title: 2007 m. sausio 9 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Kris Van Neyghem prieš Europos Sąjungos regionų komitetą. # Pareigūnai - Priimtinumas. # Byla T-288/04.

text:
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2007 m. sausio 9 d.
      Byla T‑288/04
      Kris Van Neyghem
      prieš
      Europos Sąjungos Regionų komitetą
      „Pareigūnai – Paskyrimas – Priskyrimas lygiui ir pakopos suteikimas – Atsiskaitymo lapeliai – Pavėluotai pateiktas skundas – Priimtinumas“
      Dalykas: Ieškinys dėl 2003 m. kovo 26 d. Regionų komiteto sprendimo Nr. 87/03, kuriuo ieškovas galutinai priskiriamas B5 lygiui ir
         jam suteikiama 4 pakopa, panaikinimo.

      Sprendimas: Atmesti ieškinį kaip nepriimtiną. Priteisti iš Europos Sąjungos Regionų komiteto visas bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Terminai
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 25 straipsnio antroji pastraipa, 90 ir 91 straipsniai)
      Įteikus mėnesinį atsiskaitymo lapelį pradedamas skaičiuoti terminas pareikšti ieškinį dėl administracinio sprendimo, jeigu
         iš šio lapelio aišku, kad tai administracinis sprendimas, yra aiškus jo turinys bei šis sprendimas susijęs tik su piniginiu
         klausimu ir jį pagal pobūdį galima įforminti tokiu lapeliu.

      Tačiau sprendimas, kuriuo pareigūnas galutinai priskiriamas lygiui ir jam suteikiama pakopa, t. y. kurio pagrindinis dalykas
         nėra tik piniginis, o susijęs su esminiu pareigūno profesinio statuso aspektu, neatitinka minėtų sąlygų. Toks reikšmingas
         sprendimas pagal pobūdį negali būti įformintas paprastu atsiskaitymo lapeliu. Šis yra netinkama priemonė informuoti suinteresuotąjį
         asmenį apie tokio reikšmingo sprendimo priėmimą, ypač kai jame nenurodyti lygis ir pakopa. Iš tikrųjų, atsižvelgiant į Pareigūnų
         tarnybos nuostatų 25 straipsnio antroje pastraipoje nustatytą normą ir iš rūpinimosi pareigos, kurios privalo laikytis institucijos
         santykiuose su savo pareigūnais, kilusį principą, jog administracija privalo užtikrinti, kad pareigūnai galėtų veiksmingai
         ir lengvai susipažinti su administraciniais aktais, kurie su jais konkrečiai susiję, rūpestingas pareigūnas, kuris, pareziumuojama,
         žino jo statusą reglamentuojančias normas, gali pagrįstai tikėtis, kad apie sprendimą, kuriuo galutinai priskiriamas lygiui
         ir suteikiama pakopa, jam bus pranešta raštu.

      Tačiau tai, jog administracija neįgyvendino savo pareigos raštu informuoti pareigūną apie sprendimą, kuriuo jis galutinai
         priskiriamas lygiui, neatleidžia pareigūno nuo pareigos elgtis rūpestingai, ypač tada, kai pareigūnas iš tikrųjų žinojo apie
         jo atžvilgiu priimtą sprendimą dėl galutinio priskyrimo. Be to, atsižvelgiant į įteikiant atsiskaitymo lapelius buvusias teisines
         ir faktines aplinkybes, t. y. jog išbandymo laikotarpiui paskirtas pareigūnas žino, kad turi būti priimtas sprendimas dėl
         jo galutinio priskyrimo, atsiskaitymo lapeliai gali būti laikomi pareigūno informavimu apie tai, kad jo asmeninis statusas
         buvo pakeistas, nes pakankamai rūpestingas asmuo (kaip pakankamai informuotas pareigūnas) negali nepastabėti žymaus bazinės
         algos pasikeitimo ir jos nustatymo atgaline data. Tokiu atveju pareigūnas privalo bent jau pasiteirauti administracijos dėl
         tokio bazinės algos pasikeitimo ir, jei reikia, per protingą terminą paprašyti viso sprendimo, dėl kurio pasikeitė bazinė
         alga, tam, kad susipažintų su tiksliu minėto akto turiniu ir motyvais bei prireikus įgyvendintų savo teisę pateikti skundą.
         Šiuo atžvilgiu ilgesnis nei penkių mėnesių terminas, skaičiuojamas nuo pirmų atsiskaitymo lapelių, kuriuose atsispindi gerokai
         pakitusi bazinė alga, gavimo, jokiu būdu negali būti laikomas pagrįstu; net jei ieškovas sąžiningai galvojo, jog susitarimas
         su administracija bus pasiektas nepateikiant skundo, tokio susitarimo atsiradimo galimybė nesuteikia pareigūnui teisės nesilaikyti
         viešosios tvarkos išlyga pagrįstų apskundimo terminų.

       (žr. 39–43 ir 47–50 punktus)
      Nuoroda: 1997 m. sausio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo Coen, C‑246/95, Rink. p. I‑403, 21 punktas; 1993 m. kovo 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Blackman prieš Parlamentą, T‑33/89 ir T‑74/89, Rink. p. II‑249, 34 punktas; 1996 m. balandžio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo A prieš Parlamentą, T‑6/94, Rink. VT p. I‑A‑191 ir II‑555, 52 punktas; 1998 m. kovo 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Becret-Danieau ir kt. prieš Parlamentą, T‑232/97, Rink. VT p. I‑A‑157 ir II‑495, 31 ir 32 punktai; 2004 m. birželio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Österholm prieš Komisiją, T‑190/02, Rink. VT p. I‑A‑197 ir II‑877, 32 punktas; 2005 m. vasario 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Reggimenti prieš Parlamentą, T‑354/03, Rink. VT p. I‑A‑33 ir II‑147, 38 ir 39 punktai; 2005 m. gegužės 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Schmit prieš Komisiją, T‑144/03, Rink. VT p. I‑A‑101 ir II‑465, 146 punktas.


2000 m. kovo 9 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Miguel Vicente Nuñez prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Pareigų paaukštinimas - Vertinimo ataskaita. # Byla T-10/99.


title: 2016 m. birželio 2 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas.#ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna prieš Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Akcizai – Direktyva 2003/96/EB – Skirtinga variklių degalų ir krosnių kuro akcizo norma – Akcizo normos taikymo krosnių kurui sąlyga – Mėnesinės pareiškimų, kuriuose nurodyta, jog įsigyti produktai yra skirti šildymui, suvestinės pateikimas – Variklių degalams numatytos akcizo normos taikymas nepateikus šios suvestinės – Proporcingumo principas.#Byla C-418/14.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (devintoji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. birželio 2 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Akcizai — Direktyva 2003/96/EB — Skirtinga variklių degalų ir krosnių kuro akcizo norma — Akcizo normos taikymo krosnių kurui sąlyga — Mėnesinės pareiškimų, kuriuose nurodyta, jog įsigyti produktai yra skirti šildymui, suvestinės pateikimas — Variklių degalams numatytos akcizo normos taikymas nepateikus šios suvestinės — Proporcingumo principas“
      Byloje C‑418/14
      dėl Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Vroclavo vaivadijos administracinis teismas, Lenkija) 2014 m. birželio 4 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2014 m. rugsėjo 5 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą

         ROZ‑ŚWIT Zakład Produkcyjno‑Handlowo‑Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna

      prieš

         Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu

      TEISINGUMO TEISMAS (devintoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. Lycourgos, teisėjai E. Juhász ir C. Vajda (pranešėjas),
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      posėdžio sekretorius M. Aleksejev, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2015 m. spalio 28 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  ROZ‑ŚWIT Zakład Produkcyjno‑Handlowo‑Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna, atstovaujamos adwokaci K. Kocowski ir S. Bogdański,

               —

                  Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu, atstovaujamo W. Bronicki, E. Białas-Giejbatow ir D. Kowalik, padedamų radca prawny J. Kaute,

               —

               Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna ir K. Maćkowska,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos M. Owsiany‑Hornung ir F. Tomat,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyvos 2003/96/EB, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą (OL L 283, 2003, p. 51; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 405; toliau – Direktyva 2003/96), iš dalies pakeistos 2004 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyva 2004/75/EB (OL L 195, 2004, p. 31), 2 straipsnio 3 dalies, 5 straipsnio ir 21 straipsnio 4 dalies ir proporcingumo principo išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bendrovės ROZ‑ŚWIT Zakład Produkcyjno‑Handlowo‑Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna (toliau – ROZ‑ŚWIT) ir Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu (Vroclavo muitų institucijos direktorius) ginčą dėl Vroclavo muitų institucijos direktoriaus atsisakymo taikyti ROZ‑ŚWIT krosnių kurui numatytą lengvatinę akcizo normą dėl to, kad laiku nebuvo pateikta mėnesinė pareiškimų, kuriuose nurodyta, kad įsigyti produktai yra skirti šildymui, suvestinė (toliau – pirkėjų pareiškimų suvestinė).

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Direktyvos 2003/96 3, 4, 9, 17 ir 18 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:

                        „(3)

                        Tinkamam rinkos funkcionavimui ir norint pasiekti tikslų kitose Bendrijos politikos srityse, reikia Bendrijos lygiu nustatyti minimalų daugelio energetikos produktų, įskaitant elektrą, gamtines dujas ir anglį, apmokestinimo lygį.“

                        (4)

                        Valstybių narių nacionaliniu lygiu taikomų energijos apmokestinimo lygių pastebimas skirtumas galėtų turėti žalos tinkamam vidaus rinkos funkcionavimui.

                  <...>

                        (9)

                        Valstybėms narėms turėtų būti suteiktas lankstumas, būtinas jų nacionalines sąlygas atitinkančioms politikos sritims nustatyti ir įgyvendinti.

                  <...>

                        (17)

                        Būtina nustatyti įvairius Bendrijos minimalius apmokestinimo lygius pagal energetikos produktų ir elektros energijos sunaudojimą.

