title: 2010 m. lapkričio 23 d. Tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Gábor Bartha prieš Europos Komisiją. # Viešoji tarnyba - Pareigūnai - Atviras konkursas. # Byla F-50/08.

text:
      EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2010 m. lapkričio 23 d.(*)

      „Viešoji tarnyba — Pareigūnai — Atviras konkursas — Neįrašymas į rezervo sąrašą — Tolygus vyrų ir moterų atstovavimas atrankos komisijose“
      Byloje F-50/08
      dėl pagal EB 236 straipsnį ir AE 152 straipsnį pareikšto ieškinio
      Gábor Bartha, gyvenantis Briuselyje (Belgija), atstovaujamas advokato P. Homoki,

      ieškovas,
      prieš
      Europos Komisiją, atstovaujamą J. Currall, V. Bottka ir A. Sipos,

      atsakovę,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas S. Gervasoni, teisėjai H. Kreppel (pranešėjas) ir H. Tagaras,
      kanclerė W. Hakenberg,
      priima šį
      Sprendimą
      1        2008 m. gegužės 19 d. Tarnautojų teismui pateiktu ieškiniu G. Bartha iš esmės prašo, pirma, panaikinti atviro konkurso EPSO/AD/56/06
         atrankos komisijos sprendimą, kuriuo jis informuojamas apie tai, kad neišlaikė šio konkurso testų, ir, antra, priteisti iš
         Europos Bendrijų Komisijos žalos, kurią jis patyrė dėl šio sprendimo, atlyginimą.

       Teisinis pagrindas
      2        Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Tarnybos nuostatai) III priedo 3 straipsnyje numatyta:

      „Atrankos komisiją sudaro Paskyrimų tarnybos paskirtas pirmininkas ir nariai, kurių vienodą skaičių skiria Paskyrimų tarnyba
         ir Personalo komitetas.

      Organizuojant atvirus, dviem arba daugiau institucijų bendrus konkursus, Atrankos komisija susideda iš Tarnybos nuostatų 2 straipsnio
         2 dalyje nurodytos Paskyrimų tarnybos paskirto pirmininko, ir, užtikrinant vienodą atstovavimą, Tarnybos nuostatų 2 straipsnio
         2 dalyje nurodytos Paskyrimų tarnybos bei bendru sutarimu institucijų Personalo komitetų paskirtų narių.

      Atliekant tam tikrus testus, Atrankos komisijai gali padėti vienas arba daugiau patariamąsias funkcijas vykdančių egzaminuotojų.
      Atrankos komisijos nariai parenkami iš pareigūnų, kurių pareigų grupė ir kategorija yra bent lygiavertė pareigų, į kurias
         turi būti paskirti pareigūnai, kategorijai.

      Jeigu Atrankos komisiją sudaro daugiau kaip keturi nariai, joje turi būti ne mažiau kaip du kiekvienos lyties nariai.“
       Faktinės bylos aplinkybės
      3        2006 m. liepos 25 d. Europos personalo atrankos tarnyba (EPSO) paskelbė pranešimą apie atvirą konkursą EPSO/AD/56/06 Vengrijos
         pilietybės AD 5 lygio administratorių rezervo sąrašui sudaryti (OL C 172 A, p. 3, toliau – pranešimas apie konkursą).

      4        Šį konkursą sudarė keturios sritys: „Europos viešasis administravimas ar žmogiškieji ištekliai“, „Teisė“, „Ekonomika“ ir „Mikroekonomika
         ar verslo administravimas“.

      5        Konkurso  „Teisės“ srities laimėtojų skaičius – dešimt.

      6        Ieškovas pateikė savo kandidatūrą dalyvauti konkurse EPSO/AD/56/06 ir registruodamasis pasirinko sritį „Teisė“.

      7        Išlaikęs atrankos testus, surengtus siekiant atlikti pirminę kandidatų atranką, ieškovas laikė pranešime apie konkursą nurodytus
         tris testus raštu ir testą žodžiu, kurį laiko tik pagal testo raštu rezultatus atrinkti kandidatai.

      8        2007 m. lapkričio 19 d. laišku atrankos komisijos pirmininkas informavo ieškovą, kad jo pavardė neįrašyta į rezervo sąrašą,
         nes jo bendras balas, gautas už visus testus raštu ir žodžiu, buvo žemesnis nei dešimties konkurso (pagal sritį „Teisė“) laimėtojų.

      9        2007 m. lapkričio 22 d. laišku ieškovas paprašė peržiūrėti sprendimą neįtraukti jo į konkurso rezervo sąrašą.

      10      Negavęs nei prašomų dokumentų, nei informacijos, 2007 m. gruodžio 10 d. ieškovas elektroniniu laišku, adresuotu EPSO, iš naujo
         pateikė savo prašymą.

      11      2007 m. gruodžio 20 d. EPSO atsiuntė ieškovui testų raštu b ir c bei atitinkamų įvertinimo lapų kopijas.

      12      2008 m. sausio 7 d. laišku ieškovas, atsižvelgęs į EPSO jam atsiųstus dokumentus, papildė kaltinimus, kurie jau buvo pateikti
         jo prašyme peržiūrėti sprendimą.

      13      2008 m. sausio 23 d. atrankos komisijos pirmininkas atmetė prašymą peržiūrėti minėtą sprendimą.

      14      2008 m. sausio 25 d. elektroniniu laišku EPSO ieškovas užginčijo 2008 m. sausio 23 d. sprendimą.

      15      2008 m. sausio 31 d. sprendimu atrankos komisijos pirmininkas patvirtino atsisakymą įtraukti ieškovą į konkurso rezervo sąrašą.

       Procesas ir šalių reikalavimai
      16      2008 m. gegužės 18 d. buvo pareikštas ieškinys.

      17      Ieškovas Tarnautojų teismo prašo:

      –        panaikinti 2007 m. lapkričio 19 d. sprendimą,
      –        panaikinti 2008 m. sausio 23 d. sprendimą,
      –        panaikinti 2008 m. kovo 31 d. sprendimą,
      –        priteisti iš Komisijos žalos, atsiradusios dėl šių sprendimų neteisėtumo, atlyginimą,
      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      18      Komisija Tarnautojų teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
      19      Dokumente „Prašymo pakeitimas“, kurį Tarnautojų teismas laikė dubliku, ieškovas papildomai prašo šio teismo:

      –        priteisti iš Komisijos 924 eurų per mėnesį išmoką už laikotarpį nuo 2008 m. kovo 31 d. iki šio sprendimo paskelbimo dienos
         turtinei žalai atlyginti,

      –        priteisti iš Komisijos 10 000 eurų neturtinės žalos atlyginimo,
      –        nurodyti EPSO priimti naują sprendimą, kuriuo butų pakeistas 2007 m. lapkričio 19 d. sprendimas.
      20      Triplike Komisija iš naujo prašo Tarnautojų teismo:

      –        atmesti ieškovo ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
      21      Pagal Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalį Tarnautojų teismas, gavęs šalių sutikimą, nusprendė priimti sprendimą be
         posėdžio.

       Dėl teisės
      A –  Dėl reikalavimų dėl panaikinimo
      1.     Pirminės pastabos dėl reikalavimų dėl panaikinimo
      22      Reikia priminti, kad pagal teismo praktiką, konkurso kandidatui prašant peržiūrėti atrankos komisijos sprendimą, kandidato
         nenaudai priimtas aktas yra atrankos komisijos sprendimas, priimtas išnagrinėjus kandidato atvejį (2006 m. gruodžio 13 d.
         Pirmosios instancijos teismo sprendimo Heus prieš Komisiją, T-173/05, Rink. VT p. I-A-2-329 ir II-A-2-1695, 19 punktas). Kadangi 2008 m. sausio 23 d. sprendimu, kuris priimtas po to,
         kai 2007 m. lapkričio 22 d. ieškovas pateikė prašymą peržiūrėti šį sprendimą, buvo pakeistas pirminis atrankos komisijos 2007 m.
         lapkričio 19 d. sprendimas, jis yra ieškovo nenaudai priimtas aktas (toliau – ginčijamas sprendimas).

      23      Be to, iš bylos medžiagos matyti, kad ieškovas, gavęs ginčijamą sprendimą, 2008 m. sausio 25 d. nusiuntė EPSO, kuriai pagal
         pranešimą apie konkursą turėjo būti siunčiami ne tik prašymai dėl peržiūrėjimo, bet ir kandidatų skundai, pateikti pagal Tarnybos
         nuostatų 90 straipsnio 2 dalį, elektroninį laišką, kuriame ginčijo šio sprendimo pagrįstumą ypač pabrėždamas, kad jis buvo
         priimtas nesilaikant tam tikrų atrankos komisijų darbo taisyklių. Atsižvelgiant į šio laiško dalyką ir į tai, kad EPSO pasirinkimas
         jį persiųsti atrankos komisijos pirmininkui, kad šis į jį atsakytų, negali daryti įtakos tam, kaip Tarnautojų teismas turi
         jį vertinti, šis laiškas turi būti laikomas skundu Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalies prasme,  ir šis skundas buvo aiškiai
         atmestas 2008 m. kovo 31 d. sprendimu. Tačiau yra nuspręsta, kad formaliais reikalavimais panaikinti sprendimą, kuriuo atmestas
         skundas, tuo atveju, kai šio sprendimo turinys nėra savarankiškas, siekiama kreiptis į teismą dėl užginčyto akto (šiuo klausimu
         žr. 1989 m. sausio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Vainker prieš Parlamentą, 293/87, Rink. p. 23, 8 punktą; taip pat žr. 2009 m. liepos 9 d. Tarnautojų teismo sprendimo Hoppenbrouwers prieš Komisiją, F-104/07, Rink. VT p. I-A-1-259 ir II-A-1-1399, 31 punktą). Šiomis aplinkybėmis, kadangi 2008 m. kovo 31 d. sprendimo turinys
         nėra savarankiškas, nebereikia spręsti dėl reikalavimų panaikinti šį sprendimą.

      2.     Dėl reikalavimų panaikinti ginčijamą sprendimą
      a)     Dėl priimtinumo
      24      Komisija teigia, kad ieškinys dėl ginčijamo sprendimo turėjo būti pareikštas per tris mėnesius ir dešimt dienų nuo pranešimo
         apie šį sprendimą, t. y. vėliausiai 2008 m. gegužės 3 dieną. Tačiau nagrinėjamas ieškinys buvo pareikštas tik 2008 m. gegužės
         19 dieną. Todėl, Komisijos nuomone, jis turi būti atmestas kaip nepriimtinas.

      25      Šiuo klausimu pagal nusistovėjusią teismų praktiką teisinės gynybos priemonės konkurso atrankos komisijos atžvilgiu paprastai
         yra tiesioginis kreipimasis į Europos Sąjungos teismą. Vis dėlto, jeigu suinteresuotasis asmuo, kaip padarė ieškovas nagrinėjamoje
         byloje, pateikia administracinį skundą administracijai remdamasis Pareigūnų tarnybos nuostatais, vėliau pareikšto ieškinio
         priimtinumas priklauso nuo to, ar suinteresuotasis asmuo laikėsi visų nustatytų išankstinio skundo pateikimo procedūros reikalavimų
         (2005 m. lapkričio 25 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Pérez-Díaz prieš Komisiją, T-41/04, Rink. VT p. I-A-373 ir II-1697, 32 punktas).

      26      Šiuo atveju nusprendęs apskųsti ginčijamą sprendimą ieškovas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalies nuostatas
         turėjo pateikti skundą per tris mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą. Taigi iš bylos medžiagos matyti, kad ieškovas laikėsi
         šio reikalavimo, nes EPSO jo skundą gavo 2008 m. sausio 25 d., t. y. praėjus dviem dienom po 2008 m. sausio 23 d. pranešimo
         apie ginčijamą sprendimą.

      27      Be to, nors pagal Tarnybos nuostatų 91 straipsnio 3 dalį šiame straipsnyje numatytas ieškinys turi būti pareikštas per tris
         mėnesius nuo pranešimo apie sprendimą dėl skundo dienos, pagal Procedūros reglamento 100 straipsnio 3 dalį dėl nuotolių šį
         terminą pratęsus dešimt dienų, aišku, kad ieškovas, 2008 m. gegužės 19 d. pareiškęs ieškinį Tarnautojų teismui, tai padarė
         per trijų mėnesių ir dešimties dienų terminą. Šiomis aplinkybėmis Komisija nepagrįstai tvirtino, kad ieškinys pateiktas per
         vėlai.

      b)     Dėl esmės
      28      Ieškovas savo reikalavimams pagrįsti iš pradžių nurodė 6 pagrindus, paremtus, pirma, Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo
         3 straipsnio penktos pastraipos pažeidimu, antra, teisingos procedūros reikalavimo pažeidimu, trečia, principų, kuriais reguliuojamas
         vertinimas, pažeidimu, ketvirta, Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalies nesilaikymu, penkta, piktnaudžiavimu įgaliojimais
         ir gero administravimo principo pažeidimu, šešta, teisinio saugumo principo pažeidimu.

