title: 2005 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo (pirmoji išplėstinė kolegija) sprendimas. # Common Market Fertilizers SA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Atsisakymas išieškoti importo muitus. # Sujungtos bylos T-134/03 ir T-135/03.

text:
      Sujungtos bylos T‑134/03 ir T‑135/03
      Common Market Fertilizers SA
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Atsisakymas išieškoti importo muitus – Reglamento (EB) Nr. 3319/94 1 straipsnio 3 dalis – Sąskaitų pateikimas tiesiogiai importuotojui – Sąvoka „ekspertų grupė“ Reglamento (EEB) Nr. 2454/93 907 straipsnio prasme – Teisė į gynybą – „Akivaizdus aplaidumas“ Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 239 straipsnio prasme – Pareiga motyvuoti“
      2005 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo (pirmoji išplėstinė kolegija) sprendimas II‑0000
      Sprendimo santrauka
      1.     Prieštaravimas dėl teisėtumo – Prieštaravimas, pareikštas dubliko stadijoje – Nepriimtinumas
      (Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalis ir 48 straipsnio 2 dalis)
      2.     Ieškinys dėl panaikinimo – Pagrindai – Institucijos, ginčijamo akto autorės, nekompetencija – Pagrindo, susijusio su viešosios
            tvarkos išlyga, nebuvimas – Institucijos, akto, kuris yra ginčijamo akto teisinis pagrindas, autorės, nekompetencija –Pagrindo,
            susijusio su viešosios tvarkos išlyga, nebuvimas
      (EB 230 straipsnis)
      3.     Nuosavos Europos Bendrijų lėšos – Importo ar eksporto muitų grąžinimas arba atsisakymas juos išieškoti – Skirtumas tarp „ekspertų
            grupės“ Reglamento Nr. 2454/93 907 straipsnio pirmosios pastraipos prasme ir „reguliavimo komiteto“ Sprendimo 1999/468 5 straipsnio
            prasme
      (EB 7 ir 249 straipsniai; Komisijos reglamento Nr. 2454/93 907 straipsnio pirmoji pastraipa; Tarybos sprendimas 1999/468)
      4.     Ieškinys dėl panaikinimo – Pagrindai – Esminių procedūros reikalavimų pažeidimas – Institucijos savo darbo tvarkos taisyklių
            pažeidimas – Fizinio ar juridinio asmens nurodytas pagrindas – Neleistinumas
      (EB 230 straipsnis)
      5.     Europos bendrija – Kalbinė sistema – Komisijos valstybei narei nusiųstas dokumentas kita nei jos oficialiąja kalba – Neleistinumas
            – Valstybių narių atstovams, sudarantiems ekspertų grupę, kuri turi pareikšti nuomonę apie asmens prašymą, adresuotas dokumentas
            – Prašymo autorius, kuris negali remtis galimu kalbinės sistemos pažeidimu
      (Tarybos reglamento Nr. 1 3 straipsnis)
      6.     Nuosavos Europos Bendrijų lėšos – Importo ar eksporto muitų grąžinimas arba atsisakymas juos išieškoti – Komisijos teisė priimti
            sprendimą – Teisės į gynybą paisymas – Atitinkamo ūkio subjekto teisė būti išklausytam – Apimtis – Teisė būti išklausytam
            per posėdį – Nebuvimas
      (Tarybos reglamento Nr. 2913/92 239 straipsnis; Komisijos reglamento Nr. 2454/93 906a straipsnis)
      7.     Nuosavos Europos Bendrijų lėšos – Importo ar eksporto muitų grąžinimas arba atsisakymas juos išieškoti – Aplinkybės, kai nėra
            suinteresuotosios šalies „nei apgaulės, nei akivaizdaus aplaidumo“ – Akivaizdaus aplaidumo sąvoka – Griežtas aiškinimas –
            Kriterijai
      (Tarybos reglamento Nr. 2913/92 220 straipsnis ir 239 straipsnio 1 dalis)
      8.     Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo praktikos – Peržiūros procedūra – Dalykas
      (Tarybos reglamento Nr. 384/96 11 straipsnio 8 dalis)
      9.     Nuosavos Europos Bendrijų lėšos – Importo ar eksporto muitų grąžinimas arba atsisakymas juos išieškoti – Ypatingos padėties
            buvimas – Aplinkybės, kai nėra suinteresuotosios šalies „nei apgaulės, nei akivaizdaus aplaidumo“ – Kumuliacinės sąlygos
      (Komisijos reglamento Nr. 2454/93 905 straipsnis)
      10.   Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Taikymo sritis – Sprendimas atmesti prašymus grąžinti importo muitus ar atsisakyti
            juos išieškoti
      (EB 253 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 2913/92 239 straipsnis)
      1.     Kadangi prieštaravimas dėl teisėtumo nepagrįstas jokiomis teisinėmis ar faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomomis proceso
         metu Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalies prasme, todėl jis nėra priimtinas dubliko stadijoje,
         nes bylos dalykas nustatomas pagal pradinį ieškinį.

      (žr. 51 punktą)
      2.     Nors Pirmosios instancijos teismas savo iniciatyva turi nustatyti, ar institucija, ginčijamo akto autorė, yra nekompetentinga,
         jis neturi išnagrinėti savo iniciatyva klausimo, ar institucija, priėmusi nuostatas, kurios buvo ginčijamo sprendimo teisinis
         pagrindas, neviršijo savo įgaliojimų

      (žr. 52 punktą)
      3.     Ekspertų grupė, kuri taikant Reglamento Nr. 2454/93, išdėstančio tam tikras Reglamento Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos
         muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas, 907 straipsnio pirmąją pastraipą yra atvykusi į „(Muitinės kodekso) komiteto posėdį“,
         nėra reguliavimo komitetas Sprendimo 1999/468, nustatančio Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais
         tvarką, 5 straipsnio prasme.

      Iš tiesų iš šio sprendimo 7 konstatuojamosios dalies ir 5 straipsnio yra aišku, kad reguliavimo procedūra naudojama „bendroms
         priemonėms, skirtoms pagrindinio akto nuostatoms taikyti“.

      Nuspręsti, kad reguliavimo komitetas minėto sprendimo 5 straipsnio prasme yra kompetentingas pateikti nuomonę apie individualaus
         sprendimo dėl muitų grąžinimo ar atsisakymo juos išieškoti pasiūlymą, reikštų paprastai suvienodinti sprendimo ir visuotinai
         taikomo akto sąvokas, kurios iš esmės skiriasi pagal EB 249 straipsnį, ir todėl pažeisti pastarąją nuostatą, taip pat EB 7 straipsnį
         bei Sprendimą 1999/468.

      Šią išvadą pagrindžia Reglamento Nr. 2454/93 907 straipsnio pirmosios pastraipos turinys. Frazė „atvykusi į Komiteto posėdį“
         išreiškia aplinkybę, kad ekspertų grupė, numatyta 907 straipsnyje, dėl savo funkcijų yra akivaizdžiai atskiras subjektas nuo
         Muitinės kodekso komiteto. Jei teisės aktų leidėjas būtų norėjęs, kad Muitinės kodekso komitetas teiktų konsultacijas individualiose
         atsisakymo išieškoti ar grąžinimo procedūrose, jis, be abejonės, būtų naudojęs frazę „pasikonsultavęs su komitetu“.

      (žr. 55, 57–59 punktus)
      4.     Muitinės kodekso komiteto darbo tvarkos taisyklių tikslas yra užtikrinti vidinį šio komiteto darbą visiškai atsižvelgiant
         į jo narių prerogatyvas. Iš to yra aišku, kad fiziniai ar juridiniai asmenys neturėtų remtis tariamu šių taisyklių pažeidimu,
         nes jos neskirtos apsaugoti privačius asmenis.

      (žr. 79 punktą)
      5.     Reglamento Nr. 1 3 straipsniu siekiama užtikrinti, kad institucijos tekstai, skirti valstybei narei ar asmeniui, priklausančiam
         valstybės narės jurisdikcijai, būtų surašyti šios valstybės kalba. Kadangi Komisijos dokumentai buvo adresuoti ekspertų grupei,
         kurią sudarė valstybių narių atstovai ir kuri turėjo pareikšti nuomonę dėl individualaus asmens prašymo pagrįstumo, pastarasis,
         nebūdamas minėtų dokumentų gavėjas, negalėjo remtis tariamu minėto 3 straipsnio pažeidimu.

      (žr. 86 punktą)
      6.     Teisės į gynybą paisymo principas reikalauja, jog kiekvienas asmuo, kurio nenaudai gali būti priimtas sprendimas, privalo
         turėti galimybę tinkamai išreikšti savo požiūrį, bent jau dėl įrodymų, kuriais Komisija grindžia savo sprendimą.

      Taikant Reglamento Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 239 straipsnį Komisijos priimtų sprendimų dėl importo
         muitų grąžinimo ar atsisakymo juos išieškoti atveju, asmens, prašančio atsisakyti išieškoti muitus, teisės į gynybą paisymas
         yra užtikrintas procedūra, numatyta Reglamento Nr. 2454/93, išdėstančio tam tikras Reglamento Nr. 2913/92 įgyvendinimo nuostatas,
         906a straipsnyje.

      Kalbant apie prašymą atsisakyti išieškoti muitus pateikusio asmens teisę būti išklausytam posėdyje, pakanka konstatuoti, kad
         nei specialios nuostatos, susijusios su šia procedūra, nei bendrasis teisės į gynybą paisymo principas jam nesuteikia tokios
         teisės.

      Be to, Komisijos pagal Muitinės kodekso 239 straipsnį priimto sprendimo specialus pobūdis jokiu būdu privalomai nesuteikia
         prašymą atsisakyti išieškoti muitus pateikusiam asmeniui galimybės išreikšti savo pastabas žodžiu, papildomai prie raštu išreikšto
         požiūrio.

      (žr. 105–106, 108–109 punktus)
      7.     Nustatant, ar yra akivaizdus aplaidumas Reglamento Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 239 straipsnio prasme,
         reikia įvertinti nuostatų, kurios nebuvo įvykdytos ir dėl to susidarė skola muitinei, visumą, taip pat ūkio subjekto patirtį
         ir rūpestingumą.

      Šiuo klausimu Komisija turėjo diskreciją priimti sprendimą, taikydama šį straipsnį. Be to, importo muitų grąžinimas ar atsisakymas
         juos išieškoti gali būti suteiktas tik esant tam tikroms sąlygoms ir specialiai numatytais atvejais, kurie yra įprastos importo
         ir eksporto sistemos išimtis, todėl tokį grąžinimą reglamentuojančios nuostatos turi būti aiškinamos griežtai. Kadangi akivaizdaus
         aplaidumo nebuvimas yra teisės prašyti grąžinti importo muitą ar atisakyti jį išieškoti sine qua non  sąlyga, ši nuostata turi būti aiškinama taip, jog muitų grąžinimų ir atsisakymų juos išieškoti atvejų skaičius būtų ribotas.

      Be to, kalbant apie galimą klaidą, dėl kurios atsirado skola muitinei, reikia pažymėti, kad ūkio subjektas neturi išvengti
         atsakomybės, nurodydamas savo tarpininkų realią klaidą. Bet kuriuo atveju tokios klaidos neturi padengti Bendrijos biudžetas.

      Kalbant apie ūkio subjekto patirtį, reikia išnagrinėti, ar jo veiklą sudaro iš esmės importo ir eksporto operacijos ir ar
         jis jau turėjo tam tikrą patirtį vykdant šias operacijas.

      Kalbant apie ūkio subjekto rūpestingumą, reikėtų pažymėti, kad jei yra abejonių dėl nuostatų, kurios nebuvo įvykdytos ir dėl
         to galėjo susidaryti skola muitinei, tikslaus taikymo, jis turi surinkti visą reikiamą informaciją ir galimus paaiškinimus,
         kad nepažeistų numatytų nuostatų.

      (žr. 135–137, 139–142 punktus)
      8.     Iš tiesų peržiūros procedūra, numatyta pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 11 straipsnio 8 dalyje, taikoma, jei
         pasikeičia duomenys, kurių pagrindu buvo nustatytos antidempingo muitus nustatančiame reglamente taikomos vertės. Taigi jos
         tikslas yra nustatytus muitus pritaikyti prie faktorių, dėl kurių jie atsirado, pokyčių, taip preziumuojant, kad šie faktoriai
         pasikeitė.

      (žr. 145 punktą)
      9.     Be to, iš Reglamento Nr. 2454/93, išdėstančio tam tikras Reglamento Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo
         nuostatas, 905 straipsnio teksto aišku, kad importo muito grąžinimas paremtas dviem kumuliacinėmis sąlygomis, tai yra, pirma,
         ypatingos padėties buvimu ir, antra, suinteresuotosios šalies akivaizdaus aplaidumo ir apgaulės nebuvimu. Todėl pakanka, kad
         viena iš dviejų sąlygų nebūtų įvykdyta tam, kad būtų atsisakyta grąžinti muitą.

