title: 2015 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Klausner Holz Niedersachsen GmbH prieš Land Nordrhein-Westfalen.#Landgericht Münster pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – SESV 107 ir 108 straipsniai – Valstybės pagalba – Pagalba, suteikta pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį – Valstybės narės teismo sprendimas, kuriuo pripažįstamas šią pagalbą suteikiančios sutarties galiojimas – Res judicata galia – Sąjungos teisę atitinkantis aiškinimas – Veiksmingumo principas.#Byla C-505/14.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2015 m. lapkričio 11 d. (
            *
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — SESV 107 ir 108 straipsniai — Valstybės pagalba — Pagalba, suteikta pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį — Valstybės narės teismo sprendimas, kuriuo pripažįstamas šią pagalbą suteikiančios sutarties galiojimas — Res judicata galia — Sąjungos teisę atitinkantis aiškinimas — Veiksmingumo principas“
      Byloje C‑505/14
      dėl Landgericht Münster (Miunsterio apygardos teismas, Vokietija) 2014 m. rugsėjo 17 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2014 m. lapkričio 12 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Klausner Holz Niedersachsen GmbH

      prieš

         Land Nordrhein-Westfalen

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro antrosios kolegijos pirmininko pareigas einanti pirmosios kolegijos pirmininkė R. Silva de Lapuerta, teisėjai J. L. da Cruz Vilaça, A. Arabadjiev (pranešėjas), C. Lycourgos ir J.‑C. Bonichot,
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Klausner Holz Niedersachsen GmbH, atstovaujamos advokato D. Reich,

               —

                  Land Nordrhein-Westfalen, atstovaujamos advokato G. Schwendinger,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos R. Sauer, T. Maxian Rusche ir P.‑J. Loewenthal,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 107 ir 108 straipsnių ir veiksmingumo principo išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Klausner Holz Niedersachsen GmbH (toliau – Klausner Holz) ir Land Nordrhein-Westfalen (Šiaurės Reino-Vestfalijos federalinė žemė, toliau – federalinė žemė) ginčą dėl to, kad federalinė žemė neįvykdė su Klausner Holz sudarytų medienos tiekimo sutarčių.

         Vokietijos teisė

               3

               Civilinio proceso kodekso (Zivilprozessordnung, toliau – ZPO) 322 straipsnio 1 dalis „Res judicata galia materialine prasme“ suformuluotas taip:
               „Teismo sprendimai įgyja res judicata galią tik priėmus sprendimą dėl ieškinyje arba priešieškinyje nurodyto reikalavimo.“

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               4

               2007 m. vasario 20 d.Klausner grupė, kuriai priklauso Klausner Holz, ir federalinės žemės miškų administracija sudarė medienos tiekimo sutartį. Remiantis šia sutartimi federalinė žemė įsipareigojo laikotarpiu nuo 2007 m. iki 2014 m. Klausner Holz parduoti fiksuotą medienos kiekį už sutartas kainas, nustatytas atsižvelgiant į medienos kiekį ir kokybę. Be to, federalinė žemė įsipareigojo nevykdyti kitų pardavimų mažesnėmis kainomis nei nustatytos sutartyje.

               5

               2007 m. balandžio 17 d.Klausner Holz ir federalinė žemė sudarė „pirkimo–pardavimo pagrindų sutartį“; ši sutartis papildė 2007 m. vasario 20 d. sutartį (toliau kartu – nagrinėjamos sutartys).

               6

               Tų pačių metų pirmąjį pusmetį federalinė žemė taip pat sudarė medienos tiekimo sutartis su kitais šešiais stambiais spygliuočių medienos pirkėjais laikotarpiui nuo 2007 m. iki 2011 m., 2012 m., o su vienu net iki 2014 m. Pagal šias sutartis sutartos kainos už vėjo išlaužytos medienos tiekimą laikotarpiu nuo 2007 m. iki 2008 m. buvo panašios į tas, kurios buvo sutartos nagrinėjamose sutartyse, o kaina už laikotarpiu nuo 2009 m. patiektą šviežią pjautinę medieną bendrai buvo didesnė už nustatytąją nagrinėjamose sutartyse, nepaliekant galimybės patikslinti šių kainų tam tikromis sąlygomis ir neviršijant tam tikrų ribų.