      29      Vis dėlto dublike ieškovas informavo Tarnautojų teismą, kad jis atsisako pagrindų, paremtų teisingos procedūros reikalavimo,
         principų, kuriais reguliuojamas vertinimas, ir teisinio saugumo principo pažeidimu.

      30      Reikia nagrinėti pagrindą, paremtą Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penktos pastraipos pažeidimu.

       Šalių argumentai
      31      Ieškovas primena, kad pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penktos pastraipos nuostatas, „jeigu atrankos
         komisiją sudaro daugiau kaip keturi nariai, joje turi būti ne mažiau kaip du kiekvienos lyties nariai“. Tačiau, anot ieškovo,
         nagrinėjamu atveju šios nuostatos buvo nesilaikyta, nes atrankos komisijoje, kuri buvo sudaryta iš daugiau nei keturių narių,
         jam laikant testą žodžiu buvo tik viena moteris.

      32      Atsakydama į tai, Komisija, iš pradžių padariusi išvadą, kad šis pagrindas yra nepriimtinas, nes jis nebuvo pateiktas ikiteisminėje
         procedūroje, papildomai pabrėžia, jog Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penkta pastraipa negalėtų būti taikoma
         šiuo atveju, nes atrankos komisija buvo sudaryta iš keturių nuolatinių narių ir keturių pakaitinių narių. Bet kokiu atveju
         Komisija tvirtina, kad atrankos komisija atitiko šią nuostatą ir buvo laikytasi Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio
         penktos pastraipos, kurioje niekaip neatskiriami nuolatiniai nariai nuo pakaitinių narių, nes atrankos komisijoje buvo dvi
         moterys.

      33      Kalbėdamas apie pagrindo priimtinumą, ieškovas nurodo, kad skundo ir ieškinio atitikties principas netaikomas konkursams ir
         kad bet kokiu atveju vienodo atstovavimo atrankos komisijose taisyklės pažeidimas būtų viešosios tvarkos pagrindas, kuris
         pirmą kartą galėtų būti pateiktas teisme. Dėl pagrįstumo suinteresuotasis asmuo tvirtina, kad siekiant patikrinti, ar laikytasi
         Tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penktos pastraipos, kurios tikslas – užkirsti kelią bet kokiai diskriminacijai,
         reikalavimo, reikėtų atsižvelgti vien į nuolatinius narius ar bent jau į tuos, kurie dalyvavo laikant testą žodžiu.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      –       Dėl pagrindo priimtinumo
      34      Kaip Tarnautojų teismas nusprendė 2010 m. liepos 1 d. Sprendime Mandt prieš Parlamentą (F-45/07, 119 ir 120 punktai), ieškinio ir skundo atitikties taisyklė pažeidžiama tik tuo atveju, jei teisme pareikšto ieškinio
         dalykas ar pagrindas skiriasi nuo nurodytojo skunde, „pagrindo“ sąvoką aiškinant plačiai. Taip aiškinant ir kalbant apie reikalavimą
         dėl panaikinimo „ginčo pagrindu“ laikytina tai, kad ieškovas ginčija ginčijamo akto turinio teisėtumą, arba tai, kad jis ginčija
         šio akto formos teisėtumą. Todėl, išskyrus prieštaravimus dėl neteisėtumo ir su viešąja tvarka susijusius pagrindus, ginčo
         pagrindas pasikeistų – taigi atsirastų nepriimtinumo dėl atitikties taisyklės pažeidimo pagrindas – tik tuo atveju, jeigu
         ieškovas, skunde ginčijęs tik jo nenaudai priimto akto formos teisėtumą, įskaitant jo priėmimo procedūros aspektus, ieškinyje
         nurodytų su akto turinio teisėtumu susijusius pagrindus arba, atvirkščiai, jeigu ieškovas, skunde ginčijęs tik jo nenaudai
         priimto akto turinį, pareikštų ieškinį, kuriame nurodytų su šio akto formaliu galiojimu susijusius pagrindus.

      35      Nors nagrinėjamu atveju tiesa, kad skunde net netiesiogiai nebuvo nurodytas pagrindas, pagrįstas Tarnybos nuostatų III priedo
         3 straipsnio penktos pastraipos pažeidimu, ieškovas jame ginčijo skundžiamo sprendimo formos teisėtumą teigdamas, be kita
         ko, kad jo testo raštu c kopijos netikrino vengrų kalbą mokantis egzaminuotojas, o dėl to, jo nuomone, visa procedūra buvo
         neteisėta, ir kad ginčijamas sprendimas buvo nepakankamai pagrįstas, kiek tai susiję su 2007 m. lapkričio 22 d. ir 2008 m.
         sausio 7 d. laiškuose išdėstytomis pastabomis. Šiomis aplinkybėmis minėtas pagrindas, pagrįstas tomis pačiomis teisinėmis
         priežastimis kaip ir skunde nurodyti pagrindai, priimtinas.

      –       Dėl pagrindo pagrįstumo
      36      Pirma, reikia išsiaiškinti, ar atrankos komisiją, kuri nagrinėjo ieškovo darbus, sudarė „daugiau kaip keturi nariai“, kaip
         nurodyta Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penktoje pastraipoje, tam, kad būtų galima nustatyti, ar nagrinėjamu
         atveju atrankos komisija laikėsi šių nuostatų.

      37      Šiuo atžvilgiu žodžiai „[atrankos komisijos] nariai“, nurodyti Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penktoje
         pastraipoje, atsižvelgiant į jų bendrą pobūdį turi būti suprantami kaip apimantys visus narius, įskaitant atrankos komisijos
         pirmininką, o ne tik šios atrankos komisijos narius, kurie neturi pirmininko statuso. Darytina išvada, kad atrankos komisijos,
         kaip ir nagrinėjamu atveju, sudarytos iš penkių narių, įskaitant ir pirmininką, pakliūva į minėtos nuostatos taikymo sritį.

      38      Antra, reikia išsiaiškinti, ar atrankos komisija atitiko Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penktoje pastraipoje
         įtvirtintą taisyklę, kad joje turi būti „ne mažiau kaip du kiekvienos lyties nariai“; o tai reiškia, kad, pirma, reikia nustatyti,
         kada turi būti tikrinama, kad laikytasi šios taisyklės, – ar kai sudaroma tokia atrankos komisija, kokia nurodoma konkurso
         organizuojančios institucijos ar institucijų paskelbtame sąraše, ar kai iš tiesų vyksta testai, – ir, antra, ar reikia atsižvelgti
         vien į nuolatinius atrankos komisijos narius, ar ir į pakaitinius narius.

      39      Dėl klausimo, kada turi būti tikrinamas Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penktoje pastraipoje įtvirtintos
         taisyklės laikymasis – ar kai paskelbiamas atrankos komisijos narių sąrašas, ar kai vyksta testai žodžiu, – Tarnautojų teismas
         mano, jog minėtos nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad jose numatyti atrankos komisijos nariai, esantys paskelbtame sąraše.
         Iš tiesų, jei minėtos taisyklės reikėtų laikytis per testus, tai sukeltų praktinių sunkumų už konkursų organizavimą atsakingai
         tarnybai, atsižvelgiant į tai, kad aiškinant atvirkščiai būtų labai apribotas personalo valdymas, ypač kai atrankos komisijų
         nariai pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penktą pastraipą turi būti sudaryti iš Paskyrimų tarnybos
         bei Personalo komiteto ar komitetų paskirtų narių.

      40      Siekiant atsakyti į klausimą, ar tikrinant, ar buvo laikytasi Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penktos
         pastraipos, reikia atsižvelgti vien į nuolatinius atrankos komisijos narius, ar ir į pakaitinius, pirmiausia primintina tai,
         jog teismų praktikoje pripažįstama, kad tarnyba, sudarydama atrankos komisiją, gali teisėtai, nors ši galimybė nėra aiškiai
         numatyta Pareigūnų tarnybos nuostatuose, paskirti ne vien nuolatinius narius, bet ir pakaitinius. Iš tiesų pakaitinių narių
         paskyrimu į atrankos komisiją siekiama, jog negalinčius dalyvauti nuolatinius narius būtų galima pakeisti, kad atrankos komisija
         galėtų baigti savo darbą per pagrįstą terminą ir būtų išlaikyta nuolatinė jos sudėtis per visus testus žodžiu (2008 m. kovo
         12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Giannini prieš Komisiją, T-100/04, Rink. VT p. I-A-2-9 ir II-A-2-37, 207 punktas).

      41      Vis dėlto tikrinant, ar buvo laikytasi Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penktos pastraipos, iš esmės reikia
         atsižvelgti tik į nuolatinius atrankos komisijos narius, nes jie paprastai kviečiami faktiškai į testus.

      42      Be to, jei Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penkta pastraipa turėtų būti aiškinama taip, kad vertinant
         atrankos komisijos sudėties atitiktį šiai nuostatai ja įpareigojama atsižvelgti į visus atrankos komisijos narius – nuolatinius
         ir pakaitinius, ši nuostata prarastų didelę dalį savo apimties. Iš tiesų teisės aktų leidėjas įtvirtino reikalavimą, kad jeigu
         atrankos komisiją sudaro daugiau kaip keturi nariai, joje turi būti ne mažiau kaip du kiekvienos lyties nariai, tam, kad sudarant
         atrankos komisijas būtų kuo tolygiau atstovaujama abiem lytims. Tačiau toks tikslas nebūtų pasiektas, jei atrankos komisijoje,
         sudarytoje iš aštuonių narių, įskaitant pakaitinius, vienai ar kitai lyčiai atstovautų tik du pakaitiniai nariai.

      43      Darytina išvada, kad atrankos komisija, kai skelbiamas jos narių sąrašas, sudaryta daugiau kaip iš keturių nuolatinių narių,
         gali būti laikoma atitinkančia Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penktoje pastraipoje įtvirtintus reikalavimus
         tik su sąlyga, kad tarp jos nuolatinių narių yra ne mažiau kaip du kiekvienos lyties nariai.

      44      Vis dėlto reikalavimo, kad skelbiant atrankos komisijos narių sąrašą turi būti atsižvelgiama tik į nuolatinius narius, gali
         būti laikomasi konkrečiu atveju, kai, neatsižvelgiant į tai, kad skelbimo momentu atrankos komisijos sudėtis neatitinka Pareigūnų
         tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penktoje pastraipoje įtvirtintos normos, kaip ji išaiškinta pirmesniame punkte,
         tačiau atrankos komisijos sudėtis iš tiesų laikant testus vis dėlto atitinka šią normą. Iš tiesų šiuo atveju Pareigūnų tarnybos
         nuostatų III priedo 3 straipsnio penktos pastraipos tikslas, t. y. kad konkurso kandidatų darbai būtų vertinami atrankos komisijos,
         kurioje užtikrintas vienodas vyrų ir moterų atstovavimas, būtų visiškai pasiektas.

      45      Nagrinėjamu atveju 2006 m. rugpjūčio 23 d. EPSO pakvietė institucijas ir personalo komitetus siūlyti asmenų, kurie galėtų
         sudaryti atrankos komisiją, pavardes ir konkrečiai priminė, kad daugiau kaip keturių narių atrankos komisijoje turi būti ne
         mažiau kaip du kiekvienos lyties nariai, tačiau iš bylos medžiagos nustatyta, jog visai prieš testus žodžiu EPSO paskelbė
         savo interneto tinklalapyje atviro konkurso EPSO/AD/56/06 narių, nuolatinių ir pakaitinių, sąrašą, iš kurio matyti, kad atrankos
         komisiją sudarė nuolatinis pirmininkas vyras ir keturi nuolatiniai nariai taip pat vyrai, tačiau joje nebuvo nė vienos moters,
         todėl nesilaikyta Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio penktos pastraipos.

      46      Taip pat tiesa tai, kad EPSO paskelbtame sąraše pakaitinė pirmininkė ir viena narė buvo moterys ir kad nagrinėjamu atveju
         ši pakaitinė narė dalyvavo ieškovui laikant testą žodžiu.

      47      Vis dėlto ši aplinkybė nėra tokia, kad būtų galima nustatyti, jog konkurso atrankos komisija atitiko Pareigūnų tarnybos nuostatų
         III priedo 3 straipsnio penktoje pastraipoje įtvirtintus reikalavimus, nes negali būti nei įrodyta, nei laikoma, kad pakaitinė
         pirmininkė moteris ir pakaitinė narė moteris iš tiesų buvo nuolatinėje atrankos komisijoje, kuri per testus tikrino kandidatų
         sugebėjimus.

