title: 2012 m. kovo 13 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas. # Melli Bank plc prieš Europos Sąjungos Taryba. # Apeliacinis skundas - Bendra užsienio ir saugumo politika - Ribojamosios priemonės Irano Islamo Respublikai, skirtos užkirsti kelią branduolinių ginklų platinimui - Banko dukterinės bendrovės lėšų įšaldymas - Proporcingumo principas - Subjekto priklausymas arba kontrolė. # Byla C-380/09 P.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. kovo 13 d. (
            *1
         )
      „Apeliacinis skundas — Bendra užsienio ir saugumo politika — Ribojamosios priemonės Irano Islamo Respublikai, skirtos užkirsti kelią branduolinių ginklų platinimui — Banko dukterinės bendrovės lėšų įšaldymas — Proporcingumo principas — Subjekto priklausymas arba kontrolė“
      Byloje C-380/09 P
      dėl 2009 m. rugsėjo 25 d. pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo

         Melli Bank plc, įsteigta Londone (Jungtinė Karalystė), atstovaujama QC D. Anderson, D. Wyatt ir baristerio R. Blakeley, įgaliotų solisitorių S. Gadhia ir T. Din,
      apeliantė,
      dalyvaujant kitoms proceso šalims:

         Europos Sąjungos Tarybai, atstovaujamai M. Bishop ir R. Szostak,
      atsakovei pirmojoje instancijoje,

         Prancūzijos Respublikai, atstovaujamai E. Belliard bei G. de Bergues, L. Butel ir E. Ranaivoson,

         Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei, atstovaujamai S. Hathaway, padedamo baristerės S. Lee,

         Europos Komisijai, atstovaujamai S. Boelaert ir M. Konstantinidis,
      įstojusioms į bylą šalims pirmojoje instancijoje,
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.-C. Bonichot, A. Prechal, teisėjai A. Rosas (pranešėjas), R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, E. Juhász, D. Šváby, M. Berger ir E. Jarašiūnas,
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. kovo 29 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2011 m. birželio 28 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Savo apeliaciniu skundu Melli Bank plc (toliau – Melli Bank) prašo panaikinti 2009 m. liepos 9 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) sprendimą Melli Bank prieš Tarybą (T-246/08 ir T-332/08, Rink. p. II-2629, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis atmetė jo ieškinius, pirma, bylose T-246/08 ir T-332/08 dėl 2008 m. birželio 23 d. Tarybos sprendimo 2008/475/EB, įgyvendinančio Reglamento (EB) Nr. 423/2007 dėl ribojančių priemonių Iranui 7 straipsnio 2 dalį (OL L 163, p. 29, toliau – ginčijamas sprendimas), priedo B lentelės 4 punkto, kiek jis su juo susijęs, panaikinimo ir, antra, prireikus byloje T-332/08 dėl prašymo pripažinti, kad 2007 m. balandžio 19 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 423/2007 dėl ribojančių priemonių Iranui (OL L 103, p. 1) 7 straipsnio 2 dalies d punktas yra netaikytinas.

               2

               Skundžiamo sprendimo 1 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad apeliantė Melli Bank yra Jungtinėje Karalystėje įregistruota ir buveinę turinti akcinė bendrovė, kuriai leidimą vykdyti veiklą yra išdavusi ir kurios veiklą reguliuoja Financial Services Authority (Jungtinės Karalystės finansinių paslaugų sektoriaus reguliavimo institucija). Ji pradėjo vykdyti bankinę veiklą Jungtinėje Karalystėje 2002 m. sausio 1 d., reorganizavus Bank Melli Iran filialą šioje valstybėje narėje. Patronuojanti bendrovė Bank Melli Iran, kuriai priklauso visas Melli Bank kapitalas, yra Irano valstybės kontroliuojamas Irano bankas.

         Teisinis pagrindas

         Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliucijos 1737 (2006) ir 1747 (2007)

               3

               Siekdama daryti spaudimą Irano Islamo Respublikai, kad ji nutrauktų su branduolinių ginklų platinimo rizika susijusią veiklą ir branduolinių ginklų tiekimo sistemų kūrimo veiklą (toliau – branduolinių ginklų platinimas), 2006 m. gruodžio 23 d. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba (toliau – Saugumo Taryba) priėmė Rezoliuciją 1737 (2006).

               4

               Šios rezoliucijos 12 punkte Saugumo Taryba:
               „[Nusprendė], kad visos valstybės turi įšaldyti lėšas, kitą finansinį turtą ir ekonominius išteklius, esančius jų teritorijoje šios rezoliucijos priėmimo dieną ar būsimus joje vėliau, kurie priklauso ar kuriuos kontroliuoja asmenys ar subjektai, numatyti priede, ar kiti asmenys ar subjektai, kurie, kaip nustatė [Saugumo] Taryba arba Komitetas, dalyvauja, yra tiesiogiai susiję ar teikia paramą, įskaitant neteisėtas priemones, Irano branduolinei veiklai, susijusiai su branduolinių ginklų platinimo rizika, ir branduolinių ginklų tiekimo sistemų kūrimo veiklai, arba asmenys ar subjektai, veikiantys pirmiau minėtų asmenų vardu ar jų nurodymu, ar subjektai, kurie yra šių asmenų nuosavybė arba jų kontroliuojami <...>;“

               5

               Rezoliucijos 1737 (2006) priede išvardyti asmenys ir subjektai, užsiimantys branduolinių ginklų platinimu ir kurių lėšos bei ekonominiai ištekliai (toliau – lėšos) turi būti įšaldyti.

               6

               Šis sąrašas buvo atnaujintas daugeliu vėlesnių rezoliucijų, tarp kurių ir 2007 m. kovo 24 d. Saugumo Tarybos rezoliucija 1747 (2007), kuria įšaldytos Irano banko Bank Sepah ir jo dukterinės bendrovės Jungtinėje Karalystėje Sepah International plc lėšos. Saugumo Taryba nenustatė lėšų įšaldymo priemonių apeliantei.

         Bendroji pozicija 2007/140/BUSP

               7

               Kalbant apie Europos Sąjungą, reikia nurodyti, jog Rezoliucija 1737 (2006) buvo įgyvendinta 2007 m. vasario 27 d. Tarybos bendrąja pozicija 2007/140/BUSP dėl ribojančių priemonių Iranui (OL L 61, p. 49).

               8

               Bendrosios pozicijos 2007/140 5 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
               „Įšaldomos visos lėšos <...>, kurios tiesiogiai ar netiesiogiai priklauso, arba kurias turi, valdo ar kontroliuoja:

                        a)

                        asmenys ir subjektai, nurodyti JTSTR 1737 (2006) priede, taip pat kiti asmenys ir subjektai, kuriuos Saugumo Taryba arba Komitetas įvardijo pagal JTSTR 1737 (2006) 12 punktą; tokie asmenys arba subjektai išvardyti I priede;

                        b)

                        asmenys ir subjektai, kuriems netaikomas I priedas [I priede nenurodyti asmenys ir subjektai], kurie dalyvauja, yra tiesiogiai susiję ar teikia paramą, taip pat ir neteisėtomis priemonėmis, Irano branduolinei veiklai, susijusiai su padidinta platinimo rizika ar branduolinių ginklų pristatymo sistemų kūrimu, arba II priede išvardyti asmenys ar subjektai, veikiantys pirmiau minėtų asmenų vardu ar jų nurodymu, arba subjektai, kuriuos tie asmenys turi arba kontroliuoja.“

               9

               Bendrosios pozicijos 2007/140 prieduose apeliantė neminima.

         Reglamentas Nr. 423/2007

               10

               Kiek tai susiję su Europos bendrijos kompetencija, Rezoliucija 1737 (2006) įgyvendinta Reglamentu (EB) Nr. 423/2007, priimtu remiantis EB 60 ir 301 straipsniais, kuriame minima Bendroji pozicija 2007/140 ir kurio turinys iš esmės panašus į minėtos pozicijos turinį, o šio reglamento priede numatyti tie patys fiziniai asmenys ir subjektai.

               11

               Pagal šio reglamento 5 straipsnį draudžiama sudaryti tam tikrus sandorius su Irane esančiais asmenimis ar subjektais ar tam tikrus sandorius, kurių objektas skirtas naudoti šioje valstybėje.

               12

               Minėto reglamento 7 straipsnyje nurodyta:
               „1.   Įšaldomos visos IV priede nurodytiems asmenims, subjektams ir organizacijoms priklausančios, jų turimos, jų valdomos arba kontroliuojamos lėšos <...>. Į IV priedą įtraukiami asmenys, subjektai ir organizacijos, kurias pagal <...> Saugumo Tarybos rezoliucijos 1737 (2006) 12 dalį [punktą] nurodė <...> Saugumo Taryba arba Sankcijų komitetas.
               2.   Įšaldomos visos V priede nurodytiems asmenims, subjektams ir organizacijoms priklausančios, jų turimos, jų valdomos arba kontroliuojamos lėšos <...>. Į V priedą įtraukiami į IV priedą neįtraukti fiziniai ir juridiniai asmenys, subjektai ir organizacijos, kai pagal Bendrosios pozicijos 2007/140/<...> 5 straipsnio 1 dalies b punktą nustatoma, kad jie:

                        a)

                        dalyvauja su branduolinių ginklų platinimu susijusioje Irano veikloje, yra tiesiogiai su ja susiję arba teikia paramą; arba

                        b)

                        dalyvauja kuriant Irano branduolinių ginklų tiekimo sistemas, yra tiesiogiai su tuo susiję arba teikia paramą; arba

                        c)

                        veikia a arba b punkte nurodyto asmens, subjekto arba organizacijos vardu arba nurodymu; arba

                        d)

                        yra juridinis asmuo, subjektas arba organizacija, kurie priklauso arba kuriuos kontroliuoja, įskaitant neteisėtas priemones, a arba b punkte nurodytas asmuo, subjektas arba organizacija.

                  3.   IV ir V prieduose nurodytiems fiziniams arba juridiniams asmenims, subjektams arba organizacijoms, arba jų naudai neleidžiama nei tiesiogiai, nei netiesiogiai naudotis jokiomis lėšomis arba ekonominiais ištekliais.
               4.   Draudžiama sąmoningai ir apgalvotai dalyvauti veikloje, kurios tikslas arba poveikis yra tiesiogiai arba netiesiogiai apeiti 1, 2 ir 3 dalyse minimas priemones.“

               13

               Reglamento Nr. 423/2007 V priede apeliantė neminima.

               14

               Šio reglamento 13 straipsnyje atitinkamiems asmenims ir subjektams nustatyta pareiga teikti kompetentingoms institucijoms įvairią informaciją ir su jomis bendradarbiauti.