               7

               2007 m. ir 2008 m. federalinė žemė tiekė medieną Klausner Holz, tačiau nepavyko nupirkti numatytų vėjo išlaužytos medienos kiekių. 2008 m. Klausner Holz susidūrė su finansinėmis problemomis, dėl to kartais teko mokėti delspinigius. 2009 m. rugpjūtį federalinė žemė nutraukė „pirkimo–pardavimo pagrindų sutartį“, kuri papildė 2007 m. vasario 20 d. sutartį, ir nuo tų metų antro pusmečio nustojo tiekti medieną Klausner Holz nagrinėjamoje sutartyje nustatymis sąlygomis.

               8

               2012 m. vasario 17 d. sprendimu dėl galiojimo pripažinimo Landgericht Münster (Miunsterio apygardos teismas) konstatavo, kad nagrinėjamos sutartys liko galioti. Oberlandesgericht Hamm (Hamo aukštesnysis apygardos teismas), išnagrinėjęs bylą apeliacine tvarka, 2012 m. gruodžio 3 d. sprendimu šį sprendimą patvirtino ir jis įgijo res judicata galią.

               9

               Tuomet Klausner Holz prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme pareiškė ieškinį federalinei žemei dėl, pirma, maždaug 54 milijonų eurų žalos, padarytos 2009 m. nepatiekus sutartų medienos kiekių, atlyginimo, antra, dėl 1,5 milijonų kubinių metrų spygliuočių medienos tiekimo pagal nagrinėjamas sutartis laikotarpiu nuo 2010 m. iki 2013 m. vasario mėn. ir, trečia, informacijos, susijusios su penkiais didžiausiais atsakovės spygliuočių medienos pirkėjais laikotarpiu nuo 2010 m. iki 2013 m. ir atitinkamomis jiems taikytomis medienos tiekimo kainomis, gavimo iš federalinės žemės.

               10

               Savo ruožtu federalinė žemė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme teigia, – to ji nedarė Oberlandesgericht Hamm (Hamo aukštesnysis apygardos teismas), – kad Sąjungos teisė draudžia vykdyti nagrinėjamas sutartis, jei jos sudaro „valstybės pagalbą“, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, įgyvendinamą pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalies trečią sakinį.

               11

               2013 m. liepos mėn. Vokietijos Federacinė Respublika informavo Europos Komisiją apie pagalbos, apie kurią nebuvo pranešta, buvimą (t. y. apie nagrinėjamas sutartis); ši pagalba, kaip teigia ši valstybė narė, nesuderinama su vidaus rinka. Be to, 2013 m. spalio mėn. Komisija gavo kelių Klausner Holz konkurentų skundus, kuriuose nurodomi tie patys kaltinimai dėl nesuderinamumo.

               12

               2014 m. gegužės 26 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pateikė Komisijai prašymą pateikti paaiškinimų pagal Komisijos pranešimą dėl nacionalinių teismų įgyvendinamos valstybės pagalbos teisės (OL C 85, 2009, p. 1). Atsakydama į šį raštą, minėta institucija nurodė, kad, atsižvelgdama į procedūrų, kurios buvo pradėtos pagal Vokietijos Federacinės Respublikos pateiktą informaciją, stadiją ir šio sprendimo ankstesniame punkte nurodytus skundus, ji negalėjo pateikti galutinės pozicijos šiuo atveju dėl Sąjungos teisės valstybės pagalbos srityje taikymo, nes tokia pozicija bet kuriuo atveju turi būti pateikta sprendime, kuriuo baigiama procedūra.