                        (18)

                        Energetikos produktams, naudojamiems kaip variklių degalai konkretiems pramonės ir komercijos tikslams bei kaip krosnių kuras, dažniausiai taikomi žemesni apmokestinimo lygiai nei tie, kurie taikomi energetikos produktams, naudojamiems kaip reaktyvinių variklių kuras.“

               4

               Šios direktyvos 2 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje numatyta:
               „Energetikos produktams, kuriems apmokestinimo lygis šioje direktyvoje nenustatytas, mokestis taikomas, jeigu jie skirti naudoti, parduodami ar naudojami kaip krosnių kuras ar variklių degalai. Mokesčio suma nustatoma atsižvelgiant atitinkamai į ekvivalentišką krosnių kurą ar variklių degalus.“

               5

               Šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
               „Apmokestinimo lygiai, kuriuos valstybės narės taiko 2 straipsnyje išvardytiems energetikos produktams ir elektros energijai, negali būti mažesni už šioje direktyvoje nurodytus minimalius apmokestinimo lygius.“

               6

               Direktyvos 5 straipsnyje nustatyta:
               „Jei valstybės narės laikosi šioje direktyvoje nustatytų minimalių apmokestinimo lygių ir jie atitinka Bendrijos teisės aktus, jos gali taikyti diferencijuotas apmokestinimo normas, taikant fiskalinės kontrolės priemones, šiais atvejais:

                        —

                        kai diferencijuotos normos tiesiogiai susiję su produkto kokybe,

                        —

                        kai diferencijuotos normos priklauso nuo elektros energijos ir energetikos produktų, naudojamų šildymui, kiekybinio suvartojimo,

                        —

                        vietiniam viešajam keleiviniam transportui (įskaitant taksi), atliekų surinkimui, ginkluotosioms pajėgoms ir viešajam administravimui, neįgaliesiems, greitosios pagalbos automobiliams,

                        —

                        9 ir 10 straipsniuose nurodytiems energetikos produktams ir elektros energijai, atsižvelgiant į tai, ar jie naudojami verslui, ar skiriami ne verslo reikmėms.“

               7

               Direktyvos 7 ir 9 straipsniuose numatyta, kad minimalūs apmokestinimo lygiai, taikomi atitinkamai variklių degalams ir produktams, naudojamiems kaip variklių degalai pramoniniams ir komerciniams tikslams, yra nustatyti šios direktyvos I priedo A–C lentelėse.

               8

               Šios direktyvos 14–19 straipsniuose kalbama apie visišką ar dalinį atleidimą nuo mokesčio arba jo sumažinimą, kuriuos valstybės narės ar kai kurios iš jų gali ar privalo taikyti laikydamosi juose nustatytų sąlygų.

               9

               Direktyvos 21 straipsnio 4 dalyje nustatyta:
               „Valstybės narės taip pat gali numatyti, kad mokestis už energetikos produktus ir elektros energiją turi būti mokamas tuomet, kai nustatoma, kad jau nebevykdomos ar iš viso nėra vykdomos galutiniam naudojimui nustatytos nacionalinės sąlygos, suteikiančios teisę į sumažintą apmokestinimo lygį ar atleidimą nuo mokesčio mokėjimo.“

         Lenkijos teisė

               10

               2008 m. gruodžio 6 d.Ustawa o podatku akcyzowym (Akcizų įstatymas; Dz. U. Nr. 3, 2009, poz. 11; toliau – Akcizų įstatymas) 89 straipsnio 1, 4, 5 ir 14–16 straipsniuose nustatyta:
               „1.   „Energiniams produktams taikomos tokios akcizo normos:
               <...>

                        10)

                        alyvoms, kurių KN kodai yra nuo 2710 19 51 iki 2710 19 69:

                                 a)

                                 kurių 30 % ar daugiau tūrio distiliuojasi 350 °C temperatūroje arba kurių tankis 15 °C temperatūroje yra mažesnis negu 890 kilogramų kubiniam metrui, kurios yra nudažytos raudonai ir pažymėtos laikantis specialių nuostatų, – 232,00 [Lenkijos zlotų (PLN)] už 1000 litrų,

                                 b)

                                 kitoms, kurioms netaikomas reikalavimas dažyti ir žymėti laikantis specialių nuostatų, – [64,00] PLN už 1000 kilogramų.

                  <...>
               4.   Tuo atveju, kai:

                        1)

                        produktai, apie kuriuos kalbama 1 dalies <...> 10 <...> punkt[e], naudojami, be kita ko, vidaus degimo varikliams varyti arba jeigu produktai naudojami nesilaikant specialiose nuostatose įvirtintų žymėjimo ir dažymo sąlygų ir yra laikomi rezervuare, sujungtame su matavimo įrenginiu, arba yra parduodami iš šio rezervuaro, jiems taikoma 1822,00 PLN už 1000 litrų norma, o jei jų tankis yra ne didesnis negu 890 kilogramų vienam kubiniam metrui, – 2047,00 PLN už 1000 kilogramų.

                  <...>
               5.   Pardavėjas, parduodamas 1 dalies <...> 10 <...> punkt[e] apibrėžtus akcizu apmokestinamus produktus, kuriems atleidimas nuo akcizo netaikomas dėl jų paskirties:

                        1)

                        juridiniams asmenims, organizaciniams vienetams, neturintiems juridinio asmens statuso, ir fiziniams asmenims, vykdantiems ekonominę veiklą, privalo gauti iš pirkėjo pareiškimą, kad įgyjami produktai yra skirti šildymui arba bus parduoti šildymui, tai suteikia teisę taikyti 1 dalies <...> 10 <...> punkt[e] nurodytas akcizo normas;

                        2)

                        fiziniams asmenims, nevykdantiems ekonominės veiklos, privalo gauti iš pirkėjo pareiškimą, kad įgyjami produktai yra skirti šildymui, o tai suteikia teisę taikyti 1 dalies <...> 10 <...> punkt[e] nurodytas akcizo normas; šis pareiškimas turi būti pridėtas prie pirkimo čekio arba kito pirkėjui išduoto pardavimo dokumento kopijos, o jeigu tokios galimybės nėra, pardavėjas privalo į pareiškimą įrašyti šį pardavimą patvirtinančio dokumento numerį ir išdavimo datą.

                  <...>
               14.   1 dalies <...> 10 <...> punkt[e] apibrėžtų akcizu apmokestinamų produktų pardavėjas parengia ir atitinkamam muitinės vadovui ne vėliau kaip iki mėnesio, einančio po pardavimo mėnesio, 25 dienos pateikia mėnesinę pareiškimų, apie kuriuos kalbama 5 dalyje, suvestinę; pareiškimų originalus pardavėjas turi saugoti 5 metus, skaičiuojant nuo jų parengimo kalendorinių metų pabaigos, ir privalo pateikti juos patikrai.
               15.   Mėnesinėje pareiškimų suvestinėje turi būti nurodyta:

                        1.

                        14 dalyje minimo pardavėjo atveju:

                                 a)

                                 suvestinę pateikusio subjekto vardas ir pavardė arba pavadinimas ir buveinės ar gyvenamosios vietos adresas,

                                 b)

                                 pareiškime nurodytų produktų kiekis, pobūdis ir paskirtis,

                                 c)

                                 pareiškimo pateikimo data,

                                 d)

                                 suvestinės surašymo data ir vieta ir suvestinę surašiusio asmens įskaitomas parašas,

                                 e)

                                 šildymo įrenginių, kuriuos turi pirkėjai, skaičius, matomas iš jų pateiktų pareiškimų,

                                 f)

                                 pareiškimuose nurodytų šildymo įrenginių vieta (adresas),

                  <...>
               16.   Jeigu nėra tenkinamos 5–15 dalyse įtvirtintos sąlygos, taikoma 4 dalies 1 punkte nustatyta akcizo norma.

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               11

               2011 m. vasario 23 d.Naczelnik Urzędu Celnego we Wrocławiu (Vroclavo muitinės vadovas) surašė mokestinį įpareigojimą sumokėti akcizą dėl ROZ‑ŚWIT turimos mokesčių skolos.

               12

               Iš šio sprendimo matyti, kad per mokesčių institucijų pradėtą procedūrą buvo nustatyta, jog nuo 2009 m. kovo 1 d. iki 2009 m. gruodžio 31 d. ROZ‑ŚWIT sudarė daug degalų, susidedančių iš lengvųjų alyvų, pardavimo sandorių. Konstatuota, kad šie sandoriai buvo patikrinti ir kad nekilo abejonių dėl to, jog pirkėjai patvirtino, kad degalai bus naudojami šildymui. Vis dėlto ROZ‑ŚWIT laiku nepateikė Akcizų įstatymo 89 straipsnio 14 dalyje nurodytų pirkėjų pareiškimų suvestinės. Todėl pagal šio įstatymo 89 straipsnio 16 dalį buvo taikyta šio straipsnio 4 dalies 1 punkte variklių degalams numatyta akcizo norma.

               13

               ROZ‑ŚWIT dėl šio sprendimo padavė skundą Vroclavo muitų institucijos direktoriui ir jame tvirtino, kad pirkėjų pareiškimų suvestinės nepateikimas yra tik formalus pažeidimas, o dėl faktinio šių degalų naudojimo šildymui nekyla jokių abejonių.

               14

               Atmetus šį skundą, ROZ‑ŚWIT pareiškė ieškinį Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Vroclavo vaivadijos administracinis teismas, Lenkija).

               15

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar, kai valstybė narė naudojasi Direktyvoje 2003/96 numatyta teise diferencijuoti į šios direktyvos taikymo sritį patenkančių produktų akcizo normą pagal jų panaudojimą, Akcizų įstatymo 89 straipsnio 16 dalyje įtvirtinta nuostata prieštarauja šiai direktyvai dėl to, kad pagal ją, jei nėra pateikta pirkėjų pareiškimų suvestinė, produktui, kuris naudojamas kaip krosnių kuras, yra taikoma variklių degalams numatyta akcizo norma.