               15

               Minėto reglamento 15 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodyta:
               „2.   Taryba, veikdama kvalifikuota balsų dauguma, nustato, peržiūri ir keičia 7 straipsnio 2 dalyje nurodytų asmenų, subjektų ir organizacijų sąrašą laikydamasi Tarybos nutarimų, susijusių su Bendrosios pozicijos 2007/140 <...> II priedu. V priedo sąrašas reguliariai peržiūrimas bent kas 12 mėnesių.
               3.   Taryba nurodo konkrečias ir specifines priežastis, dėl kurių buvo priimti sprendimai pagal 2 dalį, ir apie jas praneša susijusiems asmenims, subjektams ir organizacijoms.“

               16

               Šio reglamento 16 straipsnyje numatyta, kad valstybės narės nustato sankcijas už reglamento nuostatų pažeidimą.

         Saugumo Tarybos rezoliucija 1803 (2008)

               17

               2008 m. kovo 3 d. Saugumo Tarybos rezoliucijos 1803 (2008) 10 punkte numatyta, jog ji pareikalavo, kad „visos valstybės atidžiai stebėtų jų teritorijose esančių finansų įstaigų veiklą, kurioje dalyvauja bankai, kurių juridiniai adresai [buveinės] yra Irane, ypač Banque Melli ir Banque Saderat, bei jų filialai ir padaliniai užsienyje, siekiant išvengti, kad tokia veikla būtų prisidedama prie branduolinių ginklų platinimo rizikos ar jų tiekimo sistemų kūrimo veiklos“.

         Bendroji pozicija 2008/479/BUSP

               18

               2008 m. birželio 23 d. Tarybos bendrąja pozicija 2008/479/BUSP, iš dalies keičiančia Bendrąją poziciją 2007/140 (OL L 163, p. 43), be kita ko, pakeistas Bendrosios pozicijos 2007/140 II priedas. Šiame priede pateikta A lentelė „Fiziniai asmenys“ ir B lentelė „Subjektai“.

               19

               Remiantis Bendrąja pozicija 2008/479, Bank Melli Iran ir Melli Bank buvo įtraukti į subjektų, kurių lėšos įšaldytos, sąrašą. Jos priedo B lentelės 5 punkto pirmame stulpelyje „Vardas ir pavardė“ nurodyta:
               „Melli bankas (Bank Melli), Irano Melli bankas (Melli Bank Iran) ir visi jo filialai ir dukterinės įmonės.

                        a)

                           Melli Bank plc

                        b)

                           Bank Melli Iran Zao“.

               20

               Antrame stulpelyje „Identifikuojamoji informacija“ šalia kiekvieno atitinkamo banko pavadinimo nurodytas adresas.

               21

               Trečiame stulpelyje „Priežastys“ pateiktas toks tekstas:
               „Teikė ar bandė teikti finansinę paramą bendrovėms, kurios užsiima prekių, skirtų Irano branduolinei ar [ir] raketų programoms, pirkimu (AIO, SHIG, SBIG, AEOI, Novin Energy Company, Mesbah Energy Company, Kalaye Electric Company ir DIO). Melli bankas sudaro palankias sąlygas Irano padidintos rizikos veiklai. Jis sudarė palankias sąlygas daugeliui pirkimų, susijusių su padidintos rizikos medžiagų tiekimu Irano branduolinei ir raketų programoms. Jis suteikė įvairių finansinių paslaugų, įskaitant akredityvų ir sąskaitų atidarymą ir tvarkymą [akredityvų sudarymą ir sąskaitų tvarkymą], subjektams, susijusiems su Irano branduoline ir raketų pramone. Daugelis pirmiau nurodytų bendrovių yra įtrauktos į [Saugumo Tarybos] rezoliucijų 1737 ir 1747 sąrašą.“

               22

               Ketvirtame stulpelyje „Įtraukimo į sąrašą data“ nurodyta „2008 6 23“ data.

         Ginčijamas sprendimas

               23

               2008 m. birželio 23 d. Taryba taip pat priėmė ginčijamą sprendimą. Šio sprendimo priedas pakeičia Reglamento Nr. 423/2007 V priedą. Sprendimo priede yra A lentelė „Fiziniai asmenys“ ir B lentelė „Juridiniai asmenys, subjektai ir institucijos“; abiejose šiose lentelėse yra stulpeliai, nurodyti Bendrosios pozicijos 2008/479 priede. Apeliantė nurodyta B lentelės 4 punkte. Apie ją pateikta informacija sutampa su minėtos bendrosios pozicijos priede nurodyta informacija, išskyrus įtraukimo į sąrašą datą, kuri yra 2008 m. birželio 24 d. Šis sprendimas paskelbtas 2008 m. birželio 24 d.Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

         Ieškinys Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas

               24

               2008 m. birželio 25 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu apeliantė pareiškė ieškinį byloje T-246/08, kuriame prašė panaikinti ginčijamo sprendimo priedo B lentelės 4 punktą, kiek jis su ja susijęs, ir priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.

               25

               2008 m. rugpjūčio 15 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu apeliantė pareiškė ieškinį byloje T-332/08, kuriame ji Bendrojo Teismo prašė:

                        —

                        panaikinti ginčijamo sprendimo priedo B lentelės 4 punktą, kiek jis su ja susijęs,

                        —

                        nusprendus, kad Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punktas yra privalomojo pobūdžio, pripažinti jį netaikytinu pagal EB 241 straipsnį, ir

                        —

                        priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.

               26

               Prancūzijos Respublikai, Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei ir Europos Bendrijų Komisijai buvo leista įstoti į bylą Bendrajame Teisme palaikyti Tarybos reikalavimus.

               27

               Grįsdama savo reikalavimus apeliantė rėmėsi keliais pagrindais. Kaip pirmasis pagrindas nurodoma tai, kad Bank Melli Iran nedalyvavo finansuojant branduolinių ginklų platinimą. Antrasis pagrindas susijęs su Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkto klaidingu aiškinimu ir taikymu, nes Taryba turėjo diskreciją. Trečiasis pagrindas, kuris pateiktas papildomai, susijęs su 7 straipsnio 2 dalies d punkto neteisėtumu pažeidus proporcingumo principą, nes pagal jį Taryba privalėjo įtraukti apeliantę į šio reglamento V priede esantį sąrašą. Ketvirtasis pagrindas susijęs su 7 straipsnio 2 dalies d punkto klaidingu aiškinimu ir taikymu, nes apeliantė nebuvo subjektas, kuris „priklauso“ patronuojančiai bendrovei „arba yra jos kontroliuojamas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Penktasis pagrindas susijęs su nediskriminavimo principo pažeidimu. Šeštasis pagrindas susijęs su pareigos motyvuoti ginčijamą sprendimą pažeidimu.

               28

               Bendrasis Teismas pripažino pirmąjį pagrindą nepriimtinu, nes ieškinio pareiškime buvo paprasčiausia teigiama, kad Bank Melli Iran nedalyvavo finansuojant branduolinių ginklų platinimą, ir, kadangi jis buvo pateiktas vėliau, tai buvo naujas pagrindas.

               29

               Bendrasis Teismas paskui išnagrinėjo visus kitus pagrindus ir juos atmetė.

         Šalių reikalavimai apeliaciniame procese

               30

                  Melli Bank Teisingumo Teismo prašo:

                        —

                        panaikinti skundžiamą sprendimą,

                        —

                        patenkinti bylose T-246/08 ir T-332/08 pareikštus ieškinius,

                        —

                        panaikinti ginčijamo sprendimo priedo B lentelės 4 punktą, kiek jis su ja susijęs,

                        —

                        pripažinti, kad Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punktas netaikytinas, jeigu Teisingumo Teismas nustatytų, kad jis yra privalomojo pobūdžio, ir

                        —

                        priteisti iš Tarybos bylinėjimosi apeliacinėje ir pirmojoje instancijose išlaidas.

               31

               Taryba, Prancūzijos Respublika, Jungtinė Karalystė ir Komisija Teisingumo Teismo prašo:

                        —

                        atmesti apeliacinį skundą ir

                        —

                        priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

         Dėl apeliacinio skundo

               32

               Apeliacinis skundas grindžiamas keturiais pagrindais. Kaip pirmąjį pagrindą, kurį sudaro dvi dalys, apeliantė nurodo tai, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nusprendęs, kad Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punktas yra privaloma nuostata, nors toks aiškinimas prieštarauja, kaip nurodyta šio pagrindo pirmoje dalyje, šios nuostatos tekstui, ir, kaip nurodyta jo antroje dalyje, proporcingumo principui. Kaip antrąjį pagrindą apeliantė nurodo tai, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad minėto 7 straipsnio 2 dalies d punktas atitinka proporcingumo principą. Trečiajame pagrinde apeliantė tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą formuluodamas ir taikydamas kriterijų, pagal kurį buvo nustatoma, ar apeliantė priklausė patronuojančiai bendrovei arba buvo jos kontroliuojama. Kaip ketvirtąjį pagrindą apeliantė nurodo tai, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog Taryba įvykdė pareigą motyvuoti sprendimą įtraukti apeliantę į Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkte nurodytų asmenų, subjektų ir organizacijų sąrašą.

         Dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su teisės klaida aiškinant Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punktą

      Šalių argumentai

               33

               Pirmojo pagrindo pirma dalis iš esmės susijusi su skundžiamo sprendimo 61–67 ir 69–70 punktais.

               34

               Apeliantė ginčija Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalyje pateikto žodžio „įšaldomos“ analizę, kurią Bendrasis Teismas atliko skundžiamo sprendimo 63 punkte ir po kurios jis padarė išvadą, kad Taryba neturėjo diskrecijos. Apeliantės teigimu, tai, kad minėtos 2 dalies antrame sakinyje vartojami žodžiai „kai <…> nustatoma, kad jie“, suteikia tam tikrą atspalvį anksčiau vartotam žodžiui „apima“ ir rodo, kad Taryba turi imtis vertinimo ir identifikavimo veiksmų, kad nustatytų, ar reikėjo įšaldyti priklausančių ar kontroliuojamų subjektų turtą. Be to, ši Bendrojo Teismo išvada prieštarauja skundžiamo sprendimo 64 ir 65 punktams, kuriuose jis tvirtina, kad Taryba turi įvertinti, ar buvo įvykdytos Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkto taikymo sąlygos, įskaitant dukterinių bendrovių, kurios visiškai priklauso subjektams, pripažintiems dalyvaujančiais platinant branduolinius ginklus, atžvilgiu.

               35

               Apeliantės teigimu, Reglamente Nr. 423/2007 numatytas individualizuotas požiūris dėl įtraukimo į Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkte nurodytų asmenų, subjektų ir organizacijų sąrašą, o tai pateisina Tarybai nustatytą pareigą specialiai motyvuoti kiekvieno subjekto įrašymą į šį sąrašą, kaip nurodyta šio reglamento 15 straipsnio 3 dalyje, kurios laikydamasi ji privalo nurodyti priežastis, dėl kurių, kaip ji mano, konkretus subjektas atitinka įrašymo į tokį sąrašą sąlygas.