      48      Todėl darytina išvada, kad nagrinėjamu atveju konkurso atrankos komisijos sudėtis neatitiko Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo
         3 straipsnio penktos pastraipos nuostatų.

      49      Kadangi nėra įrodyta, kad jei nebūtų buvę šio pažeidimo, ginčijamas sprendimas būtų tokio paties turinio, jis turi būti panaikintas.
         Kitų ieškinio pagrindų nagrinėti nereikia.

      B –  Dėl reikalavimų, kad Tarnautojų teismas nurodytų EPSO priimti naują sprendimą, kuriuo būtų pakeistas 2007 m. lapkričio 19 d.
            sprendimas
      50      Pagal nusistovėjusią teismų praktiką Bendrijos teismas, atlikdamas teisėtumo kontrolę pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnį,
         neturi kompetencijos priimti sprendimų dėl nurodymų institucijai (2004 m. kovo 2 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Di Marzio prieš Komisiją, T-14/03, Rink. VT p. I-A-43 ir II-167, 63 punktas). Todėl minėti reikalavimai turi būti atmesti kaip nepriimtini.

      C –  Dėl reikalavimų atlyginti žalą
      1.     Šalių argumentai
      51      Ieškovas prašo atlyginti turtinę ir neturtinę žalą, jo tariamai patirtą dėl ginčijamo sprendimo. Jis patikslina, kad jo turtinę
         žalą sudaro skirtumas tarp AD 5 lygio 2 pakopos pareigūno darbo užmokesčio ir atlyginimo, kurį jis gauna dabar, taip pat teisės
         į socialinę apsaugą ir Europos Sąjungos senatvės pensiją netekimas.

      52      Komisija prašo atmesti minėtus reikalavimus.

      2.     Tarnautojų teismo vertinimas
      53      Pagal nusistovėjusią teismų praktiką pareigūnui pateikus prašymą atlyginti žalą tarnybos atsakomybė kyla, tik kai įvykdytos
         visos sąlygos, susijusios su institucijų veiksmų neteisėtumu, žalos realumu ir veiksmų bei nurodytos žalos priežastiniu ryšiu
         (1994 m. birželio 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Brazzelli Lualdi ir kt., C-136/92 P, Rink. p. I-1981, 42 punktas ir 2008 m. vasario 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Girardot, C-348/06 P, Rink. p. I-833, 52 punktas). Šios trys sąlygos yra kumuliacinės. Vienos iš jų nebuvimo pakanka reikalavimams
         atlyginti žalą atmesti.

      54      Kalbant apie priežastinį ryšį, pažymėtina, kad ieškovas iš esmės turi pateikti tiesioginio ir tikro atitinkamo Bendrijų institucijos
         padaryto pažeidimo ir nurodytos žalos priežastinio ryšio įrodymus (1999 m. rugsėjo 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Hautem prieš BEI, T-140/97, Rink. VT p. I-A-171 ir II-897, 85 punktas).

      55      Vis dėlto teismų praktikoje reikalaujamas priežastinio ryšio tikrumo laipsnis yra pasiektas, kai dėl Sąjungos institucijos
         padaryto teisės pažeidimo asmeniui tikrai buvo užkirstas kelias nebūtinai būti įdarbintam – suinteresuotasis asmuo niekada
         negalėtų įrodyti turėjęs teisę į įdarbinimą – tačiau rimtai galimybei būti įdarbintam pareigūnu ar tarnautoju, o dėl to suinteresuotasis
         asmuo patiria žalą, kurią sudaro negautos pajamos (2004 m. spalio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Sanders ir kt. prieš Komisiją, T-45/01, Rink. p. II-3315, 150 punktas ir 2008 m. spalio 28 d. Tarnautojų teismo sprendimo Tzirani prieš Komisiją, F-46/07, Rink. VT p. I-A-1-323 ir II-A-1-1773, 218 punktas).

      56      Ieškovas prašo atlyginti turtinę žalą, atsiradusią, pirma, negaunant atlyginimo, šiuo atveju – tai skirtumas tarp AD 5 lygio
         2 pakopos pareigūno darbo užmokesčio ir atlyginimo, kurį jis gauna dabar, antra, netekus teisės į socialinę apsaugą ir pensijos,
         susijusios su pareigūno statusu. Vis dėlto nagrinėjamu atveju nėra nustatyta, kad jei nebūtų buvę pažeidimo sudarant atrankos
         komisiją, ieškovas būtų įdarbintas pareigūnu ar bent jau būtų turėjęs rimtą galimybę būti įdarbintas. Kadangi sąlyga, susijusi
         su tarnybos padaryto pažeidimo ir nurodytos žalos priežastiniu ryšiu, nepatenkinta, reikalavimai atlyginti turtinę žalą gali
         būti tik atmesti. Bet kokiu atveju panaikintą aktą priėmusi tarnyba privalo imtis priemonių vykdyti šį sprendimą ir, be kita
         ko, laikydamasi taikomuose Europos teisės aktuose įtvirtintų principų, priimti aktą, kad būtų tinkamai kompensuota dėl panaikintu
         aktu ieškovui sudarytos nepalankios padėties (šiuo klausimu žr. 2005 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Casini prieš Komisiją, T-132/03, Rink. VT p. I-A-253 ir II-1169, 98 punktą).

      57      Kalbant apie neturtinę žalą, reikia pažymėti, kad ieškovas neįrodė, jog patyrė neturtinę žalą, neatskiriamą nuo pažeidimo,
         dėl kurio panaikinamas aktas, ir negalimą visiškai atlyginti jį panaikinant (šiuo klausimu žr. 2008 m. lapkričio 19 d. Pirmosios
         instancijos teismo sprendimo Michail prieš Komisiją, T-49/08 P, Rink. VT p. I-B-1-121 ir II-B-1-739, 88 punktas).

      58      Darytina išvada, kad reikalavimai dėl žalos atlyginimo turi būti atmesti.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      59      Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 1 dalį, atsižvelgiant į kitas skyriaus, susijusio su bylinėjimosi išlaidomis, nuostatas,
         pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal to paties straipsnio
         2 dalį Tarnautojų teismas gali nuspręsti, jeigu to reikalauja lygybė, kad pralaimėjusi šalis turi atlyginti tik dalį išlaidų
         arba kad ji neturi jų atlyginti.

      60      Iš išdėstytų motyvų matyti, kad Komisija bylą pralaimėjo. Be to, ieškovas savo reikalavimuose aiškiai prašė priteisti iš jos
         bylinėjimosi išlaidas. Kadangi šios bylos aplinkybės nepateisina Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalies taikymo, Komisija
         turi atlyginti su pagrindine byla susijusias išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (pirmoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2008 m. sausio 23 d. sprendimą, kuriuo konkurso EPSO/AD/56/06 atrankos komisija atmetė G. Bartha prašymą peržiūrėti
            šios atrankos komisijos sprendimą atmesti jo kandidatūrą.
      2.      Atmesti likusią ieškinio dalį.
      3.      Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               Gervasoni

               Kreppel

               Tagaras

         Paskelbta 2010 m. lapkričio 23 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kanclerė

                      Pirmininkas

               W. Hakenberg

                      S. Gervasoni

         * Proceso kalba: vengrų.


title: 2010 m. birželio 18 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas. # Liuksemburgo Didžioji Hercogystė prieš Europos Komisiją. # ESF - Finansinės paramos sustabdymas - Kova su diskriminacija ir nelygybe darbo rinkoje - Dideli valdymo ar kontrolės sistemų trūkumai, dėl kurių gali atsirasti sistemingų netikslumų - Reglamento (EB) Nr. 1260/1999 39 straipsnio 2 dalies c punktas - Teisėti lūkesčiai. # Byla T-549/08.

text:
      Byla T‑549/08
      Liuksemburgo Didžioji Hercogystė
      prieš
      Europos Komisiją
      „ESF – Finansinės paramos sustabdymas – Kova su diskriminacija ir nelygybe darbo rinkoje – Dideli valdymo ar kontrolės sistemų trūkumai, dėl kurių gali atsirasti sisteminių netikslumų – Reglamento (EB) Nr. 1260/1999 39 straipsnio 2 dalies c punktas – Teisėti lūkesčiai“
      Sprendimo santrauka
      1.      Ekonominė ir socialinė sanglauda – Struktūrinė parama – Finansavimas iš Bendrijos lėšų – Valstybių narių pareiga sukurti valdymo
            ir kontrolės sistemas
      (Tarybos reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalis ir 39 straipsnio 2 dalies c punktas ir 3 dalis; Komisijos reglamento
            Nr. 438/2001 3 straipsnio a punktas, 7 straipsnis ir 9 straipsnio 4 dalis)
      2.      Ekonominė ir socialinė sanglauda – Struktūrinė parama – Finansavimas iš Bendrijos lėšų – Sprendimas sustabdyti iš pradžių
            suteiktą paramą
      (Tarybos reglamentas Nr. 1260/1999)
      1.      Taisyklė, pagal kurią iš Bendrijos biudžeto apmokamos tik tos išlaidos, kurių nacionalinės institucijos patyrė laikydamosi
         Bendrijos taisyklių, taikoma ir teikiant finansinę paramą iš Europos socialinio fondo (ESF).

      Taigi, atsižvelgiant į patikimo finansų valdymo reikalavimą, kuriuo grindžiamas struktūrinių fondų įgyvendinimas, ir į su
         šiuo įgyvendinimu susijusius nacionalinių valdžios institucijų įgaliojimus, Reglamento Nr. 1260/1999, nustatančio bendrąsias
         nuostatas dėl struktūrinių fondų, 38 straipsnio 1 dalyje nurodyta valstybių narių pareiga sukurti valdymo ir kontrolės sistemas,
         kurios vykdymo taisyklės detalizuojamos Reglamento Nr. 438/2001 2−8 straipsniuose, yra esminė. Pagal minėto Reglamento Nr. 1260/1999
         39 straipsnio 2 dalies c punktą Komisija sustabdo tarpinius mokėjimus, jeigu atlikusi reikalingus patikrinimus padaro išvadą,
         kad yra didelių valdymo ar kontrolės sistemų trūkumų, dėl kurių gali atsirasti sisteminių netikslumų.

      Šiuo atžvilgiu, kadangi remiantis ESF finansuojamai paramai taikomais teisės aktais vadovaujančioji ir mokėjimo institucijos
         turi atlikti labai įvairių patikrinimų skirtingais etapais, bendras šioms institucijoms priskirtų funkcijų vykdymas kelia
         nemažą su šių patikrinimų koordinavimu arba net jų susiliejimu susijusį pavojų ir todėl gali kelti abejonių jų patikimumu.
         Nors Reglamento Nr. 438/2001 9 straipsnio 4 dalimi nedraudžiama, kad vadovaujančioji ir mokėjimo institucijos būtų ta pati
         organizacija, dar reikia, jog atitinkamoje organizacijoje egzistuotų aiškus funkcijų paskirstymas ir deramas atskyrimas, kaip
         tai numatyta šio reglamento 3 straipsnio a punkte.

      Be to, tiek vadovaujančiosios institucijos vykdomų patikrinimų etapu, tiek mokėjimo institucijai atliekant sertifikavimą,
         o tai yra patikimo finansų valdymo garantijos, nacionalinės valdžios institucijos turi ex ante ir visiškai įsitikinti numatomų išlaidų realumu ir atitiktimi reikalavimams. Nepakanka, kad nacionalinės valdžios institucijos
         atliktų patikrinimus ex post ir jais remdamosi prireikus atliktų finansinius koregavimus.

      Kalbant apie Reglamento Nr. 438/2001 7 straipsnyje nurodytos audito sekos priežiūrą, reikia pažymėti, kad vien nuoroda į paraiškų
         pateikimo aktus, susijusius su pagalba įgyvendinant tam tikrą ESF finansuojamą programą, negali savaime suteikti visos konkrečios
         informacijos, kurios reikalaujama pagal šio reglamento 7 straipsnio 2 ir 3 dalis.

      Taigi Komisija gali pagrįstai daryti išvadą, jog egzistuoja didelių valdymo ar kontrolės sistemų trūkumų, dėl kurių gali atsirasti
         sisteminių netikslumų, ir dėl to sustabdyti nagrinėjamos pagalbos tarpinius mokėjimus, kai ji konstatuoja, įgyvendinant ESF
         finansuojamą programą, jog valdymo ir mokėjimo funkcijos vykdomos bendrai, neatlikti ar nederamai atlikti pirminiai patikrinimai
         ir, kiek tai susiję su audito sekos priežiūra, tam tikru valdymo lygiu neturima jokios konkrečios informacijos ir ji nesaugoma,
         kaip to reikalaujama pagal Reglamento Nr. 438/2001 7 straipsnio 2 ir 3 dalis.

