title: Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas 2005 m. gegužės 26 d. # Société d'exportation de produits agricoles SA (SEPA) prieš Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Eksporto grąžinamosios išmokos - Galvijiena - Skerdimas susidarius nepaprastai padėčiai - Reglamentas (EEB) Nr. 3665/87 - 13 straipsnis - Gera ir tinkama prekinė kokybė - Prekės kokybė leidžianti pateikti ją į rinką įprastinėmis sąlygomis. # Byla C-409/03.

text:
      Byla C‑409/03
      Société d'exportation de produits agricoles SA (SEPA)
      prieš
      Hauptzollamt Hamburg-Jonas
      (Bundesfinanzhof prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Eksporto grąžinamosios išmokos – Galvijiena – Skerdimas susidarius nepaprastajai padėčiai – Reglamentas (EEB) Nr. 3665/87 – 13 straipsnis – Gera ir tinkama prekinė kokybė – Prekės kokybė, leidžianti pateikti ją į rinką įprastinėmis sąlygomis“
      Generalinio advokato P. Léger išvada, pateikta 2005 m. vasario 3 d.  I‑0000
      2005 m. gegužės 26 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas  I‑0000
      Sprendimo santrauka
      Žemės ūkis — Bendras rinkų organizavimas — Eksporto grąžinamosios išmokos — Taikymo sąlygos — Geros ir tinkamos prekinės kokybės
            prekės — Sąvoka — Mėsa, kurios negalima parduoti įprastinėmis sąlygomis — Išimtis
      (Komisijos reglamentas Nr. 3665/87, 13 straipsnis)
      Reglamento Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendrąsias grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles,
         13 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad sveikatos reikalavimus atitinkanti mėsa, kurios pardavimą žmonių maistui Europos
         Bendrijos teritorijoje Bendrijos teisė apriboja tik vietos rinka dėl to, kad tai yra dėl ypatingų nenumatytų atvejų paskerstų
         gyvulių mėsa, negali būti laikoma esančia geros ir tinkamos prekinės kokybės, o tai yra būtina sąlyga išmokant eksporto grąžinamąsias
         išmokas. Iš tiesų tokia mėsa, kurios negalima parduoti įprastinėmis sąlygomis, net jei ji ir atitinka sveikatos reikalavimus
         ir yra komercinio sandorio objektas, neatitinka šios eksporto grąžinamosios išmokos išmokėjimo sąlygos.

      (žr. 22, 30, 32 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2005 m. gegužės 26 d.(*)

      „Eksporto grąžinamosios išmokos – Galvijiena – Skerdimas susidarius nepaprastajai padėčiai – Reglamentas (EEB) Nr. 3665/87 – 13 straipsnis – Gera ir tinkama prekinė kokybė – Prekės kokybė, leidžianti pateikti ją į rinką įprastinėmis sąlygomis“
      Byloje C‑409/03
      dėl Bundesfinanzhof (Vokietija) 2003 m. liepos 15 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2003 m. spalio 1 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Société d’exportation de produits agricoles SA (SEPA)
      prieš
      Hauptzollamt Hamburg-Jonas,
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai K. Lenaerts, N. Colneric, K. Schiemann ir E. Juhász (pranešėjas),
      generalinis advokatas P. Léger,
      posėdžio sekretorė M.‑F. Contet, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. lapkričio 18 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
      –       SEPA, atstovaujamos advokato D. Ehle,
      –       Hauptzollamt Hamburg-Jonas, atstovaujamos M. Blaesing,

      –       Graikijos vyriausybės, atstovaujamos G. Kanellopoulos, V. Kontolaimos ir E. Svolopoulou,
      –       Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos E. Paasivirta ir G. Braun,
      susipažinęs su 2005 m. vasario 3 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio
         bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (OL L 351, p. 1), 13 straipsnio
         išaiškinimo.