               36

               Taryba, Prancūzijos Respublika, Jungtinė Karalystė ir Komisija ginčija tokį aiškinimą.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               37

               Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkte nustatyta, kad „įšaldomos visos V priede nurodytiems asmenims, subjektams ir organizacijoms priklausančios, jų turimos, jų valdomos arba kontroliuojamos lėšos <...>“ ir kad „į V priedą įtraukiami į IV priedą neįtraukti fiziniai ir juridiniai asmenys, subjektai ir organizacijos, kai pagal Bendrosios pozicijos 2007/140/BUSP 5 straipsnio 1 dalies b punktą nustatoma, kad jie <...> yra juridinis asmuo, subjektas arba organizacija, kurie priklauso arba kuriuos kontroliuoja, įskaitant neteisėtas priemones, a arba b punkte nurodytas asmuo, subjektas arba organizacija, [kurie dalyvauja branduolinių ginklų platinimo veikloje, yra tiesiogiai su ja susiję arba ją remia]“.

               38

               Pagal nusistovėjusią teismo praktiką (pagal analogiją žr. 1983 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Merck, 292/82, Rink. p. 3781, 12 punktą ir 2010 m. vasario 23 d. Sprendimo Teixeira, C-480/08, Rink. p. I-1107, 48 punktą) aiškindamas Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punktą Bendrasis Teismas atsižvelgė į šios nuostatos formuluotę ir kontekstą bei į teisės aktų, kurių dalis ji yra, tikslus.

               39

               Kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados 40 punkte, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai, remdamasis Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkto formuluote, nusprendė, kad pagal šią nuostatą Taryba privalėjo įšaldyti subjekto, kuris „priklauso kitam subjektui“, pripažintam dalyvaujančiu platinant branduolinius ginklus pagal šio reglamento 7 straipsnio 2 dalies a arba b punktą, arba kurį „kontroliuoja toks subjektas“, lėšas , , kiekvienu atveju atskirai įvertinusi, ar atitinkamas subjektas yra „priklausantis“ nurodytam subjektui arba jo „kontroliuojamas“.

               40

               Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 64 ir 65 punktuose teisingai nusprendė, kad, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies įžanginėje dalyje pateiktus žodžius „kai <…> nustatoma, kad jie“, Taryba turi atskirai įvertinti, ar konkretus subjektas yra „priklausantis arba kontroliuojamas“, atsižvelgdama, be kita ko, į tokio priklausymo laipsnį arba kontrolės intensyvumą. Bendrasis Teismas minėto sprendimo 63 ir 69 punktuose taip pat teisingai pabrėžė, kad, atsižvelgiant į minėtoje Reglamento Nr. 423/2007 nuostatoje vartojamą žodį „įšaldomos“, lėšų įšaldymo priemonė subjekto, kuris, kaip pripažino Taryba, priklauso subjektui, savo ruožtu pripažintam dalyvaujančiu platinant branduolinius ginklus, arba yra jo kontroliuojamas, atžvilgiu privalo būti priimta ir ji neturi būti grindžiama tuo, jog tokioje platinimo veikloje dalyvauja pats priklausantis arba kontroliuojamas subjektas.

               41

               Šios dvi Bendrojo Teismo išvados viena kitai neprieštarauja, nes pirmoji su tam tikra diskrecija susijusi su pareiga patikrinti, ar subjektas yra „priklausantis“ nurodytam subjektui arba jo „kontroliuojamas“, o antroji – su pareiga įšaldyti tokio subjekto lėšas netikrinant, ar jis pats dalyvauja platinant branduolinius ginklus.

               42

               Tokiomis aplinkybėmis negalima daryti išvados, kad dėl to, jog Taryba turi diskreciją nuspręsti, ar subjektas yra priklausantis arba kontroliuojamas, ji taip pat turi diskreciją nustatyti, ar toks subjektas prisideda prie branduolinių ginklų platinimo, kad nuspręstų, ar turi būti įšaldytos jo lėšos.

               43

               Taip pat iš Reglamento Nr. 423/2007 15 straipsnio 3 dalyje numatytos pareigos motyvuoti negalima daryti jokios išvados, kad tokia diskrecija turi būti pripažįstama. Iš tiesų konkrečios ir specifinės priežastys, kurias Taryba turi nurodyti, susijusios su atitinkamų asmenų, subjektų ir organizacijų įrašymu į atitinkamą sąrašą, t. y. prireikus dalyvavimas Irano Islamo Respublikos branduolinėje veikloje, arba, kiek tai susiję su priklausančiais ar kontroliuojamais subjektais, priežastys, dėl kurių ji nusprendė, kad įvykdyta priklausymo ar kontrolės sąlyga.

               44

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma dalis yra nepagrįsta ir dėl to turi būti atmesta.

         Dėl pirmojo pagrindo antros dalies ir antrojo pagrindo, susijusių su proporcingumo principo pažeidimu

      Šalių argumentai

               45

               Pirmojo pagrindo antroje dalyje apeliantė teigia, kad aiškindamas Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punktą taip, jog pagal jį Taryba neturi diskrecijos nuspręsti, ar dukterinė bendrovė atitinka šioje nuostatoje išdėstytus kriterijus, Bendrasis Teismas pažeidė proporcingumo principą. Kaip antrąjį pagrindą ji nurodo tai, kad jei Teisingumo Teismas nuspręstų, jog šio reglamento 7 straipsnio 2 dalies d punktas turi privalomąjį pobūdį, pati ši nuostata pažeistų proporcingumo principą, todėl šioje byloje turėtų būti pripažinta netaikytina pagal EB 241 straipsnį, o dėl to ginčijamas sprendimas netektų teisinio pagrindo. Pirmojo pagrindo antra dalis ir antrasis pagrindas iš esmės susiję su skundžiamo sprendimo 75, 76, 99, 102 bei 103 punktais ir jo 107–110 punktais.

               46

               Apeliantė kritikuoja Bendrojo Teismo argumentus, nes aiškindamas Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punktą jis neatsižvelgė į Saugumo Tarybos rezoliucijas. Ji primena šių rezoliucijų ryšį su šiuo reglamentu, kuris yra visų pirma aiškus iš šio reglamento 1, 2, 5 bei 6 konstatuojamųjų dalių ir Bendrosios pozicijos 2007/140 konstatuojamųjų dalių. Be to, nors Rezoliucija 1803 (2008) buvo priimta po Reglamento Nr. 423/2007, ji ypač svarbi aiškinant šio reglamento 7 straipsnio 2 dalies d punktą. Iš tiesų tai, kad Saugumo Taryba apeliantės atžvilgiu nepriėmė jokių lėšų įšaldymo priemonių, bet šios rezoliucijos 10 punkte rekomendavo valstybėms „atidžiai stebėti“, rodo, kad Saugumo Tarybos rezoliucijų tikslų buvo galima veiksmingai pasiekti mažiau griežtomis priemonėmis nei lėšų įšaldymas.

               47

               Be to, apeliantė mano, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 103 punkto paskutiniame sakinyje, kad subjektų, kurie priklauso arba kuriuos kontroliuoja subjektas, pripažintas dalyvaujančiu platinant branduolinius ginklus, lėšų įšaldymas yra reikalinga ir tinkama priemonė, siekiant užtikrinti prieš tokį subjektą priimtų priemonių veiksmingumą ir garantuoti, kad šios priemonės nebus apeinamos. Apeliantės teigimu, Reglamento Nr. 423/2007 5 straipsnio 1 dalyje, 7 straipsnio 3 ir 4 dalyse, 13 ir 16 straipsniuose jau numatytos veiksmingos priemonės. Apeliantės manymu, Bendrasis Teismas neteisingai atmetė jos pasiūlytas alternatyvias priemones, kaip negalinčias užkirsti kelio galimiems su nustatytomis ribojamosiomis priemonėmis nesuderinamiems sandoriams. Bet kuriuo atveju, kalbant apie ex post alternatyvias priemones, buvo galima įrašyti dukterinę bendrovę į sąrašą po to, kai buvo pritaikytos šios priemonės. Priimtu sprendimu Bendrasis Teismas iškraipė proporcingumo principą ir perkėlė įrodinėjimo pareigą, pareikalavęs, kad apeliantė įrodytų visišką alternatyvių priemonių veiksmingumą.

               48

               Be to, apeliantės teigimu, Bendrojo Teismo kategoriškas jos argumentų dėl šių alternatyvių priemonių veiksmingumo atmetimas skundžiamo sprendimo 107 punkte buvo akivaizdžiai nepriimtinas, atsižvelgiant į jos pagrindinių teisių pažeidimo, padaryto lėšų įšaldymo priemonėmis, mastą.

               49

               Apeliantė pažymi, kad ginčijamame sprendime nurodytos tik dvi iš dvidešimties Bank Melli Iran dukterinių bendrovių. Ji taip pat pateikė Bendrajam Teismui kitą pavyzdį, nurodytą skundžiamo sprendimo 53 punkte, iš kurio matyti, kad Taryba įrašė patronuojančią bendrovę į aptariamą sąrašą ir nenurodė nė vienos iš jos šešių dukterinių bendrovių. Remdamasi tuo ji daro išvadą, kad Taryba turi diskreciją, kai taiko Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punktą, arba tokia praktika rodo pareigos įrašyti visas dukterines bendroves į šį sąrašą neproporcingumą.

               50

               Remdamasi tuo apeliantė daro išvadą, kad Taryba turi diskreciją ir kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai aiškino Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punktą taip, kad jo taikymas privalomas. Minėto 7 straipsnio 2 dalies d punktas yra mažų mažiausiai dviprasmiškas. Pagal teismo praktiką, kai antrinės teisės nuostatą galima aiškinti įvairiai, prioritetą reikia teikti Sutartį atitinkančiam aiškinimui. Šioje byloje Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes neišaiškino Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkto taip, kad Taryba turi diskreciją.

               51

               Taryba, Prancūzijos Respublika, Jungtinė Karalystė ir Komisija mano, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai vertino aptariamos priemonės proporcingumą.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               52

               Iš nusistovėjusios teismų praktikos išplaukia, kad proporcingumo principas yra vienas iš bendrųjų Sąjungos teisės principų ir pagal jį reikalaujama, kad Sąjungos teisės nuostata nustatytos priemonės būtų tinkamos atitinkamais teisės aktais siekiamiems teisėtiems tikslams įgyvendinti ir neviršytų to, kas būtina jiems pasiekti (2002 m. gruodžio 10 d. Sprendimo British American Tobacco (Investments) ir Imperial Tobacco, C-491/01, Rink. p. I-11453, 122 punktas; 2005 m. gruodžio 6 d. Sprendimo ABNA ir kt., C-453/03, C-11/04, C-12/04 ir C-194/04, Rink. p. I-10423, 68 punktas ir 2010 m. birželio 8 d. Sprendimo Vodafone ir kt., C-58/08, Rink. p. I-4999, 51 punktas).