               13

               Savo ruožtu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad, remiantis įvairių nagrinėjamų sutarčių sąlygų tyrimu, jos iš tiesų sudaro valstybės pagalbą, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, pirmiausia atsižvelgiant į naudą, kurią jos suteikia Klausner Holz naudojant valstybės išteklius ir nesilaikant privataus pardavėjo kriterijaus. Be to, jis pažymi, kad šiai pagalbai netaikomas joks bendrosios išimties reglamentas ir kad ji nėra de minimis pagalba, kaip tai suprantama pagal 2006 m. gruodžio 15 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1998/2006 dėl [SESV 107] ir [SESV 108] straipsnių taikymo de minimis pagalbai (OL L 379, p. 5) 2 straipsnį.

               14

               Taigi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo manymu, ši pagalba buvo įgyvendinta pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalies trečią sakinį. Pagal Bundesgerichtshof (Federalinis Aukščiausiasis Teismas) praktiką privatinės teisės sutartis, kuria valstybės pagalba suteikiama pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalies trečią sakinį, turi būti laikoma niekine.

               15

               Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad jam buvo sukliudyta nustatyti visas pasekmes, kylančias dėl SESV 108 straipsnio 3 dalies trečio sakinio pažeidimo, nes 2012 m. gruodžio 3 d.Oberlandesgericht Hamm (Hamo aukštesnysis apygardos teismas) priėmė šio sprendimo 8 punkte nurodytą sprendimą dėl galiojimo pripažinimo, kuriame buvo konstatuota, jog nagrinėjamos sutartys lieka galioti, ir šis sprendimas įsiteisėjo.

               16

               Šiomis aplinkybėmis Landgericht Münster (Miunsterio apygardos teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

         Dėl prejudicinio klausimo

               17

               Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar tokiomis aplinkybėmis, kaip susiklosčiusios šioje pagrindinėje byloje, pagal Sąjungos teisę draudžiama situacija, kai nacionalinės teisės taisyklės, kuria siekiama įtvirtinti res judicata galios principą, taikymas nacionaliniam teismui, kuris konstatavo, kad sutartys, kurios yra jo nagrinėjamo ginčo dalykas ir kurios sudaro valstybės pagalbą, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, įgyvendinamos pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalies trečią sakinį, kliudytų nustatyti visas pasekmes, kylančias dėl šio pažeidimo, nes nacionalinis teismas priėmė galutinį sprendimą, kuriame neišnagrinėjęs, ar šios sutartys sudaro valstybės pagalbą, konstatavo, kad jos lieka galioti.

               18

               Visų pirma primintina, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatyta naujų pagalbos projektų prevencinė kontrolė (Sprendimo Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 25 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               19

               Tokia prevencija siekiama, kad būtų įgyvendinama tik suderinama pagalba. Siekiant šio tikslo, pagalbos projekto įgyvendinimas atidedamas iki to laiko, kai Komisijai priėmus galutinį sprendimą išnyks abejonės dėl jo suderinamumo (Sprendimo Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 26 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               20

               Pareiga taikyti šią kontrolės sistemą tenka, pirma, Komisijai ir, antra, nacionaliniams teismams, o jų atitinkamos funkcijos yra viena kitą papildančios, tačiau skirtingos (Sprendimo Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 27 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               21

               Nors pagalbos priemonių suderinamumo su vidaus rinka vertinimas priklauso išimtinei Komisijos, kontroliuojamos Sąjungos teismų, kompetencijai, kol bus priimtas galutinis Komisijos sprendimas, nacionaliniai teismai užtikrina teisės subjektų teisių apsaugą valstybės institucijoms galbūt pažeidus SESV 108 straipsnio 3 dalyje nustatytą draudimą (Sprendimo Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 28 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               22

               Nacionaliniai teismai valstybės pagalbos srityje gali nagrinėti bylas, kuriose jie privalo išaiškinti ir taikyti SESV 107 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą pagalbos sąvoką, ypač kad nustatytų, ar nesilaikant SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytos išankstinio patikrinimo procedūros patvirtintai valstybės priemonei reikia šią procedūrą taikyti (šiuo klausimu žr. Sprendimo Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires et Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, C‑354/90, EU:C:1991:440, 9 ir 10 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).