      2       Šis prašymas pateiktas byloje tarp Žemės ūkio produktų eksporto bendrovės (Société d’Exportation des Produits Agricoles SA,
         toliau – SEPA) ir Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Pagrindinės Hamburg-Jonas muitinės, toliau – Hauptzollamt) dėl to, kad buvo atsisakyta SEPA išmokėti eksporto grąžinamąsias išmokas už galvijieną, kuri buvo gauta paskerdus galvijus
         susidarius nepaprastai padėčiai ir kurią SEPA eksportavo į trečiąsias valstybes.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3       Reglamento Nr. 3665/87 devintoje konstatuojamoje dalyje numatyta:
      „(R)eikia, kad produkto kokybė leistų ją pateikti į rinką įprastinėmis sąlygomis.“
      4       To paties reglamento 13 straipsnyje numatyta:
      „Grąžinamoji išmoka neskiriama už produktus, kurie eksporto deklaracijos priėmimo dieną nėra geros ir tinkamos prekinės kokybės
         ir, jei šie produktai yra skirti žmonių maistui, jų visai negalima vartoti pagal šią paskirtį arba galimybė tai daryti yra
         smarkiai sumažėjusi dėl jų savybių ar būsenos.“

      5       Nuo 1999 m. liepos 1 d. Reglamentą Nr. 3665/87 panaikino ir pakeitė 1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 800/1999,
         nustatantis bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (OL L 102, p. 11),
         kurio 11 straipsnio 1 dalyje numatoma:

      „Grąžinamosios išmokos skiriamos tik tiems produktams, kurie <...> laisvai juda Bendrijos teritorijoje <...>.“
      6       Šio Reglamento 21 straipsnio 1 dalies pirmoje, antroje ir trečioje pastraipose nurodoma:
      „1. Grąžinamoji išmoka neskiriama už produktus, kurie eksporto deklaracijos priėmimo dieną nėra geros ir tinkamos prekinės
         kokybės.

      Produktai laikomi atitinkančiais pirmoje pastraipoje nustatytus reikalavimus, jeigu juos galima įprastinėmis sąlygomis parduoti
         Bendrijos teritorijoje pagal aprašymą, kuris pateikiamas paraiškoje gauti grąžinamąją išmoką, ir, jeigu produktai skirti žmonių
         maistui, juos galima vartoti arba jie nėra iš esmės pažeisti dėl savybių ar būsenos.

      Ar produktai atitinka pirmojoje pastraipoje nustatytus reikalavimus, tikrinama laikantis Bendrijoje galiojančių normų ar praktikos.“
      7       1964 m. birželio 26 d. Tarybos direktyvoje 64/433/EEB dėl sveikatos problemų, turinčių įtakos Bendrijos vidaus prekybai šviežia
         mėsa (OL 121, 1964, p. 2012), su pakeitimais, padarytais 1991 m. liepos 29 d. Tarybos direktyva 91/497/EEB (OL L 268, p. 69,
         toliau – Direktyva 64/433), pateikiamas toks apibrėžimas:

      „Skerdimas susidarius nepaprastai padėčiai – bet koks skerdimas, kurį veterinarijos gydytojas įsako vykdyti nelaimingo atsitikimo
         atveju arba atsiradus rimtiems fiziologiniams ar funkciniams sutrikimams“. Šioje nuostatoje, be kita ko, nurodoma, kad, susidarius
         nepaprastajai padėčiai, galima skersti ne skerdykloje, jei, veterinarijos gydytojo nuomone, būtų neįmanoma gyvūno pervežti
         arba tektų suteikti jam daug nereikalingų kančių.“

      8       Šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje nustatoma:
      „Valstybės narės užtikrina:
      <…>
      e)      kad gyvūnų, kuriuos teko paskersti susidarius nepaprastai padėčiai, mėsą galima leisti parduoti maistui vidaus rinkoje tik
         tada, jei ji atitinka šiame punkte numatytas sąlygas <…>.“ (Pataisytas vertimas)

       Nacionalinės teisės aktai
      9       1996 m. sausio 19 d. Vokietijos įstatymo dėl mėsos sveikumo (Fleischhygienegesetz, BGBl. 1996 I, p. 59) 13 straipsnyje numatoma:
      „13 straipsnis – Skerdimas ligos atveju
      1. Gyvūnai, kurie
      1) turi būti paskersti susidarius nepaprastai padėčiai arba
      2) išskiria patogenines medžiagas,
      gali būti skerdžiami tik specialiose skerdyklose (vadinamose izoliuotomis skerdyklomis). Po kiekvieno skerdimo izoliuotoje
         skerdykloje jos patalpos ir naudota įranga turi būti išvalyta ir dezinfekuota.

      2. Taip paskerstų sergančių gyvūnų mėsa gali būti teikiama į rinką kaip maisto produktas tik per šių skerdyklų pardavimo punktus,
         kurioms leidimus specialiai išduoda  ir kontroliuoja kompetentinga valdžios įstaiga ir ši mėsa turi būti specialiai pažymėta.