      (žr. 148 punktą)
      10.   EB 253 straipsnyje numatytas motyvavimas reiškia, kad institucijos, akto autorės, pagrindimas turi būti aiškus ir nedviprasmis,
         kad leistų suinteresuotiesiems asmenims susipažinti su priimtą priemonę pateisinančiais motyvais ir apginti savo teises, o
         teismams – vykdyti kontrolę. Tačiau motyvavimas neturi apimti visų susijusių fakto ir teisės elementų. Iš tiesų tai, ar sprendimo
         motyvavimas atitinka šiuos reikalavimus, turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į akto formuluotę, bet ir į jo kontekstą
         bei atitinkamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą.

      Kalbant apie sprendimus atmesti prašymus atsisakyti išieškoti muitus taikant Reglamento Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos
         muitinės kodeksą, 239 straipsnį,  reikėtų pažymėti, kad Komisijai nustatyta pareiga motyvuoti reiškia paaiškinti priežastis,
         dėl kurių minėtoje nuostatoje numatytos sąlygos nebuvo įvykdytos.

      (žr. 156–157 punktus)
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (pirmoji išplėstinė kolegija) SPRENDIMAS
      2005 m. rugsėjo 27 d.(*)

      „Atsisakymas išieškoti importo muitus – Reglamento (EB) Nr. 3319/94 1 straipsnio 3 dalis – Sąskaitų pateikimas tiesiogiai importuotojui – Sąvoka „ekspertų grupė“ Reglamento (EEB) Nr. 2454/93 907 straipsnio prasme – Teisė į gynybą – „Akivaizdus aplaidumas“ Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 239 straipsnio prasme – Pareiga motyvuoti“
      Sujungtose bylose T‑134/03 ir T‑135/03
      Common Market Fertilizers SA, įsteigta Briuselyje (Belgija), atstovaujama barrister A. Sutton ir advokatės N. Flandin,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą X. Lewis, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      atsakovę,
      dėl prašymo panaikinti 2002 m. gruodžio 20 d. Komisijos sprendimus C (2002) 5217 galutinis ir C (2002) 5218 galutinis, kuriuose
         nutarta, kad atsisakymas išieškoti importo muitus konkrečiu atveju nepateisinamas,

      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji išplėstinė kolegija),

      kurį sudaro pirmininkas B. Vesterdorf, teisėjai J. D. Cooke, R. García-Valdecasas, I. Labucka ir V. Trstenjak,
      posėdžio sekretorė C. Kristensen, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2005 m. sausio 25 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Teisinis pagrindas
      1       1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 3319/94 dėl galutinio antidempingo muito karbamido ir amonio nitrato tirpalams
         iš Bulgarijos ir Lenkijos, kuriuos eksportuoja privalančios mokėti muito mokestį įmonės, nustatymo ir dėl laikino muito galutinio
         surinkimo (OL L 350, p. 20) 1 straipsnio 3 dalies antroji pastraipa nustato specialių antidempingo muitą:

      „<…> Į laisvą apyvartą išleistoms importuotoms prekėms, sąskaitų už kurias minėti Lenkijoje įsteigti eksportuotojai arba gamintojai
         nepriklausomam importuotojui tiesiogiai nepateikia, nustatomas toks specialus muito mokestis:

      prekei <...>, kurios sertifikatą užpildė Zaklady Azotowe Pulawy <...>, specialus 19 ekiu už toną muito mokestis <...> (papildomas TARIC kodas: 8795).“ (Neoficialus vertimas)

      2       1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, (OL L 302, p. 1), iš dalies
         pakeisto 2000 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2700/2000 (OL L 311, p. 17) (toliau – Muitinės
         kodeksas), 239 straipsnis skaitomas taip:

      „1.      Importo arba eksporto muitai gali būti grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti susidarius 236, 237 ir 238 straipsniuose nenurodytoms
         aplinkybėms:

      –       nustatytoms taikant komiteto procedūrą,
      –       susidariusioms dėl alinkybių, kuriomis suinteresuotojo asmens veiksmuose nematyti apgaulės arba akivaizdaus aplaidumo požymių.
         Padėtys, kurioms susidarius gali būti taikoma ši nuostata, ir procedūros, kurios turi būti taikomos tokiais atvejais, nustatomos
         taikant komiteto procedūrą. Muito grąžinimui arba atsisakymui jį išieškoti gali būti nustatomos ir specialios sąlygos.

      2. Dėl 1 dalyje nurodytų priežasčių muitai grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti, jeigu <…> atitinkamai muitinės įstaigai
         pateikiamas prašymas.“

      3       Iš Muitinės kodekso 4 straipsnio 24 dalies yra aišku, kad pagal šį kodeksą komiteto procedūra yra 247 ir 247a straipsniuose
         nustatyta procedūra.

      4       Muitinės kodekso 247 straipsnis numato, kad „šiam reglamentui įgyvendinti būtinos priemonės <…> patvirtinamos 247a straipsnio
         2 dalyje nustatyta tvarka“.

      5       Muitinės kodekso 247a straipsnis nustato:
      „1. Komisijai padeda Muitinės kodekso komitetas (toliau – komitetas).
      2. Jeigu yra daroma nuoroda į šią dalį, Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai taikomi <…>.
      3. Komitetas priima savo darbo tvarkos taisykles.“
      6       Muitinės kodekso komiteto darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnis nustato:
      „1. Pirmininkas bendra tvarka pagal 14 straipsnio 2 dalį keturiolika kalendorinių dienų iki posėdžio turi perduoti nuolatinėms
         atstovybėms ir komiteto nariams kvietimus, darbotvarkę, priemonių, dėl kurių prašoma komiteto nuomonės, projektus, bei kitus
         darbo dokumentus.

      2. Skubiais atvejais, ir jei priimtinos priemonės turi būti taikomos iš karto, pirmininkas, komiteto nario prašymu ar savo
         iniciatyva, gali minėtą perdavimo terminą sutrumpinti iki penkių kalendorinių dienų.

      3. Ypač skubiu atveju pirmininkas gali nesilaikyti pirmojoje ir antrojoje pastraipose nurodytų terminų. Jei per posėdį į jo
         dienotvarkę siūloma įrašyti naują klausimą, tam reikia komiteto narių paprastos daugumos patvirtinimo.“

      7       1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimo 1999/468/EB, nustatančio Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais
         tvarką, 5 straipsnis (OL L 184, p. 23, toliau – komitologijos sprendimas) nustato:

      „Reguliavimo procedūra
      1. Komisijai padeda iš valstybių narių atstovų sudarytas reguliavimo komitetas, kuriam pirmininkauja Komisijos atstovas.
      2. Komisijos atstovas pateikia komitetui priemonių, kurių turi būti imtasi, projektą. Komitetas savo nuomonę dėl projekto
         pareiškia per tokį laiką, kurį gali nustatyti pirmininkas atsižvelgdamas į klausimo skubumą. Nuomonė patvirtinama Sutarties
         205 straipsnio 2 dalyje nustatyta balsų dauguma tais atvejais, kai Taryba turi priimti sprendimus Komisijos pasiūlymu. Valstybių
         narių atstovų balsai skaičiuojami taip, kaip nustatyta tame straipsnyje. Pirmininkas nebalsuoja.

      3. Komisija, nepažeisdama 8 straipsnio, patvirtina numatytas priemones, jei jos atitinka komiteto nuomonę.
      4. Kai numatytos priemonės neatitinka komiteto nuomonės arba nuomonė nepareiškiama, Komisija nedelsdama pateikia Tarybai pasiūlymą
         dėl priemonių, kurių turi būti imtasi, ir informuoja Europos Parlamentą <…>“

      8       1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio tam tikras muitinės kodekso įgyvendinimo nuostatas
         (OL L 253, p. 1), iš dalies pakeisto 1998 m. liepos 29 d. Komisijos reglametu (EB) Nr. 1677/98 (OL L 212, p. 18, toliau –
         Įgyvendinimo reglamentas), 905 straipsnis numato:

      „1. Jeigu sprendimą priimanti muitinė, kuriai pateiktas prašymas grąžinti muitus arba atsisakyti juos išieškoti vadovaujantis
         Kodekso 239 straipsnio 2 dalimi, negali priimti sprendimo vadovaudamasi 899 straipsniu, bet prašymas paremtas įrodymais, dėl
         kurių gali susidaryti ypatinga situacija esant aplinkybėms, kuriomis suinteresuotojo asmens negalima apkaltinti apgavyste
         ar akivaizdžiu aplaidumu, valstybė narė, kuriai priklauso ši muitinė, perduoda medžiagą apie šį atvejį Komisijai, kad ji galėtų
         tokį klausimą išspręsti taikydama 906–909 straipsniuose nustatytą procedūrą.

      Tačiau išskyrus tuos atvejus, kai sprendimą priimanti muitinė abejoja, ji pati gali nuspręsti grąžinti muitus arba atsisakyti
         juos išieškoti tuomet, kai mano, kad Kodekso 239 straipsnio 1 dalyje nustatytos sąlygos yra vykdomos, jeigu tik atitinkama
         suma, tenkanti vienam ūkio subjektui vienos ar daugiau importo arba eksporto operacijų atžvilgiu, bet susidaranti esant vienoms
         ir toms pačioms ypatingoms aplinkybėms, yra mažesnė nei 50 000 ekiu.

      Sąvoka „suinteresuotasis asmuo“ suprantama taip pat, kaip ir 899 straipsnyje.
      Visais kitais atvejais sprendimą priimanti muitinė prašymą atmeta.
      2. Siunčiant Komisijai medžiagą apie atvejį, turi būti pateikiami visi būtini duomenys, kad pateiktas atvejis galėtų būti
         visapusiškai išnagrinėtas. Be to, pareiškėjas, pateikęs prašymą grąžinti muitus ar atsisakyti juos išieškoti, turi pasirašyti,
         kad susipažino su medžiaga, bei nurodyti, kad jis neturi ką pridurti, t. y. jog visi jam atrodantys svarbūs duomenys yra įtraukti
         į medžiagą.

      Gavusi medžiagą apie atvejį, Komisija nedelsdama apie tai atitinkamai informuoja suinteresuotąją valstybę narę.
      Nustačiusi, kad valstybės narės pateiktos informacijos nepakanka sprendimui dėl atitinkamo atvejo priimti atsižvelgiant į
         visus faktus, Komisija gali paprašyti pateikti papildomos informacijos.“

      9       Įgyvendinimo reglamento 906 straipsnis nustato:
      „Per 15 dienų nuo medžiagos apie 905 straipsnio 2 dalyje nurodytą atvejį gavimo Komisija perduoda jos kopiją valstybėms narėms.

      Minėto atvejo svarstymas kiek įmanoma greičiau įtraukiamas į komiteto posėdžio, numatyto Kodekso 247 straipsnyje, darbotvarkę.“
      10     Įvykus šios bylos faktams Įgyvendinimo reglamento 906 straipsnio antroji pastraipa buvo iš dalies pakeista 2003 m. liepos
         25 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1335/2003, iš dalies keičiančiu Įgyvendinimo reglamentą (OL L 187, p. 16):

      „Minėtos bylos svarstymas kiek įmanoma greičiau įtraukiamas į ekspertų grupės, numatytos Kodekso 907 straipsnyje, posėdžio
         darbotvarkę.“

      11     Įgyvendinimo reglamento 906a straipsnis numato:
      „Kai bet kuriuo metu, vykstant 906 ir 907 straipsniuose numatytai procedūrai, Komisija ketina priimti nepalankų sprendimą
         pareiškėjui, pateikusiam prašymą grąžinti muitus arba atsisakyti juo išieškoti, ji pateikia jam savo prieštaravimus raštu
         kartu su visais juos grindžiančiais dokumentais. Prašymą grąžinti muitus arba atsisakyti juos išieškoti pateikęs pareiškėjas
         raštu pateikia savo požiūrį per mėnesį nuo minėtų prieštaravimų išsiuntimo dienos. To nepadarius per minėtą laikotarpį, laikoma,
         kad jis atsisakė teisės pareikšti savo požiūrį.“

      12     Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnio pirmoji pastraipa nustato:
      „Pasikonsultavusi su ekspertų grupe, sudaryta iš visų valstybių narių atstovų, atvykusių į komiteto posėdį svarstyti konkretaus
         atvejo, Komisija nusprendžia, ar apsvarstyta ypatinga situacija sudaro pakankamą pagrindą grąžinti muitus arba atsisakyti
         juos išieškoti.“

      13     1958 m. balandžio 15 d. Tarybos reglamento Nr. 1, nustatančio kalbas, kurios turi būti vartojamos Europos ekonominėje bendrijoje
         (OL 17, 1958, p. 385), 3 straipsnis nustato:

      „Bendrijos institucijos valstybei narei ar jos jurisdikcijoje esančiam asmeniui siunčiamus dokumentus rengia tos valstybės
         kalba.“

       Faktinės bylos aplinkybės
      14     Ieškovė, įsteigta Belgijoje, yra chemijos produktų, būtent azoto tirpalų (karbamido ir amonio nitratas) didmenininkė. Jos
         įmonių grupę sudaro Rellmann GmbH, įsteigta Hamburge (Vokietija), 100 % ieškovei priklausanti dukterinė įmonė, ir Agro Baltic GmbH,  kurios būstinė yra Rostoke (Vokietija), 100 % Rellmann priklausanti dukterinė įmonė. 1989 m. ieškovė įsigijo Prancūzijos bendrovę Champagne Fertilisants, kuri yra jos mokesčių atstovė visai veiklai Prancūzijoje.