               53

               Apeliantė ginčija ne siekiamo tikslo, t. y. kovos su branduolinių ginklų platinimu Irane siekiant užtikrinti taiką ir tarptautinį saugumą, teisėtumą, bet tai, ar tinkama ir būtina įšaldyti priklausančių ar kontroliuojamų subjektų lėšas. Visų pirma ji kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad šis nepakankamai atsižvelgė į Saugumo Tarybos rezoliucijas, kai aiškino Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalį.

               54

               Šiuo atžvilgiu svarbu priminti, kad Saugumo Tarybos rezoliucijos ir Tarybos bendrosios pozicijos bei reglamentai priklauso atskiroms teisės sistemoms. Iš tiesų Jungtinėse Tautose ir Sąjungoje aktus priima pagal jų pagrindinius dokumentus – steigimo sutartis – suteiktus savarankiškus įgaliojimus turinčios institucijos (2011 m. lapkričio 16 d. Sprendimo Bank Melli Iran prieš Tarybą, C-548/09 P, Rink. p. I-11381, 100 ir 102 punktai).

               55

               Minėto Sprendimo Bank Melli Iran prieš Tarybą 103 punkte Teisingumo Teismas priminė, kad rengdama Bendrijos priemones, kuriomis siekiama įgyvendinti bendrojoje pozicijoje nurodytą Saugumo Tarybos rezoliuciją, Bendrija turi tinkamai atsižvelgti į atitinkamos rezoliucijos tekstą ir tikslus. Taip pat reikia atsižvelgti į Saugumo Tarybos rezoliucijos, kurią siekiama šiuo reglamentu įgyvendinti, tekstą ir tikslą (minėto Sprendimo Bank Melli Iran prieš Tarybą 104 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               56

               Bendrasis Teismas atsižvelgė į Rezoliuciją 1737 (2006), nes skundžiamo sprendimo 6 punkte konstatavo, kad ji buvo įgyvendinta Reglamentu Nr. 423/2007, kurio turinys yra iš esmės tapatus Bendrosios pozicijos 2007/140 turiniui. Šiuo atžvilgiu apeliantė nepaaiškina, kaip Bendrasis Teismas būtų galėjęs prieiti prie kitokios išvados, kiek tai susiję su būtinybe įšaldyti priklausančių ar kontroliuojamų subjektų lėšas. Iš tiesų reikia konstatuoti, kad Rezoliucijos 1737 (2006) 12 punkte aiškiai numatyta, kad turi būti įšaldytos subjektų, kurie priklauso arba kuriuos kontroliuoja Irano Islamo Respublikos branduolinėje veikloje dalyvaujantys asmenys ar subjektai, lėšos.

               57

               Kalbant apie Rezoliuciją 1803 (2008), reikia nurodyti, kad ja valstybės neįpareigojamos imtis konkrečių priemonių, bet jų prašoma atidžiai stebėti jų teritorijose esančių finansų įstaigų veiklą su Bank Melli Iran, siekiant išvengti, kad tokia veikla būtų prisidedama prie branduolinių ginklų platinimo riziką keliančios veiklos (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Bank Melli Iran prieš Tarybą 107 punktą). Iš šios rekomendacijos negalima daryti išvados, kad nebūtina įšaldyti subjektų, kurie priklauso arba kuriuos kontroliuoja Bank Melli Iran, lėšas.

               58

               Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 103 punkte nusprendė, jog įšaldžius pripažinto platinant branduolinius ginklus subjekto lėšas išlieka nemaža rizika, kad jis darys spaudimą jam priklausantiems ar jo kontroliuojamiems subjektams, kad apeitų jam taikomų priemonių poveikį, ir kad šių subjektų lėšų įšaldymas yra reikalingas ir tinkamas siekiant užtikrinti priimtų priemonių veiksmingumą ir garantuoti, kad šios priemonės nebus apeinamos.

               59

               Antra, kalbant apie apeliantės nurodytas alternatyvias priemones, visų pirma reikia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 109 punkte Bendrasis Teismas atsisakė nagrinėti išankstinio sandorių tvirtinimo ir nepriklausomo atstovo priežiūros priemones ir visišką sandorių su Irano Islamo Respublika draudimą, kurie pirmą kartą nurodyti per posėdį, motyvuodamas tuo, kad jie prieštaravo Bendrojo Teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 daliai ir 76a straipsnio 3 daliai. Skundžiamo sprendimo 107 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad nebuvo nustatyta, jog ginčijamo sprendimo priėmimo metu galiojusios priežiūros ir kontrolės priemonės buvo pakankamos, atsižvelgiant į to sprendimo 103 punkte apibūdintą riziką, taigi konstatavo, kad nepateikti įrodymai, o to Teisingumo Teismas neturi tikrinti nagrinėdamas apeliacinį skundą. Kalbant apie minėto sprendimo 108 punkte nurodytas ex post priemones, Bendrasis Teismas įvertino jų veiksmingumą vertindamas faktines aplinkybes, o to Teisingumo Teismas irgi neturi tikrinti, kai nagrinėja apeliacinį skundą.

               60

               Atsižvelgiant į šiuos veiksnius, negalima užginčyti Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 110 punkte padarytos išvados, kad apeliantės pasiūlytos alternatyvios priemonės nebuvo tinkamos nustatytam tikslui pasiekti.

               61

               Taip pat, kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 53 punkte ir dėl skundžiamo sprendimo 111 ir 112 punktuose Bendrojo Teismo nurodytų priežasčių, minėtas teismas galėjo, nepadarydamas teisės klaidos, nuspręsti, kad, atsižvelgiant į ypatingą tarptautinės taikos ir saugumo palaikymo svarbą, banko teisės verstis ekonomine veikla ir teisės į nuosavybę apribojimai, kuriuos lėmė lėšų įšaldymo priemonės, nėra neproporcingi siekiamiems tikslams.

               62

               Trečia, apeliantė nurodo tai, kad Taryba netaikė praktikos įšaldyti visų subjektų, kurie priklauso arba kuriuos kontroliuoja subjektai, pripažinti dalyvaujančiais platinant branduolinius ginklus, lėšas. Tačiau Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo:

                        —

                        73 punkte nusprendė, jog Taryba galėjo teisėtai netaikyti Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkto subjektams, kurie, kaip ji manė, neatitiko šios nuostatos taikymo kriterijų,

                        —

                        74 punkte nusprendė, jog ne visada įmanoma nustatyti visus kaip platinant branduolinius ginklus pripažintam subjektui priklausančius ar jo kontroliuojamus subjektus ir

                        —

                        75 punkte nusprendė, kad galima kitokia Tarybos praktika, darant prielaidą, kad ji neteisėta, negali sukurti teisėtų lūkesčių suinteresuotiesiems subjektams ar juo labiau teisės savo naudai remtis kitų naudai padarytu teisės pažeidimu.

               63

               Bendrasis Teismas taip pat nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 76 punkte nusprendė, jog su Bendrijos aktų aiškinimu susijusi teismo praktika, kuria rėmėsi apeliantė ir kuri primenama šio sprendimo 50 punkte, nebuvo reikšminga, nes jam nekilo jokių abejonių dėl Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkto aiškinimo.

               64

               Remiantis šiais argumentais darytina išvada, kad Bendrasis Teismas nepažeidė proporcingumo principo nei aiškindamas Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punktą, nei tikrindamas šios nuostatos taikymą apeliantei. Todėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalis ir antrasis pagrindas nepagrįsti ir turi būti atmesti.

         Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su teisės klaida, padaryta nusprendus, kad apeliantė priklauso savo patronuojančiai bendrovei arba yra jos kontroliuojama

      Šalių argumentai

               65

               Apeliantė kritikuoja skundžiamo sprendimo 119–129 punktus. Ji pabrėžia, kad reikia atsižvelgti į to sprendimo 121 punkte nurodytą kriterijų, pagal kurį būtina nustatyti, ar „yra nemaža tikimybė, kad apeliantė galėtų būti priversta bandyti išvengti jos patronuojančiai bendrovei nustatytų priemonių poveikio dėl to, kad ji priklauso [Bank Melli Iran]“.

               66

               Tačiau Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 123 punkte nusprendė, jog tik išimtinėmis aplinkybėmis galima pateisinti Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkto netaikymą dukterinei bendrovei, kuri visiškai priklauso subjektui, laikomam dalyvaujančiu platinant branduolinius ginklus.

               67

               Apeliantė taip pat nurodo teisės klaidą, kurią padarė Bendrasis Teismas, kai netinkamai atsižvelgė į precedentus konkurencijos teisės srityje. Apeliantė tvirtina, kad konkurencijos teisėje taikoma prezumpcija yra nuginčijama. Be to, pagal šią teisę atitinkamos bendrovės turi teisę pateikti pastabas Komisijai, o taip nebuvo šioje byloje, nes apeliantė buvo įrašyta į aptariamą sąrašą nesuteikus jai galimybės ginčyti Tarybos poziciją.

               68

               Be to, apeliantė tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai jai pritaikė skundžiamo sprendimo 121 punkte nurodytą kriterijų. Visų pirma jis tokią klaidą padarė dėl to, kad suteikė per didelę reikšmę patronuojančio subjekto teisei skirti Melli Bank direktorius. Šiuo atžvilgiu apeliantė primena daugelį Bendrajame Teisme pateikto ieškinio pareiškimo 17 punkte nurodytų aplinkybių ir jos prekybos veiklos apribojimus ir remdamasi tuo daro išvadą, kad nebuvo būtina imtis tokios priemonės, kaip antai jos lėšų įšaldymas.

               69

               Apeliantės teigimu, tai, kad ginčijamame ir skundžiame sprendimuose vadovaujamasi prielaida, kad ji imsis neteisėtų veiksmų, pažeidžia nekaltumo prezumpcijos principą, nes lėšų įšaldymas prilygsta baudžiamajai sankcijai.

               70

               Komisija pabrėžia, kad, kiek tai irgi susiję su šiuo apeliacinio skundo pagrindu, apeliantė nenurodo, kokiuose Bendrojo Teismo argumentuose galėjo būti padaryta teisės klaida. Be to, apeliantė ginčija faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimą.

               71

               Prancūzijos Respublika, Jungtinė Karalystė ir Komisija ginčija skundžiamo sprendimo 121 punkto pirmame sakinyje Bendrojo Teismo nurodytą kriterijų. Jų teigimu, Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkte pateikta alternatyvi sąlyga, t. y. kad jei nustatoma, jog apeliantė visiškai priklauso Bank Melli Iran, nebereikia įrodyti, kad pastaroji apeliantę dar ir kontroliuoja. Komisijos manymu, įvairius veiksnius, kuriais remdamasis Bendrasis Teismas nustato, ar egzistuoja tokia kontrolė, reikia laikyti „veikiau aspektais, kurie <…> parodo“ minėto 7 straipsnio 2 dalies d punkto ratio legis.

               72

               Tačiau Jungtinė Karalystė teigia, kad net jei Bendrojo Teismo taikytam kriterijui būtų pritarta, apeliantė neįrodė, kad jo argumentai buvo teisiškai klaidingi.