               16

               Be to, tas teismas išsako abejones dėl to, ar pareiga parengti ir pateikti tokią suvestinę yra proporcinga siekiamam tikslui užkirsti kelią mokesčių slėpimui ir mokestiniam sukčiavimui. Jis mano, kad ši pareiga yra formali ir šalutinė, leidžianti tik preliminariai nustatyti atitinkamų produktų paskirtį. Šiuo klausimu jis remiasi Teisingumo Teismo praktika pridėtinės vertės mokesčio srityje, pagal kurią, viena vertus, teisė į pirkimo PVM atskaitą turi būti suteikta, jeigu esminiai reikalavimai įvykdyti, net jei apmokestinamieji asmenys neįvykdė kai kurių formalių reikalavimų (žr. 2012 m. liepos 12 d. Sprendimo EMS‑Bulgaria Transport, C‑284/11, EU:C:2012:458, 61 ir 62 punktus), ir, kita vertus, nacionalinėje teisėje eksporto neapmokestinimui nustačius prekių išgabenimo terminą ir dėl jo praleidimo neleidžiant susigrąžinti sumokėto pridėtinės vertės mokesčio, nors apmokestinamasis asmuo pateikė įrodymų, jog prekė buvo išgabenta iš Sąjungos muitų teritorijos, viršijama tai, kas būtina norint pasiekti tikslą užkirsti kelią mokesčių slėpimui ir mokestiniam sukčiavimui (žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo BDV Hungary Trading, C‑563/12, EU:C:2013:854, 39 punktą).

               17

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat siekia išsiaiškinti, ar Akcizų įstatymo 89 straipsnio 16 dalyje numatyta sankcija taikyti variklių degalams numatytą akcizo normą, jei nesilaikoma pareigos laiku pateikti pirkėjų pareiškimų suvestinę, atitinka proporcingumo principą. Dėl pažeidimo sunkumo jis mano, kad šia sankcija, kurią, beje, sudaro nemaža suma, siekiama ne užkirsti kelią mokestiniam sukčiavimui, o tik nubausti už šios pareigos nesilaikymą.

               18

               Tokiomis aplinkybėmis Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Vroclavo vaivadijos administracinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar Direktyvos 2003/96 5 straipsnį, siejamą su 2 straipsnio 3 dalimi ir 21 straipsnio 4 dalimi, reikia aiškinti taip, kad juo draudžiama Akcizų įstatymo 89 straipsnio 16 dalyje numatyta nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią variklių degalams numatytą akcizo normą reikalaujama taikyti krosnių kurui, jeigu apmokestinamasis asmuo neįvykdė Akcizų įstatymo 89 straipsnio 14–15 dalyse numatyto formalaus reikalavimo?

                        2.

                        Ar Akcizų įstatymo 89 straipsnio 14–15 dalyse įtvirtintas formalus reikalavimas, pagal kurį krosnių kurui numatytos sumažintos akcizo normos taikymas priklauso nuo būtinybės per įstatymo nustatytą terminą parengti ir pateikti pirkėjų pareiškimų suvestines, neatsižvelgiant į tai, jog tenkinama esminė sąlyga, kad parduodamas kuras būtų skirtas šildymui, neprieštarauja proporcingumo principui?

                        3.

                        Ar Akcizų įstatymo 89 straipsnio 16 dalyje numatyta sankcija, kurią sudaro pardavėjo apmokestinimas tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos byloje, akcizu, apskaičiuotu šildymui skirtam krosnių kurui pagal variklių degalams numatytą normą (Akcizų įstatymo 89 straipsnio 4 dalies 1 punktas), nes nebuvo įvykdyta Akcizų įstatymo 89 straipsnio 14–15 dalyse numatyta formali sąlyga, atitinka proporcingumo principą?“

         Dėl prejudicinių klausimų

               19

               Savo klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Direktyva 2003/96 ir proporcingumo principas turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią, pirma, krosnių kuro pardavėjai per nustatytą terminą turi pateikti mėnesinę pirkėjų pareiškimų, kuriuose nurodyta, jog perkami produktai yra skirti šildymui, suvestinę ir, antra, laiku nepateikus tokios suvestinės, parduodamam krosnių kurui taikoma variklių degalams numatyta akcizo norma, nors buvo konstatuota, kad šis produktas neabejotinai naudojamas šildymui.

               20

               Pirmiausia reikia priminti, kad bendrieji teisės principai, prie kurių priskiriamas proporcingumo principas, yra Bendrijos teisės sistemos dalis. Todėl jų turi laikytis ne tik Sąjungos institucijos, bet ir valstybės narės, vykdydamos Sąjungos direktyvų joms suteiktus įgaliojimus (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2008 m. vasario 21 d. Sprendimo Netto Supermarkt, C‑271/06, EU:C:2008:105, 18 punktą ir 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Plantanol, C‑201/08, EU:C:2009:539, 43 punktą).

               21

               Iš to matyti, kad tokiuose nacionalinės teisės aktuose, kaip nagrinėjami pagrindinėje byloje, kuriais į atitinkamos valstybės narės vidaus teisės sistemą perkeliamos Direktyvos 2003/96 nuostatos, privaloma laikytis proporcingumo principo.

         Dėl pareigos pateikti pirkėjų pareiškimų suvestinę

               22

               Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pirkėjų pareiškimų suvestinė, kurią pagal Akcizų įstatymo 89 straipsnio 14 ir 15 dalis reikia parengti ir pateikti muitinėms, yra kontrolės priemonė, kuria siekiama užkirsti kelią mokesčių slėpimui ir mokestiniam sukčiavimui.

               23

               Kadangi Direktyvoje 2003/96 nėra nurodytas konkretus krosnių kuro panaudojimo kontrolės mechanizmas ar priemonės, skirtos kovai su mokestiniu sukčiavimu, susijusiu su krosnių kuro pardavimu, valstybės narės savo teisėje turi numatyti tokius mechanizmus ir tokias priemones, laikydamosi Sąjungos teisės. Iš šios direktyvos 9 konstatuojamosios dalies matyti, kad valstybės narės turi diskreciją apibrėždamos ir įgyvendinamos politiką, pritaikytą prie nacionalinio konteksto.

               24

               Pareigos pateikti pirkėjų pareiškimų suvestinę klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi Trybunał Konstytucyjny (Konstitucinis Teismas, Lenkija) ir kai kurių Lenkijos administracinių teismų sprendimais, pagal kuriuos tokia suvestinė informuoja mokesčių instituciją apie krosnių kuro pardavimą lengvatinėmis sąlygomis ir apie numatytą panaudojimo vietą ir būdą. Be to, ji leidžia preliminariai išnagrinėti pateiktus duomenis ir identifikuoti bei surasti mokestinio sukčiavimo atvejus.

               25

               Atsižvelgiant į valstybių narių turimą diskreciją nustatyti priemones ir mechanizmus siekiant užkirsti kelią mokesčių slėpimui ir mokestiniam sukčiavimui, susijusiam su krosnių kuro pardavimu, kadangi pareiga kompetentingoms valdžios institucijoms pateikti pirkėjų pareiškimų suvestinę nėra akivaizdžiai neproporcinga, manytina, kad tokia pareiga yra tinkama priemonė šiam tikslui pasiekti ir neviršija to, kas būtina jam pasiekti.

               26

               Todėl Direktyva 2003/96 ir proporcingumo principas turi būti aiškinami taip, kad jais nedraudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią krosnių kuro pardavėjai per nustatytą terminą turi pateikti mėnesinę pirkėjų pareiškimų, kuriuose nurodyta, jog perkami produktai yra skirti šildymui, suvestinę.

         Dėl variklių degalams numatyto akcizo mokesčio taikymo neįvykdžius pareigos pateikti pirkėjų pareiškimų suvestinę

               27

               Pagal Akcizų mokesčio įstatymo 89 straipsnio 16 dalį nesilaikius pareigos parengti ir laiku pateikti pirkėjų pareiškimų suvestinę krosnių kurui yra taikoma variklių degalų pardavimui numatyta akcizo norma, nepaisant to, kam jis faktiškai naudojamas.

               28

               Kalbant pirmiausia apie tokios pasekmės atitiktį Direktyvai 2003/96, iš karto reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirmajame klausime minimos šios direktyvos nuostatos nėra tiesiogiai reikšmingos nagrinėjant ginčą pagrindinėje byloje. Visų pirma, šios direktyvos 2 straipsnio 3 dalies pirmojoje pastraipoje kalbama apie „energetikos produktus, kuriems apmokestinimo lygis šioje direktyvoje nenustatytas“, o iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamo produkto apmokestinimo lygis yra aiškiai nustatytas Direktyvoje 2003/96.

               29

               Be to, šios direktyvos 5 straipsnyje yra numatytos diferencijuotos apmokestinimo normos tam tikrais šiame straipsnyje išvardytais baigtiniais atvejais, pavyzdžiui, kai jos yra tiesiogiai susijusios su produkto kokybe, kai jos priklauso nuo suvartoto produktų kiekio ar nuo elektros energijos ir energinių produktų, naudojamų šildymui, kiekybinio suvartojimo, ar kai normos diferencijuojamos, atsižvelgiant į tai, ar produktai naudojami verslui, ar skiriami ne verslo reikmėms.

               30

               Galiausiai Direktyvos 2003/96 21 straipsnio 4 dalyje kalbama apie sąlygas, kai taikomas šios direktyvos 14–19 straipsniuose minimas sumažintas apmokestinimo lygis ar atleidžiama nuo mokesčio mokėjimo.

               31

               Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę konstatuoti, kad Direktyvos 2003/96 sistema pagrįsta aiškiu variklių degalų ir krosnių kuro atskyrimu remiantis, be kita ko, naudojimo kriterijumi. Variklių degalų ir krosnių kuro atskyrimas, apie kurį kalbama šios direktyvos 17 ir 18 konstatuojamosiose dalyse, yra įtvirtintas, be kita ko, jos 7–9 straipsniuose, susijusiuose su minimalių apmokestinimo lygių, taikomų, pirma, variklių degalams ir, antra, krosnių kurui bei produktams, kurie naudojami kaip variklių kuras siekiant specialių pramoninių ir komercinių tikslų, nustatymo tvarka (šiuo klausimu žr. 2014 m. balandžio 3 d. Sprendimo Kronos Titan ir Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service, C‑43/13 ir C‑44/13, EU:C:2014:216, 28 punktą).