      15     Eksportuotoja, Lenkijos įmonė Zaklady Azotowe Pulawy (toliau – ZAP), prekes pardavė Agro Baltic. Ieškovės grupės prekybos grandinė yra tokia: Agro Baltic prekes perpardavė Rellmann, kuri savo ruožtu jas perpardavė ieškovei. Buvo išrašytos atitinkamos sąskaitos.

      16     Byloje T‑134/03 1997 m. kovo–rugsėjo mėn. Agro Baltic iš ZAP pirko tris karbamido ir amonio nitrato tirpalų siuntas. Šioms siuntoms pritaikyta šio sprendimo 15 punkte aprašyta prekybos
         grandinė.

      17     Cogema, įgaliotam muitinės tarpininkui, buvo nurodyta išleisti prekes į laisvą apyvartą Agro Baltic vardu, o vartojimui – ieškovės vardu.

      18     Taigi pirmiausia prekės buvo išleistos į laisvą apyvartą Agro Baltic vardu pagal EU0 deklaraciją, prie kurios pridėtos ZAP sąskaitos, išrašytos Agro Baltic, ir EUR 1 sertifikatai, patvirtinantys lenkišką prekių kilmę. Prekėms buvo pritaikyta sandėliavimo procedūra, o po kelių
         minučių jos išgabentos iš muitinės sandėlio galutiniam vartojimui Champagne Fertilisants vardu.

      19     Byloje T‑135/03 1995 m. sausio mėn. Agro Baltic iš ZAP pirko vieną siuntą, kuriai buvo pritaikyta šio sprendimo 15 punkte aprašyta prekybos grandinė.

      20     Agro Baltic paskyrė bendrovę SCAC Rouen (toliau – SCAC), įgaliotą muitinės tarpininką, išleisti prekes į laisvą apyvartą Agro Baltic vardu, o vartojimui –   ieškovės vardu. Taigi tai pačiai prekei ji pateikė dvi muitinės importo deklaracijas, toje pačioje
         muitinės įstaigoje nurodydama du skirtingus gavėjus, dėl to buvo galima atskirti muitų mokėjimą nuo PVM mokėjimo.

      21     SCAC naudojo supaprastintą išmuitinimo procedūrą išleidžiant į laisvą apyvartą ir vartojimui tik ieškovės vardu. Tam SCAC ieškovės vardu pateikė IM4 deklaraciją, prie kurios buvo pridėta Rellmann sąskaita, išrašyta ieškovei, ir EUR 1 sertifikatas, patvirtinantis lenkišką prekių kilmę.

      22     Iš pradžių Prancūzijos kompetentinga institucija priėmė deklaracijas, susijusias su šiomis dviem bylomis, sertifikatų EUR 1
         pagrindu netaikė importui muito mokesčio ir nereikalavo sumokėti antidempingo muito.

      23     Tačiau po vėliau atlikto patikrinimo Prancūzijos kompetentinga institucija nusprendė, kad specialus 19 ekiu už toną muito
         mokestis, įvestas Reglamento Nr. 3319/94 1 straipsnio 3 dalies antrąja pastraipa, turi būti taikomas visoms su šiomis dviem
         bylomis susijusioms siuntoms. Jos teigimu, tikroji prekių importuotoja buvo ieškovė, kuri nebuvo tiesioginė ZAP sąskaitos gavėja, nors pačių ginčijamų prekių serifikatą užpildė ZAP. Tiksliau iš bylos T‑134/03 medžiagos kompetentingos Prancūzijos institucijos nusprendė, kad tarpinis prekių sandėliavimas
         dėl jo ypač trumpo laiko yra teisinė fikcija ir kad ieškovė gavo prekes per tris nagrinėjamas ūkines operacijas dar prieš
         pateikiant deklaraciją išleidimui į laisvą apyvartą Agro Baltic vardu. Dar tiksliau, bylos T‑135/03 medžiagoje Prancūzijos kompetentingos institucijos nusprendė, kad ieškovės vardu buvo
         pateikta tik viena deklaracija išleidimui į laisvą apyvartą ir galutiniam vartojimui.

      24     Todėl bylos T‑134/03 medžiagoje Poitiers informavimo ir kontrolės centro (Centre du renseignement d’orientation et de contrôle de Poitiers) tarnautojai 1998 m. gruodžio 4 d. surašė protokolą, pagal kurį buvo išvengta iš viso 3 911 497 Prancūzijos frankų (FRF)
         (564 855 eurų) muitų ir mokesčių. Bylos T‑135/03 medžiagoje Rueno tarpregioninės muitinės direkcija (Direction interrégionale des douanes de Rouen) 1997 m. lapkričio 13 d. surašė protokolą, pagal kurį turėjo būti sumokėta iš viso 840 271 FRF (128 098 eurų) muitų ir mokesčiių.

      25     1999 m. lapkričio ir gruodžio mėn. ieškovė, remdamasi Muitinės kodekso 239 straipsniu, pateikė prašymus atsisakyti išieškoti
         muitus Prancūzijos muitinės administracijai. 2002 m. vasario 14 d. pastaroji persiuntė minėtus prašymus Komisijai, kuri juos
         užregistravo kreipimosi numeriais REM 02/02 (byla T‑134/03) ir REM 03/02 (byla T‑134/03).

      26     2002 m. rugsėjo 9 ir 10 d. laiškais, į kuriuos buvo atsakyta 2002 m. spalio 11 d., Komisija ieškovei nurodė, kad ji priėmė
         neigiamą sprendimą bylose REM 02/02 ir REM 03/02.

      27     2002 m. lapkričio 12 d. ekspertų grupė REM/REC atvyko į Muitinės komiteto muitų grąžinimo skyriaus posėdį. Pagal 2002 m. lapkričio
         29 d. surašytą šio posėdžio ataskaitą galutiniu ekspertų grupės balsavimu, kiek susiję su bylomis REM 02/02 ir REM 03/02,
         buvo pasiektas šis rezultatas: „šešios delegacijos balsavo už Komisijos pasiūlymą, keturios delegacijos susilaikė ir penkios
         balsavo prieš Komisijos pasiūlymą“.

      28     2002 m. gruodžio 20 d. Komisija, teigdama, kad ieškovė buvo akivaizdžiai aplaidi ir nebuvo ypatingos situacijos, dėl kurios
         Muitinės kodekso 239 straipsnio taikymo sąlygos neįvykdytos, priėmė sprendimus C (2002) 5217 galutinis (byla REM 02/02) ir
         C (2002) 5218 galutinis (byla REM 03/02), nustatančius, kad atsisakymas išieškoti importo muitą yra nepateisinamas (toliau
         – ginčijamas sprendimas). Ji apie šiuos sprendimus informavo Prancūzijos muitinę, kuri savo ruožtu 2003 m. vasario 10 d. juos
         perdavė ieškovei.

       Procesas ir šalių reikalavimai
      29     Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje 2003 m. balandžio 18 d. gautu pareiškimu ieškovė pateikė šį ieškinį.
      30     Pagal teisėjo pranešėjo pranešimą Pirmosios instancijos teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį. Vykdydamas proceso
         organizavimo priemones per posėdį jis nurodė šalims atsakyti į tam tikrus klausimus. Išklausęs šalis Pirmosios instancijos
         teismas sujungė bylas T‑134/03 ir T‑135/03, kad būtų kartu vykdoma žodinė proceso dalis ir priimamas sprendimas.

      31     Per 2005 m. sausio 25 d. teismo posėdį šalys pateikė savo žodines pastabas ir atsakė į Pirmosios instancijos teismo klausimus.

      32     Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –       priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      33     Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       atmesti ieškinius,
      –       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
      34     Grįsdama savo ieškinius, ieškovė pateikia tris pagrindus: pirmą – dėl esminių procedūros reikalavimų ir teisės į gynybą pažeidimo,
         antrą – dėl akivaizdžios vertinimo klaidos taikant Muitinės kodekso 239 straipsnį ir trečią – dėl pareigos motyvuoti pažeidimo.

       Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su esminių procedūros reikalavimų ir teisės į gynybą pažeidimu
      35     Šis pagrindas yra padalytas į penkias dalis, susijusias su, pirma, EB 7 straipsnio ir komitologijos sprendimo 5 straipsnio,
         antra, Įgyvendinimo reglamento 906 straipsnio 1 dalies, trečia, Muitinės kodekso komiteto darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio
         1 dalies, ketvirta, Reglamento Nr. 1 3 straipsnio, galiausiai su teisės į gynybą pažeidimais.

       Dėl pirmos pirmojo pagrindo dalies, susijusios su EB 7 straipsnio ir komitologijos sprendimo 5 straipsnio pažeidimu
      –       Šalių argumentai
      36     Iš esmės ieškovė teigia, kad priemonės, reikalingos įgyvendinti Muitinės kodeksą, ypač jo 239 straipsnį, yra pagal minėto
         kodekso 247 straipnį nustatytos taikant reglamentavimo procedūrą, numatytą 247a straipsnio 2 dalyje. Ji primena, kad pastaroje
         nuostatoje išdėstyta, jog Komisijai padeda Muitinės kodekso komitetas ir ji remiasi komitologijos sprendimo 5 straipsniu,
         susijusiu su reguliavimo komitetu.

      37     Ieškovė teigia, kad 2002 m. lapkričio 12 d. posėdžiavęs komitetas (žr. šio sprendimo 27 punktą) buvo reguliavimo komitetas
         komitologijos sprendimo 5 straipsnio prasme.

      38     Ji tęsia, kad nurodant, jog komiteto balsavimo rezultatams pritaikant EB 205 straipsnyje numatytą balsų paskirstymą Komisijos
         pasiūlymas negalėjo surinkti reikalaujamos kvalifikuotosios 62 balsų daugumos.

      39     Todėl ieškovė teigia, kad komitetas nepareiškė nuomonės komitologijos sprendimo 5 straipsnio 4 dalies prasme, todėl Komisija
         nedelsdama turėjo pateikti savo pasiūlymą Tarybai bei informuoti Europos Parlamentą, o ji to nepadarė. Nepaisydama nieko,
         priėmusi visus ginčijamus sprendimus, Komisija viršijo savo įgaliojimus pažeisdama EB 7 straipsnį ir komitologijos sprendimo
         15 straipsnį. Todėl ginčijami sprendimai yra iš esmės ydingi.

      40     Komisijai, kuri teigia (žr. šio sprendimo 45 punktą), kad aptariamas komitetas iš tikrųjų yra ekspertų grupė, kurį ji pati
         įsteigė priimdama Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnį, ieškovė atsako, kad Komisija, priimdama minėtą 907 straipsnį, ne
         nustatė Muitinės kodekso įgyvendinimo priemones, o netinkamai naudojosi įgaliojimais pažeisdama EB 7 straipsnį.

      41     Ji priduria, kad Komisijos pagrindimas turi būti atmestas, nes pagal jį Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnio pirmoji pastraipa
         yra neteisėta dėl teisinio pagrindo nebuvimo. Tuo atveju, jei Pirmosios instancijos teismas šį pagrindimą priimtų, ji savo
         dublike, remdamasi EB 241 straipsniu, tvirtina, kad Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnio pirmoji pastraipa yra neteisėta.
         Be to, ieškovė remiasi Pirmosios instancijos teismo 2003 m. sausio 28 d. Sprendimu Laboratoires Servier prieš Komisiją (T‑147/00, Rink. p. II‑85, 45 punktas), pagal kurį „pagal nusistovėjusią teismo praktiką ginčijamą aktą priėmusios institucijos
         nekompetencija yra pagrindas panaikinti Bendrijos teismo iniciatyva“.

      42     Papildomai ieškovė teigia, kad Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnio pirmosios pastraipos tekstas, numatantis ekspertų grupės
         atvykimą į komiteto posėdį, o ne „vieno komiteto“ posėdyje, patvirtina aiškinimą, pagal kurį ginčijamas komitetas yra tas
         pats, kuris nurodomas Įgyvendinimo reglamente, būtent numatytas Įgyvendinimo reglameto 906 straipsnio antrojoje pastraipoje,
         t. y. reguliavimo komitetas, numatytas Muitinės kodekso 247 straipsnyje. Be to, ieškovė teigia, kad jei Komisijos aiškinimas
         būtų teisingas, Įgyvendinimo reglamento 906 straipsnio antrojoje pastraipoje numatyta procedūra, kurios rezultatas buvo Muitinės
         kodekso 247 straipsnyje numatyto komiteto posėdis prieš Komisijai priimant visus sprendimus dėl muitų grąžinimo ir atsisakymo
         išieškoti, nebuvo įvykdyta. Taigi Įgyvendinimo reglamento 906 straipsnio antroji pastraipa buvo pažeista.