      (žr. 45–47, 52, 54, 57–61 punktus)
      2.      Asmuo, kuris padarė akivaizdų galiojančių teisės aktų pažeidimą, negali remtis teisėtų lūkesčių apsaugos pažeidimu.

      Teisėtų lūkesčių apsaugos principu negalima remtis ginčijant Bendrijos paramos sustabdymą, kai nebuvo akivaizdžiai laikytasi
         šios paramos suteikimo sąlygų. Jei egzistuoja didelių valdymo ar kontrolės sistemų trūkumų, dėl kurių gali atsirasti sisteminių
         netikslumų, tokie netikslumai turi būti laikomi akivaizdžiais galiojančių teisės aktų pažeidimais, taip pat kaip ir akivaizdus
         Bendrijos teisės aktų, kuriais remiantis priimtas sprendimas suteikti Bendrijos pagalbą, arba sprendimo suteikti pagalbą nuostatų
         pažeidimas.

      Galbūt egzistuojantys pažeidimai, kurie anksčiau nebuvo tirti ar nustatyti, niekaip negali būti pagrindas teisėtiems lūkesčiams
         atsirasti. Todėl niekas Komisijai netrukdo, per konkretų patikrinimą nustačius pažeidimų, už juos nustatyti finansines pasekmes.
         Nacionalinės valdžios institucijos, kurios pirmiausia atsako už finansinę pagalbos kontrolę, negali šios atsakomybės išvengti
         nurodydamos, kad Komisija per ankstesnį patikrinimą nenustatė jokio pažeidimo. Bet kuriuo atveju Komisijos tarnybų parengtos
         audito ataskaitos, susijusios su struktūrinių fondų finansuojamos veiklos įgyvendinimu, iš esmės negali būti pagrindas atsirasti
         teisėtiems lūkesčiams, kad valdymo ir kontrolės sistemos, kurias turi sukurti valstybės narės, atitiks keliamus reikalavimus.
         Tokios ataskaitos paprastai parengiamos atrankos būdu remiantis pavyzdine, o ne išsamia informacija apie pagalbą ir tik patvirtina
         padėtį, stebėtą tuo metu, kai buvo atliekamas auditas. Be to, šios ataskaitos parodo tik tarnautojų, atsakingų už patikrinimus
         vietoje, profesinę nuomonę, o ne Komisijos nuomonę, kuri paaiškėja tik vėliau vykstant ginčo procedūrai, į kurią įtraukiama
         ir atitinkama valstybė narė.

      (žr. 73–77, 79 punktus)
BENDROJO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
      2010 m. birželio 18 d.(*)

      „ESF – Finansinės paramos sustabdymas – Kova su diskriminacija ir nelygybe darbo rinkoje – Dideli valdymo ar kontrolės sistemų trūkumai, dėl kurių gali atsirasti sisteminių netikslumų – Reglamento (EB) Nr. 1260/1999 39 straipsnio 2 dalies c punktas – Teisėti lūkesčiai“
      Byloje T‑549/08
      Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, atstovaujama M. Fisch, padedamos advokatės P. Kinsch,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Komisiją, atstovaujamą A. Steiblytės ir B. Conte,

      atsakovę,
      dėl prašymo panaikinti 2008 m. rugsėjo 24 d. Komisijos sprendimą C(2008) 5383 dėl Europos socialinio fondo (ESF) tarpinių
         išmokų pagal Bendrijų struktūrinių fondų paramos bendrojo programavimo dokumentą, skirtą tikslui Nr. 3 Liuksemburge siekti,
         mokėjimo sustabdymo bei 2008 m. spalio 6 d. Komisijos sprendimo C(2008) 5730 dėl tarpinių išmokų mokėjimo pagal Bendrijų iniciatyvos
         programą, skirtą kovai su diskriminacija ir nelygybe darbo rinkoje (EQUAL) Liuksemburge, sustabdymo

      BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas E. Martins Ribeiro, teisėjai S. Papasavvas ir N. Wahl (pranešėjas),
      posėdžio sekretorė T. Weiler, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. kovo 4 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Teisinis pagrindas
      1        Pagal EB 147 straipsnio pirmą pastraipą Europos Bendrijų Komisijai pavedama administruoti Europos socialinį fondą (ESF), įsteigtą
         pagal EB 146 straipsnį. Remiantis EB 159 straipsnio pirma pastraipa ESF yra vienas iš struktūrinių fondų.

      2        Teisės normos, kuriomis reglamentuojami struktūriniai fondai, visų pirma pagalbos tikslai, organizavimas, veikimas ir įgyvendinimas
         bei Komisijos ir valstybių narių vaidmuo ir kompetencija šioje srityje, kiek tai susiję su šiai bylai svarbiu 2000 –2006 m.
         programavimo laikotarpiu, iš esmės apibrėžti 1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1260/1999, nustatančiame bendrąsias
         nuostatas dėl struktūrinių fondų (OL L 161, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 14 sk., 1 t., p. 31).

      3        Pagal šio reglamento 9 straipsnio n punktą „vadovaujančioji institucija“ – tai valstybinė ar privati įstaiga arba institucija,
         valstybės narės paskirta nacionaliniu, regioniniu ar vietos lygiu, arba valstybė narė, kai ji pati vykdo šią funkciją, kad
         tvarkytų šiame reglamente numatytą pagalbą. Remiantis šio reglamento 9 straipsnio o punktu „mokėjimo institucija“ apibrėžiama
         kaip „viena ar daugiau nacionalinių, regioninių ar vietos institucijų arba įstaigų, kurias valstybės narės paskiria mokėjimo
         paraiškoms rengti, teikti ir mokėjimams iš Komisijos gauti.“

      4        Reglamento Nr. 1260/1999 34 straipsnio 1 dalies f punkte numatyta, kad vadovaujančioji institucija atsako už veiklos, kuri
         finansuojama iš pagalbos, atitiktį taisyklėms, o svarbiausia, kad įgyvendinant vidaus kontrolės priemones būtų vadovaujamasi
         patikimo finansų valdymo principais.

      5        Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnyje nustatyta:

      „1.       Nepažeidžiant Komisijos atsakomybės įgyvendinant Europos Bendrijos bendrąjį biudžetą, valstybės narės visų pirma prisiima
         atsakomybę už finansinę pagalbos kontrolę. Tam tikslui jos imasi tokių priemonių:

      a)       tikrina, kad valdymo ir kontrolės planai [sistemos] būtų taip parengti ir įgyvendinti, kad būtų užtikrintas veiksmingas ir
         teisingas Bendrijos lėšų naudojimas;

      b)       pateikia Komisijai šių planų [sistemų] aprašymą;
      c)       užtikrina, kad pagalba tvarkoma pagal visas taikomas Bendrijos taisykles ir kad joms perduotos lėšos naudojamos pagal patikimo
         finansinio valdymo principus;

      d)       patvirtina, kad Komisijai pateiktos išlaidų deklaracijos yra teisingos, ir užtikrina, kad jas rengia apskaitos sistemos pagal
         patvirtinamuosius dokumentus, kuriuos galima patikrinti;

      e)       užkerta kelią netikslumams, nustato juos ir taiso, pagal taisykles praneša apie juos Komisijai ir nuolat informuoja Komisiją
         apie administracinių ir teisminių procesų eigą;

      f)       baigus teikti pagalbą pateikia Komisijai deklaraciją, parengtą asmens arba departamento, funkciniu požiūriu nepriklausomo
         nuo paskirtos vadovaujančiosios institucijos. Šioje deklaracijoje yra apibendrinamos praėjusiais metais atliktų patikrinimų
         išvados ir įvertinamas paraiškų apmokėti paskutinį likutį pagrįstumas bei operacijų, nurodytų paskutiniame išvadų patvirtinime,
         teisėtumas ir reguliarumas. Valstybės narės prie šio patvirtinimo gali pridėti savo išvadas, jeigu mano, kad tai būtina;

      g)       bendradarbiauja su Komisija, kad užtikrintų Bendrijos lėšų naudojimą pagal patikimo finansinio valdymo principus;
      h)       išieško visas sumas, prarastas dėl nustatytų netikslumų, ir prireikus nustato delspinigius vėluojančioms sumoms.
      2.       Komisija, būdama atsakinga už Europos Bendrijų bendrojo biudžeto įgyvendinimą, užtikrina, kad valstybės narės turi sklandžiai
         dirbančias valdymo bei kontrolės sistemas, dėl to Bendrijos lėšos naudojamos veiksmingai ir teisingai.

      Tam tikslui, nepažeidžiant valstybių narių pagal nacionalinius įstatymus ir kitus teisės aktus atliktų patikrinimų, Komisijos
         pareigūnai arba tarnautojai gali, laikydamiesi susitarimų, kurie buvo suderinti su valstybe nare bendradarbiavimo sutartyje,
         nurodytoje šio straipsnio 3 dalyje, patikrinti vietose, įskaitant atrankinius patikrinimus, veiklą, kurią finansuoja fondai,
         ir valdymo bei kontrolės sistemas, pranešdami apie tai bent prieš vieną darbo dieną. Komisija nusiunčia suinteresuotai valstybei
         narei pranešimą, kad gautų visą reikalingą pagalbą. Suinteresuotos valstybės narės pareigūnai ar tarnautojai gali dalyvauti
         atliekant tokius patikrinimus.

      Komisija gali prašyti suinteresuotos valstybės narės atlikti patikrinimą vietoje ir patvirtinti, kad viena ar kelios operacijos
         yra teisingos. Komisijos pareigūnai ar tarnautojai gali dalyvauti atliekant tokius patikrinimus.

      3.       Komisija ir valstybės narės, remdamosi dvišaliais administraciniais susitarimais, bendradarbiauja derindamos patikrinimų planus,
         metodus ir įgyvendinimą, kad jie būtų kuo naudingesni. Jos nedelsdamos pasikeičia informacija apie atliktų tikrinimų rezultatus.

      Ne rečiau kaip kartą per metus ir visuomet – prieš metinį patikrinimą, numatytą 34 straipsnio 2 dalyje, yra tikrinami ir vertinami:
      a)       valstybės narės ir Komisijos atliktų tikrinimų rezultatai;
      b)       pastabos, kurias pateikė kitos nacionalinės ar Bendrijos kontrolės įstaigos ar institucijos;
      c)       pastebėtų netikslumų finansinis poveikis, priemonės, kurių buvo imtasi arba kurios dar būtų reikalingos jiems ištaisyti, o
         prireikus – suderinimas su valdymo bei kontrolės sistemomis.

      4.       Po šio patikrinimo bei vertinimo ir nepažeidžiant priemonių, kurių valstybės narės nedelsdamos turi imtis pagal šio ir 39 straipsnių
         nuostatas, Komisija gali pateikti pastabas, ypač dėl nustatytų netikslumų finansinio poveikio. Šios pastabos skirtos valstybei
         narei ir tam tikros pagalbos vadovaujančiajai institucijai. Prie pastabų prireikus pridedami prašymai dėl taisomųjų priemonių
         nustatytiems valdymo trūkumams ir tiems nustatytiems netikslumams, kurie dar nėra ištaisyti, pataisyti. Valstybėms narėms
         sudaroma galimybė pateikti savo pastabas dėl šių pastabų.

      Jeigu Komisija, valstybėms narėms pateikus pastabas arba jų nepateikus, patvirtina išvadas, valstybė narė per nustatytą terminą
         imasi reikalingų priemonių Komisijos prašymams įvykdyti ir informuoja Komisiją apie savo veiksmus.

      5.       Nepažeidžiant šio straipsnio nuostatų, Komisija, deramai patikrinusi, gali sustabdyti visą arba dalį tarpinio mokėjimo, jeigu
         nustato, kad minėtos išlaidos susijusios su dideliu netikslumu, kuris nebuvo ištaisytas, ir kad reikalinga neatidėliotinai
         imtis priemonių. Komisija informuoja suinteresuotą valstybę narę apie priemones, kurių buvo imtasi, ir tokio sprendimo priežastis.
         Jeigu praėjus penkiems mėnesiams priežastys dėl sustabdytų mokėjimų išlieka arba suinteresuota valstybė narė nepranešė Komisijai
         apie priemones, kurių buvo imtasi dideliam netikslumui ištaisyti, taikomos 39 straipsnio nuostatos.

      6.       Jeigu dvišaliuose administraciniuose susitarimuose nenuspręsta kitaip, trejus metus po to, kai Komisija sumokėjo bet kurios
         pagalbos likutį, atsakingos institucijos nuolat suteikia Komisijai galimybę gauti išlaidų ir atitinkamos pagalbos patikrinimus
         patvirtinamuosius dokumentus (originalus arba tekstus, patvirtintus, kad jie atitinka dokumento originalą, paprastai esanti
         priimtinuose duomenų nešėjuose). Šio laikotarpio skaičiavimas gali nutrūkti, jeigu vyksta teisminis procesas arba Komisijos
         deramai motyvuotu prašymu.“

      6        Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnyje „Finansinių klaidų taisymai [Finansinės korekcijos]“ numatyta:

      „1.      Valstybės narės visų pirma atsako už netikslumų tyrimą remdamosi svarbiausių pokyčių, kurie daro įtaką pagalbos įgyvendinimo
         ar priežiūros esmei ar sąlygoms, įrodymais ir už reikalingus finansinių klaidų taisymus [reikalingas finansines korekcijas].