               23

               Nacionalinių teismų kišimasis yra draudimo įgyvendinti SESV 108 straipsnio 3 dalies trečiame sakinyje numatytos pagalbos projektus tiesioginio veikimo pasekmė. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas paaiškina, kad šioje nuostatoje numatytas draudimas įgyvendinti nedelsiant taikomas bet kokiai pagalbai, apie kurios pradėtą įgyvendinimą nepranešta (Sprendimo Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 29 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               24

               Nacionaliniai teismai teisės subjektams turi garantuoti, kad pažeidus SESV 108 straipsnio 3 dalies trečią sakinį bus imtasi visų reikiamų veiksmų pagal nacionalinę teisę, turint omenyje tiek įgyvendinimo aktų teisėtumą, tiek finansinės paramos, suteiktos neatsižvelgus į minėtą nuostatą, susigrąžinimą arba galimas laikinąsias apsaugos priemones (Sprendimo Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 30 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               25

               Todėl nacionalinių teismų užduoties tikslas yra patiems imtis priemonių, kurios ištaisytų pagalbos įgyvendinimo neteisėtumą, kad pagalbos gavėjas negalėtų ja laisvai disponuoti tuo laikotarpiu iki Komisijos sprendimo priėmimo, kol Komisija priims sprendimą (Sprendimo Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 31 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               26

               Šiuo tikslu nacionaliniai teismai, kai jie konstatuoja, kad nagrinėjama priemonė yra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnį, kuri buvo įgyvendinta pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalies trečią sakinį, gali nuspręsti arba sustabdyti aptariamos priemonės įgyvendinimą, arba nurodyti susigrąžinti jau pervestas sumas, arba taip pat nurodyti taikyti laikinąsias apsaugos priemones, siekdami, pirma, apsaugoti atitinkamų šalių interesus ir, antra, užtikrinti Komisijos sprendimo pradėti formalią tyrimo procedūrą veiksmingumą (pagal analogiją žr. Sprendimo Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 43 punktą ir Nutarties Flughafen Lübeck, C‑27/13, EU:C:2014:240, 26 punktą).

               27

               Šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vykdydamas jam patikėtą uždavinį, konstatavo, kad nagrinėjamose sutartyse numatoma valstybės pagalba, kuri buvo įgyvendinta pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalies trečią sakinį. Jis mano, jog dėl to, kad Oberlandesgericht Hamm (Hamo aukštesnysis apygardos teismas) sprendimas dėl galiojimo pripažinimo, kuriame patvirtinama, jog nagrinėjamos sutartys lieka galioti, įgijo res judicata galią, jam buvo sukliudyta įvykdyti savo pareigą nustatyti visas pasekmes, kylančias dėl šio pažeidimo.

               28

               Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, pirma, kad ginčas, dėl kurio buvo priimtas šis Oberlandesgericht Hamm (Hamo aukštesnysis apygardos teismas) sprendimas, tiek tiesiogiai, tiek netiesiogiai kilo ne dėl to, ar nagrinėjamos sutartys yra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, todėl, kaip pažymi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šio klausimo neišnagrinėjo nei Oberlandesgericht Hamm (Hamo aukštesnysis apygardos teismas), nei Landgericht Münster (Miunsterio apygardos teismas), kuris nagrinėjo šią bylą kaip pirmoji instancija.

               29

               Antra, iš to matyti, kad ginče, dėl kurio buvo priimtas Oberlandesgericht Hamm (Hamo aukštesnysis apygardos teismas) sprendimas dėl galiojimo pripažinimo, buvo tik siekiama, kad nagrinėjamos sutartys liktų galioti, nepaisant to, kad federalinė žemė jas nutraukė. Tačiau ginčo, dėl kurio kreiptasi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, dalykas pirmiausia susijęs su žalos, padarytos iš dalies neįvykdžius sutarčių, atlyginimu, antra, su kitos šių sutarčių dalies įvykdymu ir, trečia, tam tikros informacijos, susijusios su sektoriuje taikomomis kainomis, gavimu.

