijamą veiklą ir įpareigoti kitą sutarties šalį dėl deliktinės atsakomybės atlyginti žalą ir teigia, kad atsakovai savo veiksmais atskleidė verslo paslaptį, trikdė jo verslą, sukčiavo ir piktnaudžiavo pasitikėjimu.
            11. Atsakovai reikalauja atmesti ieškinį. Be to, jie pareiškė priešieškinį, kuriame teigia, kad ginčijamo kalibro mechanizmams bet kuriuo atveju būdinga kitokia konstrukcija nei ta, dėl kurios sudaryta sutartis, ir kad jiems netaikoma išimtinė teisė. Atsakovai taip pat tvirtina, kad teismas neturi jurisdikcijos, nes pagal Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 1 punktą tik Prancūzijos teismai turi teritorinę jurisdikciją nagrinėti visus M. Brogsitter pareikštus reikalavimus, kadangi tiek paslaugos, dėl kurios sudaryta ginčijama sutartis, vykdymo vieta, tiek veiksmų atlikimo ir pasekmių atsiradimo vieta yra Prancūzijoje.
            12. Vykstant teismo procesui buvo pradėta teisminė Fabrication de Montres Normandes likvidavimo procedūra. Prancūzijoje paskirtas bankroto administratorius suteikė atsakovų atstovams leidimą tęsti procesą.
            13. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat matyti, kad Oberlandesgericht Düsseldorf  (Diuseldorfo apeliacinis apygardos teismas) 2011 m. spalio 5 d. jau yra priėmęs sprendimą pagal apeliacinį skundą dėl pirmojo Landgericht Krefeld (Krėfeldo apygardos teismas) sprendimo, kuriuo šis yra paneigęs savo teritorinę jurisdikciją. Oberlandesgericht Düsseldorf nusprendė, kad pirmosios instancijos teismas turėjo tarptautinę jurisdikciją spręsti jame iškeltą bylą pagal Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 3 punktą tik tiek, kiek tai susiję su M. Brogsitter pareikštais deliktinio pobūdžio civilinės teisės reikalavimais. Anot šio teismo, kiti reikalavimai susiję su „sutartimi“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 5 straipsnio 1 punktą, ir todėl jie turi būti reiškiami Prancūzijos teismuose.
            14. Vis dėlto Landgericht Krefeld kyla klausimas, ar, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes ir, be kita ko, į sutarties tarp ginčo šalių buvimą, jame pareikšti ieškiniai dėl atsakomybės neturėtų būti taip pat pripažinti susijusiais su „sutartimi“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 1 punktą, ir veikiausiai nepriklauso Prancūzijos teismų jurisdikcijai.
            15. Šiomis aplinkybėmis Landgericht Krefeld nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti tokį prejudicinį klausimą:
            „Ar reglamento [Nr. 44/2001] 5 straipsnio 1 punktą reikia aiškinti taip, kad ieškovas, teigiantis, kad patyrė žalą dėl kitoje valstybėje narėje įsisteigusios sutarties šalies [antikonkurencinio] veiksmo, kuris pagal Vokietijos teisę laikytinas deliktu, jai su sutartimi susijusius reikalavimus gali pareikšti ir tada, kai savo ieškinį grindžia deliktiniais reikalavimo pagrindais?“
            Dėl prejudicinio klausimo
            16. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar tokie pagrindinėje byloje nagrinėjami ieškiniai dėl civilinės atsakomybės, kurie pagal nacionalinę teisę yra deliktinio pobūdžio, atsižvelgiant į pagrindinės bylos šalis siejančią sutartį, vis dėlto turėtų būti pripažinti susijusiais su „byla dėl sutarties“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 1 punkto a papunktį.
            17. Pirmiausia kaip nepriimtiną reikia atmesti M. Brogsitter pareikštą prieštaravimą dėl nepriimtinumo, pagal kurį šis klausimas yra nereikšmingas, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas bet kuriuo atveju turėtų būti pripažintas neturinčiu teritorinės jurisdikcijos pagal Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 1 punkto b papunktį, susijusį su prekių pardavimu, arba pagal šio reglamento 5 straipsnio 3 punktą. Šie argumentai susiję vien su tuo, kaip pagrindinėje byloje turi būti aiškinamos atitinkamos Sąjungos teisės nuostatos, ir todėl nepagrindžia užduoto prejudicinio klausimo nepriimtinumo.
            18. Taip pat reikia priminti, kad, kaip matyti iš nusistovėjusios teismo praktikos, sąvokos „byla dėl sutarties“ ir „byla dėl delikto arba kvazidelikto“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 1 punkto a papunktį ir 3 punktą, turi būti aiškinamos savarankiškai, iš principo remiantis šio reglamento sistema ir tikslais, kad būtų užtikrintas vienodas jos taikymas visose valstybėse narėse (žr., be kita ko, 2013 m. liepos 18 d. Sprendimo ÖFAB , C‑147/12, 27 punktą). Todėl jos negali būti suprantamos kaip nurodančios kvalifikavimą, kuris pagal taikytiną nacionalinį įstatymą suteikiamas nacionaliniame teisme nagrinėjamam teisiniam santykiui.