      Valstybė narė taiso finansines klaidas [atlieka reikalingas finansines korekcijas], susijusias su atskirais ar sistemingais
         netikslumais. Valstybės narės daromais taisymais [atliekamomis korekcijomis] panaikinamas visas Bendrijos įnašas ar jo dalis.
         Tokia tvarka aptiktas [gaunamas] Bendrijos lėšas valstybė narė gali dar kartą naudoti atitinkamai pagalbai, laikydamasi 53 straipsnio
         2 dalyje nurodytų susitarimų.

      2.      Jeigu Komisija, atlikusi reikalingus patikrinimus, daro išvadą, kad:
      <…>
      c)       yra dideli valdymo ar kontrolės sistemų darbo trūkumai, dėl kurių gali atsirasti sistemingų netikslumų,
      Komisija sustabdo minėtus tarpinius mokėjimus ir, nurodžiusi tokio sprendimo priežastis, prašo valstybės narės pateikti savo
         pastabas ir, jei reikia, per nustatytą laiką ištaisyti padėtį.

      Jeigu valstybė narė prieštarauja Komisijos pastaboms, Komisija kviečia valstybę narę į posėdį, kuriame abi šalys bendradarbiavimo
         partnerystės pagrindu stengiasi susitarti dėl pastabų ir išvadų, kurios turi būti padarytos iš pastabų.

      3.       Komisijos nustatyto laikotarpio pabaigoje, jeigu nebus pasiektas susitarimas ir valstybė narė neištaisys padėties, Komisija,
         atsižvelgusi į valstybės narės pastabas, priimti sprendimą gali per tris mėnesius:

      a)       sumažinti į sąskaitą mokamą sumą, minėtą 32 straipsnio 2 dalyje;
      arba
      b)       ištaisyti reikalaujamas finansines klaidas [atlikti finansines korekcijas] panaikinant fondų įnašo dalį, skirtą tam tikrai
         pagalbai, arba visą įnašą.

      Komisija, priimdama sprendimą dėl taisomos [korekcijos] sumos ir, laikydamasi proporcingumo principo, atsižvelgia į netikslumų
         arba pokyčių rūšį ir valstybių narių valdymo ar kontrolės sistemose nustatytų trūkumų finansinę svarbą bei jų mastą.

      Jeigu nėra priimta jokio sprendimo dėl a arba b punktų, tarpinių mokėjimų sustabdymas nedelsiant panaikinamas.
      <…>“
      7        Pagal 2001 m. kovo 2 d Komisijos reglamento (EB) Nr. 438/2001, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1260/1999
         įgyvendinimo taisykles dėl struktūrinių fondų paramos valdymo ir kontrolės sistemų (OL L 63, p. 21; 2004 m. specialusis leidimas
         lietuvių k., 14 sk., 1 t., p. 132), 3 straipsnio a punktą vadovaujančiųjų ir mokėjimo institucijų bei tarpinių įstaigų valdymo
         ir kontrolės sistemos, atsižvelgiant į administruojamos paramos apimties proporcingumą, numato aiškiai apibrėžtas, aiškiai
         paskirstytas ir, kaip reikalinga patikimai finansų valdymo praktikai užtikrinti, deramai atskirtas atitinkamos organizacijos
         funkcijas.

      8        Reglamento Nr. 438/2001 4 straipsnyje numatyta:

      „Valdymo ir kontrolės sistemos apima tvarką, kaip patikrinti bendrai finansuojamus tiekiamus produktus ir teikiamas paslaugas,
         išlaidų, kurioms teikiamos paraiškos, [deklaruotų išlaidų] tikrumą bei tvarką, kaip užtikrinti, kad būtų laikomasi atitinkamo
         Komisijos sprendimo pagal Reglamento <...> Nr. 1260/1999 28 straipsnį reikalavimų ir taikomų nacionalinių bei Bendrijos taisyklių,
         pirmiausia dėl išlaidų tinkamumo tam tikrai struktūrinių fondų paramai gauti, viešųjų pirkimų, valstybės pagalbos (įskaitant
         taisykles dėl pagalbos kaupimo), aplinkos apsaugos ir lygių galimybių.

      Pagal minėtąją tvarką atskirų veiklos rūšių patikrinimai turi būti įforminami vietoje. Dokumentuose nurodomas atliktas darbas,
         patikrinimo rezultatai ir kokių priemonių buvo imtasi pažeidimams ištaisyti. Jeigu fiziniai ar administraciniai patikrinimai
         yra neišsamūs, tačiau atlikti atrinkus veiklos rūšis, dokumentuose nurodomos atrinktos veiklos rūšys ir aprašomas atrankos
         metodas.“

      9        Remiantis Reglamento Nr. 438/2001 7 straipsniu:

      „1.       Valstybių narių valdymo ir kontrolės sistemos užtikrina pakankamą audito seką.
      2.       Audito seka yra laikoma pakankama, jeigu ji padeda:
      a)       sutikrinti Komisijai sertifikuotas suvestines sumas su atskirais išlaidų ir patvirtinamaisiais dokumentais, kurie saugomi
         įvairiais administraciniais lygiais, įskaitant galutinius naudos gavėjus, jeigu jie nėra galutiniai finansavimo gavėjai, veiklą
         vykdančias įstaigas ar firmas; ir

      b)       patikrinti turimų Bendrijos ir nacionalinių lėšų paskirstymą ir pervedimus.
      Pakankamos audito sekos informacijos reikalavimų pavyzdinis aprašas yra pateiktas I priede.
      <…>“
      10      To paties reglamento 9 straipsnis, susijęs su išlaidų sertifikavimu, išdėstytas taip:

      „1.       Tarpinių ir galutinių išlaidų ataskaitų [išlaidų deklaracijų], minėtų Reglamento 1260/1999 32 straipsnio 3 ir 4 dalyse, sertifikatus
         II priede nustatyta forma parengia mokėjimo institucijos asmuo ar departamentas, kuris nepriklauso jokiai paraiškas tvirtinančiai
         tarnybai.

      2.       Prieš sertifikuodama atitinkamą išlaidų ataskaitą [išlaidų deklaraciją], mokėjimo institucija įsitikina, ar yra įvykdytos
         šios sąlygos:

      a)       vadovaujančioji institucija ir tarpinės įstaigos įvykdė Reglamento <...> Nr. 1260/1999, pirmiausia 38 straipsnio 1 dalies
         c ir e punktų bei 32 straipsnio 3 ir 4 dalių reikalavimus, ir laikėsi Komisijos sprendimo pagal reglamento 28 straipsnį sąlygų;

      b)       išlaidų ataskaitoje nurodytos tik tos išlaidos, kurios:
      i)       buvo realiai padarytos per tinkamumo laikotarpį, kurį galutiniai naudos gavėjai nustatė sprendime išlaidų formoje remiantis
         Komisijos reglamento (EB) Nr. 1685/2000 <...> priedo 1 taisyklės 1.2, 1.3 ir 2 dalyse, kurios gali būti patvirtintos gautomis
         sąskaitomis-faktūromis arba lygiavertės įrodomosios galios apskaitos dokumentais;

      ii)       padarytos veiklos, atrinktos finansuoti pagal konkrečią atitinkamą paramą remiantis atrankos kriterijais ir tvarka, metu bei
         taikant Bendrijos taisykles visu laikotarpiu, kuriuo išlaidos buvo padarytos; ir

      iii)  atsiranda dėl priemonių, kurioms tam tikrais atvejais Komisija oficialiai patvirtino visą valstybės pagalbą.
      3.       Kad prieš pateikiant Komisijai išlaidų ataskaitą visuomet būtų galima atsižvelgti į kontrolės sistemų ir audito sekos pakankamumą,
         vadovaujančioji institucija užtikrina, kad mokėjimo institucija būtų nuolat informuojama apie vadovaujančiosios institucijos
         ir tarpinių įstaigų tvarką, taikomą:

      a)       patikrinti bendrai finansuojamus tiekiamus produktus ir teikiamas paslaugas bei paraiškose nurodytų išlaidų tikrumą;
      b)       užtikrinti, ar laikomasi taikomų taisyklių, ir;
      c)       išlaikyti audito seką.
      4.       Tais atvejais, kai vadovaujančioji ir mokėjimo institucijos yra ta pati įstaiga arba priklauso tai pačiai įstaigai, ji užtikrina,
         kad būtų taikoma tvarka, numatanti lygiavertes kontrolės priemones toms, kurios numatytos 2 ir 3 dalyse.“

       Ginčo aplinkybės
      11      2000 m. rugpjūčio 8 d. Komisija priėmė sprendimą C(2000) 1128, patvirtinantį Bendrijų struktūrinių fondų paramos bendrojo
         programavimo dokumentą, skirtą tikslui Nr. 3 Liuksemburge siekti (CCI n° 1999LU053DO001), kuriame buvo numatytos iš viso 93 578 900
         EUR išlaidos ir išlaidos, kurių dalį – iki 39 452 700 EUR – padengia Bendrijos vadovaudamosi bendro finansavimo principu.
         Galiausiai šis sprendimas buvo pakeistas 2007 m. rugsėjo 10 d. Sprendimu C (2007) 4256, kuriame numatyta iš viso 83 289 224
         EUR išlaidos, iš kurių ESF finansuoja iki 35 576 935 EUR.

      12      2001 m. kovo 22 d. Komisija priėmė sprendimą C (2001) 42, patvirtinantį Bendrijų iniciatyvos programą, skirtą kovai su diskriminacija
         ir nelygybe darbo rinkoje (EQUAL) Liuksemburge (CCI Nr. 2000LU050PC001), kuriame buvo numatytos iš viso 8 800 000 EUR išlaidos,
         iš kurių 4 400 000 EUR finansuoja ESF. Galiausiai šis sprendimas buvo pakeistas 2007 m. liepos 24 d. Sprendimu C (2007) 3658,
         kuriame numatytos iš viso 8 707 522 EUR išlaidos, iš kurių 4 353 761 EUR finansuoja ESF.

      13      2002 m. vasario 7 d. laišku Liuksemburgo valdžios institucijos, remdamosi Reglamento Nr. 438/2001 5 straipsniu, pateikė savo
         sistemų, skirtų pagalbai, kuri per du kartus suteikta vadovaujantis sprendimais C (2000) 1128 ir C (2001) 42) (toliau − nagrinėjama
         pagalba), valdyti ir kontroliuoti, aprašą.

      14      2002 m. liepos 8–10 d. Komisijos tarnybos, remdamosi Liuksemburgo institucijų pateiktu aprašu, atliko numatytą 2000–2006 m.
         programavimo laikotarpio prevencinį auditą pagal Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 2 dalį siekdamos įvertinti diegiamas
         valdymo ir kontrolės sistemas.

      15      2002 m. rugpjūčio 22 d. laišku Komisija išsiuntė Liuksemburgo valdžios institucijoms galutinę audito ataskaitą. Šioje ataskaitoje,
         remdamosi teorine suvestine, Komisijos tarnybos, be kita ko, padarė išvadą, kad Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės sukurtomis
         valdymo ir kontrolės sistemomis užtikrinama pakankamai garantijų, kad laikomasi galiojančių teisės aktų ir bendrai pripažintų
         patikimo valdymo kriterijų.

      16      2003 m. liepos 7–8 d. atlikdamos auditą, skirtą, be kita ko, su 1994–1999 m. programavimo laikotarpio užbaigimu susijusių
         procedūrų suvestinei parengti, Komisijos tarnybos patikrino ir sistemas, skirtas 2000–2006 m. programavimo laikotarpiui.

      17      2003 m. rugsėjo 4 d. laišku Liuksemburgo valdžios institucijoms buvo išsiųsta audito ataskaita, parengta remiantis minėtu
         patikrinimu. Joje Komisijos tarnybos konstatavo, kad apskritai vertinant buvo laikytasi ankstesnėje audito ataskaitoje pateiktų
         rekomendacijų.

      18      2004 m. birželio 14–16 d. Komisija atliko EQUAL programos valdymo ir kontrolės sistemų auditą. 2005 m. vasario 11 d. laišku
         ji pateikė šio audito ataskaitą. Remiantis šia atskaita, minėtos sistemos atitiko teisės aktų reikalavimus, nebent kitaip
         būtų nustatyta atliekant vadinamuosius „5 %“ dar neatliktų patikrinimų.