               73

               Kalbant apie konkurencijos teise grindžiamus kriterijus, kuriais rėmėsi Bendrasis Teismas, reikia nurodyti, jog Taryba, Prancūzijos Respublika, Jungtinė Karalystė ir Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas juos nurodė tik kaip pavyzdį.

               74

               Šios institucijos ir valstybės narės primena Teisingumo Teismo praktiką, pagal kurią lėšų įšaldymas yra laikinoji apsaugos priemonė, o ne sankcija.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               75

               Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkte numatyta, kad turi būti įšaldytos lėšos subjektų, kurie pripažinti priklausančiais subjektams, savo ruožtu pripažintiems dalyvaujančiais platinant branduolinius ginklus, tiesiogiai su jais susijusiais ar teikiančiais jiems paramą arba jų kontroliuojamais, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 7 straipsnio 2 dalies a arba b punktą. Šią nuostatą reikia aiškinti atsižvelgiant į Rezoliucijos 1737 (2006) 12 punktą, kuriame numatyta, kad turi būti įšaldytos lėšos subjektų, kurie priklauso arba kuriuos kontroliuoja asmenys ar subjektai, pripažinti dalyvaujančiais platinant branduolinius ginklus, tiesiogiai su jais susiję ar teikiantys jiems paramą.

               76

               Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkte numatyti du alternatyvūs kriterijai, t. y. priklausymas ir kontrolė. Iš ginčijamo sprendimo ir Tarybos per posėdį Bendrajame Teisme pateiktų pastabų, kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 120 punkte, matyti, kad apeliantės lėšos buvo įšaldytos dėl to, kad ji buvo subjektas, „priklausantis“Bank Melli Iran. Taigi Bendrasis Teismas teisingai nusprendė tik patikrinti, ar Melli Bank priklauso Bank Melli Iran.

               77

               Apeliantė neginčija, kad ji visiškai priklauso Bank Melli Iran. Tačiau ji mano, kad Bendrasis Teismas tinkamai teisiškai nepatikrino, ar dėl to, kad apeliantė priklausė Bank Melli Iran, buvo nemaža tikimybė, kad ji galėjo būti priversta bandyti išvengti jos patronuojančiai bendrovei nustatytų priemonių poveikio, ir nurodo skundžiamo sprendimo 121 punkto pirmą sakinį.

               78

               Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad, nepaisant aiškios Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkto formuluotės, aiškinamos atsižvelgiant į Rezoliucijos 1737 (2006) 12 punktą, ir to, kad apeliantė neneigė, jog visiškai priklausė Bank Melli Iran, Bendrasis Teismas nusprendė, kad būtina atlikti papildomą patikrinimą.

               79

               Taip nusprendęs jis neteisingai pritaikė Sąjungos teisę. Iš tiesų, kai subjektas 100 % priklauso subjektui, kuris laikomas dalyvaujančiu platinant branduolinius ginklus, Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkte numatyta priklausymo sąlyga yra įvykdyta.

               80

               Tačiau tokia teisės klaida nelemia skundžiamo sprendimo panaikinimo, nes bet kuriuo atveju Bendrasis Teismas atmetė apeliantės pagrindą.

               81

               Priešingai, nei teigia apeliantė, priemonė, kuri jos atžvilgiu priimta dėl jos visiško priklausymo Bank Melli Iran, nepažeidžia nekaltumo prezumpcijos. Iš tiesų pagal Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punktą priimtos lėšų įšaldymo priemonės konkrečiai nesietinos su savarankiškais tokio subjekto, kaip antai apeliantė, veiksmais, dėl to nereikalaujama, kad jos veiksmai prieštarautų šio reglamento nuostatoms.

               82

               Todėl trečiasis pagrindas yra nepagrįstas.

         Dėl ketvirtojo pagrindo, susijusio su motyvavimo stoka

      Šalių argumentai

               83

               Apeliantė ginčija Bendrojo Teismo argumentus, išdėstytus skundžiamo sprendimo 143–151 punktuose. Ji primena, kad atitinkamas asmuo apie jo nenaudai priimto akto motyvus turi sužinoti tuo pačiu metu kaip ir apie tokį aktą, ir pažymi, kad šioje byloje ginčijamame sprendime nebuvo nurodyta jokia „konkreti ir specifinė priežastis“, kaip reikalaujama Reglamento Nr. 423/2007 15 straipsnio 3 dalyje. Dublike ji nurodo, kad apie minėtą sprendimą jai turėjo būti pranešta.

               84

               Pirma, apeliantės teigimu, nepakako to, kad Taryba ginčijamame sprendime nurodė, kad jis priimtas pagal Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalį, nes šioje nuostatoje nurodyti keli atvejai, kai Taryba būtų galėjusi įtraukti apeliantę į aptariamą sąrašą.

               85

               Antra, visiškai nebuvo nurodyta, kodėl Taryba nusprendė, kad buvo nemaža tikimybė, jog apeliantė galėtų būti priversta bandyti išvengti jos patronuojančios bendrovės įrašymo į šį sąrašą poveikio.

               86

               Trečia, apeliantė tvirtina, kad Bendrojo Teismo teiginys, jog Taryba netiesiogiai nusprendė, kad apeliantė priklausė savo patronuojančiai bendrovei, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punktą, todėl ji buvo įtraukta į šį sąrašą, yra skubota išvada, kurio visiškai nepagrindžia ginčijamo sprendimo tekstas.

               87

               Ketvirta, apeliantė teigia, kad galimybė pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo nepaneigia to, kad Taryba neįvykdė pareigos motyvuoti šį sprendimą.

               88

               Penkta, apeliantė pažymi, kad ji susirašinėjo su Taryba, kad išsiaiškintų, kodėl buvo įtraukta į aptariamą sąrašą ir kodėl įšaldytos jos lėšos, tačiau Taryba atsisakė atsiųsti jos bylą.

               89

               Taryba, Prancūzijos Respublika ir Komisija ginčija pagrindo, susijusio su nepranešimu apie ginčijamą sprendimą, priimtinumą.

               90

               Komisija pažymi, kad apeliantė neginčija skundžiamo sprendimo 146 punkte Bendrojo Teismo nurodyto principo, pagal kurį, be pareigos nurodyti teisinį pagrindą, Tarybos pareiga pateikti motyvus susijusi su aplinkybe, jog atitinkamas subjektas priklausė subjektui, pripažintam dalyvaujančiu platinant branduolinius ginklus, arba buvo jo kontroliuojamas, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies a arba b punktą.

               91

               Šiuo atžvilgiu Taryba, Prancūzijos Respublika, Jungtinė Karalystė ir Komisija mano, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 147 ir paskesniuose punktuose nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, jog ginčijamas sprendimas buvo pakankamai motyvuotas. Visų pirma dėl to, kad minėto sprendimo priedo B lentelės 4 punkte buvo nurodyta Melli Bank, apeliantė galėjo suprasti, kad lėšos buvo įšaldytos dėl to, kad ji buvo Bank Melli Iran dukterinė bendrovė.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               92

               Visų pirma reikia atmesti apeliacinio skundo pagrindą, susijusį su tuo, kad buvo nepranešta apie ginčijamą sprendimą. Iš tiesų, kaip savo išvados 66 punkte pažymėjo generalinis advokatas, šis pagrindas nebuvo nurodytas Bendrajame Teisme. Nagrinėdamas apeliacinį skundą Teisingumo Teismas iš esmės kompetentingas tik ištirti pirmojoje instancijoje nagrinėtų pagrindų teisinius vertinimus (2011 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C-544/09 P, 63 punktas).

               93

               Kiek tai susiję su pareiga motyvuoti, apeliantė neginčija principo, pagal kurį ši pareiga turi būti vertinama atsižvelgiant į konkrečios bylos aplinkybes, kurį Bendrasis Teismas priminė skundžiamo sprendimo 143–145 punktuose. Tačiau ji tvirtina, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ginčijamas sprendimas buvo pakankamai motyvuotas ir kad buvo įvykdyta Reglamento Nr. 423/2007 15 straipsnio 3 dalyje nustatyta pareiga nurodyti konkrečias bei specifines šio sprendimo priežastis.

               94

               Skundžiamo sprendimo 147 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad Taryba ir ginčijamo sprendimo pavadinime, ir jo 2 konstatuojamojoje dalyje nurodė šio sprendimo priėmimo teisinį pagrindą, t. y. Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalį, o minėto sprendimo priedo B lentelės 4 punkte tai, kad Bank Melli Iran dalyvavo platinant branduolinius ginklus, ir tai, kad apeliantė buvo viena iš šios bendrovės filialų ir dukterinių bendrovių.

               95

               Priešingai, nei tvirtina apeliantė, Bendrasis Teismas ginčijamame sprendime nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, jog nebuvo būtina patikslinti, kad ginčijamas sprendimas, kiek jis su ja susijęs, buvo priimtas taikant minėto reglamento 7 straipsnio 2 dalies d punktą, nes jame buvo nurodyti Bank Melli Iran filialai ir dukterinės bendrovės.

               96

               Taigi Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 148 punkte nusprendė, kad, atsižvelgiant į jo nurodytą teismo praktiką, susijusią su pareiga motyvuoti, pakako nurodyti, jog apeliantė buvo Bank Melli Iran dukterinė bendrovė, o apie tai apeliantė tikrai žinojo ir to niekada neginčijo.

               97

               Kalbant apie galimybę pareikšti ieškinį, reikia nurodyti, kad apeliantės argumentas grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu. Iš tiesų Bendrasis Teismas to sprendimo 151 punkte nenurodė vien to, kad apeliantė galėjo pareikšti ieškinį, bet išsamiai išdėstė byloje T-246/08 pareikšto ieškinio turinį, kad pagrįstų savo išvadą, jog motyvai buvo pakankami, ir šiuo atžvilgiu pažymėjo, kad pareikšdama ieškinį apeliantė žinojo, jog tarp jos lėšų įšaldymo ir dalyvavimo platinant branduolinius ginklus, kuriuo kaltinama jos patronuojanti bendrovė Bank Melli Iran, buvo ryšys.

               98

               Kalbant apie argumentą, kad Taryba neatsiuntė bylos, pasakytina, kad jis nereikšmingas nagrinėjant apeliacinio skundo pagrindą, susijusį su pareigos motyvuoti ginčijamą sprendimą pažeidimu, nes Bendrasis Teismas, nepadarydamas teisės klaidos, nusprendė, kad, atsižvelgiant į susijusią teismo praktiką, minėtas sprendimas buvo pakankamai motyvuotas.

               99

               Darytina išvada, kad ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas.

               100

               Kadangi nebuvo patenkintas nė vienas apeliantės pateiktas apeliacinio skundo pagrindas, apeliacinį skundą reikia atmesti.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               101

               Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 122 straipsnį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal šio reglamento 69 straipsnio 2 dalį, kuri taikoma apeliaciniam procesui pagal reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Taryba, Prancūzijos Respublika, Jungtinė Karalystė ir Komisija prašė priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas ir ši bylą pralaimėjo, ji turi jas padengti.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti apeliacinį skundą.