      <…>
      4. Vokietijos federalinei ministerijai suteikiami įgaliojimai Bundesrat  patvirtintu nutarimu, siekiant apsaugoti vartotojus ar taikyti Europos Bendrijų institucijų priimtus teisės aktus, priimti
         nuostatas dėl:

      1)      minimalių izoliuotoms skerdykloms taikomų higienos taisyklių, skirtų užtikrinti, kad būtų išvengta patogeninių medžiagų sklidimo,
      2)      tokios mėsos žymėjimo,
      3)      minimalių higienos taisyklių, taikomų pardavimo punktams, leidimų jiems išdavimui ir kontrolei, taip pat leidimų išdavimo
         ir jų sustabdymo procedūrų,

      4)      minimalių higienos taisyklių, taikomų pirmiau nurodytomis sąlygomis paskerstų sergančių gyvūnų mėsos sandėliavimui, transportavimui
         ir pardavimui pardavimo punktuose,

      5)      minimalių higienos taisyklių, taikomų skerdžiant susidarius nepaprastai padėčiai ir taip gautai mėsai parduoti.“
      10     Šio įstatymo nuostatas įgyvendinančio Vokietijos nutarimo dėl mėsos sveikumo (Fleischhygieneverordnung, BGBl. 1997 I, p. 1138)
         10 straipsnis nustato, kad mėsa iš izoliuotų skerdyklų „<…> gali būti parduodama tik pardavimo punktuose, kuriems suteiktas
         leidimas, <…> ir tik galutiniams vartotojams <…>“.

       Pagrindinės bylos faktai ir prejudiciniai klausimai
      11     Prancūzijos bendrovė SEPA į trečiąsias šalis eksportuodavo mėsą iš izoliuotų Vokietijos skerdyklų, kuriose skerdžiami sergantys
         ir tokie gyvuliai, kuriuos reikia paskersti susidarius nepaprastai padėčiai (pavyzdžiui, dėl nelaimingo atsitikimo). Iki 1997 m.
         spalio mėnesio už šį eksportą jai buvo mokamos eksporto grąžinamosios išmokos.

      12     1997 m. lapkričio mėn. SEPA pateikė šaldytos galvijienos iš izoliuotų skerdyklų eksporto deklaraciją ir pateikė prašymą Hauptzollamt dėl eksporto grąžinamųjų išmokų. Jai buvo atsisakyta išmokėti eksporto grąžinamąsias išmokas nurodant, kad šie produktai
         nebuvo tinkamos prekinės kokybės Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio prasme, nes nacionaliniai įstatymai griežtai ribojo
         tokiomis sąlygomis paskerstų gyvulių mėsos platinimo tinklą.

      13     Finanzgericht Hamburg paduotas SEPA skundas dėl sprendimo atsisakyti patenkinti prašymą buvo atmestas motyvuojant, kad nebuvo įvykdytos eksporto
         grąžinamosios išmokos suteikimo sąlygos. Šis teismas manė, kad mėsa nėra tinkamos prekinės kokybės, nes pagal Vokietijos teisę
         prekybai mėsa iš izoliuotų skerdyklų taikomi specialūs apribojimai.

      14     Kadangi izoliuotos skerdyklos turėjo veterinarų pažymėjimus, kad mėsa tinkama žmonių maistui, atitinka Vokietijos teisės aktų
         dėl mėsos sveikumo reikalavimus ir kad tvarkant muitinės formalumus buvo išduoti ir kiti mėsos sveikumo pažymėjimai, SEPA
         padavė Bundesfinanzhof kasacinį skundą prieš Finanzgericht Hamburg  sprendimą.

      15     Atsižvelgiant į tai, kad ginčo išsprendimas reikalauja Bendrijos teisės išaiškinimo, Bundesfinanzhof nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar Reglamento Nr. 3665/87 <…> 13 straipsnyje vartojama sąvoka „tinkama prekinė kokybė“ reiškia, kad atitinkamų prekių gamybai
         ir platinimui taikomos tik bendrosios teisės nuostatos, kurios taikomos visoms šios rūšies prekėms, ir todėl eksporto grąžinamosios
         išmokos nemokamos už tas prekes, kurioms taikomi specialūs apribojimai, be kita ko, susiję su jų gamyba, apdorojimu ar platinimu,
         pavyzdžiui, būtinybė atlikti specialų sveikatos patikrinimą ar platinti tik per tam tikrus platinimo tinklus?