      19      2007 m. birželio 11 d. – liepos 13 d. Komisijos tarnybos atliko keletą patikrinimų siekdamos atsitiktinės atrankos būdu patvirtinti
         įdiegtų nagrinėjamos pagalbos valdymo ir kontrolės sistemų patikimumo lygį. 2007 m. lapkričio 29 d. laišku šio audito ataskaita
         (toliau − 2007 m. lapkričio 29 d. audito ataskaita) pateikta Liuksemburgo valdžios institucijoms. Joje akcentuojami esminiai
         ginčijamos pagalbos valdymo ir kontrolės sistemų trūkumai, susiję su vadovaujančiosios ir mokėjimo institucijų funkcijų atskyrimu,
         vadovaujančiosios institucijos atliktais pirminiais patikrinimais, mokėjimo institucijos atliktu išlaidų deklaracijų sertifikavimu
         ir audito seka.

      20      2008 m. sausio 16 d. laišku Liuksemburgo valdžios institucijos pateikė pastabas dėl 2007 m. lapkričio 29 d. audito ataskaitos.

      21      2008 m. sausio 29 d. laišku Komisija priminė Liuksemburgo valdžios institucijoms, kad jos privalo atkurti patikimą nagrinėjamos
         pagalbos valdymą, visų pirma paisant patikimo finansų valdymo principo ir atsižvelgiant į riziką Bendrijos biudžetui.

      22      Per 2008 m. vasario 29 d. metinį susirinkimą Komisija įspėjo Liuksemburgo valdžios institucijas apie tai, kad jei nebus įvykdyta
         pareiga atkurti patikimą ginčijamos pagalbos valdymą, ji gali priimti sprendimą sustabdyti tarpinius mokėjimus.

      23      2008 m. gegužės 13 d. laišku Komisija nurodė, kad ji nekeičia savo pozicijos ir atsakė į Liuksemburgo valdžios institucijų
         2008 m. sausio 16 d. laiške pateiktus argumentus. Ji nurodė, kad remiantis pateikta informacija nė viena iš 2007 m. lapkričio
         29 d. audito ataskaitoje pateiktų rekomendacijų negali būti laikoma „įvykdyta“. Pagal Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnio
         2 dalį Komisija pasiūlė Liuksemburgo valdžios institucijoms per du mėnesius nuo šio laiško gavimo pateikti jai pastabas bei
         korekcinių priemonių, kurių buvo imtasi siekiant pagerinti nagrinėjamos pagalbos valdymo ir kontrolės sistemų veikimą, ir
         reikiamų finansinių korekcijų aprašą.

      24      Per 2008 m. gegužės 20 d. susitikimą su Liuksemburgo bendrosios finansų inspekcijos atstovais Komisijos tarnybų atstovai išsamiau
         paaiškino priežastis, dėl kurių patvirtina savo poziciją dėl valdymo ir kontrolės sistemų trūkumų. Savo ruožtu, Liuksemburgo
         valdžios institucijos nurodė, kad jos nekeičia savo pozicijos, išdėstytos 2008 m. sausio 16 d. laiške. 2008 m. birželio 17 d.
         susitikime su Komisijos tarnybos atstovais Liuksemburgo vadovaujančiosios institucijos atstovai dar kartą pakartojo savo poziciją.

      25      2008 m. rugsėjo 24 d. Sprendimu C(2008) 5383 dėl Europos socialinio fondo (ESF) tarpinių išmokų pagal Bendrijų struktūrinių
         fondų paramos bendrojo programavimo dokumentą, skirtą tikslui Nr. 3 Liuksemburge siekti, mokėjimo sustabdymo bei 2008 m. spalio
         6 d. Sprendimu C(2008) 5730 dėl tarpinių išmokų mokėjimo pagal EQUAL programą Liuksemburge sustabdymo (toliau kartu − ginčijami
         sprendimai) Komisija sustabdė ESF tarpinius mokėjimus, susijusius su nagrinėjama pagalba. Ji padarė išvadą, kad nustatyta
         didelių valdymo ar kontrolės sistemų trūkumų, dėl kurių gali atsirasti sisteminių netikslumų, kaip suprantama pagal Reglamento
         Nr. 1260/1999 39 straipsnio 2 dalies c punktą.

       Procesas ir šalių reikalavimai
      26      2008 m. gruodžio 16 d. Liuksemburgo Didžioji Hercogystė teismo kanceliarijai pateikė šį ieškinį.

      27      Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, teismas (aštuntoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.

      28      2010 m. kovo 4 d. teismo posėdyje buvo išklausytos šalių nuomonės ir atsakymai į teismo pateiktus klausimus.

      29      Liuksemburgo Didžioji Hercogystė teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamus sprendimus,
      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      30      Komisija teismo prašo:

      –        pripažinti ieškinį nepriimtinu tiek, kiek jis susijęs su sprendimu C (2008) 5383 ,
      –        atmesti likusią ieškinio dalį,
      –        priteisti iš Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl priimtinumo
       Šalių argumentai
      31      Komisija mano, kad šis ieškinys tiek, kiek jis susijęs su Sprendimu C (2008) 5383, pateiktas per vėlai ir todėl nepriimtinas.
         Pagal EB 230 straipsnio penktą pastraipą ieškiniai dėl panaikinimo turi būti pateikti per du mėnesius nuo pranešimo apie aktą
         ieškovui dienos. Nagrinėjamu atveju sprendimą Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės nuolatinė atstovybė prie Europos Sąjungos
         gavo 2008 m. rugsėjo 25 d. Taigi, šis ieškinys, kiek jis susijęs su Sprendimu C (2008) 5383, pateiktas pažeidus terminą.

      32      Savo raštuose Liuksemburgo Didžioji Hercogystė to visiškai nepaaiškino. Vis dėlto per teismo posėdį, atsakydama į teismo pateiktą
         klausimą, ji nurodė neginčijanti to, kad Sprendimą C (2008) 5383 gavo 2008 m. rugsėjo 25 d., ir tai buvo įrašyta į teismo
         posėdžio protokolą.

       Teismo vertinimas
      33      Reikia priminti, kad pagal EB 230 straipsnio penktą pastraipą ieškinys dėl panaikinimo pateikiamas per du mėnesius nuo pranešimo
         ieškovui apie ginčijamą aktą dienos. Pagal Bendrojo teismo procedūros reglamento 102 straipsnio 2 dalį šis terminas ilginamas
         dešimčia dienų dėl atstumo.

      34      Pagal nusistovėjusią teismų praktiką šis terminas ieškiniui pareikšti yra imperatyvus ir nepriklauso nuo šalių ir teismo valios,
         nes nustatytas siekiant užtikrinti teisinių situacijų aiškumą ir saugumą bei išvengti bet kokios diskriminacijos ar neobjektyvaus
         vertinimo vykdant teisingumą (1997 m. sausio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo Coen, C‑246/95, Rink. p. I‑403, 21 punktas ir 1997 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mutual Aid Administration Servines prieš Komisiją, T‑121/96 ir T‑151/96, Rink. p. II‑1355, 38 punktas).

      35      Nagrinėjamu atveju pagal Procedūros reglamento 101 straipsnio 1 dalies a ir b punktus bei 101 straipsnio 2 dalį ieškinio dėl
         Sprendimo C (2008) 5383 pareiškimo terminas prasidėjo 2008 m. rugsėjo 26 d., t. y. kitą dieną po to, kai apie šį sprendimą
         buvo pranešta Liuksemburgo Didžiajai Hercogystei.

      36      Todėl terminas ieškiniui dėl šio sprendimo pareikšti, kuris apėmė ne tik EB 230 straipsnio penktoje pastraipoje numatytą dviejų
         mėnesių terminą, bet ir terminą dėl atstumo, numatytą Procedūros reglamento 102 straipsnio 2 dalyje, suėjo 2008 m. gruodžio
         5 d.

      37      Darytina išvada, kad šis 2008 m. gruodžio 16 d. pareikštas ieškinys dėl sprendimo C (2008) 5730 panaikinimo buvo paduotas
         pavėluotai ir turi būti pripažintas nepriimtinu. Tačiau ieškinys, kiek jis susijęs su Sprendimu C (2008) 5730, yra priimtinas,
         nes apie jį Liuksemburgo Didžiajai Hercogystei buvo pranešta tik 2008 m. spalio 7 d.

       Dėl esmės
      38      Grįsdama savo ieškinį Liuksemburgo Didžioji Hercogystė iš esmės nurodo du ieškinio pagrindus. Pirmasis pagrindas susijęs su
         teisinių lūkesčių apsaugos principo pažeidimu. Antrasis pagrindas grindžiamas Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnio 2 dalies
         c punkto pažeidimu Komisijai sustabdžius su nagrinėjama pagalba susijusius mokėjimus, nors reikalaujamos sąlygos nebuvo įvykdytos.

      39      Kalbant apie eilės tvarką, kuria turi būti nagrinėjami Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės nurodyti ieškinio pagrindai, dėl
         kurios bylos šalys nesutaria, reikia pažymėti, jog pirmiausia reikėtų nagrinėti pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 1260/1999
         39 straipsnio 2 dalies c punkto pažeidimu, o vėliau − pagrindą, susijusį su teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu.

       Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnio 2 dalies c punkto pažeidimu
       Šalių argumentai
      40      Liuksemburgo Didžioji Hercogystė tvirtina, kad sustabdžiusi nagrinėjamą pagalbą Komisija pažeidė Reglamento Nr. 1260/1999
         39 straipsnio 2 dalies c punktą, nes nebuvo įvykdytos šia nuostata reikalaujamos sąlygos. Išvada, kad nustatyta didelių trūkumų,
         dėl kurių gali atsirasti sisteminių netikslumų, akivaizdžiai klaidinga. Net pripažįstant, kad būta pažeidimų, jie yra nereikšmingi
         ir nesisteminiai.

      41      Pirma, dėl vadovaujančiosios ir mokėjimo institucijų organizavimo reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 438/2001 3 straipsniu
         ar kita šio reglamento nuostata nedraudžiama, kad šios dvi institucijos būtų ta pati organizacija. Tokia galimybė, be kita
         ko, numatyta šio reglamento 9 straipsnio 4 dalyje, o galimybė vadovaujančiajai ir mokėjimo institucijoms kartu vykdyti patikrinimus
         nėra draudžiama. Reikalaudama tokio funkcinio atskyrimo laipsnio Komisija padarė teisės klaidą. Dublike Liuksemburgo Didžioji
         Hercogystė patikslina, kad nors abiejų institucijų tikrintojai patikrinimus pas galutinį pagalbos gavėją atlieka tuo pačiu
         metu, dėl to nekyla joks pavojus, kad tikrintojas ir tikrinamasis veiks kaip bendrininkai, nes Liuksemburgo valstybės tarnybai
         taikomos etikos taisykles.

      42      Antra, dėl vadovaujančiosios institucijos atliekamų pirminių patikrinimų ir mokėjimo institucijos atliekamo išlaidų sertifikavimo
         Liuksemburgo Didžioji Hercogystė teigia, kad pakopinis išlaidų sertifikavimas, t. y. nacionalinės vadovaujančiosios institucijos
         sprendimas deklaruoti išlaidas, dėl kurių kyla abejonių, tačiau kurios deklaravimo momentu dar nėra teisiškai pripažintos
         netinkamomis, atitinka Reglamento Nr. 438/2001 4 straipsnį. Be to, pašalinant tik tą „iš dalies netinkamų“ išlaidų dalį, kuri
         yra su trūkumais, o ne jas visas, ši nuostata nepažeidžiama. Pagal šį straipsnį nacionalinės valdžios institucijoms suteikiama
         diskrecija jų valdymo ir kontrolės sistemų srityje, jeigu šios sistemos apima tvarką, kaip patikrinti, ar tiekiami bendrai
         finansuojami produktai ir teikiamos bendrai finansuojamos paslaugos, išlaidų, kurioms teikiamos paraiškos, tikrumą bei tvarką,
         kaip užtikrinti, kad būtų laikomasi atitinkamų Komisijos sprendimų reikalavimų. Be to, Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės
         nuomone, Komisijos grindžiant savo aiškinimą nurodytas 2005 m. gruodžio 21 d. darbinis dokumentas dėl tinkamos praktikos,
         susijusios su valstybių narių turimais atlikti struktūrinių fondų ir sanglaudos fondų bendrai finansuojamų projektų valdymo
         patikrinimais, nebuvo privalomas programų įgyvendinimo laikotarpiu. Galiausiai, Liuksemburgo valdžios institucijoms atlikus
         patikrinimus a posteriori, Sąjungos finansiniai interesai buvo apsaugoti.