               30

               Sutikdamas, kad res judicata galios principas, kaip jis suvokiamas nacionalinėje teisėje, turi tam tikras objektyvias, subjektyvias ir laiko ribas, taip pat tam tikras išimtis, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, jog ši teisė draudžia antroje byloje ne tik peržiūrėti pagrindus, dėl kurių jau buvo priimtas aiškus ir galutinis sprendimas, bet taip pat svarstyti klausimus, kurie galėjo būti iškelti ankstesnėje byloje, tačiau tai nebuvo padaryta.

               31

               Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, jog nacionaliniai teismai turi kiek įmanoma aiškinti nacionalinės teisės nuostatas taip, kad jos prisidėtų prie Sąjungos teisės įgyvendinimo (Sprendimo Lucchini, C‑119/05, EU:C:2007:434, 60 punktą).

               32

               Žinoma, šis Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principas turi tam tikras ribas. Taigi nacionalinio teismo pareigą remtis Sąjungos teisės turiniu aiškinant ir taikant atitinkamas nacionalinės teisės normas riboja bendrieji teisės principai, ir ši pareiga negali būti pagrindas nacionalinę teisę aiškinti contra legem (šiuo klausimu žr. Sprendimo Impact, C‑268/06, EU:C:2008:223, 100 punktą ir Sprendimo Association de médiation sociale, C‑176/12, EU:C:2014:2, 39 punktą).

               33

               Šioje pagrindinėje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad tokios ribos pasiektos, ir pažymi, kad nacionalinė teisė jam nesuteikia „jokios galimybės drausti vykdyti [nagrinėjamas sutartis]“.

               34

               Šiuo klausimu primintina, kad pagal Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo principą reikalaujama, kad nacionaliniai teismai pagal savo kompetenciją visus veiksmus atliktų atsižvelgdami į visą vidaus teisės sistemą ir taikydami joje pripažintus aiškinimo metodus, kad būtų užtikrintas visiškas Sąjungos teisės veiksmingumas ir priimtas ja siekiamą tikslą atitinkantis sprendimas (šiuo klausimu žr. Sprendimo Dominguez, C‑282/10, EU:C:2012:33, 27 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               35

               Taigi tuo remdamasis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar jis gali taikyti tokį aiškinimą, atsižvelgdamas pirmiausia į šio sprendimo 28 ir 29 punktuose nurodytas aplinkybes (pagal analogiją žr. Sprendimo Dominguez, C‑282/10, EU:C:2012:33, 31 punktą) ir, kita vertus, į šio sprendimo 26 punkte nurodytą Teisingumo Teismo praktiką, iš kurios matyti, kad, siekdami nustatyti visas dėl SESV 108 straipsnio 3 dalies trečio sakinio pažeidimo kylančias pasekmes, nacionaliniai teismai prireikus gali nurodyti taikyti laikinąsias apsaugos priemones. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi išnagrinėti galimybę taikyti priemonę, pavyzdžiui, laikiną nagrinėjamų sutarčių sustabdymą, kol bus priimtas Komisijos sprendimas, kuriuo baigiama procedūra, o tai galėtų leisti šiam teismui laikytis savo pareigų pagal SESV 108 straipsnio 3 dalies trečią sakinį, tačiau nenuspręsti dėl nagrinėjamų sutarčių galiojimo.

               36

               Be to, nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas manė, kad res judicata galios principo išimtys, nustatytos Vokietijos civilinio proceso teisėje, šioje byloje netaikomos, pažymėtina, kad pagal ZPO 322 straipsnį teismo sprendimas įgyja res judicata galią materialine prasme tik tuomet, kai išnagrinėtas ieškinyje arba priešieškinyje nurodytas reikalavimas. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar tokios aiškiai ZPO 322 straipsnyje nurodytos ribos neleidžia šios nuostatos aiškinti taip, kad tuo atveju, kai remiamasi SESV 108 straipsnio 3 dalies trečio sakinio pažeidimu, res judicata galia apima tik teismo išnagrinėtus teisinius reikalavimus ir nekliudo tam, kad vėlesnėje byloje teismas priimtų sprendimą dėl teisės klausimų, dėl kurių šiame galutiniame sprendime nebuvo nuspręsta.