               32

               Be to, šios direktyvos 3 ir 4 konstatuojamosiose dalyse teigiama, kad, siekiant tinkamo rinkos funkcionavimo, reikia Sąjungos lygiu nustatyti minimalų daugelio energetikos produktų apmokestinimo lygį ir kad valstybių narių nacionaliniu lygiu taikomų energijos apmokestinimo lygių pastebimas skirtumas galėtų turėti žalos tinkamam vidaus rinkos funkcionavimui. Taigi, reikia manyti, kad minimalaus daugelio produktų apmokestinimo lygio nustatymas pagal jų panaudojimą kaip variklių degalų arba krosnių kuro prisideda prie gero vidaus rinkos veikimo ir leidžia pašalinti galimus tiems patiems tikslams naudojamų produktų konkurencijos iškraipymus.

               33

               Remiantis tuo, darytina išvada, kad tiek Direktyvos 2003/96 struktūra, tiek jos tikslas yra grindžiami principu, jog energiniai produktai turi būti apmokestinami pagal faktinį jų panaudojimą.

               34

               Todėl nacionalinės teisės nuostata, kaip antai Akcizų įstatymo 89 straipsnio 16 dalis, pagal kurią, laiku nepateikus pirkėjų pareiškimų suvestinės, krosnių kurui automatiškai taikoma variklių degalams numatyta akcizo norma, net jei, kaip konstatuota pagrindinėje byloje, jis naudojamas kaip krosnių kuras, prieštarauja Direktyvos 2003/96 struktūrai ir tikslui.

               35

               Antra, toks automatiškas variklių degalams numatytos akcizo normos taikymas, kai nesilaikoma pareigos pateikti tokią suvestinę, pažeidžia proporcingumo principą.

               36

               Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje buvo konstatuota, jog ROZ‑ŚWIT atliktas krosnių kuro pardavimo sandoris buvo patikrintas ir nekilo abejonių dėl to, kad pirkėjai patvirtino, jog tas krosnių kuras buvo įsigytas ir naudojamas šildymui. Be to, byloje nėra jokių duomenų, rodančių, kad šie pardavimai buvo atlikti siekiant apgaulingai pasinaudoti šildymui naudojamam krosnių kurui taikoma lengvatine akcizo norma.

               37

               Nepaisydamos to, pagal Akcizų įstatymo 89 straipsnio 16 dalį kompetentingos valdžios institucijos parduotam krosnių kurui taikė variklių degalams numatytą akcizo normą.

               38

               Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Lenkijoje variklių degalams taikoma akcizo norma gali būti daugiau nei aštuonis kartus didesnė, nei krosnių kurui taikoma akcizo norma.

               39

               Tokiomis aplinkybėmis pagrindinėje byloje nagrinėjamam krosnių kurui taikant variklių degalams numatytą akcizo normą dėl to, jog pažeista nacionalinėje teisėje numatyta pareiga laiku pateikti pirkėjų pareiškimų suvestinę, kai yra konstatuota, kad šie produktai neabejotinai naudojami šildymui, viršijama tai, kas būtina siekiant užkirsti kelią mokesčių slėpimui ir mokestiniam sukčiavimui (žr. pagal analogiją 2007 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Collée, C‑146/05, EU:C:2007:549, 29 punktą).

               40

               Atsižvelgiant į tai, reikia pažymėti, kad niekas nedraudžia valstybei narei nustatyti baudą už tokios pareigos pateikti kompetentingoms valdžios institucijoms parduoto krosnių kuro pirkėjų pareiškimų suvestinę. Valstybė narė savo kompetencija skirti tokią sankciją turi naudotis laikydamasi Sąjungos teisės ir jos bendrųjų principų, įskaitant proporcingumo principą. Siekdami įvertinti, ar tokia sankcija atitinka šį principą, nacionaliniai teismai turi, be kita ko, atsižvelgti į pažeidimo, už kurį šia sankcija siekiama nubausti, pobūdį ir sunkumą, taip pat jos dydžio nustatymo tvarką (pagal analogiją žr. 2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Rēdlihs, C‑263/11, EU:C:2012:497, 44–47 punktus).

               41

               Todėl Direktyva 2003/96 ir proporcingumo principas turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią, laiku nepateikus mėnesinės pirkėjų pareiškimų suvestinės, parduodamam krosnių kurui taikoma variklių degalams numatyta akcizo norma, nors buvo konstatuota, kad šis produktas neabejotinai naudojamas šildymui.

               42

               Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti, kad Direktyva 2003/96 ir proporcingumo principas turi būti aiškinami taip:

                        —

                        jais nedraudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią krosnių kuro pardavėjai per nustatytą terminą turi pateikti mėnesinę pirkėjų pareiškimų, kuriuose nurodyta, jog perkami produktai yra skirti šildymui, suvestinę, ir

                        —

                        jais draudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią, laiku nepateikus tokios suvestinės, parduodamam krosnių kurui taikoma variklių degalams numatyta akcizo norma, nors buvo konstatuota, kad šis produktas neabejotinai naudojamas šildymui.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               43

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (devintoji kolegija) nusprendžia:

                     2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyva 2003/96/EB, pakeičianti Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą, iš dalies pakeista 2004 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyva 2004/75/EB, ir proporcingumo principas turi būti aiškinami taip:

                        —

                           jais nedraudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią krosnių kuro pardavėjai per nustatytą terminą turi pateikti mėnesinę pirkėjų pareiškimų, kuriuose nurodyta, jog perkami produktai yra skirti šildymui, suvestinę, ir

                        —

                           jais draudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią, laiku nepateikus tokios suvestinės, parduodamam krosnių kurui taikoma variklių degalams numatyta akcizo norma, nors buvo konstatuota, kad šis produktas neabejotinai naudojamas šildymui.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: lenkų.


title: 2009 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas. # Akzo Nobel NV ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Konkurencija - Karteliai - Monochloro acto rūgšties rinka - Sprendimas, kuriuo pripažintas EB 81 straipsnio pažeidimas - Ieškinys dėl panaikinimo - Priimtinumas - Rinkos pasidalijimas ir kainų nustatymas - Galimybė inkriminuoti neteisėtus veiksmus - Baudos - Pareiga motyvuoti - Pažeidimo sunkumas ir trukmė - Atgrasantis poveikis. # Byla T-175/05.

text:
      2009 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
      (Byla T‑175/05)
      „Konkurencija – Karteliai – Monochloro acto rūgšties rinka – Sprendimas, kuriuo pripažintas EB 81 straipsnio pažeidimas – Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumas – Rinkos pasidalijimas ir kainų nustatymas – Galimybė inkriminuoti neteisėtus veiksmus – Baudos – Pareiga motyvuoti – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Atgrasantis poveikis“
      1.                     Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumo sąlygos – Kelių bendrovių grupei priklausančių subjektų pareikštas ieškinys dėl Komisijos
            sprendimo, kuriuo jiems solidariai skiriama bauda – Kai kurių iš šių subjektų atžvilgiu priimtinas ieškinys – Nereikalingumas
            priimti sprendimo dėl kai kurių kitų subjektų, kurie negali pasinaudoti galimu panaikinimu, atžvilgiu pateikto nepriimtinumo
            pagrindo (EB 230 straipsnis) (žr. 46–47 punktus)
      2.                     Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Patronuojanti bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis
            vienetas – Vertinimo kriterijai – Lemiamos patronuojančios bendrovės įtakos 100 % jai priklausančioms dukterinėms bendrovėms
            prezumpcija – Patronuojančios bendrovės pareiga paneigti savo dukterinės bendrovės veiksmingos valdymo galios turėjimo prezumpciją
            (EB 81 ir 82 straipsniai) (žr. 91–93, 96 punktus)
      3.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Maksimalus dydis – Skaičiavimas – Apyvarta, į kurią turi būti atsižvelgta – Visų
            kaip bendrovė veikiantį ekonominį vienetą sudarančių bendrovių bendra apyvarta (EB 81 straipsnis; Tarybos reglamentų Nr. 17
            15 straipsnis ir Nr. 1/2003 23 straipsnis) (žr. 114, 132–133 punktus)
      4.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Apyvarta, į kurią buvo atsižvelgta – Ataskaitiniai metai – Visi paskutiniai pažeidimo
            metai (Tarybos reglamentų Nr. 17 15 straipsnis ir Nr. 1/2003 23 straipsnis) (žr. 142–143 punktus)
      5.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasomasis pobūdis –Atsižvelgimas į baudžiamos įmonės dydį ir jos bendrus išteklius
            (Tarybos reglamentų Nr. 17 15 straipsnis ir Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis) (žr.
            154–155 punktus)
      Dalykas

               Pirmiausia prašymas panaikinti 2005 m. sausio 19 d. Komisijos sprendimą C(2004)4876, galutinis, susijusį su [EB] 81 straipsnio
                  ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūra (byla Nr. COMP/E‑1/37.773 – MCAR), arba, nepatenkinus pirmojo reikalavimo,
                  prašymas sumažinti ieškovėms skirtą baudą.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel AB, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Functional Chemicals
                     BV, Akzo Nobel Base Chemicals AB ir Eka Chemicals AB bylinėjimosi išlaidas.


title: 2010 m. birželio 17 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Terre wallonne ASBL (C-105/09) ir Inter-Environnement Wallonie ASBL (C-110/09) prieš Région wallonne.#Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Conseil d'État - Belgija.#Direktyva 2001/42/EB - Tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimas - Direktyva 91/676/EEB - Vandenų apsauga nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių - Veiksmų programos pažeidžiamoms zonoms.#Sujungtos bylos C-105/09 ir C-110/09.

text:
      Sujungtos bylos C‑105/09 ir C‑110/09
      Terre wallonne ASBL
      ir
      Inter‑Environnement Wallonie ASBL
      prieš
      Région wallonne
      (Conseil d'État (Belgija) pateikti prašymai priimti prejudicinį sprendimą)

      „Direktyva 2001/42/EB – Tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimas – Direktyva 91/676/EEB – Vandenų apsauga nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių – Veiksmų programos pažeidžiamoms zonoms“
      Sprendimo santrauka
      Aplinka – Tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimas – Direktyva 2001/42 – Planas ir programa – Sąvoka
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/42 2 straipsnio a punktas ir 3 straipsnio 2 dalies a punktas; Tarybos direktyvos 85/337
            I ir II priedai ir Tarybos direktyvos 91/676 5 straipsnio 1 dalis)
      Pagal Direktyvos 91/676 dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių 5 straipsnio 1 dalį priimta veiksmų
         programa iš principo yra Direktyvos 2001/42 dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo 3 straipsnio 2 dalies
         a punkte nurodytas planas arba programa, nes ši veiksmų programa yra planas arba programa pagal pastarosios direktyvos 2 straipsnio
         1 dalies a punktą ir ją sudaro priemonės, kurių laikantis gali būti suteikiamas leidimas įgyvendinti Direktyvos 85/337 dėl
         tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo, iš dalies pakeistos Direktyva 97/11, I ir II prieduose
         išvardytus projektus.