            19. Be to, kadangi Reglamentas Nr. 44/2001, kiek tai susiję su santykiais tarp valstybių narių, pakeitė 1968 m. rugsėjo 27 d. Konvenciją dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo (OL L 299, 1972, p. 32), iš dalies pakeistą konvencijomis dėl naujų valstybių narių prisijungimo prie šios konvencijos (toliau – Briuselio konvencija), Teisingumo Teismo pateiktas Briuselio konvencijos nuostatų išaiškinimas taikomas ir reglamento nuostatoms, kai šių instrumentų nuostatas galima laikyti lygiavertėmis (minėto Sprendimo ÖFAB  28 punktas). Tas pats pasakytina apie nagrinėjamo reglamento 5 straipsnio 1 punkto a papunktį ir 3 punktą, atsižvelgiant atitinkamai į Briuselio konvencijos 5 straipsnio 1 ir 3 punktus (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo ÖFAB 29 punktą).
            20. Šiuo klausimu iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad į „bylos dėl delikto ar kvazidelikto“ sąvoką, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 3 punktą, įeina bet koks reikalavimas, kuriuo siekiama nustatyti tam tikro atsakovo atsakomybę ir kuris nėra susijęs su „byla dėl sutarties“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 5 straipsnio 1 punkto a papunktį (šiuo klausimu žr., be kita ko, 1988 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Kalfelis , 189/87, Rink. p. 5565, 17 punktą).
            21. Todėl, siekiant nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme pareikštų reikalavimų dėl civilinės atsakomybės pobūdį, svarbu pirmiausia patikrinti, ar, neatsižvelgiant į jų kvalifikavimą pagal nacionalinę teisę, jie yra sutartinio pobūdžio (šiuo klausimu žr. 2002 m. spalio 1 d. Sprendimo Henkel , C‑167/00, Rink. p. I‑8111, 37 punktą).
            22. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nutarties matyti, kad pagrindinės bylos šalis sieja sutartis.
            23. Vis dėlto vien aplinkybės, kad viena iš sutarties šalių pareiškia kitai šaliai ieškinį dėl civilinės atsakomybės, nepakanka, kad šis ieškinys būtų laikomas susijusiu su „byla dėl sutarties“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 1 punkto a papunktį.
            24. Taip yra tik tuomet, kai elgesys, dėl kurio pareikštas ieškinys, gali būti pripažintas sutartinių įsipareigojimų, kuriuos galima nustatyti atsižvelgiant į sutarties dalyką, neįvykdymu.
            25. Tokia situacija a priori būtų konstatuota, jeigu, siekiant nustatyti elgesio, kuriuo ieškovas kaltina atsakovą, teisėtumą ar, priešingai, neteisėtumą, neišvengiamai reikia išaiškinti juos siejančią sutartį.
            26. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar ieškovo pagrindinėje byloje pareikštų ieškinių dalyką sudaro reikalavimas atlyginti žalą, kurios priežastimi galima protingai laikyti teisių ir pareigų pagal pagrindinės bylos šalis siejančią sutartį pažeidimą, ir dėl to, kad būtų išnagrinėtas ieškinys, būtina į ją atsižvelgti.
            27. Jeigu atsakoma teigiamai, ieškiniai yra susiję su „byla dėl sutarties“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 1 punkto a papunktį. Kitu atveju jie laikytini susijusiais su „byla dėl delikto ar kvazidelikto“, kaip tai suprantama p agal Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 3 punktą.
            28. Taip pat svarbu pažymėti, kad pirmuoju atveju teritorinė jurisdikcija byloje dėl sutarties turės būti nustatyta remiantis Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 1 punkto b papunktyje apibrėžtais sąsajos kriterijais, jeigu pagrindinėje byloje aptariama sutartis yra prekių pardavimo ar paslaugų teikimo sutartis, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Kaip numatyta Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 1 punkto c papunktyje, tik tais atvejais, kai sutartis nepatenka nė į vieną šių kategorijų, teismo jurisdikcija turi būti nustatoma remiantis Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 1 punkto a papunktyje numatytais sąsajos kriterijais (šiuo klausimu žr. 2009 m. balandžio 23 d. Sprendimo Falco Privatstiftung ir Rabitsch , C‑533/07, Rink. p. I‑3327, 40 punktą ir 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Corman‑Collins SA , C‑9/12, 42 punktą).
            29. Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti: tokie kaip pagrindinėje byloje nagrinėjami ieškiniai dėl civilinės atsakomybės, kurie pagal nacionalinę teisę yra deliktinio pobūdžio, vis dėlto turi būti laikomi susijusiais su „byla dėl sutarties“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 1 punkto a papunktį, jeigu elgesys, dėl kurio pareikšti kaltinimai, gali būti pripažintas sutartinių įsipareigojimų, kuriuos galima nustatyti atsižvelgiant į sutarties dalyką, pažeidimu.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            30. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:
            Tokie kaip pagrindinėje byloje nagrinėjami ieškiniai dėl civilinės atsakomybės, kurie pagal nacionalinę teisę yra deliktinio pobūdžio, vis dėlto turi būti laikomi susijusiais su „byla dėl sutarties“, kaip tai suprantama pagal 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 5 straipsnio 1 punkto a papunktį, jeigu elgesys, dėl kurio pareikšti kaltinimai, gali būti pripažintas sutartinių įsipareigojimų, kuriuos galima nustatyti atsižvelgiant į sutarties dalyką, pažeidimu.