               37

               Iš tiesų tokia priemonė, kaip nurodytoji šio sprendimo 35 punkte, arba toks nacionalinės teisės aiškinimas, kaip nurodytasis šio sprendimo 36 punkte, nepaneigia Oberlandesgericht Hamm (Hamo aukštesnysis apygardos teismas) sprendimo res judicata galios.

               38

               Darant prielaidą, kad tokia priemonė ar toks aiškinimas vis dėlto nėra galimi, reikia priminti res judicata galios principo svarbą tiek Sąjungos teisės sistemoje, tiek nacionalinėse teisės sistemose. Kad būtų užtikrintas teisės ir teisinių santykių stabilumas ir geras teisingumo vykdymas, svarbu, jog teismų sprendimai, kurie išnaudojus visas galimas teisių gynimo priemones arba pasibaigus naudojimosi jomis numatytiems terminams tampa galutiniai, nebegalėtų būti ginčijami (žr. Sprendimo Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, EU:C:2009:506, 22 punktą ir Sprendimo Târșia, C‑69/14, EU:C:2015:662, 28 punktą).

               39

               Todėl Sąjungos teisė nenustato nacionaliniams teismams pareigos netaikyti vidaus proceso taisyklių, suteikiančių sprendimui res judicata galią, net jei tai leistų ištaisyti ginčijamu sprendimu padarytą Sąjungos teisės pažeidimą (žr. Sprendimo Kapferer, C‑234/04, EU:C:2006:178, 22 punktą; Sprendimo Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, C:2009:506, 23 punktą; Sprendimo Komisija / Slovakijos Respublika, C‑507/08, EU:C:2010:802, 60 punktą; Sprendimo Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, 59 punktą ir Sprendimo Târșia, C‑69/14, EU:C:2015:662, 29 punktą).

               40

               Nesant šią sritį reglamentuojančių Sąjungos teisės aktų, res judicata galios principo įgyvendinimo taisykles valstybės narės savo teisės sistemose nustato vadovaudamosi valstybių narių procesinės autonomijos principu. Vis dėlto jos neturi būti mažiau palankios nei tos, kurios taikomos panašioms vidaus situacijoms (lygiavertiškumo principas), ir dėl jų Sąjungos teisės sistema suteiktų teisių įgyvendinimas neturi tapti praktiškai neįmanomas ar pernelyg sudėtingas (veiksmingumo principas) (šiuo klausimu žr. Sprendimo Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, EU:C:2009:506, 24 punktą ir Sprendimo Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, 54 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               41

               Dėl veiksmingumo principo Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad kiekvienas atvejis, kai kyla klausimas, ar dėl nacionalinės procesinės nuostatos Sąjungos teisę taikyti tampa neįmanoma arba pernelyg sudėtinga, turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į šios nuostatos vaidmenį visame procese, jo eigą ir ypatumus įvairiose nacionalinėse institucijose. Turint tai omenyje, prireikus reikia atsižvelgti į nacionalinę teismų sistemą pagrindžiančius principus, pavyzdžiui, teisės į gynybą apsaugą, teisinio saugumo ir sklandaus proceso principus (šiuo klausimu žr. Sprendimo Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, EU:C:2009:506, 27 punktą ir Sprendimo Târșia, C‑69/14, EU:C:2015:662, 36, 37 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).

               42

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad dėl tokio nacionalinės teisės aiškinimo, kaip nurodytasis šio sprendimo 30 punkte, teismo – šiuo atveju Oberlandesgericht Hamm (Hamo aukštesnysis apygardos teismas) – sprendimui gali būti priskirti padariniai, kurie šioje byloje kliudytų taikyti Sąjungos teisę, nes nacionaliniai teismai negalėtų vykdyti pareigos užtikrinti SESV 108 straipsnio 3 dalies trečio sakinio laikymąsi.