      (žr. 55 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. birželio 17 d.(*)

      „Direktyva 2001/42/EB – Tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimas – Direktyva 91/676/EEB – Vandenų apsauga nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių – Veiksmų programos pažeidžiamoms zonoms“
      Sujungtose bylose C‑105/09 ir C‑110/09
      dėl Conseil d'État (Belgija) 2009 m. kovo 11 d. sprendimais, kuriuos Teisingumo Teismas gavo 2009 m. kovo 20 d. ir kovo 23 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateiktų prašymų priimti prejudicinį sprendimą bylose

      Terre wallonne ASBL (C‑105/09),

      Inter‑Environnement Wallonie ASBL (C‑110/09)

      prieš
      Région wallonne,
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J.‑C. Bonichot, teisėjai C. Toader (pranešėja), K. Schiemann, P. Kūris ir L. Bay Larsen,
      generalinė advokatė J. Kokott,
      posėdžio sekretorė R. Şereş, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. sausio 21 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Inter-Environnement Wallonie ASBL, atstovaujamos advokato J. Sambon,

      –        Région wallonne, atstovaujamo advokato A. Gillain,

      –        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos T. Materne bei C. Pochet,
      –        Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos S. Pardo Quintillán ir J.‑B. Laignelot,
      susipažinęs su 2010 m. kovo 4 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymai priimti prejudicinį sprendimą susiję su 2001 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/42/EB
         dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo (OL L 197, p. 30; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk.,
         6 t., p. 157) 3 straipsnio aiškinimu.

      2        Šie prašymai pateikti nagrinėjant dvi bylas tarp Terre wallonne ASBL bei Inter‑Environnement Wallonie ASBL ir Région wallonne (Valonijos regionas) dėl 2007 m. vasario 15 d. Valonijos vyriausybės nutarimo, kuriuo iš dalies keičiama Aplinkos kodekso
         II knyga, kurią sudaro Vandenų kodeksas, tiek, kiek tai susiję su ilgalaikiu azoto administravimu žemės ūkyje (Moniteur belge, 2007 m. kovo 7 d., p. 11118; toliau – ginčijamas nutarimas), panaikinimo.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisė
       Direktyva 91/676/EEB
      3        1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyvos 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių (OL L 375,
         p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 68) 1 straipsnyje numatyta:

      „Šios direktyvos tikslas:
      –        mažinti vandens taršą, kurią sukelia ar skatina žemės ūkyje naudojami nitratai, ir
      –        stabdyti tolesnį tokį teršimą.“
      4        Šios direktyvos 3 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:

      „1.      Pagal I priede išdėstytus kriterijus valstybės narės turi nustatyti vandenis, kurie yra ar gali būti paveikti taršos, jei
         nebus imtasi 5 straipsnyje nurodytų veiksmų.

      2.       Per dvejus metus nuo šios direktyvos paskelbimo valstybės narės privalo savo teritorijoje nustatyti visas pažeidžiamas zonas,
         iš kurių vanduo patenka į 1 dalyje nurodytus vandenis ir kurios didina taršą. Apie tokį pradinį zonų nustatymą valstybės narės
         privalo pranešti Komisijai per 6 mėnesius.“

      5        Šios direktyvos 4 straipsnyje nustatyta:

      „1.      Valstybės narės, siekdamos užtikrinti bendrą visų vandenų apsaugos [nuo taršos] lygį, per dvejus metus nuo šios direktyvos
         paskelbimo turi:

      a)      sukurti žemdirbių savanoriškai vykdomą geros žemės ūkio praktikos kodeksą (ar kodeksus), kurio nuostatose atsispindėtų bent
         II A priede nurodyti punktai;

      <…>“
      6        Pagal minėtos direktyvos 5 straipsnį:

      „1.      Per dvejus metus nustačius 3 straipsnio 2 dalyje nurodytas zonas ir per vienerius metus nustačius kiekvieną papildomą 3 straipsnio
         4 dalyje nurodytą zoną, valstybės narės, siekdamos įgyvendinti 1 straipsnyje nurodytus tikslus, turi sukurti veiksmų programas
         nustatytoms pažeidžiamoms zonoms.

      2.      Veiksmų programa gali būti skirta visoms valstybės narės teritorijoje esančioms pažeidžiamoms zonoms, arba jei valstybė narė
         mano esant tikslinga, ji gali atskiroms pažeidžiamoms zonoms ar jų dalims sukurti atskiras programas.

      3.      Veiksmų programose būtina atsižvelgti į:
      a)      turimus mokslinius ir techninius duomenis, labiausiai į atitinkamą taršą azotu iš žemės ūkio ir kitų šaltinių;
      b)      valstybės narės atitinkamų rajonų aplinkos sąlygas.
      4.       Veiksmų programos turi būti įgyvendintos per ketverius metus nuo jų sukūrimo ir jose turi būti numatytos tokios privalomos
         priemonės:

      a)      III priede nurodytos priemonės;
      b)      priemonės, kurias valstybės narės nustatė pagal 4 straipsnį sudarytame (‑uose) geros žemės ūkio praktikos kodekse (‑uose),
         išskyrus tas priemones, kurias pakeičia III priede nustatytos priemonės.

      5.       Be to, valstybės narės veiksmų programose turi imtis papildomų priemonių arba sustiprinti veiksmus, kurie, jų manymu, yra
         būtini, jei, pradėjus vykdyti veiksmų programą arba jau įgijus tam tikros įgyvendinimo patirties, tampa aišku, kad 4 dalyje
         minėtų priemonių nepakanka 1 straipsnio tikslams pasiekti. Parinkdamos šias priemones ar veiksmus, valstybės narės turi atsižvelgti
         į jų veiksmingumą ir sąnaudas, palyginti su kitomis galimomis prevencinėmis priemonėmis.

      <…>“
      7        Direktyvos 91/676 III priede „Į veiksmų programas, kurios numatytos 5 straipsnio 4 dalies a punkte, įtrauktinos priemonės“
         nurodyta:

      „1.       Šios priemonės turi apimti taisykles, reglamentuojančias:
      <…>
      2)      gyvulių mėšlo saugojimo talpyklų dydį; šios talpyklos turi būti didesnės negu reikia gyvulių mėšlui saugoti ilgiausią laiką,
         kai pažeidžiamose zonose tręšti yra draudžiama, išskyrus atvejus, kai galima kompetentingai institucijai įrodyti, kad visas
         mėšlo kiekis, kuris viršija talpyklų tūrį, bus sutvarkytas taip, kad aplinkai žalos nedarys;

      <…>“
       Direktyva 2001/42
      8        Direktyvos 2001/42 2 straipsnyje nustatyta:

      „Šioje direktyvoje:
      a)      „planai ir programos“ – tai planai ir programos, įskaitant tuos, prie kurių finansavimo prisideda Europos bendrija, taip pat
         visi jų daliniai pakeitimai:

      –        kuriuos turi parengti ir (arba) priimti valdžios institucija nacionaliniu, regioniniu arba vietiniu lygiu arba kuriuos parengia
         valdžios institucija ir kuriuos vėliau priima Parlamentas arba Vyriausybė laikantis įstatymų leidimo procedūros, ir

      –        kurių reikia pagal įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatas;
      b)      „aplinkosauginis vertinimas“ – tai aplinkos apsaugos [poveikio aplinkai] ataskaitos parengimas, konsultacijos, atsižvelgimas
         į aplinkos apsaugos ataskaitą ir konsultacijų rezultatus priimant sprendimus, su sprendimu susijusios informacijos teikimas
         pagal šios direktyvos 4–9 straipsnių nuostatas;

      <…>“
      9        Pagal minėtos direktyvos 3 straipsnį:

      „1.       2–4 dalyse nurodytų planų ir programų, kurių pasekmės gali būti reikšmingos aplinkai, aplinkos [aplinkosauginis] vertinimas
         atliekamas pagal šios direktyvos 4–9 straipsnius.

      2.       Laikantis 3 dalies nuostatų, atliekamas toliau išvardytų planų ir programų aplinkos [aplinkosauginis] vertinimas:
      a)      kurie rengiami žemės ūkiui, miškininkystei, žuvininkystei, energetikai, pramonei, transportui, atliekų tvarkymui, vandentvarkai,
         telekomunikacijoms, turizmui, miestų ir kaimų planavimui ar žemės naudojimui ir kurie nustato tolesnio projektų, išvardytų
         Direktyvos 85/337/EEB I ir II prieduose, vystymo pagrindus; arba

      b)      kurių atžvilgiu nustatoma, atsižvelgiant į galimas jų pasekmes teritorijai, kad būtina atlikti vertinimą pagal Direktyvos 92/43/EEB
         6 ir 7 straipsnius.

      3.      2 dalyje nurodytų planų ir programų, taikomų nedideliuose plotuose vietiniu lygiu, ir nedidelių 2 dalyje nurodytų planų ir
         programų pakeitimų aplinkos vertinimas atliekamas tik tada, kai valstybės narės nustato, kad jų pasekmės gali būti reikšmingos
         aplinkai.

      4.       Valstybės narės nustato, ar kitų, nenurodytų 2 dalyje, planų ir programų, kurie nustato tolesnio projektų vystymo pagrindus,
         pasekmės gali būti reikšmingos aplinkai.

      5.       Valstybės narės 3 ir 4 dalyse nurodytų planų ar programų galimą pasekmių reikšmingumą aplinkai nustato išnagrinėdamos kiekvieną
         konkretų atvejį arba patikslindamos planų ir programų rūšis, arba derindamos abu šiuos metodus. Tuo tikslu valstybės narės
         visais atvejais atsižvelgia į atitinkamus II priede nurodytus kriterijus, užtikrindamos, kad ši direktyva būtų taikoma planams
         ir programoms, kurių pasekmės gali būti reikšmingos aplinkai.