title: 2014 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somvao) prieš Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie.#Raad van State (Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Europos Sąjungos finansinių interesų apsauga – Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 – 4 straipsnis – Sąjungos bendrasis biudžetas – Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 – 53 b straipsnio 2 dalis – Sprendimas 2004/904/EB – Europos pabėgėlių fondas 2005–2010 m. laikotarpiui – 25 straipsnio 2 dalis – Pareigos susigrąžinti paramą pažeidimo atveju teisinis pagrindas.#Byla C-599/13.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C‑599/13
            dėl Raad van State  (Nyderlandai) 2013 m. lapkričio 20 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2013 m. lapkričio 22 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
            Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somvao)
            prieš
            Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie,
            TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Ilešič, teisėjai A. Ó Caoimh, C. Toader (pranešėja), E. Jarašiūnas ir C. G. Fernlund,
            generalinė advokatė J. Kokott,
            kancleris A. Calot Escobar,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M. Bulterman, M. Noort ir J. Langer,
            – Estijos vyriausybės, atstovaujamos N. Grünberg,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos D. Maidani, B.‑R. Killmann ir G. Wils,
            atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340) 4 straipsnio, 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (OL L 248, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74), iš dalies pakeisto 2006 m. gruodžio 13 d. Tarybos reglamentu (EB, Euratomas) Nr. 1995/2006 (OL L 390, p. 1, toliau – Reglamentas Nr. 1605/2002), 53 b straipsnio 2 dalies pradžios ir c punkto ir 2004 m. gruodžio 2 d. Tarybos sprendimo 2004/904/EB dėl Europos pabėgėlių fondo 2005–2010 m. laikotarpiui įsteigimo (OL L 381, p. 52) 25 straipsnio 2 dalies išaiškinimo.
            2. Prašymas pateiktas nagrinėjant Amsterdame (Nyderlandai) įsteigto susivienijimo Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving  (Amsterdamo ir jo apylinkių somaliečių susivienijimas, toliau – Somvao ) ir Staatsecretaris van Veiligheid en Justitie  (valstybės saugumo ir teisingumo reikalų sekretorius, toliau – Staatssecretaris ) ginčą dėl pastarojo sprendimo sumažinti ir išieškoti dalį paramos sumos, suteiktos šiam susivienijimui iš Europos pabėgėlių fondo.
            Teisinis pagrindas
            Sąjungos teisė
            Reglamentas (EEB) Nr. 4253/88
            3. 1988 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4253/88, nustatančio Reglamento (EEB) Nr. 2052/88 įgyvendinimo nuostatas dėl įvairių struktūrinių fondų veiklos koordinavimo tarpusavyje ir su Europos investicijų banko operacijomis bei kitais esamais finansiniais instrumentais (OL L 374, p. 1), iš dalies pakeisto Reglamentu (EEB) Nr. 2082/93 (OL L 193, p. 20, toliau – Reglamentas Nr. 4253/88), 23 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
            „1. Siekdamos užtikrinti viešųjų ar privačių iniciatorių veiksmų sėkmę, įgyvendindamos veiksmus valstybės narės imasi priemonių, reikalingų:
            – reguliariai tikrinti, ar Bendrijos finansuojama veikla tinkamai vykdoma,
            – užkirsti kelią pažeidimams ir su jais kovoti,
            – išieškoti lėšas, prarastas dėl piktnaudžiavimo ar aplaidumo. Išskyrus tuos atvejus, kai valstybė narė ir (arba) tarpininkas, ir (arba) įgyvendinančioji institucija pateikia įrodymą, kad jos nėra atsakingos už pažeidimą ar aplaidumą, valstybė narė subsidiariai atsako už tai, kad būtų grąžintos visos neteisėtai sumokėtos sumos. Bendrų dotacijų atveju tarpininkas, gavęs valstybės narės ir Komisijos leidimą, gali pasinaudoti banko garantija arba bet kokia kita šią riziką padengiančia garantija.
            < … > “
            Reglamentas Nr. 2988/95
            4. Reglamento Nr. 2988/95 trečioje–penktoje konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
            „kadangi išsamias < ... > decentralizuoto [finansų] administravimo taisykles ir jų taikymo kontrolę reglamentuoja skirtingos konkrečios nuostatos pagal atitinkamą Bendrijos politiką; kadangi Bendrijų finansiniams interesams kenkiantys teisės aktai turi būti panaikinti visose srityse [su Bendrijų finansiniams interesams kenkiančiais veiksmais turi būti kovojama visose srityse];
            kadangi veiksmingai kovojant su Bendrijų finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu būtina priimti tam tikras bendras taisykles visose Bendrijos politikos srityse;
            kadangi neteisėtą veiką ir jai taikomas administracines priemones bei už ją skiriamas nuobaudas nustato atskirų sektorių taisyklės pagal šį reglamentą“.
            5. Šio reglamento 1 straipsnyje nustatyta:
            „1. Siekiant apsaugoti Europos Bendrijų finansinius interesus, šiuo reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios vienodus patikrinimus ir administracines priemones bei nuobaudas už Bendrijos teisės aktų pažeidimus.
            2. „Pažeidimas“ – tai bet kuris Bendrijos teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksm[ais] ar neveikim[u], dėl kurio Bendrijų bendrajam biudžetui ar jų valdomiems biudžetams padaroma žala sumažinant ar iš viso prarandant pajamas, gaunamas iš tiesiogiai Bendrijų vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas.“
            6. Reglamento Nr. 2988/95 II dalyje „Administracinės priemonės ir nuobaudos“ esančiame 4 straipsnyje numatyta:
            „1. Įvykdžius bet kokį pažeidimą, neteisingai įgyta nauda paprastai panaikinama:
            – įpareigojant sumokėti nustatytas sumas arba grąžinti neteisėtai įgytas sumas,
            < … >
            2. Taikant 1 dalyje nurodytas priemones apsiribojama įgytos naudos panaikinimu ir, jei taip yra numatyta, palūkanomis, kurias galima nustatyti pagal vienodą palūkanų normą.