               43

               Iš to išplaukia, kad tiek valstybės institucijos, tiek valstybės pagalbos gavėjai gali apeiti SESV 108 straipsnio 3 dalies trečiame sakinyje nustatytą draudimą, net ir nesiremdami Sąjungos teise valstybės pagalbos srityje, bet pasiekdami, kad būtų priimtas sprendimas dėl galiojimo pripažinimo, kurio poveikis jiems galiausiai leistų toliau kelerius metus įgyvendinti nagrinėjamą pagalbą. Taigi tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, Sąjungos teisė būtų pažeista kiekvienu naujo medienos tiekimo atveju, nesant galimybės šį pažeidimą ištaisyti.

               44

               Be to, toks nacionalinės teisės aiškinimas gali panaikinti šio sprendimo 21 punkte nurodytos Komisijos išimtinės kompetencijos vertinti, prižiūrint Sąjungos teismui, pagalbos suderinamumą su vidaus rinka veiksmingumą. Iš tiesų tuo atveju, jei Komisija, kuriai Vokietijos Federacinė Respublika per tą laiką pranešė apie pagalbos priemonę, kurią sudaro nagrinėjamos sutartys, turėtų padaryti išvadą dėl jos nesuderinamumo su vidaus rinka ir nurodyti ją susigrąžinti, jos sprendimo vykdymas būtų pasmerktas žlugti, jei prieš jį būtų galima remtis nacionalinio teismo sprendimu, kuriuo šią pagalbą sudarančios sutartys pripažįstamos „galiojančiomis“.

               45

               Šiomis aplinkybėmis reikia padaryti išvadą, kad nacionalinė taisyklė, kliudanti nacionaliniam teismui nustatyti visas pasekmes, kylančias dėl SESV 108 straipsnio 3 dalies trečio sakinio pažeidimo, dėl res judicata galią įgijusio nacionalinio teismo sprendimo, priimto byloje, kurios dalykas nėra toks pat ir kuri nedarė poveikio nagrinėjamų sutarčių valstybės pagalbos pobūdžiui, turi būti laikomas neatitinkančiu veiksmingumo principo. Iš tiesų tokios apimties kliūtis veiksmingai taikyti Sąjungos teisę, visų pirma vieną iš pagrindinių principų – valstybės atsakomybės už Sąjungos teisės pažeidimą principą, negali būti tinkamai pateisinta teisinio saugumo principais (pagal analogiją žr. Sprendimo Fallimento Olimpiclub, EU:C:2009:506, 31 punktą ir Sprendimo Ferreira da Silva e Britto, C‑160/14, EU:C:2015:565, 59 punktą).

               46

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: tokiomis aplinkybėmis, kaip susiklosčiusios pagrindinėje byloje, pagal Sąjungos teisę draudžiama situacija, kai nacionalinės teisės taisyklės, kuria siekiama įtvirtinti res judicata galios principą, taikymas nacionaliniam teismui, kuris konstatavo, kad sutartys, kurios yra jo nagrinėjamo ginčo dalykas ir kurios sudaro valstybės pagalbą, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, įgyvendinamos pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalies trečią sakinį, kliudytų nustatyti visas pasekmes, kylančias dėl šio pažeidimo, nes nacionalinis teismas priėmė galutinį sprendimą, kuriame neišnagrinėjęs, ar šios sutartys sudaro valstybės pagalbą, konstatavo, kad jos lieka galioti.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               47

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

                     Pagal Sąjungos teisę tokiomis aplinkybėmis, kaip susiklosčiusios pagrindinėje byloje, draudžiama situacija, kai nacionalinės teisės taisyklės, kuria siekiama įtvirtinti res judicata galios principą, taikymas nacionaliniam teismui, kuris konstatavo, kad sutartys, kurios yra jo nagrinėjamo ginčo dalykas ir kurios sudaro valstybės pagalbą, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, įgyvendinamos pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalies trečią sakinį, kliudytų nustatyti visas pasekmes, kylančias dėl šio pažeidimo, nes nacionalinis teismas priėmė galutinį sprendimą, kuriame neišnagrinėjęs, ar šios sutartys sudaro valstybės pagalbą, konstatavo, kad jos lieka galioti.