      <...>“
       Direktyva 85/337/EEB
      10      1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo
         (OL L 175, p. 40; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 248), iš dalies pakeistos 1997 m. kovo 3 d. Tarybos
         direktyva 97/11 (OL L 73, p. 5; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 3 t., p. 151; toliau – Direktyva 85/337),
         1 straipsnio 2 dalyje numatyta:

      „Šioje direktyvoje:
      „projektas“ reiškia:
      –        statybos darbus bei kitų objektų ar veiklos planų įgyvendinimą,
      –        kitokius įsikišimus į natūralią aplinką ir gamtovaizdį, įskaitant mineralinių išteklių gavybą;
      <…>“
      11      Pagal Direktyvos 85/337 4 straipsnio 1 dalį šios direktyvos I priede nurodytų projektų poveikis aplinkai turi būti vertinamas.

      12      Pagal šios direktyvos 8 straipsnį:

      „Priimant sprendimą dėl leidimo planuojamai ūkinei veiklai vykdyti, turi būti atsižvelgta į konsultacijų rezultatus bei į
         informaciją, surinktą pagal 5, 6 ir 7 straipsnių nuostatas.“

      13      Direktyvos 85/337 I priede „Projektai, kuriems taikoma 4 straipsnio 1 dalis“, nustatyta:

      „<…>
      17.      Įrengimai, skirti intensyviam naminių paukščių ar kiaulių auginimui, jei yra daugiau nei:
      a)      85 000 vietų broileriams ir 60 000 vietų vištoms;
      b)      3 000 vietų kiaulėms (sunkesnėms nei 30 kg);
      c)      900 vietų paršavedėms kiaulėms;
      <…>“
      14      Direktyvos 85/337 II priede „Projektai, kuriems taikoma 4 straipsnio 2 dalis“, nurodyta:

      „1.       Miškininkystė, žemės ir vandens ūkis:
      <…>
      b)      nedirbamų ar pusiau natūralių žemės plotų naudojimas intensyviai žemdirbystei;
      <…>
      e)      statiniai intensyviam naminių gyvulių auginimui (jei neįtraukti į I priedą);
      <…>“
       Direktyva 2003/35
      15      2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/35/EB, nustatančios visuomenės dalyvavimą rengiant tam
         tikrus su aplinka susijusius planus ir programas ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvas 85/337/EEB ir 96/61/EB dėl visuomenės
         dalyvavimo ir teisės kreiptis į teismus (OL L 156, p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 466),
         dešimtoje konstatuojamojoje dalyje nustatyta:

      „Tam tikros direktyvos aplinkosaugos srityje, kurios reikalauja, jog valstybės narės rengtų su aplinkosauga susijusius planus
         ir programas, bet kuriose nėra pakankamai nuostatų dėl visuomenės dalyvavimo, turėtų būti iš dalies pakeistos, kad būtų užtikrintas
         visuomenės dalyvavimas, atitinkantis Orhuso konvencijos [dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus
         ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais, sudaryta Europos bendrijos vardu 2005 m. vasario 17 d. Tarybos sprendimu 2005/370/EB
         (OL L 124; p. 1; toliau – Orhuso konvencija)], ypač jos 7 straipsnio, nuostatas. Kiti atitinkami Bendrijos teisės aktai jau
         nustato visuomenės dalyvavimą rengiant planus ir programas, o ateityje Orhuso konvenciją atitinkantys visuomenės dalyvavimo
         reikalavimai bus iš pat pradžių įtraukiami į atitinkamus teisės aktus.“

      16      Šios direktyvos 2 straipsnio „Visuomenės dalyvavimas rengiant planus ir programas“ 2 ir 5 dalyse numatyta:

      „2.       Valstybės narės užtikrina, kad visuomenei iš anksto [laiku] būtų suteikiamos veiksmingos galimybės dalyvauti rengiant ir keičiant
         ar peržiūrint planus ir programas, reikalaujamas parengti pagal I priede išvardytas nuostatas.

      <...>
      5.       Šis straipsnis netaikomas I priede išvardytiems planams ir programoms, dėl kurių visuomenės dalyvavimo tvarka yra nustatyta
         pagal [Direktyvą 2001/42] arba pagal 2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2000/60/EB, nustatančią
         Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus.“

      17      Direktyvos 2003/35 I priede „2 straipsnyje nurodytų planų ir programų nuostatos“ numatyta:

      „<…>
      c)      [Direktyvos 91/676] 5 straipsnio 1 dalis.
      <…>“
       Nacionalinė teisė
      18      Direktyva 2001/42 į Valonijos regiono teisę perkelta Aplinkos kodekso (Moniteur belge, 2004 m. liepos 9 d., p. 54654) I knygos D. 52 ir paskesniais straipsniais.

      19      Šio kodekso D. 53 straipsnyje nustatyta:

      „1.      Laikantis 52–61 straipsnių vertinamas planų ir programų bei jų pakeitimų, numatytų vyriausybės sudarytame I sąraše, poveikis
         aplinkai:

      1)      planai, kurie rengiami žemės ūkiui, miškininkystei, žuvininkystei, energetikai, pramonei, transportui, atliekų tvarkymui,
         vandentvarkai, žemėtvarkai, telekomunikacijoms, turizmui ir kurie nustato tolesnio projektų, iš naujo įtrauktų į pagal 66 straipsnio
         2 dalį parengtą sąrašą, vystymo pagrindus;

      2)      planai, kurie turi būti vertinami pagal 1973 m. liepos 12 d. Įstatymo dėl gamtos išsaugojimo 29 straipsnį.
      <…>
      3.       Pagal šį skyrių vyriausybė gali taikyti poveikio aplinkai vertinimą planams ir projektams, kurie gali turėti nemenkų pasekmių
         aplinkai ir kurie nenumatyti dekretų, reglamentų arba administracinėse nuostatose.

      <…>“
      20      Šio kodekso R. 47 straipsnyje numatyta:

      „Bendrosios dalies 53 straipsnio 1 dalyje nurodytas planų ir programų sąrašas pateikiamas V priede.“
      21      Šį V priedą, parengtą 2005 m. kovo 17 d. Valonijos vyriausybės nutarimu dėl Aplinkos kodekso I knygos (Moniteur belge, 2005 m. gegužės 4 d., p. 21184), be kita ko, sudaro veiksmų programa dėl oro kokybės, veiksmų programa dėl žemės kokybės
         ir veiksmų programa dėl gamtos apsaugos. Tačiau į šį priedą neįtraukta veiksmų programa dėl azoto administravimo žemės ūkyje
         pažeidžiamose zonose, kuri pirmą kartą buvo nustatyta 2002 m. spalio 10 d. Valonijos regiono nutarimu.

      22      Dabar galiojančios reikšmingos specialiosios Valonijos regiono teisės nuostatos dėl šios veiksmų programos išdėstytos ginčijamame
         nutarime.

      23      Šiame nutarime nustatytos azoto administravimo žemės ūkyje sąlygos, ypač Valonijos regione. Nutarime taip pat reglamentuojamas
         azoto administravimas pažeidžiamose zonose, kuriose jis sudaro Direktyvos 91/676 5 straipsnyje nurodytą veiksmų programą.
         Pažeidžiamos zonos atitinka 42 % šio regiono teritorijos ir 54 % jo žemės ūkio naudmenų.

      24      Ginčijamo nutarimo IV skyriuje yra 3 skirsnis „Azoto administravimo žemės ūkyje visame Valonijos regione sąlygos“. Šį skirsnį
         sudaro 1–5 poskirsniai, taikomi visoje šio regiono teritorijoje, įskaitant pažeidžiamas zonas, ir 6–7 poskirsniai, taikomi
         tik pažeidžiamose zonose. Visi šie poskirsniai sudaro Direktyvos 91/676 5 straipsnyje nurodytą veiksmų programą.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      25      Teisingumo Teismas 2005 m. rugsėjo 22 d. Sprendimu Komisija prieš Belgiją (C‑221/03, Rink. p. I‑8307) konstatavo, kad per nustatytą terminą nesiėmusi priemonių, būtinų visiškai ir teisingai įgyvendinti
         Direktyvą 91/676, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

      26      Valonijos vyriausybė, vykdydama šį sprendimą, pagal Direktyvos 91/676 5 straipsnį priėmė ginčijamą nutarimą. Šiuo nutarimu
         iš dalies pakeista Aplinkos kodekso II knyga, kurią sudaro Vandenų kodeksas, tiek, kiek tai susiję su ilgalaikiu azoto administravimu
         žemės ūkyje.

      27      Terre Wallonne ASBL ir Inter‑Environnement Wallonie ASBL prašė Conseil d'État panaikinti ginčijamą nutarimą, be kita ko, teigdamos, kad nebuvo jį sudarančios programos aplikosauginio vertinimo pagal Direktyvą 2001/42.

      28      Valonijos vyriausybė tvirtino, kad azoto administravimo žemės ūkyje programa nepatenka į Direktyvos 2001/42 taikymo sritį.

      29      Prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad negalima atmesti prielaidos, jog tokios veiksmų programos,
         kokios nurodytos Direktyvoje 91/676, yra planai arba programos pagal Direktyvą 2001/42. Be to, šis teismas pabrėžia, kad jokioje
         Valonijos regiono teisės nuostatoje, galiojusioje ginčijamo nutarimo priėmimo momentu, nebuvo nustatyta, kad turi būti  vertinamas
         azoto administravimo plano poveikis aplinkai, ir tai nebūtinai reiškia, jog ši situacija prieštarauja Direktyvai 201/42 ir
         jog teisingas Sąjungos teisės taikymas yra toks akivaizdus, kad neliktų jokių pagrįstų abejonių.

      30      Todėl Valstybės tarnyba nusprendė sustabdyti bylų nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar azoto administravimo programa nustatytoms pažeidžiamoms zonoms, kurių nustatymas numatytas [Direktyvos 91/676] 5 straipsnio
         1 dalyje, yra [Direktyvos 2001/42] 3 straipsnio 2 dalies a punkte numatytas planas arba programa, kuri rengiama žemės ūkiui,
         miškininkystei, žuvininkystei, energetikai, pramonei, transportui, atliekų tvarkymui, vandentvarkai, telekomunikacijoms, turizmui,
         miestų ir kaimų planavimui ar žemės naudojimui ir kuri nustato tolesnio projektų, išvardytų [Direktyvos 85/337] I ir II prieduose,
         vystymo pagrindus?