            < … >
            4. Šiame straipsnyje numatytos priemonės nelaikomos nuobaudomis.“
            Reglamentas Nr. 1605/2002
            7. Reglamento Nr. 1605/2002 pirmoje dalyje esanti IV antraštinė dalis pavadinta „Biudžeto vykdymas“. Šios IV antraštinės dalies 2 skyrius susijęs su biudžeto vykdymo būdais. Jis apima šio reglamento 53–57 straipsnius. Jo 53 straipsnyje numatyta:
            „Komisija biudžetą vykdo laikydamasi 53a–53d straipsnių nuostatų kuriuo nors iš šių būdų:
            a) centralizuotai;
            b) taikydama pasidalijamąjį arba decentralizuotą valdymą, arba
            c) bendrą valdymą kartu su tarptautinėmis organizacijomis.“
            8. Minėto reglamento 53b straipsnyje nustatyta:
            „1. Komisijai vykdant biudžetą pasidalijamojo valdymo būdu, biudžeto vykdymo užduotys pavedamos valstybėms narėms. Toks būdas visų pirma taikomas veiksmams, nurodytiems antros dalies I ir II antraštinėse dalyse.
            2. Nepažeisdamos papildomų nuostatų, numatytų atitinkamose konkretiems sektoriams taikomose taisyklėse, ir siekdamos užtikrinti, kad pasidalijamojo valdymo atveju lėšos būtų naudojamos pagal taikomas taisykles ir principus, valstybės narės imasi visų teisinių [teisėkūros], reguliavimo ir administracinių ar kitų Bendrijų finansinių interesų apsaugai būtinų priemonių. Šiuo tikslu valstybės narės visų pirma:
            < … >
            c) susigrąžina netinkamai išmokėtas arba neteisingai panaudotas lėšas arba dėl pažeidimų ar klaidų prarastas lėšas;
            < … >
            Šiuo tikslu valstybės narės atlieka patikrinimus ir įdiegia veiksmingą ir efektyvią vidaus kontrolės sistemą < … > . Prireikus atitinkamais atvejais jos kelia bylas.
            < … > “
            9. Nuo 2013 m. gruodžio 31 d. Reglamento Nr. 1605/2002 53 straipsnis buvo panaikintas 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių ir kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 (OL L 298, p. 1), 212 straipsniu.
            Tarybos sprendimas 2004/904
            10. Sprendimo 2004/904 25 straipsnyje „Valstybių narių atliekamas atsiskaitymų auditas ir finansinės pataisos“ nustatyta:
            „1. Nepažeidžiant Komisijos įsipareigojimų dėl Europos Sąjungos bendrojo biudžeto vykdymo, valstybės narės visų pirma prisiima atsakomybę dėl veiksmų finansinės kontrolės. 	Šiuo tikslu jų naudojamos priemonės apima:
            < … >
            b) kelio pažeidimams užkirtimą, jų nustatymą ir ištaisymą, pagal taisykles pranešant apie juos Komisijai ir nuolat Komisiją informuojant apie administracinių ir teismo procesų pažangą;
            < … >
            2. Valstybės narės daro finansines pataisas, būtinas ten, kur nustatytas pažeidimas, atsižvelgdamos, ar tai yra pavienis ar sistemingas atvejis. Valstybių narių daromas pataisas sudaro viso Bendrijos finansavimo arba jo dalies nutraukimas, o kai suma negrąžinta atitinkamos valstybės narės nustatytu laiku, mokamos 26 straipsnio 4 dalyje nustatytos normos palūkanos.
            < … > “
            11. Šio sprendimo 32 straipsnyje „Adresatai“ nustatyta:
            „Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms pagal Europos bendrijos steigimo sutartį.“
            Sprendimas 2006/399/EB
            12. 2006 m. sausio 20 d. Sprendimu 2006/399/EB, nustatančiu išsamias Tarybos sprendimo 2004/904/EB nuostatų dėl išlaidų tinkamumo, valstybėms narėms įgyvendinant iš Europos pabėgėlių fondo bendrai finansuojamus veiksmus, įgyvendinimo taisykles (OL L 162, p. 1), Komisija nustatė minėtų išlaidų tinkamumo sąlygas.
            13. Kalbant konkrečiau, pagal Sprendimo 2006/399 priedo 6 taisyklę išlaidos privalo būti faktiškai patirtos, atitikti subsidijų gavėjo atliktus mokėjimus, jos turi būti įrašytos subsidijų gavėjo apskaitos arba mokesčių dokumentuose, jas turi būti galima identifikuoti bei patikrinti. Paprastai subsidijų gavėjų atlikti mokėjimai turi būti pagrįsti gautomis sąskaitomis faktūromis. Kai to padaryti neįmanoma, išlaidos pagrindžiamos lygiavertės įrodomosios vertės apskaitos dokumentais ar patvirtinamaisiais dokumentais. Tais atvejais, kai to padaryti negalima, mokėjimai patvirtinami pridedant lygiavertę įrodomąją galią turinčius apskaitos dokumentus.