                           2.

                           Priteisti iš Melli Bank plc bylinėjimosi išlaidas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: anglų.


title: 2012 m. kovo 27 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Post Danmark A/S prieš Konkurrencerådet.#Højesteret prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#EB 82 straipsnis – Dominuojančią padėtį užimanti pašto įmonė, turinti universaliosios paslaugos pareigą, kiek tai susiję su tam tikro adresuoto pašto platinimu – Mažų kainų taikymas tam tikriems buvusiems konkurento klientams – Įrodymų apie ketinimą nebuvimas – Diskriminacija pagal kainas – Mažos ir selektyvios kainos – Realus arba tikėtinas konkurento išstūmimas – Poveikis konkurencijai ir dėl to vartotojams – Objektyvus pateisinimas.#Byla C‑209/10.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. kovo 27 d. (
            *1
         )
      „EB 82 straipsnis — Dominuojančią padėtį užimanti pašto įmonė, turinti universaliosios paslaugos pareigą, kiek tai susiję su tam tikro adresuoto pašto platinimu — Mažų kainų taikymas tam tikriems buvusiems konkurento klientams — Įrodymų apie ketinimą nebuvimas — Diskriminacija pagal kainas — Mažos ir selektyvios kainos — Realus arba tikėtinas konkurento išstūmimas — Poveikis konkurencijai ir dėl to vartotojams — Objektyvus pateisinimas“
      Byloje C-209/10
      dėl Højesteret (Danija) 2010 m. balandžio 27 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2010 m. gegužės 3 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Post Danmark A/S

      prieš

         Konkurrencerådet,

      dalyvaujant

         Forbruger-Kontakt a-s,

      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.-C. Bonichot, teisėjai A. Rosas, E. Levits, A. Ó Caoimh (pranešėjas), L. Bay Larsen, T. von Danwitz, A. Arabadjiev ir E. Jarašiūnas,
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. kovo 1 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Post Danmark A/S, atstovaujamos advokat S. Zinck, Rechtsanwalt T. Lübbig ir advokat N. Westergaard,

               —

                  Forbruger-Kontakt a-s, atstovaujamos advokat P. Stig Jakobsen,

               —

               Danijos vyriausybės, atstovaujamos C. Vang, padedamo advokat O. Koktvedgaard,

               —

               Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek, T. Müller ir V. Štencel,

               —

               Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato F. Arena,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos B. Gencarelli, U. Nielsen ir K. Mojzesowicz,

               —

               ELPA priežiūros institucijos, atstovaujamos X. Lewis ir M. Schneider,

         susipažinęs su 2011 m. gegužės 24 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl EB 82 straipsnio išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Post Danmark A/S (toliau – Post Danmark) ir Konkurrencerådet (konkurencijos tarnyba) dėl Post Danmark trims buvusiems savo konkurentės Forbruger-Kontakt a-s (toliau – Forbruger-Kontakt) klientams taikytų kainų.

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               3

                  Post Danmark ir Forbruger-Kontakt yra dvi svarbiausios Danijos neadresuoto pašto (reklaminių brošiūrų, telefono knygų, vadovų, vietinių ir regioninių laikraščių ir t. t.) platinimo sektoriuje veikiančios įmonės. Kaip nurodyta sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, šis sektorius yra visiškai liberalizuotas ir jam netaikomi pašto paslaugas reglamentuojantys Danijos teisės aktai. Pagrindinėje byloje neginčijama, kad atitinkamą rinką galima apibrėžti kaip Danijos neadresuoto pašto platinimo rinką.

               4

               Pagrindinėje byloje nagrinėjamų faktinių aplinkybių metu Post Danmark turėjo monopoliją platinti adresuotus laiškus ir siuntinius, neviršijančius tam tikro svorio, ir dėl išimtinės platinimo teisės su monopolija susijusią universaliosios paslaugos pareigą platinti šio svorio neviršijantį adresuotą paštą. Dėl to minėta įmonė buvo sukūrusi visą nacionalinę teritoriją apimantį platinimo tinklą, naudojamą ir platinant neadresuotą paštą.

               5

               Spaudos grupės Søndagsavisen a-s vieneto Forbruger-Kontakt pagrindinę veiklą sudaro neadresuoto pašto platinimas. Pagrindinėje byloje nagrinėjamų faktinių aplinkybių metu Forbruger-Kontakt sukūrė beveik visą nacionalinę teritoriją apimantį platinimo tinklą, ypač įgydama mažesnes neadresuoto pašto platinimo įmones.

               6

               Iki 2004 m. grupės SuperBest, Spar ir Coop, didmeninio platinimo sektoriaus įmonės, buvo svarbios Forbruger-Kontakt klientės. 2003 m. pabaigoje Post Danmark su šiomis trimis grupėmis sudarė sutartis, pagal kurias įsipareigojo nuo 2004 m. sausio 1 d. platinti šių trijų grupių neadresuotą paštą.

               7

               Prieš sudarydama susitarimą su Post Danmark grupė Coop vedė derybas ir su ja, ir su Forbruger-Kontakt. Abiejų šių operatorių kainų pasiūlymai buvo labai panašūs, tik Post Danmark pasiūlyta kaina buvo šiek tiek mažesnė.

               8

               Gavusi Forbruger-Kontakt pateiktą skundą, 2004 m. rugsėjo 29 d. sprendime Konkurrencerådet padarė išvadą, kad Post Danmark piktnaudžiavo savo dominuojančia padėtimi Danijos neadresuoto pašto rinkoje, kai taikė tikslinę nuolaidų politiką, skirtą užtikrinti savo klientų lojalumą: t. y. pirma, tokioje pačioje padėtyje esančius savo klientus vertino skirtingai tarifų ir nuolaidų atžvilgiu (Konkurrencerådet tokią politiką kvalifikavo kaip „papildomą diskriminaciją pagal kainas“) ir, antra, taikė skirtingus tarifus buvusiems Forbruger-Kontakt klientams ir savo esamiems klientams, negalėdama šių didelių tarifų ir nuolaidų skirtumų pateisinti su jos sąnaudomis susijusiais motyvais (tokią praktiką Konkurrencerådet kvalifikavo kaip „pagrindinę diskriminaciją pagal kainas“).

               9

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad grupei Coop pasiūlyta kaina neleido padengti Post Danmark„vidutinių bendrųjų sąnaudų“, tačiau ji leido padengti „vidutines ribines sąnaudas“.

               10

                  Post Danmark teigimu, su šia grupe sudaryta sutartis leido realizuoti didelio masto ekonomiją visų pirma dėl to, kad ši sutartis apėmė penkis šios grupės ženklus, t. y. iki penkių laiškų vienam namų ūkiui. Šiuo klausimu sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodyta, kad Post Danmark neadresuoto pašto platinimo sąnaudos nuo 2003 m. iki 2004 m. sumažėjo 0,13 DKK už kiekvieną siuntimą.

               11

               Tačiau Konkurrencerådet manė, kad analizuojant sąnaudas ši aplinkybė neturi reikšmės vertinant visą Post Danmark taikomą kainų politiką grupės Coop atžvilgiu. Iš tiesų, pirma, masto ekonomijos realizavimu grindžiamas kriterijus nebuvo įtrauktas į Post Danmark bendrą tarifų ir nuolaidų politiką ir, antra, nedidelis kelių laiškų pristatymo vienam namų ūkiui sąnaudų sumažėjimas nėra susijęs su tuo, kad laiškus adresuoja tas pats ekspeditorius.

               12

               2005 m. liepos 1 d. sprendimu Konkurrenceankenævnet (skundus dėl konkurencijos teisės pažeidimų nagrinėjanti komisija) patvirtino 2004 m. rugsėjo 29 d.Konkurrencerådet sprendimą.

               13

               Be to, Konkurrenceankenævnet patvirtino 2004 m. lapkričio 24 d.Konkurrencerådet sprendimą, kuriuo pripažinta, kad negalima įrodyti Post Danmark ketinimo pašalinti konkurenciją, todėl ši įmonė nepiktnaudžiavo dominuojančia padėtimi, kai neadresuoto pašto platinimo rinkoje taikė „grobuoniškas“ kainas.

               14

               Šie Konkurrencerådet ir Konkurrenceankenævnet sprendimai tapo galutiniai tiek, kiek jais pripažįstama, kad, pirma, nepiktnaudžiaujama dominuojančia padėtimi taikant „grobuoniškas“ kainas ir, antra, piktnaudžiaujama tokia padėtimi dėl „papildomos diskriminacijos pagal kainas“ politikos, taikomos kitų Post Danmark klientų nei grupės SuperBest, Spar ir Coop atžvilgiu.

               15

                  Post Danmark ginčijo Østre Landsret (Rytų regiono teismas) šių sprendimų dalis, susijusias su piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi selektyviai taikant mažas kainas minėtoms grupėms.

               16

               2007 m. gruodžio 21 d. sprendimu šis teismas patvirtino tuos pačius Konkurrencerådet ir Konkurrenceankenævnet sprendimus tiek, kiek jais buvo konstatuota, kad Post Danmark piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi Danijos neadresuoto pašto platinimo rinkoje, kai 2003–2004 m. taikė skirtingą kainų politiką savo klientams ir buvusiems Forbruger-Kontak klientams, negalėdama pateisinti šio skirtumo su sąnaudomis susijusiais motyvais.

               17

                  Post Danmark dėl šio lØstre Landsret sprendimo pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme. Ji, be kita ko, tvirtina, kad pagal iš 1991 m. liepos 3 d. Sprendimo AKZO prieš Komisiją (C-62/86, Rink. p. I-3359) išplaukiančius kriterijus, kurie buvo „iš dalies pakeisti“2001 m. kovo 20 d. Komisijos sprendimu 2001/354/EB dėl procedūros pagal EB sutarties 82 straipsnį (byla COMP/35.141 – Deutsche Post AG) (OL L 125, p. 27), grupės Coop viduje sutarti tarifai gali būti laikomi piktnaudžiavimu, tik jeigu gali būti įrodytas ketinimas eliminuoti konkurentą. Tačiau Konkurrencerådet teigė, kad ketinimas išstumti konkurentą nėra būtina sąlyga, kuri turi būti įvykdyta tam, kad būtų galima laikyti, jog buvo piktnaudžiaujama dominuojančia padėtimi selektyviai taikant kainas, kurios yra mažesnės nei vidutinės bendrosios sąnaudos, bet didesnės nei vidutinės ribinės sąnaudos.

               18

               Tokiomis aplinkybėmis Højesteret nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti tokius prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar EB 82 straipsnis turi būti aiškinamas kaip reiškiantis, kad gali būti laikoma, jog dominuojančią padėtį užimanti pašto įmonė, turinti universaliosios paslaugos pareigą, selektyviai taikydama mažesnes kainas, kurios nesiekia pašto įmonės vidutinių bendrųjų sąnaudų, tačiau viršija jos vidutines ribines sąnaudas, piktnaudžiavo savo padėtimi siekdama išstumti konkurentą, jei įrodyta, kad tokio dydžio kainos nebuvo nustatytos turint tikslą jį eliminuoti?