      43     Įgyvendinimo reglamento 906 straipsnio antrosios pastraipos naujas tekstas (žr. šio sprendimo 10 punktą), kuriame žodis „komitetas“
         buvo pakeistas „ekspertų grupe, numatyta <…> 907 straipsnyje“, nepaneigia šių motyvų, nes šis pakeitimas padarytas po komiteto
         posėdžio, susijusio su šia byla.

      44     Galiausiai ieškovė pažymėjo, kad aplinkybė, jog Komisija savo iniciatyva paskaičiavo 2002 m. lapkričio 12 d. komiteto balsavimo
         balsus pagal EB 205 straipsnyje numatytą paskirstymą, rodo, kad ginčijamas komitetas yra reguliavimo komitetas komitologijos
         sprendimo 15 straipsnio prasme. Atsakydama Komisijai, kuri teigia, kad ekspertų grupė skiriasi nuo Muitinės kodekso komiteto,
         nors ir yra prie jo „prišlieta“, nes atvyksta į komiteto posėdį pagal Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnį (žr. šio sprendimo
         49 punktą), ieškovė tvirtina, kad ekspertų grupė neturi savo biudžetinės linijos, jos sudėtis yra identiška Muitinės kodekso
         komiteto sudėčiai ir Muitinės kodekso komiteto darbo tvarkos taisyklių nuostatose, susijusiose su jo darbotvarke, ji nėra
         nurodyta.

      45     Komisija teigia, kad ieškovė klaidingai laiko ekspertų grupę reguliavimo komitetu komitologijos sprendimo 5 straipsnio prasme.
         Ji teigia, kad minėta grupė nėra nei reguliavimo komitetas, nei kitas komitologijos sprendimu nustatytas komitetas. Iš tiesų
         tai yra ekspertų grupė, kurią ji pati sukūrė priimdama Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnio pirmąją pastraipą, vienintelę
         nuostatą, reglamentuojančią jos teisinį statusą, kompetenciją ir veiklą.

      46     Taip pat Komisija teigia, jog Muitinės kodekso 239 straipsnis nereikalauja, kad ji individualiais atsisakymo išieškoti muitus
         ar jų grąžinimo atvejais sprendimus priimtų padedama Muitinės kodekso 247 straipsnyje numatyto komiteto, o numato „aplinkybes“
         ir „procedūrą“. Taigi Muitinės kodekso 239 straipsnis priskiria Komisijai užduotį nustatyti „procedūrą“ pagal komiteto procedūrą,
         numatytą Muitinės kodekso 247 straispnyje.

      47     Tačiau Komisija tiksliai nustatė tas aplinkybes ir procedūrą Įgyvendinimo reglamento 905 ir kituose straipsniuose pagal Muitinės
         kodekso 247 straipsnyje numatytą procedūrą, numatydama, kad ji sprendžia dėl kai kurių individualių prašymų atsisakyti išieškoti
         muitus ar juos grąžinti.

      48     Todėl nebūtina ir nelogiška, kad Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnyje minėta ekspertų grupė būtų reguliavimo komitetas
         komitologijos sprendimo prasme, nes ji turi pateikti Komisijai nuomonę apie individualių sprendimų atsisakyti išieškoti muitus
         arba juos grąžinti pasiūlymus, kaip yra šioje byloje, o ne dėl muitų teisės aktų pakeitimų.

      49     Komisijos teigimu, ekspertų grupė atvyko į pagal Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnį komiteto, prie kurio ji yra „prišlieta“,
         posėdį. Tai reiškė, kad ekspertų grupės sudėtis buvo tokia pati kaip ir Muitinės kodekso komiteto, bet jos funkcijos kitos.
         Individualios grąžinimo ar atsisakymo išieškoti muitus bylos buvo perduotos komitetui tam, kad jis, kaip ekspertų grupė pagal
         Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnio pirmąją pastraipą, jas apsvarstytų. Komisija teigia, kad ši ekpertų grupės sistema,
         veikianti pagal jų taisykles komitetuose komitologijos sprendimo prasme, veikė dešimtis metų įvairiose Bendrijos veiklos srityse,
         nors apskritai ir vyksta būtino racionalizavimo procesas. Ji tvirtina, kad ieškovės nurodyti neatitikimai (žr. šio sprendimo
         44 punktą) neleidžia suabejoti ekspertų grupės vaidmeniu ir pobūdžiu.

      50     Todėl Komisija teigia, kad EB 205 straipsnio balsų skaičiavimo taisyklės, būdingos reguliavimo procedūrai, šioje byloje netaikomos.
         Šiuo atveju dėl aplinkybės, kad ji paskirstė ekspertų grupės balsus, neturėtų atsirasti klaidų ar nesusipratimų dėl ekspertų
         grupės komiteto teisinio pobūdžio ir statuso. Komisija primena, kad dauguma valstybių narių atstovų komitete palaikė pasiūlymą,
         taigi minėta grupė pateikė savo nuomonę. Komisija priduria, kad bet kuriuo atveju ši nuomonė yra tik patariamoji ir jai neprivaloma.

      –       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      51     Pirmiausia, kalbant apie ieškovės nurodytą prieštaravimą dėl teisėtumo, reikia priminti, kad jis buvo nurodytas tik dublike.
         Teisingumo Teismas nusprendė, kad bylos dalykas yra nustatomas pagal pradinį ieškinį ir kad prieštaravimas dėl teisėtumo nėra
         priimtinas dubliko stadijoje (1985 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo Salerno ir kt. prieš Tarybą, 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 ir 10/84, Rink. p. 2523, 36 ir 37 punktai). Be to, prieštaravimas dėl teisėtumo nepagrįstas jokiomis
         teisinėmis ar faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos proceso metu Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento
         48 straipsnio 2 dalies prasme.

      52     Pirmosios instancijos teismas savo iniciatyva negalėjo iškelti klausimo dėl galimo Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnio
         1 dalies neteisėtumo. Iš tiesų toks priimtinumas nėra privalomojo pobūdžio klausimas (šiuo klausimu žr. 1959 m. gruodžio 17 d.
         Teisingumo Teismo sprendimą Société des fonderies de Pont-à-Mousson prieš Aukščiausiąją instituciją, 14/59, Rink. p. 445, 474). Pirmosios intancijos teismas turi savo iniciatyva, kaip ieškovė priminė dublike, nustatyti, ar
         ginčijamo akto autorius yra nekompetentingas. Tačiau šiuo atveju neabejojama, kad Komisija neviršijo savo kompetencijos priimdama
         ginčijamus sprendimus. Pastarieji buvo Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnio, kuris buvo priimtas pagal Muitinės kodekso
         komiteto nuomonę, taikant minėto kodekso 239, 247 ir 247a straipsniuose numatytą procedūrą, pirmosios pastraipos pagrindas.
         Be to, iš Pirmosios instancijos teismo praktikos nėra aišku, kad šis teismas turi išnagrinėti savo iniciatyva klausimą, ar
         Komisija viršijo įgaliojimus, priimdama Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnio pirmąją pastraipą, kuri buvo ginčijamo sprendimo
         teisinis pagrindas. Šiuo klausimu šio sprendimo 41 punkte minėtas sprendimas Laboratoires Servier prieš Komisiją, kurį nurodė ieškovė, neturėtų jai padėti, nes yra susijęs su institucijos, kuri priėmė ginčytiną aktą, kompetencijos stoka,
         o ne su institucijos, priėmusios aktą, kurio pagrindu buvo priimtas ginčijamas aktas, kompetencijos stoka.

      53     Iš to, kas pasakyta, reikėtų daryti išvadą, kad ieškovės pareikštą prieštaravimą dėl teisėtumo reikia atmesti kaip nepriimtiną.
      54     Reikia išnagrinėti klausimą, ar ekspertų grupė, kuri taikant Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnio pirmąją pastraipą atvyko
         į „(Muitinės kodekso) komiteto“ posėdį, yra reguliavimo komitetas komitologijos sprendimo 5 straipsnio prasme.

      55     Šiuo atveju reikia priminti, kad iš komitologijos sprendimo 7 konstatuojamosios dalies ir 5 straipsnio yra aišku, jog reguliavimo
         procedūra naudojama „bendromis priemonėmis, skirtomis pagrindinės priemonės nuostatoms taikyti“.

      56     Tačiau yra aišku, kad ginčijami sprendimai yra individualūs sprendimai ir todėl jie nėra taikomi visuotinai.
      57     Nuspręsti, kaip teigia ieškovė, kad reguliavimo komitetas komitologijos sprendimo 5 straipsnio prasme yra kompetentingas pateikti
         nuomonę apie individualaus sprendimo dėl muitų grąžinimo ar atsisakymo juos išieškoti pasiūlymą, reikštų paprastai suvienodinti
         sprendimo ir visuotinai taikomo akto sąvokas, kurios iš esmės skiriasi pagal EB 249 straipsnį ir Bendrijos teismų praktiką
         (šiuo klausimu žr. 1962 m. gruodžio 14 d. Teisingumo Teismo spredimo Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes ir kt. prieš Tarybą, 16/62 ir 17/62, Rink. p. 901); todėl būtų pažeisti pastaroji nuostata, taip pat EB 7 straipsnis bei komitologijos sprendimas.

      58     Šio vienintelio motyvo užtenka nuspręsti, kad Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnyje numatyta ekspertų grupė nėra reguliavimo
         komitetas komitologijos sprendimo 5 straipsnio prasme.

      59     Šią išvadą pagrindžia Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnio pirmosios pastraipos turinys. Frazė „atvykusi į komiteto posėdį“
         išreiškia aplinkybę, kad ekspertų grupė, numatyta Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnyje, savo funkcijomis yra akivaizdžiai
         atskiras subjektas nuo Muitinės kodekso komiteto. Jei teisės aktų leidėjas, šiuo atveju Komisija, būtų norėjęs, kad Muitinės
         kodekso komitetas individualiose atsisakymo išieškoti ar grąžinimo procedūrose konsultuotųsi, jis, be abejonės, būtų naudojęs
         frazę „pasikonsultavęs su komitetu“.

      60     Iš to yra aišku, kad pirmojo pagrindo pirma dalis turi būti atmesta.
       Dėl antros pirmojo pagrindo dalies, susijusios su Įgyvendinimo reglamento 906 straipsnio pirmosios pastraipos pažeidimu
      –       Šalių argumentai
      61     Ieškovė teigia, kad Komisija iš esmės pažeidė procedūros taisykles, numatytas Įgyvendinimo reglamento 906 straipsnio pirmojoje
         pastraipoje, nepersiuntusi valstybėms narėms Prancūzijos muitinės perduotos mežiagos kopijų per penkiolika dienų nuo jos gavimo.
         Ji tvirtina, kad ginčijama medžiaga buvo perduota valstybėms narėms likus tik kelioms dienoms iki ekspertų grupės, minėtos
         šio sprendimo 27 punkte, posėdžio, t. y. praėjus keliems mėnesiams po termino, numatyto Įgyvendinimo reglamento 906 straipsnio
         pirmojoje pastraipoje.

      62     Iš esmės Komisija teigia, kad ieškovė, siekdama, jog būtų taikoma Įgyvendinimo reglamento 906 straipsnio pirmoji pastraipa,
         klaidingai prilygina Prancūzijos muitinės Komisijai perduotą prašymą atsisakyti išieškoti muitus Komisijos pasiūlymui dėl
         neigiamo sprendimo. Pagrįsdama įrodymais ji tvirtina, kad prašymą, kurį gavo 2002 m. vasario 14 d., 2002 m. vasario 28 d.
         persiuntė valstybėms narėms. Todėl procedūros pažeidimas, apie kurį kalba ieškovė, nebuvo nustatytas.

      63     Komisija priduria, kad net jei būtų nustatytas minėtas procedūros pažeidimas, jis bet kuriuo atveju negalėtų būti laikomas
         „esminiu“, t. y. turinčiu įtakos ginčijamam sprendimui, dėl kurio jis būtinai turėtų būti panaikintas.

      64     Be to, Komisija labai abejoja, kad ūkio subjektas gali remtis tik Įgyvendinimo reglamento 906 straipsnio pažeidimu, siekdamas
         ginčijamų sprendimų panaikinimo. Ji tvirtina, kad šiuo straipsniu siekiama užtikrinti greitą valstybių narių informavimą tam,
         kad jos galėtų pasirengti sprendimų priėmimo procesui. Taigi, nors ir sukurdamas pozityvią teisę valstybėms narėms, 906 straipsnis
         tokios teisės nenustato privatiems asmenims.