            Nyderlandų teisė
            14. Bendrojo administracinės teisės įstatymo ( Algemene wet bestuursrecht, toliau – Awb ) 4:49 straipsnio 1 dalyje numatyta:
            „Administracinė institucija gali atšaukti sprendimą dėl paramos skyrimo arba pakeisti jį gavėjo nenaudai, jei:
            a) yra faktų arba aplinkybių, kurios jai paramos nustatymo metu pagrįstai negalėjo būti žinomos ir dėl kurių būtų buvusi nustatyta mažesnė parama nei numatytoji sprendime dėl skyrimo;
            b) parama skirta neteisingai ir gavėjas tai žinojo arba turėjo žinoti;
            c) skyrus paramą gavėjas neįvykdo su tuo susijusių sąlygų.“
            15. Awb  4:57 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
            „Administracinė institucija turi teisę susigrąžinti nepagrįstai išmokėtą paramą.“
            16. Sprendimo 2006/399 pagrindu priimtos Europos pabėgėlių fondo įgyvendinimo Nyderlanduose pagrindų 2005–2007 m. daugiametės programos ( Uitvoeringskader Europees Vluchtelingenfonds Nederland, Meerjarenprogramma 2005 – 2007 , toliau – nacionaliniai įgyvendinimo pagrindai) 2.1 skyriuje numatyta, kad paramos gavėjas privalo fiksuoti duomenis, skaidriai tvarkyti projekto dokumentus ir užtikrinti galimybę atlikti patikrinimą.
            17. Nacionalinių įgyvendinimo pagrindų 2.2 skyriuje „Lėšų valdymas“ pateikiama nuoroda į Sprendimą 2006/399, kiek tai susiję su išsamiomis tinkamų finansuoti išlaidų taisyklėmis.
            Bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
            18. Somvao yra susivienijimas, kuris rūpinasi somaliečių bendruomene Amsterdame ir jo apylinkėse. 2005 m. rugpjūčio 18 d. jis pateikė paraišką dėl finansinės paramos skyrimo pagalbos pabėgėliams projektui „Tesfa Himilo II“ (toliau – projektas), kuris turėjo būti vykdomas nuo 2005 m. gegužės 1 d. iki 2008 m. gegužės 30 d. Įgyvendindamas šį projektą Somvao  bendradarbiavo su Dir  fondu – Etiopijos organizacija, kurios buveinė taip pat Amsterdame. Projektas skirtas etiopų ir somaliečių integracijai į Nyderlandų visuomenę ir dalyvavimui joje skatinti, be kita ko, rengiant ir siūlant specialias dalyvavimo visuomeniniame ir profesiniame gyvenime programas, skirtas jaunimui, moterims ir vyresnio amžiaus žmonėms.
            19. 2006 m. balandžio 27 d. sprendimu Staatssecretaris pirmajai Somvao  projekto daliai skyrė 199 761 EUR finansinę paramą, atitinkančią 45 % tinkamų finansuoti išlaidų, mokėtiną iš Europos pabėgėlių fondo.
            20. Kiek tai susiję su paramos skyrimo sąlygomis, 2006 m. balandžio 27 d. Staatssecretaris  sprendime pateikta nuoroda į Europos pabėgėlių fondo įgyvendinimo Nyderlanduose pagrindus.
            21. 2007 m. liepos 27 d. sprendimu, remiantis pateikta galutine ataskaita, buvo patvirtinta minėta paramos suma. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad patvirtindamas šią sumą Staatssecretaris , pirma, apsiribojo duomenimis, nurodytais prašyme skirti paramą pirmajai projekto daliai ir, antra, nepatikrino visų projekto dokumentų.
            22. 2009 m. vasario mėn. audito bendrovė Komisijos pavedimu atliko paramos naudojimo teisėtumo patikrinimą, per kurį buvo patikrintos Somvao  pateiktos projekto išlaidų sąskaitos. Atsižvelgusi į Somvao pastabas, 2009 m. spalio 6 d. ši bendrovė pateikė išvadą, kad didžioji dauguma Somvao  nurodytų išlaidų eilučių ir sąskaitų, ypač personalo išlaidos, nėra aiškiai ir tinkamai pagrįstos, todėl 188 675,87 EUR finansinės paramos suma suteikta nepagrįstai.
            23. Vadovaudamasis galutine audito ataskaita, 2009 m. lapkričio 12 d. sprendimu Staatssecretaris pakeitė 2007 m. liepos 27 d. sprendimą dėl finansinės paramos nustatymo, sumažino finansinę paramą iki 11 085,13 EUR ir nurodė grąžinti 188 675,87 EUR permoką.
            24. Išnagrinėjęs Somvao prieštaravimą, 2011 m. gegužės 31 d. Staatssecretaris  patvirtino 2009 m. lapkričio 12 d. sprendimą; minėtas susivienijimas apskundė 2009 m. lapkričio 12 d. Staatssecretaris  sprendimą Rechtbank Amsterdam . 2011 m. lapkričio 22 d. sprendimu šis teismas pripažino skundą nepagrįstu. Kalbant konkrečiau, jis nusprendė, kad nors Staatssecretaris iš nacionalinės teisės negalėjo kildinti įgaliojimo koreguoti nustatytos finansinės paramos dydį Somvao nenaudai, vis dėlto pagal Sprendimo 2004/904 25 straipsnio 2 dalį jis turėjo pareigą koreguoti šį dydį.
            25. Šį teismo sprendimą Somvao apskundė Raad van State Afdeling Bestuursrechtspraak  (administracinių ginčų skyrius).