      43      Trečia, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė mano, kad 2007 m. lapkričio 29 d. audito atskaitos išvados dėl audito sekos, pakartotos
         ginčijamų sprendimų 30−32 straipsniuose, kad vadovaujančiosios institucijos turimi dokumentai yra neišsamūs ir juose nenurodyta
         būtina informacija tam, kad būtų įrodytas išlaidų tinkamumas ir teisėtumas, yra neteisingos. Beje, šį aspektą Liuksemburgo
         valdžios institucijos jau aptarė savo 2008 m. sausio 16 d. pastabose, kuriose, be kita ko, pabrėžiama, jog visą informaciją,
         susijusią su detaliu biudžetu ir siektinais rezultatais, buvo įmanoma surasti paraiškos teikimo akte, susijusiame su kiekvienu
         finansuojamu projektu. Galiausiai triplike Liuksemburgo Didžioji Hercogystė pabrėžia, kad Komisija nacionalinės valdžios institucijų
         niekada neprašė pateikti tariamai trūkstamos informacijos.

      44      Komisija ginčija visus Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės argumentus. Ji pabrėžia, kad, priešingai nei teigiama, nagrinėjamu
         atveju kalbama ne apie nereikšmingus netikslumus, bet apie tam tikrą kiekį didelių trūkumų, susijusių su organizavimu, vadovaujančiosios
         institucijos atliekamais pirminiais patikrinimais, mokėjimo institucijos atliekamu išlaidų ataskaitų sertifikavimu ir audito
         seka, kurie yra esminiai valdymo ir kontrolės sistemų elementai ir kurių kiekvienas pateisina tarpinių mokėjimų sustabdymą.

       Teismo vertinimas
      45      Svarbu visų pirma priminti, kad remiantis teismo praktika taisyklė, pagal kurią iš Bendrijos biudžeto apmokamos tik tos išlaidos,
         kurių nacionalinės institucijos patyrė laikydamosi Bendrijos taisyklių, taikoma ir teikiant finansinę paramą iš ESF (2005 m.
         rugsėjo 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Airija prieš Komisiją, C‑199/03, Rink. p. I‑8027, 26 punktas).

      46      Pagal Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnio 2 dalies c punktą Komisija sustabdo tarpinius mokėjimus, jeigu atlikusi reikalingus
         patikrinimus padaro išvadą, kad yra didelių valdymo ar kontrolės sistemų trūkumų, dėl kurių gali atsirasti sisteminių netikslumų.
         To paties reglamento 39 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad Komisija prireikus gali atlikti finansine korekcijas sumažindama
         arba apskritai panaikindama iš fondų finansuojamą atitinkamos pagalbos dalį.

      47      Atsižvelgiant į patikimo finansų valdymo reikalavimą, kuriuo grindžiamas struktūrinių fondų įgyvendinimas, ir į su šiuo įgyvendinimu
         susijusius nacionalinių valdžios institucijų įgaliojimus, Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalyje nurodyta valstybių
         narių pareiga sukurti valdymo ir kontrolės sistemas, kurios vykdymo taisyklės detalizuojamos Reglamento Nr. 438/2001 2−8 straipsniuose,
         yra esminė.

      48      Nagrinėjamu atveju reikia nustatyti, ar Komisija pagrįstai sustabdė tarpinius mokėjimus, susijusius su programa EQUAL Liuksemburgo
         Didžiojoje Hercogystėje, remdamasi jos nustatytais trūkumais, susijusiais, pirma, su vadovaujančiosios ir mokėjimo institucijų
         organizavimu, antra, vadovaujančiosios institucijos atliktais pirminiais patikrinimais bei mokėjimo institucijos atliktu išlaidų
         ataskaitų sertifikavimu ir, trečia, audito seka.

      49      Pirma, apie vadovaujančiosios ir mokėjimo institucijų organizaciją Komisija 2007 m. lapkričio 29 d. audito ataskaitos 3.1.1.5 punkte
         nurodo, jog „nustatyta, kad asmenys, atsakingi už [Reglamento Nr. 438/2001] 4 straipsnyje numatytus patikrinimus, ir tie,
         kurie numatyti [šio reglamento] 9 straipsnyje, kad sertifikuotų išlaidas, šias funkcijas vykdė bendrai“.

      50      Iš šio teiginio Sprendimo C (2008) 5730 18 konstatuojamojoje dalyje Komisija padarė išvadą, kad „vadovaujančiosios ir mokėjimo
         institucijų organizacija [negalėjo] būti pripažinta tinkama ir neatitiko Reglamento Nr. 438/2001 3 straipsnyje numatytų reikalavimų
         (aiškiai apibrėžtos, aiškiai ir deramai paskirstytos funkcijos; užtikrinimas, kad funkcijos būtų vykdomos tinkamai)“. Liuksemburgo
         Didžioji Hercogystė iš esmės tvirtina, kad, priešingai nei aiškina Komisija, vadovaujančiosios ir mokėjimo institucijų bendrai
         vykdomi pagalbos, dėl kurios priimtas sprendimas C (2008) 5730 (toliau − pagalba EQUAL), mokėjimo patikrinimai, kuriuos atliko
         atitinkamai mokėjimo ir vadovaujančioji institucija, neprieštarauja Reglamentui Nr. 438/2001.

      51      Šiuo klausimu svarbu priminti, kad Reglamento Nr. 438/2001 3 straipsnio a punkte numatyta, jog „vadovaujančiųjų ir mokėjimo
         institucijų bei tarpinių įstaigų valdymo ir kontrolės sistemos, atsižvelgiant į administruojamos paramos apimties proporcingumą,
         numato aiškiai apibrėžtas, aiškiai paskirstytas ir, kaip reikalinga patikimai finansų [valdymo] praktikai užtikrinti, deramai
         paskirstytas [atskirtas] atitinkamos organizacijos funkcijas“.

      52      Nors, kaip tvirtina Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, šio reglamento 9 straipsnio 4 dalis nedraudžia, kad vadovaujančioji
         ir mokėjimo institucijos būtų ta pati organizacija, dar reikia, jog atitinkamoje organizacijoje egzistuotų „aiškus paskirstymas“
         ir „deramas paskirstymas [atskyrimas]“.

      53      Aptariamu atveju iš Sprendimo C (2008) 5730 motyvų šiuo klausimu aiškiai matyti, kad Komisija akcentavo ne tiek minėtų institucijų
         atliktų patikrinimų netikslumus, kiek jų patikimumą. Komisijos nuomone, bendrai vykdant valdymo ir mokėjimo funkcijas kyla
         abejonė dėl tarnautojų, atsakingų už patikrinimus, nešališkumo, kuris neatsiejamas nuo su tokiu bendru vykdymu susijusiu artumu
         ir „bendrininkavimu“. Būtent iš Sprendimo C (2008) 5730 17 konstatuojamosios dalies matyti, kad „Reglamento Nr. 438/2001 4 straipsnyje
         numatyti patikrinimai ir to paties reglamento 9 straipsnyje numatyti patikrinimai negali <…> būti vykdomi bendrai, kad nekiltų
         pavojus iškraipyti institucijos, atsakingos už mokėjimo prašymų sertifikavimą, sprendimą“.

      54      Šiam argumentui reikia pritarti. Iš tikrųjų, kadangi remiantis ESF finansuojamai pagalbai taikomais teisės aktais vadovaujančioji
         ir mokėjimo institucijos turi atlikti labai įvairių patikrinimų skirtingais etapais, bendras šioms institucijoms priskirtų
         funkcijų vykdymas kelia nemažą su šių patikrinimų koordinavimu arba net jų susiliejimu susijusį pavojų ir todėl gali kelti
         abejonių jų patikimumu.

      55      Be to, net nesant būtinybės remtis Komisijos nurodytame darbiniame dokumente dėl gerosios praktikos, taikomos mokėjimo institucijoms
         vykdant sertifikavimo funkciją, kurį Komisijos tarnybos pristatė valstybėms narėms, pateiktais paaiškinimais, ši institucija
         padarė teisingą išvadą, kad Liuksemburgo mokėjimo ir vadovaujančiosios institucijų organizavimas pažeidė Reglamento Nr. 438/2001
         3 straipsnį.

      56      Antra, dėl vadovaujančiosios institucijos atliktų pirminių patikrinimų ir mokėjimo institucijos atlikto išlaidų sertifikavimo
         trūkumų Liuksemburgo Didžioji Hercogystė iš esmės teigia, kad, kritikuodama su EQUAL pagalba susijusią pirminių patikrinimų
         ir sertifikavimo sistemą Komisija neatsižvelgė į aplinkybę, kad atlikus a posteriori patikrinimus nebuvo įtraukta jokių netinkamų išlaidų ir kad galiausiai Bendrijos finansiniai interesai buvo apsaugoti.

      57      Tačiau reikia pabrėžti, kad Komisija savo 2007 m. lapkričio 29 d. audito ataskaitoje pažymėjo, jog kai kurios išlaidos ne
         tik liko nepatikrintos arba nepakankamai patikrintos vadovaujančiosios institucijos pirminiame etape, pažeidžiant Reglamento
         Nr. 1260/1999 34 straipsnį ir Reglamento Nr. 438/2001 4 straipsnį, bet mokėjimo institucija neatliko ir jų sertifikavimo pagal
         Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies d punktą ir Reglamento Nr. 438/2001 9 straipsnį. Tam tikrais atvejais šios
         institucijos deklaravo išlaidas, dėl kurių joms buvo kilę abejonių. Konkrečiau tariant, vadovaujančioji institucija neišsamiai
         patikrino deklaruotas išlaidas. Be to, mokėjimo institucija, sertifikuodama išlaidų ataskaitas, sistemingai neatsižvelgė į
         tariamai konstatuotus pirminių patikrinimų netikslumus.

      58      Tokie trūkumai yra dideli valdymo ar kontrolės sistemų trūkumai, dėl kurių gali atsirasti sisteminių netikslumų. Tiek vadovaujančiosios
         institucijos vykdomų patikrinimų etapu, tiek mokėjimo institucijai atliekant sertifikavimą, o tai yra patikimo finansų valdymo
         garantijos, nacionalinės valdžios institucijos turi ex ante ir visiškai įsitikinti numatomų išlaidų realumu ir atitiktimi reikalavimams. Priešingai nei teigia Liuksemburgo Didžioji
         Hercogystė, nepakanka, kad nacionalinės valdžios institucijos atliktų patikrinimus ex post ir jais remdamasi prireikus atliktų finansinius koregavimus.

      59      Trečia, šie samprotavimai galioja ir kalbant apie Reglamento Nr. 438/2001 7 straipsnyje nurodytos audito sekos priežiūrą.
         Šiuo atžvilgiu Liuksemburgo Didžioji Hercogystė neįrodė, kad vien nuoroda į paraiškų pateikimo aktus, susijusius su pagalba
         EQUAL, galėjo savaime suteikti visą konkrečią informaciją, kurios reikalaujama pagal šio reglamento 7 straipsnio 2 ir 3 dalis.

      60      Dėl šio aspekto svarbu pabrėžti, kad Reglamento Nr. 438/2001 I priede „Pavyzdinis pakankamos audito sekos informacijos reikalavimų
         aprašas“ pateikiama labai tiksli informacija apie tai, kokios pareigos tenka nacionalinėms valdžios institucijoms. Jame aiškiai
         nurodoma, kad šios institucijos turi turėti bei išsaugoti tam tikru valdymo lygiu tvarkomus apskaitos dokumentus bei išsamią
         informaciją apie kiekvieną bendrai finansuojamą veiklą.

      61      Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, pažymėtina, kad Komisija padarė pagrįstą išvadą, jog egzistavo didelių valdymo ar kontrolės
         sistemų trūkumų, dėl kurių gali atsirasti sisteminių netikslumų, ir dėl to sustabdė pagalbos EQUAL tarpinius mokėjimus. Šiuo
         atžvilgiu svarbu priminti, kad Bendrijos paramos prašančių asmenų ir jos gavėjų pareiga užtikrinti, jog jie pateikia Komisijai
         pakankamai tikslią informaciją tam, kad galėtų tinkamai veikti kontrolės ir įrodymo sistema, skirta patikrinti, ar įvykdytos
         paramos suteikimo sąlygos, yra neatsiejama ESF paramos sistemos dalis ir būtina jos geram veikimui (pagal analogiją žr. 2007 m.
         birželio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mediocurso prieš Komisiją, T‑251/05 ir T‑425/05, Rink. p. II‑0000, 67 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      62      Taigi šį ieškinio pagrindą prareikia atmesti.

       Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu
       Šalių argumentai
      63      Liuksemburgo Didžioji Hercogystė teigia, kad Komisija pažeidė teisėtų lūkesčių apsaugos principą, nes 2002 m. rugpjūčio 22 d.
         ir 2003 m. rugsėjo 4 d. pateiktose prevencinio audito atskaitose, taip pat 2005 m. vasario 7 d. ataskaitoje aiškiai konstatavo,
         kad valdymo ir kontrolės sistemomis, susijusiomis su nagrinėjama pagalba, užtikrinama pakankamai garantijų. Taigi šiose audito
         ataskaitose Komisija padarė visiškai priešingas išvadas nei ginčijamuose sprendimuose.