      –       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      65     Reikia priminti, jog ieškovė, kuri dublike neatsakė į Komisijos atsiliepime į ieškinį pateiktus argumentus, neįrodė, kad Komisija
         2002 m. vasario 28 d. laiške neišsiuntė valstybėms narėms visos Įgyyvendinimo reglamento 906 straipsnio pirmojoje pastraipoje
         minėtos ir 905 straipsnio 2 dalyje numatytos medžiagos, nei kad valstybės narės nebuvo tinkamai informuotos. Iš ekspertų grupės
         posėdžio protokolo, minėto šio sprendimo 27 punkte, yra aišku, kad buvo konsultuojamasi dėl svarbiausių prašymo grąžinti muitus
         klausimų. Be to, iš minėto protokolo yra aišku, kad ieškovės advokatai tiesiogiai perdavė dokumentus visų šalių atstovams,
         dalyvavusiems ekspertų grupėje. Esant šioms aplinkybėms, ieškovė neįrodė Įgyvendinimo reglamento 906 straipsnio pažeidimo.
         Bet kuriuo atveju ji neįrodė, kad tariamas pažeidimas turėjo įtakos ginčijamiems sprendimams.

      66     Iš to yra aišku, kad pirmojo pagrindo antra dalis turi būti atmesta.
       Dėl pirmojo pagrindo trečios dalies, susijusios su Muitinės kodekso komiteto darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 1 dalies
         pažeidimu

      –       Šalių argumentai
      67     Ieškovė teigia, kad tai buvo esminis pažeidimas, nes ginčijami sprendimai priimti pažeidžiant Muitinės kodekso komiteto darbo
         tvarkos taisyklių 4 straipsnio 1 dalį, kuri numato, kad „bet kuris kitas darbo dokumentas“ pagal bendrą taisyklę turi būti
         perduotas vėliausiai keturiolika kalendorinių dienų iki komiteto posėdžio dienos.

      68     Tačiau iš tiesioginių susitarimų tarp ieškovės advokatų ir valstybių narių atstovų, dalyvaujančių ekspertų grupėje, yra aišku,
         kad pastariesiems 2002 m. spalio 11 d. ieškovės atsakymas į 2002 m. rugsėjo 9 ir 10 d. Komisijos laiškus, minėtus šio sprendimo
         26 punkte, buvo perduotas tik prieš septynias kalendorines dienas iki posėdžio. Šios grupės nariams skirtas papildomas laikas
         iki balsavimo procedūros buvo pratęstas iki vienuolikos dienų, t. y. terminas buvo trumpesnis nei keturiolikos dienų terminas,
         numatytas Muitinės kodekso komiteto darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 1 dalyje. Ieškovė teigė, kad šis Komisijos pavėlavimas
         perduoti atsakymą į 2002 m. rugsėjo 9 ir 10 d. laiškus yra teisės į gynybą pažeidimas, dėl kurio galima remtis Muitinės kodekso
         komiteto darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 1 dalies pažeidimu.

      69     Savo argumentams pagrįsti ieškovė nurodo 1998 m. vasario 10 d. Sprendimą Vokietija prieš Komisiją (C‑263/95, Rink. p. I‑441, 31 ir 32 punktai), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad terminas, skirtas persiųsti bylos
         medžiagą, kurią nagrinėja reguliavimo komitetas, negali būti sutrumpintas ir kad šio termino nesilaikymas yra esminis procedūros
         reikalavimų pažeidimas, dėl kurio turi būti panaikintas Komisijos priimtas sprendimas. Atsakydama į Komisijos prieštaravimą
         (žr. šio sprendimo 72 punktą), kad minėtas sprendimas nėra susijęs su šia byla, nes jis priimtas pagal valstybės narės, kurios
         teisės buvo pažeistos, ieškinį, ieškovė teigia, kad minėtas sprendimas nedraudžia juridiniams asmenims remtis pažeidimais,
         padarytais per aptariamo komiteto konsultavimąsi.

      70     Atsakydama į Komisijos teiginį, kad ūkio subjektas negalėjo teisėtai remtis Muitinės kodekso komiteto darbo tvarkos taisyklių
         4 straipsnio pažeidimu (žr. šio sprendimo 73 punktą), ieškovė nurodo 1994 m. birželio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimą Komisija prieš BASF ir kt. (C‑137/92 P, Rink. p. I‑2555).

      71     Atsakydama į Komisijos tvirtinimą, kad bet kuriuo atveju, atsižvelgiant į šiai bylai būdingą skubumą, buvo laikomasi Muitinės
         kodekso komiteto darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 2 ir 3 punktuose numatyto termino (žr. šio sprendimo 75 punktą), ieškovė
         teigia, kad padėtis nebuvo skubi. Ji teigia, kad šis Komisijos argumentas prieštarauja aplinkybei, jog, nepaisant tariamo
         skubumo, pastaroji ekpertų grupės nariams suteikė papildomą terminą nuspręsti dėl jos neigiamo sprendimo projekto, nors jis
         buvo perduotas per numatytą terminą.

      72     Komisija tvirtina, kad ieškovė, kaip minėta šio sprendimo 69 punkte, daro nuorodą į sprendimą Vokietija prieš Komisiją, kuris su šia byla nesusijęs. Ji teigia, kad byloje, kurioje priimtas šis sprendimas, ieškovė buvo valstybė narė, negalėjusi
         įgyvendinti savo kompetencijos komitete dėl pavėluotai perduotų dokumentų. Tačiau šiose bylose pavėlavimas, jei toks buvo,
         perduoti dokumentus ekspertų grupei neturėjo įtakos ieškovės teisėms.

      73     Be to, Komisija abejoja, ar ūkio subjektas gali remtis tik vidaus tvarkos taisyklės (pavyzdžiui, numatytos Muitinės kodekso
         komiteto darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 1 dalyje) pažeidimu prašymui panaikinti sprendimą tokį, kokie yra ginčijami
         sprendimai, pagrįsti. Šiuo klausimu ji nurodo 1991 m. gegužės 7 d. Teisingumo Teismo sprendimą Nakajima prieš Tarybą (C‑69/89, Rink. p. I‑2069, 49–51 punktai). Komisija savo paaiškinimuose priduria, kad ieškovė negali remtis šio sprendimo
         70 punkte minėtu sprendimu Komisija prieš BASF ir kt., nes, priešingai nei byloje, kurioje buvo priimtas šis sprendimas, nagrinėtos pažeistos nuostatos, Muitinės kodekso komiteto
         darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 1 dalis nenumatė įmonių teisių apsaugos.

      74     Dar Komisija teigia, kad pagrindinis dokumentas, kuriam siekiama taikyti Muitinės kodekso komiteto darbo tvarkos taisyklių
         4 straipsnį, t. y. jos neigiamo sprendimo projektas, buvo perduotas ekspertų grupės nariams per nustatytą terminą. 2002 m.
         rugsėjo 23 d. pastariesiems taip pat buvo išsiųsti 2002 m. rugsėjo 9 ir 10 d. ieškovei nusiųsti teisės į gynybą laiškai.

      75     Be to, net jei būtų nutarta, kad buvo pažeistas Muitinės kodekso komiteto darbo tvarkos taisyklių 4 straispnio 1 dalyje nustatytas
         keturiolikos dienų terminas, šis terminas taikomas pagal bendrą taisyklę, tačiau gali būti sutrumpintas esant skubiam atvejui
         pagal tų pačių taisyklių 4 straipsnio 2 ir 3 dalis. O šis atvejis buvo skubus, nes Komisija turėjo priimti ginčijamą sprendimą
         per Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnio antrojoje pastraipoje nustatytą terminą, nes neatsakymas per nustatytą terminą
         reikštų, jog ieškovės prašymas patenkintas.

      76     Be to, ieškovė neįrodė, kaip pavėluotas 2002 m. spalio 11 d. laiško persiuntimas paveikė jos teisės. Esant šioms aplinkybėms,
         Muitinės kodekso komiteto darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 1 dalis nebuvo pažeista.

      –       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      77     Nesant būtinybės priimti sprendimo dėl klausimo, ar 2002 m. spalio 11 d. ieškovės atsakymas į 2002 m. rugsėjo 9 ir 10 d. Komisijos
         laiškus yra darbo dokumentas Muitinės kodekso komiteto darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 1 dalies prasme, taip pat, ar
         buvo skubus atvejis šio straipsnio 2 ir 3 dalių prasme, reikia pastebėti, kad iš bylos medžiagos aišku, jog ekspertų grupės
         nariai turėjo trylika kalendorinių dienų (nuo 2002 m. lapkričio 6 d. iki 18 d.) susipažinti su ieškovės atsakymu.

      78     Kalbant apie 69 punkte minėtą sprendimą Vokietija prieš Komisiją, kurį nurodė ieškovė, pakanka pastebėti: kadangi ekspertų grupė nebuvo reguliavimo komitetas, toje byloje priimtas sprendimas
         netaikytinas šioje byloje.

      79     Be to, reikia priminti, kad Muitinės kodekso komiteto darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 1 dalies tikslas yra užtikrinti
         vidinį minėto komiteto darbą visiškai atsižvelgiant į jo narių prerogatyvas. Iš to yra aišku, kad fiziniai ar juridiniai asmenys
         neturėtų remtis tariamu šių taisyklių pažeidimu, nes ji nėra skirta apsaugoti asmenis (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 73 punkte
         minėto sprendimo Nakajima prieš Tarybą 49–51 punktus). Kadangi ieškovė yra trečiasis asmuo, priešingai nei Vokietija šio sprendimo 69 punkte minėtame sprendime
         Vokietija prieš Komisiją, dėl šios priežasties minėtoje byloje priimtas sprendimas taip pat negali būti taikomas šiuo atveju.

      80     Iš to yra aišku, kad pirmojo pagrindo trečia dalis taip pat turi būti atmesta.
       Dėl pirmojo pagrindo ketvirtos dalies, susijusios su Reglamento Nr. 1 3 straipsnio pažeidimu
      –       Šalių argumentai
      81     Ieškovė teigia, kad kai kurių valstybių narių atstovai, dalyvaudami ekspertų grupėje, negavo kai kurių dokumentų iš Komisijos
         bylos medžiagos kopijų savo kalba. Tai ypač apgailestautina atsižvelgiant į bylos medžiagos sudėtingumą ir techninį pobūdį,
         taip pat į valstybių narių atstovams skirtą trumpą laiką ją išnagrinėti. Šiuo klausimu ieškovė pastebėjo, kad kai kurių valstybių
         narių atstovai skundėsi tuo, jog negavo aptariamų dokumentų savo kalba. Esant šioms aplinkybėms, ginčijamas sprendimas buvo
         priimtas pažeidžiant Reglamento Nr. 1 3 straipsnį, t. y. esminius formos reikalavimus.

      82     Dublike ieškovė teigia, kad Komisijos požiūris, išdėstytas šio sprendimo 85 punkte, reiškia, jog jei valstybė narė nenurodo
         aptariamo reglamento pažeidimo, jokia teisminė kontrolė negalima.

      83     Pirmiausia Komisija nurodo, kad ekspertų grupės (kuriai, kaip ji pažymi, nebuvo suteikta teisės aktų leidimo funkcija) administracinė
         praktika sudaryta iš „teisės į gynybą“ laiško išsiuntimo (žr. šio sprendimo 26 punktą) valstybių narių atstovams jų kalba
         ir kitų dokumentų išsiuntimo prancūzų ir anglų kalbomis.

      84     Paskui Komisija teigia, kad ieškovė neįrodė, kokią įtaką turi ši praktika jos teisinei padėčiai. Ji sutinka, kad ši praktika
         gali turėti įtakos valstybių narių, kurioms skirti aptariami dokumentai, teisėms, bet tvirtina, kad tokiu atveju valstybės
         narės turi įgyvendinti savo teises.

      85     Esant šioms aplinkybėms, asmenys neturėtų remtis valstybės narės teisės pažeidimu, jei pati valstybė narė nepareiškė dėl jų
         reikalavimų. Šiuo atveju per procedūrą iš valstybių narių nebuvo gauta jokių skundų ar prašymų išversti.

      –       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      86     Reglamento Nr. 1 3 straipsniu siekiama užtikrinti, kad institucijos tekstai, skirti valstybei narei ar asmeniui, priklausančiam
         valstybės narės jurisdikcijai, būtų surašyti šios valstybės kalba. Šiuo atveju Komisijos ginčijamų dokumentų iš bylos medžiagos
         gavėjas buvo ne ieškovė, o valstybių narių atstovai, sudarantys Įgyvendinimo reglamento 907 straipsnyje minimą ekspertų grupę.
         Todėl šiuo atveju minėtos nuostatos tikslas nėra užtikrinti ieškovės teises ar jos teisinę padėtį administracinėje atsisakymo
         išieškoti importo muitą procedūroje ir ieškovė negali remtis tariamu šios taisyklės pažeidimu.