      2.      Ar azoto administravimo programa nustatytoms pažeidžiamoms zonoms, kurių nustatymas numatytas [Direktyvos 91/676] 5 straipsnio
         1 dalyje, yra [Direktyvos 2001/42] 3 straipsnio 2 dalies b punkte numatytas planas arba programa, kurios atžvilgiu nustatoma,
         atsižvelgiant į galimas jos pasekmes teritorijai, kad būtina įvertinti pagal [Direktyvos 92/43] 6 ir 7 straipsnius, ypač jei
         nagrinėjama azoto administravimo programa taikytina visoms Valonijos regiono nustatytoms pažeidžiamoms zonoms?

      3.      Ar azoto administravimo programa nustatytoms pažeidžiamoms zonoms, kurių nustatymas numatytas [Direktyvos 91/676] 5 straipsnio
         1 dalyje, yra kita nei direktyvos [2001/42] 3 straipsnio 2 dalyje nurodyta programa ar planas, kuri nustato tolesnio projektų
         vystymo pagrindus ir dėl kurių valstybės narės, remdamosi [Direktyvos 2001/42] 3 straipsnio 4 dalimi, turi pagal [šios direktyvos
         3 straipsnio 5 dalį] nustatyti, ar jų pasekmės gali būti reikšmingos aplinkai?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo
      31      Prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmuoju klausimu iš esmės klausia Teisingumo Teismo, ar tokia azoto
         administravimo žemės ūkyje programa, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, gali būti Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 2 dalies
         a punkte nurodytas planas ar programa.

      32      Pirmiausia reikia pabrėžti, kad pagrindinis Direktyvos 2001/42 tikslas, išplaukiantis iš jos 1 straipsnio, yra užtikrinti,
         jog būtų įvertinti planai ir programos, galintys turėti reikšmingą poveikį aplinkai, juos rengiant ir prieš juos priimant.

      33      Kadangi tokio aplinkosauginio vertinimo reikia pagal Direktyvą 2001/42, šioje direktyvoje nustatyti minimalūs reikalavimai,
         taikomi rengiant poveikio aplinkos apsaugai ataskaitą, konsultuojantis, atsižvelgiant į aplinkosauginio vertinimo rezultatus
         ir teikiant su sprendimu, kuris priimtas atlikus vertinimą, susijusią informaciją.

      34      Siekiant nustatyti, ar veiksmų programos, parengtos taikant Direktyvos 91/676 5 straipsnio 1 dalį (toliau – veiksmų programos),
         patenka į Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 2 dalies a punkto taikymo sritį, reikia išnagrinėti, pirma, ar šios veiksmų programos
         yra „planai ir programos“ pagal šios direktyvos 2 straipsnio a punktą ir, antra, ar jos atitinka direktyvos 3 straipsnio 2 dalies
         a punkte nustatytas sąlygas.

       Dėl Direktyvos 2001/42 2 straipsnio taikymo
      35      Visų pirma reikia konstatuoti, kad, pirma, veiksmų programas rengia valdžios institucija nacionaliniu, regioniniu arba vietiniu
         lygiu arba rengia valdžios institucija, o priima parlamentas arba vyriausybė, laikydamiesi įstatymų leidimo procedūros, ir,
         antra, jų reikia pagal įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatas.

      36      Be to, reikia pažymėti, kad Direktyva 91/676 reikalaujama nustatyti tokias veiksmų programas visoms valstybių narių pagal
         savo nuostatas nustatytoms „pažeidžiamoms zonoms“ ir kad šiose programose būtų numatytos tokio pobūdžio priemonės ir veiksmai,
         kokie išvardyti direktyvos 5 straipsnyje, kurie skirti kovoti su tarša nitratais ir kuriuos įgyvendinti bei stebėti turi valstybės
         narės. Kompetentingos valdžios institucijos taip pat turi periodiškai iš naujo patikrinti priemonių ir veiksmų svarbą bei
         prireikus peržiūrėti veiksmų programas.

      37      Be to, kaip savo išvados 25–28 punktuose pabrėžė generalinė advokatė, toks teiginys pagrįstas Direktyvos 2003/35 dešimta konstatuojamąja
         dalimi, 2 straipsnio 5 dalimi ir I priedu.

      38      Šiuo klausimu reikia priminti, kad Direktyvoje 2003/35 numatomas visuomenės dalyvavimas rengiant tam tikrus su aplinka susijusius
         planus ir programas, siekiant, kad Sąjungos teisė būtų suderinta su Orhuso konvencija.

      39      Iš Direktyvos 2003/35 dešimtos konstatuojamosios dalies matyti, kad tam tikruose Bendrijos teisės aktuose jau buvo nuostatų
         dėl visuomenės dalyvavimo rengiant planus ir programas, kurios suderintos su Orhuso konvencija. Todėl remiantis šios direktyvos
         2 straipsnio 5 dalimi į 2 straipsnio taikymo sritį nepatenka šios direktyvos I priede nurodyti „planai ir programos“, kurių
         atžvilgiu tokios nuostatos buvo nustatytos Direktyvoje 2001/42. Šiems planams ir programoms priskiriamos Direktyvos 91/676
         5 straipsnio 1 dalyje nurodytos veiksmų programos.

      40      Iš tiesų Direktyvos 2003/35 2 straipsnio 5 dalis buvo priimta atsižvelgiant į nuostatas dėl visuomenės dalyvavimo rengiant
         tam tikrus su aplinka susijusius planus ir programas. Tačiau būtų prieštaringa teigti, kad veiksmų programos patenka į Direktyvos 2001/42
         2 straipsnio taikymo sritį, jeigu jos susijusios su nuostatomis dėl visuomenės dalyvavimo priimant planą ar programą, bet
         nebepatenka į šios nuostatos taikymo sritį, jeigu susijusios su poveikio aplinkai vertinimu.

      41      Galiausiai reikia nurodyti, kad jei ne visos įstatyminės priemonės dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio
         šaltinių yra planas arba programa pagal Direktyvą 2001/42, vien aplinkybė, kad tokia priemonė priimta taikant įstatymų leidybos
         procedūrą, nepašalina jos iš šios direktyvos taikymo srities, jeigu jai būdingi šio sprendimo 36 punkte nurodyti požymiai.

      42      Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad, atsižvelgiant į jų požymius ir į Sąjungos teisės aktų leidėjo ketinimą, veiksmų programos
         yra planai ir programos pagal Direktyvą 2001/42.

       Dėl Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 2 dalies a punkto taikymo
      43      Reikia pabrėžti, kad pagal Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 2 dalies a punktą turi būti sistemiškai vertinami planai ir programos,
         kurie rengiami tam tikriems sektoriams ir nustato tolesnio projektų, išvardytų Direktyvos 85/337 I ir II prieduose, vystymo
         pagrindus.

      44      Dėl pirmos sąlygos, numatytos Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 2 dalies a punkte, pakanka konstatuoti, kad veiksmų programos
         rengiamos žemės ūkio sektoriui.

      45      Kalbant apie antrą sąlygą, kuria siekiama nustatyti, ar veiksmų programos nustato tolesnio projektų, išvardytų Direktyvos 85/337
         I ir II prieduose, vystymo pagrindus, reikia išnagrinėti šių programų turinį ir tikslą atsižvelgiant į tokią projektų aplinkosauginio
         vertinimo apimtį, kokia numatyta šioje direktyvoje.

      46      Dėl veiksmų programos tikslo iš Direktyvos 91/676, būtent iš 9–11 konstatuojamųjų dalių, 1 ir 3–5 straipsnių bei jos priedų
         matyti, kad norint įgyvendinti šias programas pažeidžiamų zonų lygiu reikia atlikti visapusį aplinkosaugos problemų, susijusių
         su tarša nitratais iš žemės ūkio šaltinių, tyrimą ir kad jose nustatoma organizuota sistema, skirta užtikrinti bendrą apsaugos
         nuo tokios taršos lygį.

      47      Šių programų specialus pobūdis reiškia, kad jos yra visapusės ir darnios, numatančios konkretų ir suderintą planavimą, apimantį
         pažeidžiamas zonas, o prireikus – visą teritoriją, ir skirtos sumažinti taršą nitratais iš žemės ūkio šaltinių bei užkirsti
         jai kelią.

      48      Dėl veiksmų programos turinio iš Direktyvos 91/676 5 straipsnio, skaitomo kartu su jos III priedu, matyti, kad šiose programose
         turi būti numatytos konkrečios privalomos priemonės, kuriomis, be kita ko, reglamentuojami laikotarpiai, kada draudžiama tręšti
         dirvą tam tikrų rūšių trąšomis, auginimo nuotekų saugojimo talpyklų dydis, tręšimo būdai ir didžiausias azoto turinčių auginimo
         nuotekų kiekis, kurį galima panaudoti tręšiant (šiuo klausimu žr. 2005 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑416/02, Rink. p. I‑7487, 34 punktą). Direktyvos 91/676 III priedo 2 punkte numatyta, kad šiomis priemonėmis, be kita ko,
         užtikrinama, kad kiekvienoje fermoje ir gyvulininkystės ūkyje gyvulių mėšlo kiekis, įterptas į dirvą kiekvienais metais, ir
         gyvulių mėšlas, patenkantis į dirvą ganant gyvulius, neviršytų nustatyto mėšlo kiekio hektarui, t. y. tokio, kad jame būtų
         170 kg azoto.

      49      Dėl Direktyvos 85/337 numatyto aplinkosauginio vertinimo apimties iš pradžių reikia priminti, kad veiksmų programose nustatytos
         priemonės susijusios su intensyvios gyvulininkystės įrenginiais, išvardytais Direktyvos 85/337 I priedo 17 punkte ir II priedo
         1 punkto e papunktyje.

      50      Reikia priminti, kad vertindamos poveikį aplinkai pagal Direktyvą 85/337 nacionalinės valdžios institucijos turi atsižvelgti
         ne tik į tiesiogines numatytų darbų pasekmes, bet ir poveikį aplinkai, kuris gali būti sukeltas naudojant ir eksploatuojant
         produktus, sukurtus atlikus šiuos darbus (2008 m. vasario 28 d. Sprendimo Abraham ir kt., C‑2/07, Rink. p. I‑1197, 43 punktas ir 2008 m. liepos 25 d. Sprendimo Ecologistas en Acción-CODA, C‑142/07, Rink. p. I‑6097, 39 punktas).