      2.      Ar Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje vartojama sąvoka „tinkama prekinė kokybė“ reikalauja vidutinės eksportuojamos prekės
         kokybės, ir jei taip, ar dėl to už prastesnės kokybės prekes, kuriomis paprastai prekiaujama paraiškoje dėl grąžinamosios
         išmokos įrašytu pavadinimu, nemokamos eksporto grąžinamosios išmokos? Ar tai taip pat galioja ir tais atvejais, jei prastesnė
         prekės kokybė neturėjo jokios įtakos komerciniam sandoriui?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo
       Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
      16     SEPA teigia, kad vienintelė eksporto grąžinamosios išmokos mokėjimo sąlyga yra prekės sveikumo pažymėjimo pateikimas. Ji mano,
         kad „tinkama prekinė kokybė“ turi būti vertinama atsižvelgiant į objektyvias pačios prekės savybes, kurios būdingos jai pačiai,
         ir nepriklauso nuo to, ar šios prekės platinimas yra neribojamas, ar yra nustatyti konkretūs platinimo kanalai. Todėl ribojimas,
         susijęs su tam tikrais platinimo tinklais, neturėtų įtakoti prekės tinkamumo prekybai. Ji pabrėžia, kad šios prekės tinkamos
         prekinės kokybės Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio prasme pripažinimui pakanka, kad šią prekę galima būtų parduoti vietos
         rinkoje. SEPA taip pat pabrėžia, kad lygaus požiūrio ir teisinio tikrumo principai, turintys ypatingą reikšmę eksporto grąžinamųjų
         išmokų srityje, numato, kad įpareigojimus nustatantys teisės aktai būtų aiškūs ir tikslūs, jog teisę į eksporto grąžinamąsias
         išmokas turintis asmuo neabejotinai žinotų savo teises, pareigas ir galėtų imtis atitinkamų veiksmų.

      17     Hauptzollamt, kuri nepateikė rašytinių pastabų, posėdžio metu nurodė, kad nors susidarius nepaprastai padėčiai paskerstų gyvulių mėsa
         pati savaime nėra blogesnės kokybės ir po veterinaro kontrolės tinka maistui, bet teisės požiūriu ją galima parduoti tik vietos
         rinkoje ir tik per tam tikrus pardavimo punktus. Dėl taikomų Bendrijos ir Vokietijos teisės nuostatų tokios mėsos pardavimas
         yra labai ribotas, todėl ji nėra nei tinkamos prekinės kokybės, nei tinkama parduoti Reglamento Nr. 3667/87 13 straipsnio
         prasme. Atsižvelgiant į jos rinką, galimus realizacijos būdus, konkurenciją ir mėsai taikomą tvarką, skirtumai tarp šios mėsos
         ir be apribojimų platinamos mėsos yra tokie dideli, kad vienintelis jų panašumas yra tas, jog tai yra mėsa. Ji taip pat teigia,
         kad šis 13 straipsnis yra skirtas ne tik sveikatai apsaugoti, bet ir apriboti eksporto grąžinamųjų išmokų skyrimą tik už tuos
         produktus, kurie, tam tikra prasme, yra to verti.

      18     Graikijos Respublika mano, kad įprastinės prekybos žemės ūkio produktais  sąlygos apima ir tuos atvejus, kuriuos reglamentuoja
         bendro taikymo gamybos ir prekybos taisyklės, taikomos visiems tos rūšies produktams, ir specifiniai apribojimai, kurie taikomi
         tam tikrų produktų gamybai, perdirbimui ir platinimui. Bendro taikymo taisyklės ir specifiniai apribojimai kartu nustato kriterijus,
         pagal kuriuos įvertinama, ar žemės ūkio produktai yra „tinkamos prekinės kokybės“, todėl nėra poreikio išskirti produktus
         pagal „įprastas prekybos rinką sąlygas“.