      87     Be to, bet kuriuo atveju ieškovė nepateikė įrodymų, kad kuris nors iš ekspertų grupės narių būtų susidūręs su sunkumais prisidedant
         prie grupės nuomonės formulavimo dėl to, jog nebuvo kurio nors iš Komisijos perduotų dokumentų vienos konkrečios kalbinės
         versijos. Iš tiesų, viena vertus, ieškovės pateikti įrodymai šiuo klausimu apsiriboja tvirtinimu, kurį ji pati suformulavo
         ir pasirašė. Antra vertus, visa bylos medžiagoje esanti informacija neleidžia daryti tokios išvados.

      88     Iš to yra aišku, kad pirmojo pagrindo ketvirta dalis taip pat turi būti atmesta.
       Dėl pirmojo pagrindo penktos dalies, susijusios su teisės į gynybą pažeidimu
      –       Šalių argumentai
      89     Ieškovė teigia, kad Komisija neužtikrino jos teisės į gynybą, nes ji nebuvo išklausyta ir jai nebuvo suteikta nesudėtinga
         ir kuo platesnė susipažinimo su jos prašytais dokumentais galimybė.

      90     Pirma, dėl apklausos ieškovė nurodo, kad 2002 m. spalio 2 d. Komisijos prašė ją išklausyti žodžiu dėl šių bylų. Šis prašymas
         buvo atmestas 2002 m. spalio 8 d. laišku, motyvuojant tuo, kad taikytina Įgyvendinimo reglamento 906a straipsnio procedūra
         numato, jog suinteresuotasia asmuo savo požiūrį pateikia raštu ir jog ieškovė buvo susitikusi su Komisijos tarnybomis tris
         kartus, kol buvo pateiktas pradinis prašymas atsisakyti išieškoti muitus. Be to, Komisija ginčijamame sprendime teigė, kad
         ieškovė neįrodė, jog jos požiūris galėjo būti išdėstytas tik žodžiu.

      91     Ieškovė tvirtina, kad Komisijos atsisakymas pažeidžia teisę būti išklausytam ir yra akivaizdi vertinimo klaida.
      92     Ieškovė primena, kad pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką teisės į gynybą paisymas bet kokioje procedūroje, kuri
         buvo pradėta prieš asmenį ir kuri gali pasibaigti jo nenaudai priimtu aktu, yra pagrindinis Bendrijos teisės principas ir
         turi būti užtikrintas, net ir nesant nagrinėjamą procedūrą reglamentuojančių teisės aktų (1992 m. vasario 12 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo Nyderlandai ir kt. prieš Komisiją, C‑48/90 ir C‑66/90, Rink. p. I‑565, 44 punktas; 1994 m. birželio 29 d. Sprendimo Fiskano prieš Komisiją, C‑135/92, Rink. p. I‑2885, 39 punktas ir 1996 m. spalio 24 d. Sprendimo Komisija prieš Lisrestal ir kt., C‑32/95 P, Rink. p. I‑5373, 21 punktas; 2001 m. gegužės 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Kaufring ir kt. prieš Komisiją, T‑186/97, T‑187/97, T‑190/97– T‑192/97, T‑210/97, T‑211/97, T‑216/97– T‑218/97, T‑279/97, T‑280/97, T‑293/97 ir T‑147/99,
         Rink. p. II‑1337, 151 punktas). Ieškovė toliau nurodo, kad Teisingumo Teismas pripažino teisės į žodinę procedūrą principą
         (audi alteram partem) esmine procedūros taisykle, ypač administracinės procedūros atveju (1974 m. spalio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimas Transocean Marine Paint prieš Komisiją, 17/74, Rink. p. 1063; 1979 m. vasario 13 d. Sprendimas Hoffman‑La Roche prieš Komisiją, 85/76, Rink. p. 461 ir 1980 m. birželio 26 d. Sprendimas National Panasonic prieš Komisiją, 136/79, Rink. p. 2033). Ji pridūrė, kad kalbant apie Komisijos diskreciją, kai ji, taikydama Muitinės kodekso 239 straipsnyje
         numatytą bendrąją lygybės išlygą, priima sprendimą, teisė būti išklausytam turi būti juo labiau užtikrinama (1995 m. lapkričio
         9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo France-aviation prieš Komisiją, T‑346/94, Rink. p. II‑2841, 34 punktas; 1998 m. vasario 19 d. Sprendimo Eyckeler & Malt prieš Komisiją, T‑42/96, Rink. p. II‑401, 77 punktas; 1998 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Primex Produkte Import‑Export ir kt. prieš Komisiją, T‑50/96, Rink. p. II‑3773, 60 punktas; 2000 m. sausio 18 d. Sprendimo Mehibas Dordtselaan prieš Komisiją, T‑290/97, Rink. p. II‑15, 46 punktas ir minėto sprendimo Kaufring ir kt. prieš Komisiją 152 punktas).

      93     Todėl ieškovė iš esmės tvirtina, kad teisė būti išklausytam turi būti aiškinama plačiai, tai yra, kad ji turi teisę būti išklausyta
         ir raštu, ir žodžiu. Dėl to, aplinkybė, kad Įgyvendinimo reglamentas 906a straipsnyje numato tik procedūrą raštu, nereiškia,
         jog procedūra žodžiu yra akivaizdžiai negalima. Ieškovė šiuo klausimu nurodo konkurencijos ir antidempingo teisės sritis,
         kuriose numatytos procedūros raštu ir žodžiu. Ji priduria, kad valstybės pagalbos srityje Bendrijos teismų praktika leidžia
         posėdį žodžiu, nors ir nėra tai numatančių formalių nuostatų.

      94     Ieškovė teigia, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką suinteresuotasis asmuo turi galėti tinkamai išreikšti
         savo požiūrį per administracinę procedūrą (1987 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo Prancūzija prieš Komisiją, 259/85, Rink. p. 4393, 12 punktas). Praktikoje tai pasireiškia tuo, kad suinteresuotasis asmuo privalo turėti galimybę būti
         išklausytas žodžiu. Taip pat Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnis turėtų būti aiškinamas
         plačiai, t. y. kaip apimantis teisę būti išklausytam raštu, taip pat ir žodžiu.

      95     Esant šioms aplinkybėms, ieškovė tvirtina, kad atmesdama prašymą išklausyti žodžiu, nes ieškovė neįrodė, jog jos požiūris
         gali būti geriau išreikštas žodžiu, Komisija nesilaikė minėtos Bendrijos teismų praktikos ir tai darė be jokio pagrindo. Ieškovė
         teigia, kad tai ne jos pareiga pateikti tokį įrodymą.

      96     Galiausiai ieškovė teigia, kad vienintelis susijęs su šia byla klausimas yra toks: ar per procedūrą ji galėjo tinkamai išreikšti
         savo požiūrį atsakydama į Komisijos pretenzijas. Tačiau tai nebuvo tas atvejis. Iš tiesų ieškovė teigia, kad ji tris kartus
         susitiko su Komisijos tarnybomis, bet susitikimai vyko, kol Komisijai buvo pateiktas prašymas dėl atsisakymo išieškoti muitus
         ir su skirtingais atstovais. Be to, per susitikimus ieškovė dar nežinojo Komisijos pateiktų argumentų, nes procedūra Komisijoje
         dar nebuvo pradėta. Ieškovė  primygtinai tvirtina, kad pasikeičiant raštais tarp jos, Prancūzijos administratoriaus ir Komisijos
         nebuvo galima išsiaiškinti tam tikrų esminių klausimų. Šie klausimai galėjo būti išnagrinėti tiesioginėje ir dinamiškesnėje
         procedūroje, pavyzdžiui, Komisijos tarnybos posėdyje, taip būtų laikytasi teisės į gynybą. Kaip pavyzdį ieškovė nurodo, kad
         byloje T‑134/03 ji vien raštu negalėjo išsklaidyti Prancūzijos muitinės abejonių dėl Cogema  padarytos techninės klaidos tikrumo, dėl kurių muitinė nusprendė, jog nėra ypatingos padėties. Iš esmės byloje T‑135/03 Komisija
         nenagrinėjo klausimo, ar ieškovė apėjo antidempingą reglamentuojančius teisės aktus, kai šis elementas buvo svarbiausias nustatant
         ypatingą padėtį Muitinės kodekso 239 straipsnio prasme.

      97     Antra, dėl galimybės susipžinti su medžiaga ieškovė, remdamasi 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento
         (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145,
         p. 43) 1 straipsniu, teigia, kad Komisija, atsakydama į jos teisėtą prašymą susipažinti su kai kuriais dokumentais, ieškinių
         pateikimo dieną šią teisę labai sunkiai ir tik iš dalies suteikė.

      98     Ieškovė būtent nurodo, kad 2003 m. sausio 23 d. ji Komisijos prašė leisti susipažinti su 2002 m. kovo 20 d. ekspertų grupės
         posėdžio ataskaita, vėliau 2003 m. vasario 24 d. ir kovo 20 d. savo prašymą performulavo, nes 2003 m. vasario 3 d. Komisijos
         laiške pateikta informacija buvo labai glausta.

      99     Pirma, kalbėdama apie posėdį, Komisija tvirtina, kad ieškovė galėjo aiškiai pateikti savo požiūrį, ir tai patvirtina jos 2002 m.
         spalio 11 d. suprantami ir detalūs atsakymai byloje REM 02/02. Be to ji teigia, kad ieškovė atvirai pareiškė nuomonę per tris
         susitikimus su ieškove. Taip pat ji tvirtina, kad ieškovės argumentai galėtų būti svarbūs, jei ji įrodytų, jog negalėjo tinkamai
         išdėstyti savo požiūrio. Tačiau ieškovė visiškai neįrodė, kad vien raštiškas skundas sumažino jos gynybos efektyvumą.

      100   Be to, Komisija teigia, kad ieškovės minėta Bendrijos teismų praktika susijusi su situacija iki Reglamento Nr. 1677/98, papildžiusio
         Įgyvendinimo reglamentą nauju 906a straipsniu, įsigaliojimo, kuris numato, kad pareiškėjas, prašantis grąžinti muitus arba
         atsisakyti juos išieškoti, raštu pateikia savo prieštaravimus Komisijai, nebent pastaroji numato priimti teigiamą sprendimą.

      101   Komisija teigia, kad šios naujos nuostatos buvo taikomos šio sprendimo 92 punkte minėtoje byloje Kaufring ir kt. prieš Komisiją. Ji teigia, kad Pirmosios instancijos teismas nepanaikino Komisijos sprendimo šioje byloje dėl to, jog nebuvo posėdžio, tačiau
         jis manė, jog pakanka Įgyvendinimo reglamento 906a straipsnio suteiktos galimybės pateikti pastabas raštu.

      102   Antra, dėl susipažinimo su medžiaga Komisija teigia, kad ieškovės pagrindimas yra nesvarbus. Ji nurodo, kad ieškovei perdavė
         visus dokumentus, kurių ši prašė. Taip pat Komisija teigia, kad kalbant apie vienintelį dokumentą, su kuriuo ieškovei nebuvo
         leista susipažinti iš karto, t. y. su ekspertų grupės posėdžio ataskaita, reikėtų pažymėti, jog atitinkamas leidimas susipažinti
         buvo suteiktas 2003 m. sausio 23 d., t. y. po ginčijamo sprendimo priėmimo. Esant šioms aplinkybėms, net teigiant, kad nebuvo
         leista susipažinti su bylos medžiaga, nors tai netiesa, šis atsisakymas negalėjo turėti įtakos ginčijamo sprendimo teisėtumui.

      103   Papildomai Komisija teigia, kad pavėlavimas, užregistruotas perduodant minėtą ataskaitą, buvo pateisintas atsižvelgiant į
         Reglamentą Nr. 1049/2001. Ginčijamuose dokumentuose buvo svarbi informacija, susijusi su komerciniais interesais, o ieškovės
         advokatas iš karto nepateikė savo įgaliojimų, susijusių su prašymu leisti susipažinti su informacija.

      104   Galiausiai Komisija teigia, kad ieškovė nenurodė Įgyvendinimo reglamento 906a straipsnio pažeidimo.
      –       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      105   Reikia iš karto priminti, kad teisės į gynybą paisymo principas reikalauja, jog kiekvienas asmuo, kurio nenaudai gali būti
         priimtas sprendimas, privalo turėti galimybę tinkamai išreikšti savo požiūrį, bent jau dėl įrodymų, kuriais Komisija grindžia
         savo sprendimą (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 92 punkte minėtų sprendimų Fiskano prieš Komisiją 40 punktą; Komisija prieš Lisrestal ir kt. 21 punktą ir Kaufring ir kt. prieš Komisiją 153 punktą).

      106   Taikant Muitinės kodekso 239 straipsnį Komisijos priimtų sprendimų atveju, asmens, prašančio atsisakyti išieškoti muitus,
         teisės į gynybą paisymas yra užtikrintas procedūra, numatyta Įgyvendinimo reglamento 906a straipsnyje (žr. šio sprendimo11 punktą).