      51      Atskirai kalbant apie įrenginius, skirtus intensyviai gyvulininkystei, taip vertinant poveikį aplinkai turi būti įvertinamas
         šių įrenginių poveikis vandens kokybei (šiuo klausimu žr. 2005 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑121/03, Rink. p. I‑7569, 88 punktą).

      52      Generalinė advokatė savo išvados 80 punkte teisingai nurodė, kad Direktyvos 85/337 8 straipsnyje reikalaujama, jog suteikiant
         leidimus dėl tokių įrenginių eksploatavimo projektų būtų atsižvelgiama į aplinkosauginius aspektus, kuriuos siekiama reglamentuoti
         veiksmų programose.

      53      Be to, reikia konstatuoti, kad remiantis Direktyvos 91/676 5 straipsnio 4 dalimi veiksmų programose, kurios priimtos pagal
         šio straipsnio 1 dalį, turi būti numatytos tokios priemonės, kurių laikantis būtų galima suteikti leidimą dėl Direktyvos 85/337
         I ir II prieduose išvardytų projektų ir kurias nustatant valstybėms narėms Direktyva 91/676 suteikiama tam tikra diskrecija.
         Tai ypač taikoma priemonių, susijusių su Direktyvos 91/676 III priede numatytų gyvulių mėšlo saugojimo talpyklomis, atžvilgiu,
         kai kalbama apie įrenginių, skirtų intensyviai gyvulininkystei, projektus, išvardytus Direktyvos 85/337 I ir II prieduose.

      54      Tokiu atveju, kurio realumą ir reikšmę nacionalinis teismas vis dėlto turi įvertinti atsižvelgdamas į nagrinėjamas veiksmų
         programas, reikia daryti išvadą, kad, kalbant apie minėtas priemones, ši veiksmų programa turi būti laikoma nustatančia tolesnio
         projektų, išvardytų Direktyvos 85/337 I ir II prieduose, vystymo pagrindus pagal Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 2 dalies
         a punktą.

      55      Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad pagal Direktyvos 91/676 5 straipsnio
         1 dalį priimta veiksmų programa iš principo yra Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 2 dalies a punkte nurodytas planas arba programa,
         nes ši veiksmų programa yra planas arba programa pagal pastarosios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies a punktą ir ją sudaro
         priemonės, kurių laikantis gali būti suteikiamas leidimas įgyvendinti Direktyvos 85/337 I ir II prieduose išvardytus projektus.

       Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
      56      Atsižvelgiant į pirmojo klausimo atsakymą konstatuotina, jog tam, kad būtų priimtas sprendimas pagrindinėje byloje, nereikia
         pateikti nuomonės dėl to, ar pagal Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 2 dalies b punktą taip pat reikia įvertinti veiksmų programų
         poveikį aplinkai.

      57      Todėl nereikia atsakyti į antrąjį klausimą.

      58      Atsižvelgiant į tai, kad Direktyvos 2001/42 3 straipsnio 4 dalį reikia taikyti tik tuomet, kai netaikomos to paties straipsnio
         2 dalies nuostatos, nereikia atsakyti į trečiąjį klausimą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      59      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      Pagal 1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyvos 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių
            5 straipsnio 1 dalį priimta veiksmų programa iš principo yra 2001 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/42/EB
            dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo 3 straipsnio 2 dalies a punkte nurodytas planas arba programa,
            nes ši veiksmų programa yra planas arba programa pagal pastarosios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies a punktą ir ją sudaro
            priemonės, kurių laikantis gali būti suteikiamas leidimas įgyvendinti 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB
            dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo, iš dalies pakeistos 1997 m. kovo 3 d. Tarybos direktyva 97/11,
            I ir II prieduose išvardytus projektus.
      Parašai.
      * Proceso kalba: prancūzų.


title: 2011 m. birželio 16 d. Bendrojo Teismo (šeštoji išplėstinė kolegija) sprendimas.#Solvay Solexis SpA prieš Europos Komisiją.#Konkurencija - Karteliai - Vandenilio peroksidas ir natrio perboratas - Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas - Pažeidimo trukmė - "Susitarimo" ir "suderintų veiksmų" sąvokos - Galimybė susipažinti su byla - Baudos - Vienodas požiūris - Pranešimas dėl bendradarbiavimo - Pareiga motyvuoti.#Byla T-195/06.

text:
      2011 m. birželio 16 d. Bendrojo Teismo (šeštoji išplėstinė kolegija) sprendimas Solvay Solexis prieš Komisiją
      (Byla T‑195/06)
      „Konkurencija – Karteliai – Vandenilio peroksidas ir natrio perboratas – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Pažeidimo trukmė – „Susitarimo“ ir „suderintų veiksmų“ sąvokos – Galimybė susipažinti su byla – Baudos – Vienodas požiūris – Pranešimas dėl bendradarbiavimo – Pareiga motyvuoti“
      1.                     Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Sąvoka – Valios elgtis rinkoje tam tikru būdu suderinimas – Įtraukimas – Derybų
            dėl tam tikrų apribojimo elementų tęsimas – Poveikio nebuvimas (EB 81 straipsnio 1 dalis) (žr. 55–56, 98, 100 punktus)
      2.                     Konkurencija – Karteliai – Suderinti veiksmai – Sąvoka – Keitimasis informacija veikiant karteliui arba ruošiantis jį sudaryti
            – Atsižvelgimas į pasikeistą informaciją – Prezumpcija – Sąlygos (EB 81 straipsnio 1 dalis) (žr. 57–59, 102–103, 116 punktus)
      3.                     Konkurencija – Karteliai – Kompleksinis pažeidimas, turintis susitarimo ir suderintų veiksmų požymių – Bendras kvalifikavimas
            kaip „susitarimo ir suderintų veiksmų“ – Leistinumas (EB 81 straipsnio 1 dalis) (žr. 60–62, 81 punktus)
      4.                     Konkurencija – Karteliai – Žala konkurencijai – Vertinimo kriterijai – Antikonkurencinis tikslas – Pakankamas konstatavimas
            (EB 81 straipsnio 1 dalis) (žr. 113, 118, 157 punktus)
      5.                     Konkurencija – Karteliai – Draudimas – Karteliai, kurių poveikis tęsiasi po formalaus jų nutraukimo – EB 81 straipsnio taikymas
            (EB 81 straipsnio 1 dalis) (žr. 124–125 punktus)
      6.                     Konkurencija – Karteliai – Įrodymai – Komisijos pateikti įrodymai – Dalyvavimas susitikimuose, kurių tikslas yra antikonkurencinis
            – Įmonių, ginčijančių kai kurių tokių susitikimų neteisėtumą, įrodinėjimo pareigos (EB 81 straipsnio 1 dalis) (žr. 131 punktą)
      7.                     Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Galimybė susipažinti su byla – Apimtis – Nepranešimas
            apie dokumentą – Pasekmės – Būtinumas atitinkamai įmonei tenkančios įrodinėjimo pareigos atžvilgiu atskirti kaltinamuosius
            ir išteisinamuosius dokumentus (Tarybos reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 2 dalis) (žr. 146–149 punktus)
      8.                     Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas – Pareiga motyvuoti – Apimtis – Komisijos pareiga pareikšti
            nuomonę dėl dokumentų, kuriuose nėra išteisinančių įrodymų – Nebuvimas (EB 81 ir 253 straipsniai) (žr. 159 punktą)
      9.                     Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Atsakymų į pranešimą apie kaltinimus perdavimas – Sąlygos
            – Ribos (EB 81 straipsnis) (žr. 167–171, 173, 176, 178–181 punktus)
      10.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Vienas ir tęstinis pažeidimas – Atsižvelgimas
            į neteisėto elgesio intensyvumo svyravimus (Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis) (žr. 191, 210 punktus)
      11.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Pareiga atsižvelgti į konkretų poveikį rinkai
            – Apimtis (Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1A punktas) (žr. 195–197 punktus)
      12.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atitinkamų įmonių suskirstymas į kategorijas pagal specifinį atskaitos tašką
            – Leistinumas – Sąlygos – Teisminė kontrolė (Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis) (žr. 220–221 punktus)
      13.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Pasyvus ar prisitaikėliškas
            prie lyderio įmonės vaidmuo – Vertinimo kriterijai (Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C
            9/03 3 punkto pirma įtrauka) (žr. 241–243, 252, 268 punktus)
      14.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Lengvinančios aplinkybės – Skirtingas nei kartelyje sutartas elgesys
            – Vertinimas (Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punktas) (žr. 269, 271–272 punktus)
      15.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atsižvelgimas į kaltinamos įmonės bendradarbiavimą su Komisija ne
            pagal pranešimą apie kaltinimus – Sąlygos – Ribos (Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimų 98/C 9/03
            3 punktas ir 2002/C 45/03 23b punkto trečia pastraipa) (žr. 283, 285 punktus)
      16.                     Konkurencija – Baudos – Sprendimas, kuriuo skiriamos baudos – Pareiga motyvuoti – Apimtis – Vertinimo veiksnių, leidusių Komisijai
            įvertinti pažeidimo sunkumą ir trukmę, nurodymas (EB 253 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis)
            (žr. 297, 299 punktus)
      17.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasomasis pobūdis – Atgrasymo veiksnio vertinimo kriterijai (Tarybos reglamento
            Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03) (žr. 305–306 punktus)
      18.                     Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Dalies veiklos nutraukimas – Juridinis asmuo, atsakingas
            už įmonės valdymą pažeidimo padarymo metu (EB 81 straipsnio 1 dalis) (žr. 308, 310 punktus)
      Dalykas

               Prašymas iš dalies panaikinti 2006 m. gegužės 3 d. Komisijos sprendimą C (2006) 1766 dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį
                  ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla Nr. COMP/F‑1/38.620 – Vandenilio peroksidas ir natrio perboratas) ir sumažinti šiuo sprendimu
                  ieškovei skirtą baudą.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Solvay Solexis SpA bylinėjimosi išlaidas.