      64      Tačiau šie prevenciniai 2002 m. ir 2003 m. audito patikrinimai pagal Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 2 dalį buvo vieninteliai,
         atlikti atitinkamu programavimo laikotarpiu, o ginčijami sprendimai priimti remiantis auditu, atliktu jau praėjus šiam laikotarpiui,
         t. y. tuo momentu, kai nebebuvo įmanoma pataisyti nagrinėjamų valdymo ir kontrolės sistemų. Šiuo atveju Liuksemburgo valdžios
         institucijos neturėjo jokio pagrindo nepasitikėti šiose atskaitose pateiktu vertinimu dėl jų valdymo ir kontrolės sistemų
         tinkamumo.

      65      Liuksemburgo Didžioji Hercogystė patikslina, kad atlikdamos ankstesnį auditą Komisijos tarnybos aiškiai patvirtino vadovaujančiosios
         ir mokėjimo institucijų organizavimo tvarką bei Liuksemburgo valdžios taikomą audito sekos priežiūrą ir išlaidų pakopinio
         sertifikavimo procedūrą.

      66      Dėl darbinių dokumentų, susijusių su gerąja praktika, kuriais remiasi Komisija, reikia pažymėti, kad akivaizdu, jog jie buvo
         parengti 2005 m. pabaigoje, t. y. gerokai po to, kai pradėta teikti pagalba, susijusi su atitinkamu programavimo laikotarpiu.

      67      2005 m. vasario 7 d. ataskaitoje, kuri buvo pateikta atlikus papildomą 2004 m. birželio mėn. auditą ir kurią Komisija pateikė
         kaip atsiliepimo į ieškinį priedą, patvirtinama, kad Komisijos tarnybos apskritai buvo patenkintos projektų atrankos, išlaidų
         deklaravimo ir kontrolės sistema.

      68      Liuksemburgo Didžioji Hercogystė teigia, kad, priešingai nei tvirtina Komisija, 2002 m. liepos mėn., 2003 m. liepos mėn. ir
         2004 m. birželio mėn. audito patikrinimų apimtis nebuvo ribota. Objektyviai perskaičius tris minėto audito ataskaitas matyti,
         kad buvo atliekami išsamūs patikrinimai siekiant, pirma, nustatyti, ar praktiškai įgyvendinamos procedūros atitiko tas, apie
         kurias buvo pranešta Komisijai, ir taikomus teisės aktus, antra, atrenkant konkrečias institucijas patikrinti, ar sistemos
         tikrai galėjo būti patvirtintos. Šiuo atžvilgiu Liuksemburgo Didžiajai Hercogystei nebuvo nurodyta ar priekaištauta, kad atliekant
         minėtą auditą atrinkta tikrinti veikla buvo ribota ir todėl nereprezentatyvi.

      69      Taigi Komisija buvo labai gerai informuota ir patvirtino visas Liuksemburgo valdymo ir kontrolės sistemas.

      70      Komisija nesutinka su Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės argumentais. Ji iš esmės tvirtina, kad audito ataskaitos nesukuria
         teisėtų lūkesčių ir kad bet kuriuo atveju nagrinėjamoje byloje jos tokio lūkesčio nesukūrė.

       Teismo vertinimas
      71      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką teisė reikalauti teisėtų lūkesčių apsaugos atsiranda, jei įvykdytos trys kumuliacinės
         sąlygos. Pirma, administracija suinteresuotajam asmeniui iš leidžiamų ir patikimų šaltinių turi būti suteikusi tikslius, besąlyginius
         ir tarpusavyje derančius patikinimus. Antra, dėl šių patikinimų pobūdžio šiam asmeniui turi kilti teisėtų lūkesčių. Trečia,
         šie patikinimai turi atitikti galiojančias taisykles (žr. Pirmosios instancijos teismo sprendimus: 2005 m. birželio 30 d.
         Sprendimo Branco prieš Komisiją, T‑347/03, Rink. p. II‑2555, 102 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką bei 2006 m. vasario 23 d. Sprendimo, Cementbouw Handel & Industrie prieš Komisiją, T‑282/02, Rink. p. II‑319, 77 punktą).

      72      Nagrinėjamoje byloje kyla klausimas, ar 2002 m., 2003 m. ir 2005 m. audito ataskaitose pateikti vertinimai dėl bendrai finansuojamų
         ESF projektų galėjo suteikti pagrindą nacionalinių valdžios institucijų, kurioms visų pirma pavesta valdyti ir kontroliuoti
         pagalbą, lūkesčiams atsirasti.

      73      Šiuo klausimu iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad asmuo, kuris padarė akivaizdų galiojančių teisės aktų pažeidimą,
         negali remtis teisėtų lūkesčių apsaugos pažeidimu (šiuo klausimu žr. 1985 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sideradria prieš Komisiją, 67/84, Rink. p. 3983, 21 punktą ir 2004 m. lapkričio 25 d. Teisingumo Teismo nutarties Vela ir Tecnagrind prieš Komisiją, C‑18/03 P, Rink. p. I‑0000, 117–119 punktus; 2003 m. balandžio 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Forum des migrants prieš Komisiją, T‑217/01, Rink. p. II‑1563, 76 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

      74      Be to, teismų praktikoje jau buvo pažymėta, kad teisėtų lūkesčių apsaugos principu negalima remtis ginčijant Bendrijos paramos
         sustabdymą, kai nebuvo akivaizdžiai laikytasi šios paramos suteikimo sąlygų (šiuo klausimu žr. Pirmosios instancijos teismo
         sprendimus: 1999 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Sonasa prieš Komisiją, T‑126/97, Rink. p. II‑2793, 39 punktą ir 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Branco prieš Komisiją, T‑162/04, p. II‑0000, 123 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

      75      Nagrinėjamu atveju, kaip matyti išnagrinėjus pirmąjį ieškinio pagrindą, Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos sprendime
         C (2008) 5730 prieidama prie išvados, kad buvo „keli dideli valdymo ir kontrolės sistemų trūkumai“, dėl kurių gali atsirasti
         sisteminių netikslumų, ir kad dėl to reikėjo sustabdyti pagalbos EQUAL tarpinius mokėjimus.

      76      Tokie netikslumai kaip akivaizdus Bendrijos teisės aktų, kuriais remiantis priimtas sprendimas suteikti Bendrijos pagalbą,
         arba sprendimo suteikti pagalbą nuostatų pažeidimas (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Sonasa prieš Komisiją 35, 36 ir 39 punktus bei minėtos Nutarties Vela prieš Komisiją 117 ir 118 punktus) turi būti laikomi akivaizdžiais galiojančių teisės aktų pažeidimais.

      77      Bet kuriuo atveju galbūt egzistuojantys pažeidimai, kurie nebuvo tirti ar nustatyti, niekaip negali būti pagrindas teisėtiems
         lūkesčiams atsirasti (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2003 m. spalio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Airija prieš Komisiją, C‑339/00, Rink. p. I‑11757, 81 punktą). Be to, niekas Komisijai netrukdo, per konkretų patikrinimą nustačius pažeidimų,
         už juos nustatyti finansines pasekmes. Nacionalinės valdžios institucijos, kurios visų pirma prisiima atsakomybę už finansinę
         pagalbos kontrolę (žr. Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalį), negali šios atsakomybės atsisakyti nurodydamos, kad
         Komisija per ankstesnį patikrinimą nenustatė jokio netikslumo (šiuo klausimu žr. 1999 m. balandžio 22 d. Teisingumo Teismo
         sprendimo Nyderlandai prieš Komisiją, C‑28/94, Rink. p. I‑1973, 76 punktą).

      78      Taigi, kadangi buvo nustatyta didelių netikslumų, kiek tai susiję su taikytinais teisės aktais, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė
         negali teigti, kad 2002−2004 m. vykdyto audito ataskaitose pateikiamas vertinimas suteikė pagrindą atsirasti pagrįstiems lūkesčiams
         dėl šioje byloje nagrinėjamos valdymo ir kontrolės sistemos atitikties Bendrijos teisės aktams ir dėl galutinio EQUAL pagalbos
         išmokėjimo.

      79      Bet kuriuo atveju, kaip pabrėžė Komisija per teismo posėdį, Komisijos tarnybų parengtos audito ataskaitos, susijusios su struktūrinių
         fondų finansuojamos veiklos įgyvendinimu, iš esmės negali būti pagrindas atsirasti teisėtiems lūkesčiams, kaip išplaukia iš
         71 punkte nurodytos teismų praktikos, kad valdymo ir kontrolės sistemos, kurias turi sukurti valstybės narės, atitiks keliamus
         reikalavimus. Tokios atskaitos paprastai parengiamos atrankos būdu remiantis pavyzdine, o ne išsamia informacija apie pagalbą
         ir tik patvirtina padėtį, stebėtą tuo metu, kai buvo atliekamas auditas. Be to, šios ataskaitos parodo tik tarnautojų, atsakingų
         už patikrinimus vietoje, profesinę nuomonę, o ne Komisijos nuomonę, kuri paaiškėja tik vėliau vykstant ginčo procedūrai, į
         kurią įtraukiama ir atitinkama valstybė narė.

      80      Šis samprotavimas juo labiau galioja šioje byloje, nes iš bylos dokumentų nematyti, jog išvados, padarytos ataskaitose, parengtose
         iki 2007 m. lapkričio 9 d. ataskaitos, suteikė Liuksemburgo valdžios institucijoms kokia nors garantiją, galinčią pagrįsti
         viltis dėl EQUAL pagalbos valdymo ir kontrolės sistemų atitikties keliamiems reikalavimams ir taip sukelti teisėtų lūkesčių,
         kad Komisija nesustabdys minėtai veiklai skirtos Bendrijos finansinės paramos teikimo.

      81      Iš tikrųjų, ankstesnių audito atskaitų tikslas ir apimtis akivaizdžiai skyrėsi nuo atliktojo 2007 m. lapkričio 29 d. Pirma,
         2002 m. liepos 8–12 d. atlikto prevencinio audito ataskaitoje aiškiai nurodyta, kad jo tikslas parengti „bendrą pagalbos valdymo,
         mokėjimo ir kontrolės sistemos požymių suvestinę“. Šis auditas, atsižvelgiant į ataskaitą, „tik padėjo įrodyti, jog valstybės
         narės įgyvendinama valdymo ir kontrolės sistema buvo užtikrinama pakankamai garantijų“, remiantis „teorine suvestine“. Antra,
         2003 m. rugsėjo 4 d. atskaitoje, susijusioje su 2003 m. liepos mėn. atliktu auditu, minima, jog, beje, siekiama ne tik parengti
         1994–1999 programavimo laikotarpio užbaigimo procedūrų suvestinę, bet ir įvertinti, „kaip laikomasi 2002 m. audito ataskaitos“.
         Trečia, 2005 m. vasario 7 d. atskaita, susijusia su 2004 m. birželio mėn. auditu, buvo siekiama įvertinti situaciją remiantis
         įvairiais teisės aktuose numatytais aspektais, kuriuos nurodė auditoriai (žr. minėtos atskaitos I dalies 6 punktą).

      82      Taigi minėtais audito patikrinimais buvo siekiama įvertinti, kaip įgyvendinama EQUAL pagalbos valdymo ir kontrolės sistema.
         Tik 2007 m. lapkričio 29 d. ataskaita, kurioje nurodoma, kad ja siekiama „patikrinti atsitiktinai parinktus projektus, kad
         būtų galima nustatyti valdymo ir kontrolės sistemų, susijusių su 2000–2006 m. programavimo laikotarpiu, patikimumo lygį“,
         patvirtino patikimumo lygį, suteiktą galiojančioms sistemoms per ankstesnes audito operacijas (žr. minėtos atskaitos 1 punktą).
         Komisijai negalima priekaištauti dėl to, kad ši galutinė audito ataskaita parengta tik pasibaigus šioje byloje svarbiam programavimo
         laikotarpiui, t. y. 2000–2006 m. laikotarpiui, nes tai būdinga finansinės kontrolės sistemai pagal Reglamentą Nr. 1260/1999.

      83      Remiantis šiais motyvais, reikia atmesti ir antrąjį Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės ieškinio pagrindą, taigi ir visą ieškinį.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      84      Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
         šalis to prašė. Kadangi Liuksemburgo Didžioji Hercogystė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal Komisijos
         pateiktus reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Priteisti iš Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės bylinėjimosi išlaidas.

               Martins Ribeiro

               Papasavvas

               Wahl

         Paskelbta 2010 m. birželio 18 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
      Parašai.
      * Proceso kalba: prancūzų.