            26. Raad van State mano, kad Staatssecretaris  konstatuotas pareigos tinkamai tvarkyti projekto apskaitą nevykdymas yra Reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnio 2 dalyje aprašytas pažeidimas. Kaip ir Rechtbank Amsterdam , prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog aplinkybės, kad Somvao netvarkė skaidrios apskaitos, negalima prilyginti jokiam iš Awb 4:49 straipsnio 1 dalies a–c punktuose nustatytų atvejų, kuriais administracinei institucijai leista atšaukti arba pakeisti gavėjo nenaudai sprendimą dėl paramos skyrimo, nes tinkamos projekto apskaitos nebuvimas yra aplinkybė, apie kurią Staatssecretaris jau turėjo žinoti skirdamas ginčijamą paramą. Raad van State daro išvadą, kad sprendimas pakeisti paramos dydį ir nurodyti sugrąžinti jos dalį neturi teisinio pagrindo nacionalinėje teisėje.
            27. Taigi šis teismas kelia klausimą, ar pagal Sąjungos teisę leidžiama teisiškai pagrįsti sprendimą sumažinti jau skirtos paramos dydį ir nurodyti grąžinti nepagrįstai išmokėtą sumą, nustačius pažeidimus, kaip antai konstatuotus jo nagrinėjamoje byloje. Kalbant konkrečiau, jis siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnis, Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnio 2 dalies pradžia ir c punktas arba Sprendimo 2004/904 25 straipsnio 2 dalis gali būti teisinis pagrindas sprendimui sumažinti iš Europos pabėgėlių fondo skirtą paramą ir susigrąžinti didelę šios paramos dalį.
            28. Remdamasis sprendimais Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ir kt.  (C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165) ir Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre  (C‑465/10, EU:C:2011:867), susijusiais su Reglamentu Nr. 4253/88, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, jog iš šių sprendimų, atrodo, galima daryti išvadą, kad Sąjungos finansinių interesų apsaugai skirta bendroji taisyklė negali būti sprendimo sumažinti ir susigrąžinti paramą teisinis pagrindas. Tokio sprendimo teisinis pagrindas galėtų būti tik specialioji taisyklė. Anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, tai reiškia, kad reglamentai Nr. 2988/95 ir Nr. 1605/2002 negali būti sprendimo, kuriuo nurodyta sumažinti ir susigrąžinti paramą, teisinis pagrindas.
            29. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, kad Sprendimo 2004/904 25 straipsnio 2 dalis galėtų būti sprendimo sumažinti skirtą paramą teisinis pagrindas, nes pačiu šiuo sprendimu, skirtu išimtinai valstybėms narėms, negalima sukurti pareigų privatiems asmenims.
            30. Šiomis aplinkybėmis Raad van State  nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
            „1. Ar Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnis arba Reglamento Nr. 1605/2002 53b straipsnio 2 dalies pradžia ir c punktas yra teisinis pagrindas nacionalinių institucijų sprendimui paramos gavėjo nenaudai pakeisti arba nurodyti grąžinti Europos pabėgėlių fondo finansinę paramą?
            2. Ar Sprendimo 2004/904 25 straipsnio 2 dalis yra teisinis pagrindas nacionalinių institucijų sprendimui paramos gavėjo nenaudai pakeisti arba nurodyti grąžinti iš Europos pabėgėlių fondo jau skirtą finansinę paramą, ir tam nereikia įgaliojimo pagal nacionalinę teisę?“
            Dėl prejudicinių klausimų
            Dėl pirmojo klausimo
            31. Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnis arba Reglamento Nr. 1605/2002 53b straipsnio 2 dalies pradžia ir c punktas aiškintini taip, kad nesant nacionalinėje teisėje įtvirtinto teisėto pagrindo viena ar kita šių nuostatų sudaro teisinį pagrindą nacionalinių institucijų sprendimui paramos gavėjo nenaudai pakeisti iš Europos pabėgėlių fondo skirtos paramos dydį, kai taikomas Komisijos ir valstybių narių pasidalijamasis biudžeto valdymas, ir nurodyti susigrąžinti iš gavėjo dalį šios paramos.
            32. Kalbant apie Reglamentą Nr. 2988/95 primintina, kad pagal jo 1 straipsnio 1 dalį šiuo reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios vienodus patikrinimus ir administracines priemones bei nuobaudas už Sąjungos teisės aktų pažeidimus, ir tai daroma siekiant visose srityse kovoti su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais veiksmais (šiuo klausimu žr. Sprendimo FranceAgriMer , C‑670/11, EU:C:2012:807, 41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei Sprendimo Cruz & Companhia , C‑341/13, EU:C:2014:2230, 43 punktą).
            33. Kaip matyti iš Reglamento Nr. 2988/95 ketvirtos konstatuojamosios dalies, veiksmingai kovojant su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu būtina priimti bendras visoms Sąjungos politikos sritims taisykles. Be to, pagal to paties reglamento penktą konstatuojamąją dalį neteisėtą veiką ir jai taikomas administracines priemones bei už ją skiriamas nuobaudas nustato atskirų sektorių taisyklės pagal Reglamentą Nr. 2988/95. Sąjungos teisės pažeidimų kontrolės ir nuobaudų srityje Sąjungos teisės aktų leidėjas, priimdamas Reglamentą Nr. 2988/95, įtvirtino nemažai principų ir pareikalavo, kad apskritai visi atskirą sektorių reglamentuojantys reglamentai nepažeistų šių principų (Sprendimo FranceAgriMer , EU:C:2012:807, 42 ir 43 punktai ir juose nurodyta teismo praktika).
            34. Reglamentas Nr. 2988/95 turi reglamentuoti visus atvejus, kuriais kalbama apie jo 1 straipsnyje numatytą „pažeidimą“, t. y. apie Sąjungos teisės aktų nuostatų pažeidimą, kilusį dėl ūkio subjekto veiksmų ar neveikimo, dėl kurių Sąjungos bendrajam biudžetui ar jos valdomiems biudžetams padaroma arba gali būti padaryta žala sumažinant ar iš viso prarandant pajamas, gaunamas iš tiesiogiai Sąjungos vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas (Sprendimo FranceAgriMer , EU:C:2012:807, 44 punktas).