                        2.

                        Jei atsakymas į pirmąjį klausimą yra toks, kad šiomis aplinkybėmis selektyviai taikant mažesnę kainą gali būti piktnaudžiaujama padėtimi siekiant išstumti konkurentą, į kokias aplinkybes turėtų atsižvelgti nacionalinis teismas?“

         Dėl prejudicinių klausimų

               19

               Savo klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, kokiomis aplinkybėmis dominuojančią padėtį užimančios įmonės tam tikriems buvusiems konkurento klientams taikomų mažų kainų politika turi būti laikoma EB 82 straipsniui prieštaraujančiu piktnaudžiavimu siekiant išstumti konkurentą, ir, konkrečiai kalbant, ar išvada, kad taip piktnaudžiaujama, gali būti grindžiama vienintele aplinkybe, kad dominuojančią padėtį užimančios įmonės vieninteliam klientui taikoma kaina yra mažesnė nei atitinkamai veiklai priskiriamos vidutinės bendrosios sąnaudos, tačiau viršija su ja susijusias vidutines ribines sąnaudas.

               20

               Iš teismo praktikos matyti, kad EB 82 straipsnis apima ne tik veiksmus, kuriais daroma tiesioginė žala vartotojams, bet ir veiksmus, kurie jiems padaro žalą iškraipydami konkurenciją (2011 m. vasario 17 d. Sprendimo TeliaSonera Sverige, C-52/09, Rink. p. I-527, 24 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Būtent pastarąja prasme reikia suprasti prejudiciniuose klausimuose vartojamus žodžius „piktnaudžiavimą siekiant išstumti konkurentą“.

               21

               Pagal nusistovėjusią teismo praktiką tokios dominuojančios padėties buvimo konstatavimas savaime nereiškia jokio kaltinimo atitinkamai įmonei (žr. 1983 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin prieš Komisiją, 322/81, Rink. p. 3461, 57 punktą ir 2000 m. kovo 16 d. Sprendimo Compagnie maritime belge transports ir kt. prieš Komisiją, C-395/96 P ir C-396/96 P, Rink. p. I-1365, 37 punktą). Iš tiesų EB 82 straipsniu visiškai nesiekiama sukliudyti įmonei užimti dominuojančią padėtį rinkoje dėl savo nuopelnų (žr., be kita ko, minėto Sprendimo TeliaSonera Sverige 24 punktą). Šia nuostata taip pat nesiekiama užtikrinti, kad mažiau produktyvūs nei dominuojančią padėtį užimanti įmonė konkurentai liktų rinkoje.

               22

               Taigi bet kokiu konkurento išstūmimo poveikiu nebūtinai iškraipoma konkurencija (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo TeliaSonera Sverige 43 punktą). Iš esmės konkurencija remiantis nuopelnais gali lemti rinkos išnykimą ar susilpninti konkurentus, kurie mažiau produktyvūs, todėl mažiau patrauklūs vartotojams, be kita ko, kainų, pasirinkimo, kokybės ar naujovių atžvilgiu.

               23

               Pagal nusistovėjusią teismo praktiką dominuojančią padėtį užimanti įmonė turi ypatingą pareigą savo elgesiu nepažeisti veiksmingos ir neiškraipytos konkurencijos vidaus rinkoje (žr. 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimo France Télécom prieš Komisiją, C-202/07 P, Rink. p. I-2369, 105 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Kai dominuojanti padėtis atsiranda dėl anksčiau buvusio teisės aktais numatyto monopolio, į šią aplinkybę turi būti atsižvelgta.

               24

               Šiuo klausimu taip pat reikia priminti, kad EB 82 straipsnis apima būtent dominuojančią padėtį užimančios įmonės veiksmus, kurie vartotojų nenaudai, taikant kitas priemones nei tos, kurios reguliuoja normalios konkurencijos sąlygas remiantis ūkio subjektų teikiamomis paslaugomis, trukdo išlaikyti rinkoje esamos konkurencijos laipsnį arba plėsti šią konkurenciją (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų AKZO prieš Komisiją 69 punktą; France Télécom prieš Komisiją 104 ir 105 punktus ir 2010 m. spalio 14 d. Sprendimo Deutsche Telekom prieš Komisiją, C-280/08 P, Rink. p. I-9555, 174, 176 ir 180 punktus bei juose nurodytą teismo praktiką).

               25

               Taigi EB 82 straipsniu draudžiama, be kita ko, dominuojančiai įmonei imtis veiksmų, kurie turi jos konkurentų, laikomų tokiais pat produktyviais kaip ir ji, išstūmimo iš rinkos poveikį, ir taip sustiprinti savo dominuojančią padėtį pasitelkiant priemones, kurios skiriasi nuo konkurencijos remiantis nuopelnais priemonių. Atsižvelgiant į tai, ne kiekviena konkurencija pagal kainas gali būti laikoma teisėta (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų AKZO prieš Komisiją 70 ir 72 punktus; France Télécom prieš Komisiją 106 punktą ir Deutsche Telekom prieš Komisiją 177 punktą).

               26

               Siekiant nustatyti, ar taikydama savo tarifus dominuojanti įmonė piktnaudžiauja šia padėtimi, reikia įvertinti visas aplinkybes ir patikrinti, ar tokiais tarifais siekiama atimti iš pirkėjo tiekimo šaltinių pasirinkimo galimybę arba ją apriboti, sukurti konkurentams patekimo į rinką kliūtis, prekybos partneriams taikyti nevienodas sąlygas už lygiavertes paslaugas, taip sudarant jiems nepalankias konkurencines sąlygas, ar iškraipant konkurenciją sustiprinti savo dominuojančią padėtį (minėto Sprendimo Deutsche Telekom prieš Komisiją 175 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               27

               Minėtame Sprendime AKZO prieš Komisiją, kuriame reikėjo nustatyti, ar įmonė taikė „grobuoniškas“ kainas, Teisingumo Teismas visų pirma šio sprendimo 71 punkte nusprendė, kad kainos, kurios yra mažesnės nei „kintamųjų“ sąnaudų (t. y. tų, kurios skiriasi atsižvelgiant į pagamintą kiekį) vidurkis, iš principo turi būti laikomos piktnaudžiavimu, jeigu preziumuojama, kad taikydama tokias kainas dominuojančią padėtį užimanti įmonė siekia vienintelio ekonominio tikslo – eliminuoti konkurentus. Antra, to paties sprendimo 72 punkte jis nusprendė, kad kainos, kurios yra mažesnės nei bendrųjų sąnaudų vidurkis, bet didesnės nei kintamųjų sąnaudų vidurkis, turi būti laikomos piktnaudžiavimu, jeigu nustatytos laikantis plano eliminuoti konkurentą.

               28

               Siekdamas įvertinti dominuojančią padėtį užimančios įmonės mažų kainų politikos teisėtumą, Teisingumo Teismas rėmėsi atitinkamų kainų ir tam tikrų dominuojančią padėtį užimančios įmonės patirtų sąnaudų palyginimu pagrįstais kriterijais ir šios įmonės strategija (žr. minėtų sprendimų AKZO prieš Komisiją 74 punktą ir France Télécom prieš Komisiją 108 punktą).

               29

               Kiek tai susiję su galima Post Danmark antikonkurencine strategija, iš bylos medžiagos matyti, kad skundas, kuriuo iškelta pagrindinė byla, buvo susijęs su tuo, kad taikydama tam tikriems svarbiems savo konkurento klientams mažų kainų politiką Post Danmark galėjo eliminuoti iš atitinkamos rinkos savo konkurentą. Kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nebuvo galima įrodyti, kad Post Danmark ketino išstumti šį konkurentą.

               30

               Be to, priešingai, nei argumentuoja Danijos vyriausybė, kuri vykstant šiam procesui pateikė pastabas Konkurrencerådet pagrindinėje byloje pateiktiems reikalavimams palaikyti, remiantis vien tuo, kad dominuojančią padėtį užimančios įmonės veiksmai, kaip ir pagrindinėje byloje nagrinėjama kainų politika, gali būti kvalifikuojami kaip „diskriminacija pagal kainas“, t. y. tuo, kad skirtingiems klientams ar skirtingoms klientų kategorijoms už prekes ir paslaugas, kurių sąnaudos tos pačios, taikomos skirtingos kainos, arba, atvirkščiai, klientams, kuriems pasiūlos sąnaudos skiriasi, taikoma vienoda kaina, negalima teigti, kad piktnaudžiaujama siekiant išstumti konkurentą.

               31

               Šiuo atveju iš bylos medžiagos matyti, kad, siekdamos palyginti kainą ir sąnaudas, Danijos konkurencijos institucijos rėmėsi ne „kintamųjų sąnaudų“ sąvoka, nurodyta Sprendime AKZO prieš Komisiją susiklosčiusioje teismo praktikoje, o kita sąvoka, t. y. ta, kurią Danijos institucijos pavadino „ribinėmis sąnaudomis“. Šiuo atžvilgiu būtent iš Danijos vyriausybės rašytinių pastabų ir iš jos raštu pateiktų atsakymų į Teisingumo Teismo užduotus klausimus matyti, kad minėtos institucijos „ribines sąnaudas“ apibrėžė kaip „sąnaudas, kurios turėtų išnykti greitu arba ganėtinai greitu laiku (laikotarpiu nuo trejų iki penkerių metų), jei Post Danmark nutrauktų neadresuoto pašto platinimo veiklą“. Be to, ši vyriausybė nurodė: savo ruožtu „vidutinės bendrosios sąnaudos“ apibrėžtos kaip „vidutinės ribinės sąnaudos, prie kurių pridėta įvertinus nustatyta Post Danmark bendrųjų sąnaudų, susijusių su kitokia nei universaliosios paslaugos pareigai priskiriama veikla, dalis“.

               32

               Kaip minėta vyriausybė pažymėjo savo raštu pateiktuose atsakymuose į šiuos klausimus, pagrindinei bylai būdinga tai, kad esančios didelės sąnaudos yra susijusios ir su universaliosios paslaugos pareigai priskiriama Post Danmark veikla, ir su neadresuoto pašto platinimu. Šias „bendrąsias“ sąnaudas lėmė būtent tai, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamų faktinių aplinkybių metu Post Danmark daugiausia naudojo tą pačią infrastruktūrą bei tuos pačius darbuotojus ir neadresuoto pašto platinimo veiklai, ir veiklai, kuri jai buvo išimtinai paskirta vykdyti dėl jos universaliosios paslaugos pareigos, susijusios su tam tikru adresuotu paštu. Ta pati vyriausybė nurodo: Konkurrencerådet teigimu, kadangi Post Danmark vykdydama neadresuoto pašto platinimo veiklą naudojasi savo „bendraisiais platinimo grandinės ištekliais“, universaliosios paslaugos pareigai priskiriamos veiklos sąnaudos galėtų sumažėti laikotarpiu nuo trejų iki penkerių metų, jei Post Danmark nutrauktų neadresuoto pašto platinimo veiklą.