      107   Šioje byloje ši procedūra įvykdyta pranešimu, pridėtu prie 2002 m. rugsėjo 9 d. laiško (žr. šio sprendimo 26 punktą), t. y.
         dešimties puslapių memorandumu, kuriame buvo faktiniai ir teisiniai elementai, pateisinantys Komisijos ketinimą priimti neigiamą
         atsakymą bylose REM 02/02 ir REM 03/02. Be to, ieškovė įgyvendino savo teisę pareikšti nuomonę dėl Komisijos prieštaravimų,
         nusiųsdama 2002 m. spalio 11 d. laišką, apimantį 24 puslapius, papildytus 14 priedų, byloje REM 02/02 ir 21 puslapį, papildytą
         10 priedų, byloje REM 03/02, kuriame išdėstė savo komentarus ir argumentus.

      108   Pirma, dėl ieškovės prašymo būti išklausytai posėdyje atmetimo pakanka konstatuoti, kad nei specialiosios nuostatos, susijusios
         su nagrinėjama administracine procedūra, t. y. Įgyvendinimo reglamento 906a straipsnis, nei bendrasis teisės į gynybą paisymo
         principas prašymą atsisakyti išieškoti pateikusiam asmeniui nesuteikia teisės būti išklausytam.

      109   Be to, Komisijos pagal Muitinės kodekso 239 straipsnį priimto sprendimo specialus pobūdis jokiu būdu privalomai nesuteikia
         prašymą atsisakyti išieškoti muitus pateikusiam asmeniui galimybės išreikšti savo pastabas žodžiu, papildomai prie raštu išreikšto
         požiūrio.

      110   Taigi Pirmosios instancijos teismas mano, kad detaliame 2002 m. spalio 11 d. laiške ieškovė visiškai pasinaudojo jai suteikta
         galimybe išdėstyti savo požiūrį Komisijai. Ieškovės pateikti pavyzdžiai (žr. šio sprendimo 96 punktą), pagrindžiantys priešingą
         poziciją, neturi įtakos šiai išvadai, nes juose nėra nieko, ko ieškovė negalėjo išdėstyti raštu.

      111   Antra, dėl galimybės susipažinti su bylos medžiaga reikia nuspręsti, kaip teisingai pastebėjo Komisija, kad prašymas susipažinti
         buvo pateiktas po ginčijamo sprendimo priėmimo, rengiant šį ieškinį. Taigi, net jei ieškovės nurodytas Reglamento Nr. 1049/2001
         pažeidimas būtų nustatytas, jis neturėtų daryti įtakos ginčijamo sprendimo galiojimui, nustatytam sprendimo priėmimo dieną.
         Papildomai Pirmosios instancijos teismas teigia, kad ieškovė neįrodė, jog neturėjo galimybės susipažinti su prašomais dokumentais.
         Iš tiesų Komisija pateikė ekspertų grupės posėdžio ataskaitą.

      112   Iš to aišku, kad turi būti atmestos abi pirmojo pagrindo penktos dalies skiltys.
      113   Kadangi nė viena iš penkių pirmojo pagrindo dalių nebuvo patvirtinta, jį reikia atmesti.
       Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su akivaizdžia vertinimo klaida taikant Muitinės kodekso239 straipsnį
      114   Antrasis pagrindas susijęs su akivaizdžia vertinimo klaida, kurią padarė Komisija nuspręsdama, kad Muitinės kodekso 239 straipsnio
         taikymo sąlygos nebuvo įgyvendintos. Jis padalytas į tris dalis. Pirma dalis yra dėl Komisijos atsisakymo pripažinti ypatingos
         padėties buvimą. Antra dalis – dėl ieškovės apgaulės nebuvimo. Trečia dalis – dėl Komisijos atsisakymo pripažinti akivaizdaus
         ieškovės aplaidumo nebuvimą.

      115   Akivaizdu, kad nebuvo ieškovės apgaulės, todėl nereikia nagrinėti antrosios dalies. Pirmiausia reikia išnagrinėti trečią dalį,
         susijusią su tariamu ieškovės aplaidumo nebuvimu.

       Šalių argumentai
      116   Ieškovė primena, kad viena iš keleto Muitinės kodekso 239 straipsnio taikymo sąlygų yra ūkio subjekto akivaizdaus aplaidumo
         nebuvimas. Ji priduria, kad pagal Bendrijos teismų praktiką (šio sprendimo 92 punkte minėto sprendimo Kaufring ir kt. prieš Komisiją 278 punktas) akivaizdaus aplaidumo nebuvimas atitinka klaidos atskleidimą Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies prasme.

      117   Siekiant įvertinti klaidos atskleidimą pastarosios nuostatos prasme, reikia atsižvelgti būtent į tikslų klaidos pobūdį, ūkio
         subjekto patirtį ir jo rūpestingumą (1990 m. birželio 26 d. Teisingumo Teismo sprendimo Deutsche Fernsprecher, C‑64/89, Rink. p. I‑2535, 24 punktas; 1992 m. balandžio 8 d. Sprendimo Beirafio, C‑371/90, Rink. p. I‑2715, 21 punktas; 1992 m. liepos 16 d. Sprendimo Belovo, C‑187/91, Rink. p. I‑4937, 17 punktas ir 1993 m. balandžio 1 d. Sprendimo Hewlett Packard France, C‑250/91, Rink. p. I‑1819, 22 punktas). Tai reikia įvertinti atsižvelgiant į konkrečios bylos aplinkybes (1996 m. gegužės
         14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Faroe Seafood ir kt., C‑153/94 ir C‑204/94, Rink. p. I‑2465, 101 punktas).

      118   Atsižvelgdama į šiuos principus ieškovė teigia, kad Komisija padarė aiškią vertinimo klaidą nuspręsdama, jog sąlyga, susijusi
         su akivaizdaus aplaidumo nebuvimu, šioje byloje nebuvo įvykdyta.

      119   Pirma, dėl tikslaus klaidos pobūdžio reikėtų pažymėti, jog pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką jį reikėtų įvertinti,
         be kita ko, atsižvelgiant į laikotarpį, per kurį kompetentingos institucijos klydo.

      120   Tačiau, ieškovės teigimu, Komisija neteisingai atmetė laiko kriterijų, numatydama muitinės tarpininkų padarytos klaidos galimybę
         tik tam, kad paskui paneigtų. Šiose bylose kalbama apie muitinės tarpininko padarytas klaidas, t. y. byloje T‑134/03 fiktyvus
         Cogema sandėliavimas ir byloje T‑135/03 SCAC nesilaikymas nurodymų, kurie jai buvo duoti pasirinkus supaprastintą išmuitinimo procedūrą.

      121   Ieškovė teigia, kad, nepaisant jos patirties ir rūpestingumo, ji negalėjo nei numatyti, nei atskleisti muitinės tarpininkų
         klaidų.

      122   Antra, dėl ūkio subjekto patirties ieškovė nurodo, kad pagal 1999 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo spredimą Söhl & Sölke (C‑48/98, Rink. p. I‑7877, 57 punktas) pakanka išnagrinėti, ar šio ūkio subjekto veikla iš esmės sudaryta iš importo ir eksporto
         operacijų ir ar aptariamas ūkio subjektas turi ankstesnę šių operacijų vykdymo patirtį.

      123   Ieškovė teigia, kad ji dažnai importuoja Reglamente Nr. 3319/94 numatytas prekes. Tai nereiškia, kad ji specializavosi išmuitinant
         savo produktus  Prancūzijoje. Būtent dėl to ji pasamdė įgaliotą muitinės tarpininką ir negalėjo atskleisti jo padarytos klaidos.

      124   Trečia, kalbėdama apie rūpestingumą ieškovė nurodo, kad pagal šio sprendimo 122 punkte minėtą sprendimą Söhl & Söhlke (58 punktas) kiekvienas ūkio subjektas, abejojantis dėl tikslaus nuostatos taikymo, dėl ko gali atsirasti skola muitinei,
         turi susirinkti informaciją ir visus įmanomus paaiškinimus, kad nepažeistų numatytų nuostatų.

      125   Šioje byloje ieškovė įrodė visą būtiną rūpestingumą. Pirmiausia po reglamento priėmimo ji pakeitė deklaravimo procedūrą, kurią
         taikė iki to laiko tam, kad nesusidarytų netiesioginio sąskaitų pateikimo situacija. Ieškovė toliau tvirtina, kad Komisijos
         nustatytos nesusijusios ir mažareikšmės sąskaitų išrašymo klaidos patenka į įprastas prekybos ribas ir jos negalima kaltinti
         aplaidumu, nes minėtos klaidos buvo ištaisytos.

      126   Dublike ieškovė teigia, kad tariamai Cogema ir SCAC duotų nurodymų neįgyvendinamas pobūdis ir 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo
         dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 56, 1996, p. 1), kuris buvo iš dalies pakeistas, numatytos
         galimybės grąžinti nepanaudojimas pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką (žr. šio sprendimo 124 punktą) neturi jokio
         ryšio su tariamo rūpestingumo trūkumo demonstravimu.

      127   Todėl, ieškovės nuomone, ji neturėtų būti kaltinama rūpestingumo trūkumu. Iš to, kas pasakyta, yra aišku, kad negali būti
         nustatytas akivaizdus jos aplaidumas.

      128   Kalbėdama apie tikslų klaidos pobūdį, Komisija pastebi, pirma, kad ieškovės argumentai, kuriais siekiama sumažinti jos atsakomybę
         dėl tariamai muitinės tarpininko padarytos klaidos, yra neįtikinami. Iš tiesų vykstant atsisakymo išieškoti muitus procedūrai
         ūkio subjektas neturėtų manyti, kad nėra jo atsakomybės dėl tarpininko tikros ar tariamos klaidos. Pastarojo galimai sutartinei
         atsakomybei netaikoma procedūra, kurioje buvo priimtas ginčijamas sprendimas.

      129   Be to, Komisija tegia, kad ieškovė susipainiojo tarp tarpininko ir muitinės klaidos, nors tik pastaroji galėjo prisidėti prie
         ypatingos padėties sukūrimo.

      130   Antra, dėl ieškovės patirties Komisija pirmiausia teigia, kad jos patirtis neturi būti vertinama pagal vieną valstybę narę.
         Pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką pakaktų to, kad būtų laikoma, jog ieškovė turi reikalaujamą patirtį tam, kad
         atliktų keletą importo operacijų su tokiomis pačiomis prekėmis, kokios yra aptariamos, Europos Sąjungoje ir kad dalyvautų
         importo bei eksporto operacijose apskritai. Taip yra šiuo atveju ir todėl, kad ieškovė pasamdė mokesčių atstovą Prancūzijoje,
         t. y. Champagne Fertilisants, reiškia, jog ji nuo pat pirmojo aptariamų prekių tiekimo turėjo būti laikoma patyrusiu ūkio subjektu.

      131   Komisija priduria, kad ieškovė, nepaisant tariamos nepatirties, pademonstravo nerūpestingumą, savo muitinės tarpininkui davusi
         tikslius nurodymus, o neprašiusi jų patarimo, net kai iškilo Reglamento Nr. 3319/94 taikymo sunkumai.

      132   Trečia, kalbėdama apie ieškovės rūpestingumo lygį Komisija, pritardama, kad sąskaitų išrašuose gali būti klaidų, teigia, jog
         ieškovė buvo nerūpestinga ir kitais atvejais, o tai matyti iš sprendimo REM 02/02 79–82 dalių ir iš sprendimo REM 03/02 75–79 dalių.

      133   Ieškovė savo muitinės tarpininkams davė neįgyvendinamus nurodymus ir neužtikrino jų vykdymo.
      134   Be to, ieškovė, praleidusi atitinkamą terminą, nepasinaudojo Reglamento Nr. 384/96 11 straipsnio 8 dalyje numatyta galimybe
         susigrąžinti muitus.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      135   Reikia priminti, pirma, kad nustatant, ar yra akivaizdus aplaidumas Muitinės kodekso 239 straipsnio prasme, reikia įvertinti
         nuostatų, kurios nebuvo įvykdytos ir dėl to susidarė skola muitinei, visumą, taip pat ūkio subjekto patirtį ir rūpestingumą
         (šio sprendimo 122 punkte minėto sprendimo Söhl & Söhlke  56 punktas ir 2003 m. kovo 13 d. Sprendimo Nyderlandai prieš Komisiją, C‑156/00, Rink. p. I‑2527, 92 punktas).

      136   Iš nusistovėjusios Bendrijos teismų praktikos aišku, kad Komisija turėjo diskreciją priimti sprendimą pagal Muitinės kodekso
         239 straipsnį (šio sprendimo 92 punkte minėto sprendimo Mehibas Dordtselaan prieš Komisiją  46 ir 78 punktai). Taip pat reikia priminti, kad importo muitų grąžinimas ar atsisakymas išieškoti gali būti suteiktas tik
         esant tam tikroms sąlygoms ir specialiai numatytais atvejais, kurie yra įprastos importo ir eksporto sistemos išimtis, todėl
         tokį grąžinimą reglamentuojančios nuostatos turi būti aiškinamos griežtai. Kadangi akivaizdaus aplaidumo nebuvimas yra teisės
         prašyti grąžinti ar atisakyti išieškoti importo muitą sine qua non  sąlyga, ši nuostata turi būti aiškinama taip, jog grąžinimų ir atsisakymų išieškoti muitus atvejų skaičius būtų ribotas (šio
         sprendimo 122 punkte minėto sprendimo Söhl & Sölke  52 punktas).