      19     Europos Bendrijų Komisija teigia, kad sąvoka „gera ir tinkama prekinė kokybė“ reiškia, kad preke turi būti galima prekiauti
         įprastinėmis sąlygomis. Ji mano, kad pagrindinėje byloje aptariama mėsa iš izoliuotų skerdyklų neatitinka šio kriterijaus,
         nes prekyba ja yra ribota. Todėl Komisija mano, kad ši mėsa, nors ir tenkina sveikumo reikalavimus, tačiau neatitinka „geros
         ir tinkamos prekinės kokybės“ sąlygos, nes negali būti pardavinėjama įprastinėmis sąlygomis.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      20     Šiuo klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas klausia, ar, atsižvelgiant į faktines pagrindinės bylos
         aplinkybes, Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnį reikia aiškinti taip, kad sveikatos reikalavimus atitinkanti mėsa, kurios
         pardavimą žmonių maistui Europos Bendrijos teritorijoje Bendrijos teisė apriboja tik vietos rinka dėl to, kad tai yra susidarius
         nepaprastai padėčiai paskerstų gyvulių mėsa, gali būti laikoma esanti geros ir tinkamos prekinės kokybės, nes ši sąlyga būtina
         išmokant eksporto grąžinamąsias išmokas.

      21     Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje numatoma, kad grąžinamoji išmoka neskiriama už produktus, kurie nėra „geros ir tinkamos
         prekinės kokybės“ ir, jei šie produktai skirti žmonių maistui, jų visai negalima vartoti pagal šią paskirtį arba galimybė
         tai daryti yra smarkiai sumažėjusi dėl jų savybių ar būsenos.

      22     Dėl šio klausimo Teisingumo Teismas, nagrinėdamas 1967 m. gruodžio 21 d. Reglamentą Nr. 1041/67/EEB, nustatantį išsamias eksporto
         grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo produktams, kuriems galioja vienodos kainos sistema, taisykles (OL 314, 1967, p. 9), nusprendė,
         kad „geros ir tinkamos prekinės kokybės“ reikalavimas yra bendra ir objektyvi eksporto grąžinamosios išmokos skyrimo sąlyga,
         nepaisant reglamentuose, kurie nustato eksporto grąžinamųjų išmokų sumas kiekvienam produktui, nurodytų rūšies ir kokybės
         reikalavimų. Prekė, kurios negalima parduoti Bendrijos rinkoje įprastinėmis sąlygomis, paraiškoje dėl grąžinamosios išmokos
         nurodytu pavadinimu neatitinka šių kokybės reikalavimų (žr. 1973 m. spalio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Muras, 12/73, Rink. p. 963, 12 punktą).

      23     Kalbant apie reglamentą Nr. 3665/87, šis aiškinimas pakartojamas jo devintoje konstatuojamojoje dalyje, kurioje nurodoma,
         kad prekės kokybė turi leisti ją pardavinėti įprastinėmis sąlygomis (žr. 1998 m. lapkričio 19 d. Sprendimo Prancūzija prieš Komisiją, C‑235/95, Rink. p. I‑7555, 77 punktą).

      24     Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad, kai nėra Bendrijos teisės taisyklės, apibrėžiančios sąvoką „gera ir tinkama prekinė
         kokybė“, valstybės narės turi priimti tikslesnes nuostatas šiuo klausimu, tačiau jos negali pažeisti Bendrijos teisės aktų
         bendros struktūros, reikalaujančios tokios kokybės, kad produktą galima būtų pardavinėti įprastinėmis sąlygomis (žr., be kita
         ko, 1994 m. birželio 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ellinika Dimitriaka, C‑371/92, Rink. p. I‑2391, 23 punktą ir minėto sprendimo Prancūzija prieš Komisiją 76 ir 77 punktus).

      25     Todėl valstybės narės turi teisę priimti tikslesnes nuostatas dėl Bendrijos teisės sąvokos „gera ir tinkama prekinė kokybė“
         reikšmės, tačiau jų teisė nustatyti taisykles yra apribota Bendrijos teisės aktais, be kita ko, Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio,
         aiškinamo atsižvelgiant į šio reglamento devintą konstatuojamąją dalį, nustatytais kriterijais.

      26     Iš grąžinamąsias išmokas reglamentuojančių teisės aktų aišku, kad prekės kokybė, leidžianti pateikti ją į rinką „įprastinėmis
         sąlygomis“, yra nuo sąvokos „gera ir tinkama prekinė kokybė“ neatsiejamas elementas, nes visuose po Reglamento Nr. 1047/67
         priimtuose šios srities reglamentuose buvo nurodomos tos pačios eksporto grąžinamųjų išmokų mokėjimo sąlygos – „gera ir tinkama
         prekinė kokybė“ ir kad prekės kokybė leistų pardavinėti esant „įprastinėms sąlygoms“.