               33

               Tokiomis aplinkybėmis iš bylos medžiagos, būtent iš šio sprendimo 13 punkte minėto 2004 m. lapkričio 24 d.Konkurrencerådet sprendimo 148–151 ir 200 punktų, matyti, kad siekdama įvertinti sąnaudas, jos kvalifikuotas kaip „vidutines ribines“, Konkurrencerådet visų pirma atsižvelgė ne tik į neadresuoto pašto platinimo veiklai priskirtinas pastovias ir kintamąsias sąnaudas, bet ir į veiksnius, kvalifikuojamus kaip „bendrosios kintamos sąnaudos“, „75 % priskirtinų bendrų logistikos pajėgumų sąnaudų“ bei „25 % nepriskirtinų bendrųjų sąnaudų“.

               34

               Reikia pažymėti, kad konkrečiomis pagrindinės bylos aplinkybėmis tokiu priskyrimo metodu, atrodo, siekiama nustatyti pagrindines neadresuoto pašto platinimo veiklai priskiriamas sąnaudas.

               35

               Atlikus šį įvertinimą, buvo, be kita ko, konstatuota, kad grupės Coop siūloma kaina neleido Post Danmark padengti bendrai neadresuoto pašto platinimo veiklai priskirtų vidutinių bendrųjų sąnaudų, tačiau leido padengti vidutines ribines šios veiklos sąnaudas, kokios įvertintos Danijos konkurencijos institucijų.

               36

               Be to, neginčijama, kad nagrinėjamu atveju grupėms Spar ir SuperBest siūlomos kainos buvo įvertintos kaip viršijančios minėtas vidutines bendrąsias sąnaudas, kokios įvertintos šių institucijų. Tokiomis aplinkybėmis negalima daryti išvados, kad tokios kainos turi antikonkurencinį poveikį.

               37

               Kalbant apie grupei Coop taikytas kainas, pažymėtina, kad kainų politika, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, negali būti kvalifikuojama kaip piktnaudžiavimas siekiant išstumti konkurentą vien dėl to, kad dominuojančią padėtį užimantį įmonė vieninteliam klientui taiko kainą, kuri yra mažesnė nei atitinkamai veiklai priskiriamos vidutinės bendrosios sąnaudos, tačiau viršija jai tenkančias vidutines ribines sąnaudas, kokios atitinkamai įvertintos pagrindinėje byloje.

               38

               Iš tiesų, kadangi dominuojančią padėtį užimanti įmonė nustato tokio dydžio kainas, kurios padengia esmines prekės prekybai arba aptariamų paslaugų teikimui priskiriamas sąnaudas, tiek pat kaip ir ši įmonė produktyvus konkurentas iš principo turės galimybę konkuruoti šiomis kainomis, nepatirdamas nuostolių, kurių ilgainiui nebūtų įmanoma padengti.

               39

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti reikšmingas pagrindinės bylos aplinkybes, atsižvelgdamas į šio sprendimo pirmesniame punkte pateiktą išvadą. Bet kuriuo atveju reikia pažymėti, jog iš Teisingumo Teismo turėtos bylos medžiagos, be kita ko, matyti, kad Forbruger-Kontakt galėjo išlaikyti savo platinimo tinklą, nepaisant prarastos atitinkamų trijų klientų tiekiamo pašto apimties, ir kad nuo 2007 m. ji galėjo perimti grupių Coop bei Spar paštą.

               40

               Jeigu tai įvertinęs prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas vis dėlto turėtų konstatuoti, kad yra Post Danmark veiksmais sukeliamas antikonkurencinis poveikis, reikėtų priminti, kad dominuojančią padėtį užimanti įmonė gali pateisinti veiksmus, kuriems gali būti taikomas EB 82 straipsnyje numatytas draudimas (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 1978 m. vasario 14 d. Sprendimo United Brands ir United Brands Continental prieš Komisiją, 27/76, Rink. p. 207, 184 punktą; 1995 m. balandžio 6 d. Sprendimo RTE ir ITP prieš Komisiją, C-241/91 P ir C-242/91 P, Rink. p. I-743, 54 ir 55 punktus ir minėto Sprendimo TeliaSonera Sverige 31 ir 75 punktus).

               41

               Konkrečiai kalbant, tokia įmonė šiuo atžvilgiu gali įrodyti arba tai, kad jos elgesys yra objektyviai reikalingas (šiuo klausimu žr. 1985 m. spalio 3 d. Sprendimo CBEM, 311/84, Rink. p. 3261, 27 punktą), arba tai, kad jos sukeliamas konkurento išstūmimo poveikis kompensuojamas ar jį netgi viršija produktyvumo nauda, kuri naudinga ir vartotojams (2007 m. kovo 15 d. Sprendimo British Airways prieš Komisiją, C-95/04 P, Rink. p. I-2331, 86 punktas ir minėto Sprendimo TeliaSonera Sverige 76 punktas).

               42

               Pastaruoju klausimu dominuojančią padėtį užimanti įmonė turi įrodyti, kad dėl nagrinėjamo elgesio galintis atsirasti didesnis produktyvumas neutralizuoja tikėtiną žalingą poveikį konkurencijai ir vartotojų interesams paveiktose rinkose, kad šis didesnis produktyvumas buvo ar gali atsirasti dėl minėto elgesio, kad toks elgesys yra būtinas, jog padidėtų produktyvumas, ir jis nepašalina veiksmingos konkurencijos, panaikindamas visus esančius esamos ar potencialios konkurencijos šaltinius ar daugelį jų.

               43

               Nagrinėjamu atveju dėl šio sprendimo 11 punkte pateiktų argumentų pakanka pažymėti, jog vien tai, kad didesniu produktyvumu grindžiamas kriterijus nenurodytas tarp veiksnių, išplaukiančių iš Post Danmark taikytų kainų, negali pateisinti atsisakymo prireikus atsižvelgti į tokį didesnį produktyvumą su sąlyga, kad jo realumas ir apimtis yra įrodytas pagal šio sprendimo 42 punkte nurodytus reikalavimus.

               44

               Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, atsakymas į pateiktus klausimus yra toks: EB 82 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad mažų kainų politika, kurią dominuojančią padėtį užimanti įmonė taikė tam tikriems buvusiems konkurento svarbiems klientams, negali būti laikoma piktnaudžiavimu siekiant išstumti konkurentą vien dėl to, kad tokios įmonės vienam iš tokių klientų taikoma kaina yra mažesnė nei atitinkamai veiklai priskiriamos vidutinės bendrosios sąnaudos, tačiau viršija jai tenkančias vidutines ribines sąnaudas, kokios įvertintos pagrindinės bylos procese. Siekiant įvertinti, ar tokiomis aplinkybėmis, kokios yra pagrindinėje byloje, egzistuoja antikonkurencinis poveikis, reikia išnagrinėti, ar tokia kainų politika, nesant objektyvaus pateisinimo, lemia realų ar tikėtiną šio konkurento išstūmimą, dėl kurio iškraipoma konkurencija ir dėl to kenkiama vartotojų interesams.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               45

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:

                     EB 82 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad mažų kainų politika, kurią dominuojančią padėtį užimanti įmonė taikė tam tikriems buvusiems konkurento svarbiems klientams, negali būti laikoma piktnaudžiavimu siekiant išstumti konkurentą vien dėl to, kad tokios įmonės vienam iš tokių klientų taikoma kaina yra mažesnė nei atitinkamai veiklai priskiriamos vidutinės bendrosios sąnaudos, tačiau viršija jai tenkančias vidutines ribines sąnaudas, kokios įvertintos pagrindinės bylos procese. Siekiant įvertinti, ar tokiomis aplinkybėmis, kokios yra pagrindinėje byloje, egzistuoja antikonkurencinis poveikis, reikia išnagrinėti, ar tokia kainų politika, nesant objektyvaus pateisinimo, lemia realų ar tikėtiną šio konkurento išstūmimą, dėl kurio iškraipoma konkurencija ir dėl to kenkiama vartotojų interesams.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: danų.


2014 m. gegužės 22 d. Bendrojo Teismo (apeliacinių skundų kolegija) sprendimas.#BG prieš Europos ombudsmeną.#Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Drausminės priemonės – Nušalinimo nuo pareigų neprarandant teisių į pensiją nuobauda – Nacionaliniame teisme pradėtas ikiteisminis tyrimas priimant sprendimą nušalinti nuo pareigų – Vienodas požiūris – Draudimas atleisti iš darbo motinystės atostogų laikotarpiu.#Byla T-406/12 P.


Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas 2004 m. kovo 25 d.#Azienda Agricola Ettore Ribaldi prieš Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (AIMA) ir Ministero del Tesoro, del Bilancio e della Programmazione Economica, dalyvaujant Caseificio Nazionale Novarese Soc. coop. arl (C-480/00) ir sujungtos bylos.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale amministrativo regionale del Lazio - Italija.#Žemės ūkis - Bendras rinkų organizavimas - Papildomas pieno mokestis.#Sujungtos bylos C-480/00, C-481/00, C-482/00, C-484/00, C-489/00, C-490/00, C-491/00, C-497/00, C-498/00 ir C-499/00.


1991 m. rugsėjo 25 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Antonio Marcato prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Nepriimtinumas. # Byla T-5/90.


1979 m. kovo 28 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # The Queen prieš Vera Ann Saunders. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Crown Court, Bristol - Jungtinė Karalystė. # Byla 175/78.


1996 m. spalio 22 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji išplėstinė kolegija) sprendimas. # Comité des salines de France ir Compagnie des salins du Midi et des salins de l'Est SA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Valstybės pagalba - Ieškinys dėl panaikinimo - Nepriimtinumas. # Byla T-154/94.


2003 m. sausio 28 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji išplėstinė kolegija) sprendimas. # Les Laboratoires Servier prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Direktyvos 65/65/EEB ir 75/319/EEB. # Byla T-147/00.


1995 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Girish Ojha prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Ieškinys dėl panaikinimo. # Byla T-36/93.


2014 m. gegužės 8 d. Bendrojo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#Pedro Group Pte Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT).#Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo PEDRO paraiška – Ankstesnis vaizdinis Bendrijos prekių ženklas „Pedro del Hierro“ – Dalinis atsisakymas registruoti – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų – Ryškus ankstesnio prekių ženklo skiriamasis požymis – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas.#Byla T-38/13.


1988 m. rugsėjo 27 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # A. Ahlström Osakeyhtiö ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Sujungtos bylos 89, 104, 114, 116, 117 ir 125 iki 129/85.


2015 m. rugsėjo 23 d. Bendrojo Teismo (apeliacinių skundų kolegija) sprendimas.#Maria Concetta Cerafogli prieš Europos centrinį banką (ECB).#Byla T-114/13 P.