      137   Pirma, kalbant apie nuostatų, kurios nebuvo įvykdytos ir dėl to susidarė skola muitinei, visumą, pakanka priminti, kad Pirmosios
         instancijos teismas jau nusprendė (2004 m. rugsėjo 21 d. Sprendimas Gondrand Frères prieš Komisiją, T‑104/02, Rink. p. II‑0000, 59–62 ir 66 punktai), jog Reglamento Nr. 3319/94 1 straipsnio 3 dalies antrąją pastraipą nebuvo
         sudėtinga išaiškinti.

      138   Be to, kalbant apie tikslų klaidos pobūdį, reikėtų pažymėti, jog Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad ieškovės nurodyta
         Bendrijos teismų praktika (šio sprendimo 117 punktas) nėra svarbi, nes šioje byloje nagrinėjama tik tariama tarpininkų, o
         ne muitinės klaida.

      139   Tačiau svarbu pabrėžti, kad Komisija teisingai teigia, jog ieškovė neturi išvengti atsakomybės nurodydama savo tapininkų tikrą
         ar tariamą klaidą. Šiuo klausimu reikia priminti, kad ginčijama prekių importo schema buvo sudaryta pačios ieškovės, kuri,
         be to, laisvai pasirinko muitinės tarpininkus, todėl dėl Muitinės kodekso 239 straipsnio taikymo nėra svarbu, ar ūkio subjektas,
         ar jo įgaliotinis padarė klaidą, dėl kurios atsirado skola muitinei. Bet kuriuo atveju tokios klaidos neturi padengti Bendrijos
         biudžetas (šiuo klausimu, kiek tai susiję su ypatinga padėtimi, žr. šio sprendimo 92 punkte minėto sprendimo Mehibas Dordtselaan prieš Komisiją  76–78 ir 82–83 punktus).

      140   Antra, kalbėdamas apie ieškovės patirtį, Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad reikia išnagrinėti, ar ūkio subjekto veiklą
         sudaro iš esmės importo ir eksporto operacijos ir ar jis jau turėjo tam tikrą patirtį vykdyti šias operacijas (šio sprendimo
         122 punkte minėto sprendimo Söhl & Söhlke  57 punktas).

      141   Reikia nutarti, kad ieškovė sutinka, jog turi tam tikrą patirtį azoto produktų importo operacijose, numatytose Reglamente
         Nr. 3319/94. Be to, kaip teisingai įvertino Komisija, iki šios bylos ieškovė jau importavo tokias pačias prekes. Esant šioms
         aplinkybėms, Komisija teisingai nutarė, kad ieškovė turėjo reikalaujamą patirtį nuo paties pirmojo tiekimo byloje REM 02/02.

      142   Trečia, kalbėdamas apie ūkio subjekto rūpestingumą, Pirmosios instancijos teismas primena, kad ūkio subjektas turi įrodinėjimo
         pareigą, jei yra abejonių dėl nuostatų, kurios nebuvo įvykdytos ir dėl to galėjo susidaryti skola muitinei, tikslaus taikymo,
         taip pat jis turi surinkti visą reikiamą informaciją ir galimus paaiškinimus, kad nepažeistų minėtų nuostatų (šio sprendimo
         122 punkte minėto sprendimo Söh & Sölke  58 punktas).

      143   Kaip teisingai pabrėžia Komisija, iš bylos medžiagos yra aišku, kad ieškovė, kuri tvirtina, jog neturi aptariamų produktų
         išmuitinimo patirties, taip pat, kad kilo Reglamento Nr. 3319/94 taikymui būdingų sunkumų, ne tik neprašė savo muitinės tarpininkų
         patarimo, bet jiems davė tikslius nurodymus. Reikia priminti, kad ginčijamame sprendime Komisija nevengė paaiškinti priežasčių,
         dėl kurių ieškovė turėjo turėti abejonių, susijusių su tiksliu nuostatų, dėl kurių neįvykdymo galėjo susidaryti skola muitinei,
         taikymu (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 92 punkte minėto sprendimo Kaufring ir kt. prieš Komisiją  296 punktą).

      144   Be to, ieškovės klaida išrašant šias sąskaitas taip pat rodo jos rūpestingumo trūkumą.
      145   Tačiau ieškovė neturėtų būti apkaltinta nepasinaudojusi Reglamento Nr. 384/96 11 straipsnio 8 dalies jai suteikta galimybe.
         Iš tiesų peržiūros procedūra taikoma, jei pasikeičia duomenys, kurių pagrindu buvo nustatytos antidempingo muitus nustatančiame
         reglamente taikomos vertės. Taigi jos tikslas yra nustatytus muitus pritaikyti prie faktorių, dėl kurių jie atsirado, pokyčių,
         taip preziumuojant, kad šie faktoriai pasikeitė (2000 m. birželio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Medici Grimm prieš Tarybą, T‑7/99, Rink. p. II‑2671, 82 punktas).

      146   Įvertinus ieškovės veiksmų vykdant aptariamas operacijas visumą, negalima teigti, kad jie buvo atlikti pakankamai rūpestingai.

      147   Iš to yra aišku, kad Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, ginčijamame sprendime nuspręsdama, jog sąlyga, susijusi
         su akivaizdaus ieškovės aplaidumo nebuvimu, nebuvo įvykdyta. Todėl antrojo pagrindo trečia dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.

      148   Be to, iš Įgyvendinimo reglamento 905 straipsnio teksto aišku, kad importo muito grąžinimas paremtas dviem kumuliacinėmis
         sąlygomis, tai yra, pirma, ypatigos padėties buvimu ir, antra, suinteresuotosios šalies akivaizdaus aplaidumo ir apgaulės
         nebuvimu. Todėl pakanka, kad viena iš dviejų sąlygų nebūtų įvykdyta, jog būtų atsisakyta  grąžinti muitą (šio sprendimo 92 punkte
         minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mehibas Dordtselaan prieš Komisiją  87 punktas; 2004 m. vasario 12 d. Sprendimo Aslantrans prieš Komisiją, T‑282/01, Rink. p. II‑0000, 53 punktas; šio sprendimo 137 punkte minėto sprendimo Gondrand Frères prieš Komisiją  57 punktas).

      149   Neįvykdžius sąlygos, susijusios su akivaizdžiu aplaidumu, nereikia nagrinėti antrojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su
         ypatingos padėties buvimu.

      150   Todėl reikia atmesti antrąjį pagrindą kaip nepagrįstą.
       Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu
       Šalių argumentai
      151   Ieškovė tvirtina, kad Komisija neįvykdė pareigos motyvuoti, kuri jai nustatyta EB 253 straipsnyje.
      152   Tiksliau ieškovė priekaištauja Komisijai, kad ji nenurodė priežasčių, dėl kurių ginčijamuose sprendimuose neįvertino aplinkybės,
         jog antidempingą reglamentuojantys teisės aktai nebuvo apeiti. Ieškovė teigia, kad netiesioginio sąskaitų pateikimo situacija,
         jos teigimu, dirbtinai sukurta dėl muitinės tarpininkų klaidos, savaime negali pateisinti specialaus mokesčio taikymo, numatyto
         Reglamento Nr. 3319/94 1 straipsnio 3 dalies antrojoje pastraipoje.

      153   Ieškovė tęsia nurodydama, kad Muitinės kodekso 239 straipsnis yra lygybės išlyga, skirta taikyti esant aplinkybėms, kai būtų
         neteisinga vienam ūkio subjektui uždėti naštą, pavyzdžiui, specialų mokestį, kuri paprastai nepatiriama. Ji priduria, kad
         ginčijami sprendimai neturėtų būti laikomi pagrįstais, nes nesant Cogema ir SCAC klaidos jai neturėtų būti taikomas specialus mokestis. Nepatikslindama, kokiu atveju šie sprendimai būtų pagrįsti, Komisija
         neįvykdė pareigos motyvuoti.

      154   Galiausiai ieškovė teigia, kad Komisija, pati manydama, jog bylos REM 1/98 negalima palyginti su bylomis REM 02/02 ir 03/02,
         nepaaiškino priežasties, dėl kurios byloje REM 1/98, priešingai šiose bylose priimtai pozicijai, ji atsižvelgė į aplinkybę,
         kad importo kaina buvo didesnė nei minimali kaina, nustatyta Reglamente Nr. 3319/94.

      155   Komisija šiuo klausimu vėl rėmėsi dviem argumentais, kuriuos ji išdėstė dėl antrojo pagrindo pirmos dalies, susijusius su
         tariama muitinės tarpininkų klaida ir su šios bylos palyginimu su byla REM 1/98.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      156   Pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką EB 253 straipsnyje numatytas motyvavimas reiškia, kad institucijos, akto autorės,
         pagrindimas turi būti aiškus ir nedviprasmis, kad leistų suinteresuotiesiems asmenims susipažinti su priimtą priemonę pateisinančiais
         motyvais ir apginti savo teises, o teismams – vykdyti kontrolę. Tačiau motyvavimas neturi apimti visų susijusių fakto ir teisės
         elementų. Iš tiesų tai, ar sprendimo motyvavimas atitinka šiuos reikalavimus, turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į akto
         formuluotę, bet ir į jo kontekstą bei atitinkamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą (žr. šio sprendimo 92 punkte
         minėto sprendimo Mehibas Dordtselaan prieš Komisiją  92 punktą ir ten nurodomą teismų praktiką).

      157   Kalbant apie sprendimus atmesti prašymus atsisakyti išieškoti muitus taikant Muitinės kodekso 239 straipsnį, reikėtų pažymėti,
         kad Komisijai nustatyta pareiga motyvuoti reiškia paaiškinti priežastis, dėl kurių minėtoje nuostatoje numatytos sąlygos nebuvo
         įvykdytos.

      158   Skaitant ginčijamus sprendimus yra aišku, kad Komisija aiškiai išdėstė priežastis, dėl kurių nusprendė, kad Muitinės kodekso
         239 straipsnyje numatytos sąlygos nebuvo įvykdytos. Pakanka konstatuoti, kad Komisija atitinkamai sprendimo REM 02/02 35–68 dalyse
         (10–21 puslapiai) ir 69–86 dalyse (21–26 puslapiai), kiek tai susiję su byla T‑134/03, išdėstė, kaip sąlygos, susijusios su
         ypatinga padėtimi ir akivaizdaus aplaidumo nebuvimu, nebuvo įvykdytos. Ji tą patį padarė sprendimo REM 03/02, dėl kurio buvo
         pradėta byla T‑135/03, 34–65 dalyse (10–21 puslapiai) ir 66–80 dalyse (21–25 puslapiai).

      159   Papildomai Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad jis galėjo kontroliuoti ginčijamų sprendimų teisėtumą. Jis taip
         pat teigia, kad iš administracinės procedūros medžiagos, tai pat iš ieškinio, dubliko ir posėdžio yra aišku, jog ieškovė puikiai
         suprato tiek neigiamo sprendimo projektus, tiek ginčijamą sprendimą ir galėjo pateikti rimtų bei detalių argumetų, susijusių
         su esme, pagrįsdama savo prašymą atsisakyti išieškoti, o vėliau ir ieškinius dėl ginčijamų sprendimų panaikinimo.

      160   Šiomis aplinkybėmis trečiasis pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
      161   Iš to, kas išdėstyta, yra aišku, kad ieškinys turi būti atmestas.
       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      162   Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
         išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti savo ir Komisijos bylinėjimosi
         išlaidas pagal šios reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji išplėstinė kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinius.
      2.      Nurodyti ieškovei padengti savo ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               Vesterdorf

               Cooke

                García-Valdecasas

               Labucka

               V. Trstenjak

         Paskelbta 2005 m. rugsėjo 27 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                     Pirmininkas

               H. Jung

                     B. Vesterdorf

         * Proceso kalba: prancūzų.


1995 m. lapkričio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Ioannis Vougioukas prieš Idryma Koinonikon Asfalisseon (IKA). # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Elegktiko Synedrio - Graikija. # Byla C-443/93.


1989 m. gruodžio 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # ORO Amsterdam Beheer BV ir Concerto BV prieš Inspecteur der Omzetbelasting Amsterdam. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Gerechtshof Amsterdam - Nyderlandai. # PVM. # Byla C-165/88.


2006 m. gruodžio 5 d. Bendrojo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#Angel Angelidis prieš Europos Parlamentas.#Byla T-416/03.


1994 m. balanžio 21 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Anna-Maria Campogrande prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Apeliacinis skundas. # Byla C-22/93 P.


1998 m. balanžio 30 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Vokietijos Federacinę Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla C-24/97.