            35. Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje numatyta, kad padarius bet kurį pažeidimą nepagrįstai gauta nauda paprastai turi būti panaikinta, be kita ko, įpareigojant sumokėti mokėtinas arba grąžinti nepagrįstai įgytas sumas (Sprendimo FranceAgriMer , EU:C:2012:807, 46 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
            36. Dėl pareigos grąžinti neteisėtais veiksmais nepagrįstai gautą naudą Teisingumo Teismas jau yra nurodęs, kad ši pareiga yra ne sankcija, o tiesiog pripažinimo, kad nesilaikyta sąlygų, reikalingų norint gauti pagal Sąjungos taisykles kylančią naudą, pasekmė, o tai reiškia, jog nauda suteikta nepelnytai (šiuo klausimu žr. Sprendimo Pometon , C‑158/08, EU:C:2009:349, 28 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir Sprendimo Cruz & Companhia , EU:C:2014:2230, 45 punktą).
            37. Vis dėlto Teisingumo Teismas taip pat nurodė, kad Reglamente Nr. 2988/95 nustatytos tik bendrosios kontrolės ir sankcijų, siekiant apsaugoti Sąjungos finansinius interesus, taisyklės. Taigi neteisėtai panaudotos lėšos turi būti susigrąžinamos remiantis kitomis nuostatomis, t. y., jei reikia, atskirus sektorius reglamentuojančiomis nuostatomis (šiuo klausimu žr. Sprendimo Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre , EU:C:2011:867, 33 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            38. Taigi reikia patikrinti, ar tokia priemonė, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, gali būti priimta remiantis Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnio 2 dalies pradžia ir c punktu.
            39. Pirmiausia primintina, kad Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnis į Sąjungos teisę buvo įtrauktas Reglamentu Nr. 1995/2006. Nors vėliau jis buvo panaikintas, vis dėlto jis galiojo klostantis pagrindinės bylos aplinkybėms.
            40. Reglamentas Nr. 1605/2002 priimtas remiantis EB 279 straipsniu, tapusiu SESV 322 straipsniu, pagal kurį buvo leidžiama priimti finansinio pobūdžio taisykles, pirmiausia nurodančias bendrojo Sąjungos biudžeto sudarymo ir vykdymo tvarką; šio reglamento 53 straipsnio a–c punktuose numatyta, kad Komisija bendrąjį biudžetą vykdo centralizuotai, taikydama pasidalijamąjį arba decentralizuotą valdymą, arba bendrą valdymą kartu su tarptautinėmis organizacijomis.
            41. Iš Reglamento Nr. 1605/2002 IV antraštinės dalies 2 skyriaus pavadinimo matyti, kad šio reglamento 53 b straipsniu reglamentuojamas bendrojo Sąjungos biudžeto vykdymas taikant pasidalijamąjį valdymą. Pagal šios nuostatos 1 dalį Komisijai bendradarbiaujant su valstybėmis narėmis siekiant vykdyti biudžetą pasidalijamojo valdymo būdu, kaip numatyta to paties reglamento 53 straipsnio 1 dalies b punkte, biudžeto vykdymo užduotys pavedamos valstybėms narėms.
            42. Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnio 2 dalies pradžioje ir c punkte savo ruožtu nustatyta, kad valstybės narės imasi visų teisėkūros, reguliavimo ir administracinių ar kitų Sąjungos finansinių interesų apsaugai būtinų priemonių, ir visų pirma susigrąžina netinkamai išmokėtas arba neteisingai panaudotas lėšas arba dėl pažeidimų ar klaidų prarastas lėšas.
            43. Pažymėtina, kad ši nuostata suformuluota analogiškai Reglamento Nr. 4253/88, kuris, kitaip nei Reglamentas Nr. 1605/2002, yra konkrečiam sektoriui taikomas reglamentas, 23 straipsnio 1 dalies trečiai įtraukai.
            44. Dėl Reglamento Nr. 4253/88 23 straipsnio 1 dalies trečios įtraukos Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad ja valstybėms narėms sukuriama pareiga susigrąžinti dėl piktnaudžiavimo ar aplaidumo prarastas lėšas, ir tam nereikia įgaliojimo pagal nacionalinę teisę. Su šia pareiga susigrąžinti būtų nesuderinamas bet koks konkrečios valstybės narės naudojimasis diskrecija vertinti nepagrįstai ar neteisėtai skirtų Bendrijos lėšų susigrąžinimo tikslingumą (žr. Sprendimo Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre , EU:C:2011:867, 34 ir 35 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
            45. Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnio 2 dalies pradžios ir c punkto formuluotės taip pat negalima aiškinti kaip paliekančios valstybėms narėms diksreciją vertinti finansinių korekcijų taikymo konstatavus pažeidimus tikslingumą.
            46. Vadinasi, pasirinkęs priimti Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnį tik po to, kai įsigaliojo Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnis ir Reglamento Nr. 4253/88 23 straipsnis, Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino bendrosiose taisyklėse įtvirtinti valstybių narių pareigą vykdant biudžetą pasidalijamuoju valdymo būdu imtis finansinių korekcijų ir visų pirma susigrąžinti dėl piktnaudžiavimo ar aplaidumo prarastas lėšas, ir tam nereikia ne tik įgaliojimo pagal nacionalinę teisę, bet ir konkretų sektorių reglamentuojančių taisyklių.