      27     Dėl Reglamento Nr. 800/1999 reikia priminti, kad jo 21 straipsnio 1 ir 2 pastraipose numatyta, jog grąžinamoji išmoka neskiriama
         už produktus, kurie eksporto deklaracijos priėmimo dieną nėra „geros ir tinkamos prekinės kokybės“, ir kad produktai šią sąlygą
         tenkina, jei „juos galima įprastinėmis sąlygomis parduoti Bendrijos teritorijoje“. Reikia konstatuoti, kad ši nuostata, kuri
         įsigaliojo jau įvykus pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms, pakartodama pirmiau minėtas nuostatas nepakeitė, o tik patvirtino
         iki tol buvusią teisinę situaciją.

      28     Dėl termino „parduoti įprastinėmis sąlygomis“ pažymėtina, kad teiginys, jog ypatingi apribojimai, kurie įtakoja produktų gamybą,
         apdorojimą ir platinimą, patenka tarp teisės aktais reglamentuojamų situacijų ir todėl priskirtini „įprastinėms sąlygoms“,
         negali būti laikomas pagrįstu, nes jį patvirtinus terminas „įprastinės sąlygos“ netektų prasmės. Laikantis siūlomo aiškinimo
         išeitų, kad bet kokia prekė, kuri gali būti teisėto komercinio sandorio objektu, turėtų būti laikoma „parduodama įprastinėmis
         sąlygomis“.

      29     Pacituotina Direktyva 64/433, kurios 6 straipsnio 1 dalyje numatoma, kad valstybės narės užtikrina, jog gyvūnų, kuriuos teko
         paskersti susidarius nepaprastai padėčiai, mėsą galima leisti parduoti maistui tik vietos rinkoje ir tik jei įvykdomos papildomos
         sąlygos.

      30     Taigi tokia mėsa, kokia aptariama pagrindinėje byloje, kurios gamyba, apdorojimas ir platinimas yra smarkiai apriboti, negali
         būti laikoma „parduodama įprastinėmis sąlygomis“, net jei ji ir atitinka sveikatos reikalavimus ir yra komercinio sandorio
         objektas.

      31     Be to, bet kuriuo atveju būtų nesuderinama remti šių produktų eksportą į trečiąsias valstybes, kadangi jie Bendrijos viduje
         gali būti pardavinėjami tik vietos rinkoje.

      32     Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta aukščiau, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnis
         aiškintinas taip, jog sveikatos reikalavimus atitinkanti mėsa, kurios pardavimą žmonių maistui Europos Bendrijos teritorijoje
         Bendrijos teisė apriboja tik vietos rinka dėl to, kad tai – susidarius nepaprastai padėčiai paskerstų gyvulių mėsa, negali
         būti laikoma esančia geros ir tinkamos prekinės kokybės, o ši sąlyga būtina išmokant eksporto grąžinamąsias išmokas.

       Dėl antrojo klausimo
      33     Antruoju klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnį
         reikia aiškinti taip, kad paprastai parduodamas produktas yra „geros ir tinkamos prekinės kokybės“, tai yra būtina sąlyga
         grąžinamosioms eksporto išmokoms išmokėti, kai jo kokybė yra žemesnė už vidutinę tokios rūšies produkto kokybę.

      34     Atsižvelgiant į tai, kaip atsakyta į pirmąjį klausimą, į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.
       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      35     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
         byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
         išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija), nusprendžia:
      1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendrąsias grąžinamųjų išmokų už žemės
            ūkio produktus sistemos taikymo taisykles, 13 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad sveikatos reikalavimus atitinkanti
            mėsa, kurios pardavimą žmonių maistui Europos Bendrijos teritorijoje Bendrijos teisė apriboja tik vietos rinka dėl to, kad
            tai yra susidarius nepaprastai padėčiai paskerstų gyvulių mėsa, negali būti laikoma esančia geros ir tinkamos prekinės kokybės,
            o tai yra būtina sąlyga išmokant eksporto grąžinamąsias išmokas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių


2010 m. spalio 28 d. TARNAUTOJŲ TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS.#Soukaïna Fares prieš Europos Komisiją.#Viešoji tarnyba — Sutartininkai — Priskyrimas prie lygio — Atsižvelgimas į profesinę patirtį.#Byla F‑6/09.