            47. Šį aiškinimą patvirtina aplinkybė, kad, remiantis įvadine fraze, šio 53 b straipsnio 2 dalis taikoma „[nepažeidžiant] papildomų nuostatų, numatytų atitinkamose konkretiems sektoriams taikomose taisyklėse“. Žodis „nepažeidžiant“ aiškiai parodo, kad 53 b straipsnio savaime pakanka. Be to, būdvardis „papildomos“, susijęs su konkretiems sektoriams taikomomis taisyklėmis, reiškia, kad jei tokių taisyklių yra, jos nepakeičia Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnio, o tik jį papildo.
            48. Dėl kitokio šio straipsnio aiškinimo Reglamentas Nr. 1605/2002 netektų veiksmingumo ir būtų pakenkta Sąjungos finansinių interesų apsaugai.
            49. Vadinasi, šio reglamento 53 b straipsnio 2 dalies įvadinė frazė yra teisinis pagrindas keisti paramą jos gavėjo nenaudai, kai tokiu pakeitimu siekiama Sąjungos finansinių interesų apsaugos. Taip pat šios nuostatos c punktas yra teisinis pagrindas imtis priemonių susigrąžinti dėl pažeidimų ar klaidų nepagrįstai išmokėtas ar neteisėtai panaudotas lėšas.
            50. Be to, Teisingumo Teismas jau yra patikslinęs, kad nepagrįstai išmokėtos sumos gali būti susigrąžintos tik laikantis teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų (šiuo klausimu žr. Sprendimo Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ir kt.,  EU:C:2008:165, 53 punktą).
            51. Teisinio saugumo principas reikalauja, kad Sąjungos teisės aktai leistų suinteresuotiesiems asmenims tiksliai žinoti jiems nustatytų pareigų apimtį (žr. Sprendimo ROM‑projecten , C‑158/06, EU:C:2007:370, 25 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            52. Dėl teisėtų lūkesčių apsaugos principo Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad paramos gavėjas negali remtis šia apsauga, jeigu jis neįvykdė kokios nors iš šiai paramai gauti nustatytų sąlygų (šiuo klausimu žr. Sprendimo Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ir kt.,  EU:C:2008:165, 56 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            53. Pagrindinėje byloje iš Teisingumo Teismui pateiktų duomenų matyti, kad 2006 m. balandžio 27 d. sprendime Somvao buvo nustatytas reikalavimas laikytis Sprendimo 2006/399 nuostatų ir visų pirma pareiga fiksuoti duomenis, skaidriai tvarkyti projekto dokumentus ir užtikrinti galimybę atlikti patikrinimą.
            54. Remdamasis šiais duomenimis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar, atsižvelgiant į lėšų gavėjo ir nacionalinės administracijos elgesį, reikalavimais grąžinti paramą buvo paisoma teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų, kaip jie suprantami pagal Sąjungos teisę.
            55. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 1605/2002 53b straipsnio 2 dalies pradžia ir c punktas aiškintini taip, kad nesant nacionalinėje teisėje įtvirtinto teisėto pagrindo ši nuostata yra teisinis pagrindas nacionalinių institucijų sprendimui paramos gavėjo nenaudai pakeisti iš Europos pabėgėlių fondo skirtos paramos dydį, kai taikomas Komisijos ir valstybių narių pasidalijamasis biudžeto valdymas, ir nurodyti susigrąžinti iš gavėjo dalį šios paramos. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar, atsižvelgiant į lėšų gavėjo ir nacionalinės administracijos elgesį, reikalavimais grąžinti paramą buvo paisoma teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų, kaip jie suprantami pagal Sąjungos teisę.
            Dėl antrojo klausimo
            56. Atsižvelgiant į pirmąjį klausimą pateiktą atsakymą, nėra poreikio atsakyti į antrąjį klausimą.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            57. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
            2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento, iš dalies pakeisto 2006 m. gruodžio 13 d. Tarybos reglamentu (EB, Euratomas) Nr. 1995/2006, 53 b straipsnio 2 dalies pradžia ir c punktas aiškintini taip, kad nesant nacionalinėje teisėje įtvirtinto teisėto pagrindo ši nuostata yra teisinis pagrindas nacionalinių institucijų sprendimui paramos gavėjo nenaudai pakeisti iš Europos pabėgėlių fondo skirtos paramos dydį, kai taikomas Europos Komisijos ir valstybių narių pasidalijamasis biudžeto valdymas, ir nurodyti susigrąžinti iš gavėjo dalį šios paramos. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar, atsižvelgiant į lėšų gavėjo ir nacionalinės administracijos elgesį, reikalavimais grąžinti paramą buvo paisoma teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų, kaip jie suprantami pagal Sąjungos teisę.


1993 m. gegužės 27 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Johannes Peter prieš Hauptzollamt Regensburg. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Finanzgericht München - Vokietija. # Papildomas pieno mokestis. # Byla C-290/91.


1998 m. liepos 2 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Anestis Kapasakalis, Dimitris Skiathitis ir Antonis Kougiagkas prieš Graikijos valstybę. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Dioikitiko Protodikeio Athinon - Graikija. # Direktyva 89/48/EEB. # Sujungtos bylos C-225/95, C-226/95 ir C-227/95.


1976 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Franco Giuffrida prieš Europos Bendrijų Tarybą. # Byla 105-75.


1980 m. liepos 3 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Daniele Grassi prieš Europos Bendrijų Tarybą. # Pareigūnai. # Sujungtos bylos 6/79 ir 97/79.