                     Parašai.

            (
            *
         )   Proceso kalba: vokiečių.


title: 2010 m. spalio 21 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Symvoulio Apochetefseon Lefkosias prieš Anatheoritiki Archi Prosforon.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias - Kipras.#Viešieji pirkimai - Direktyva 89/665/EEB - 2 straipsnio 8 dalis - Už peržiūros procedūras atsakinga neteisminė institucija - Perkančiosios organizacijos sprendimo atrinkti tam tikrą pasiūlymą panaikinimas - Perkančiosios organizacijos galimybė dėl šio panaikinimo kreiptis į teismą.#Byla C-570/08.

text:
      Byla C‑570/08
      Symvoulio Apochetefseon Lefkosias
      prieš
      Anatheoritiki Archi Prosforon
      (Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias (Kipras) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Viešieji pirkimai – Direktyva 89/665/EEB – 2 straipsnio 8 dalis – Už peržiūros procedūras atsakinga neteisminė institucija – Perkančiosios organizacijos sprendimo atrinkti tam tikrą pasiūlymą panaikinimas – Perkančiosios organizacijos galimybė dėl šio panaikinimo kreiptis į teismą“
      Sprendimo santrauka
      Teisės aktų derinimas – Peržiūros procedūros sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis – Direktyva
            89/665 – Valstybių narių pareiga numatyti peržiūros procedūrą – Galimybė pasinaudoti peržiūros procedūromis
      (Tarybos direktyvos 89/665 2 straipsnio 8 dalis)
      Direktyvos 89/665 dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su peržiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo
         ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo, iš dalies pakeistos Direktyva 92/50, 2 straipsnio 8 dalis turi būti aiškinama
         taip, kad ja valstybės narės neįpareigojamos ir perkančiosioms organizacijoms numatyti galimybę pareikšti teisme ieškinį dėl
         neteisminių pirmosios instancijos institucijų, atsakingų už peržiūros procedūras viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo srityje,
         sprendimų.

      Pirma, Direktyvos 89/665 ketvirtoje ir septintoje konstatuojamosiose dalyse „Bendrijos įmonės“ aiškiai apibrėžiamos kaip subjektai,
         galintys reikalauti viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo procedūrų peržiūros. Antra, šios direktyvos 1 straipsnio 3 dalyje, pagal
         kurią peržiūros procedūras įmanoma taikyti „bent jau kiekvienam suinteresuotam asmeniui, kuris nori arba norėjo, kad su juo
         būtų sudaryta tam tikra viešojo pirkimo sutartis“, apibrėžiamas asmenų, kuriems remiantis šia direktyva privaloma suteikti
         galimybę reikalauti peržiūros, ratas. Trečia, iš tos pačios direktyvos septintos konstatuojamosios dalies matyti, kad Sąjungos
         teisės aktų leidėjas žinojo apie tai, kad tam tikrų pažeidimų nebus galima ištaisyti, jei įmonės nereikalaus peržiūrėti neteisėtų
         arba klaidingų sprendimų, turint omenyje tai, kad tokius sprendimus taip pat gali priimti už peržiūros procedūras atsakingos
         neteisminės institucijos. Taigi siekiant išspręsti tokią situaciją minėtos direktyvos 3 straipsnyje įtvirtinta, kad šioje
         nuostatoje nustatytomis sąlygomis Komisija gali imtis veiksmų.

      Be to, atsižvelgiant į valstybių narių proceso autonomiją, darytina išvada, kad valstybėms narėms nedraudžiama prireikus įtraukti
         perkančiųjų organizacijų į asmenų, kurie remiantis minėta nuostata gali reikalauti peržiūros procedūrų, ratą, jei perkančiųjų
         organizacijų priimtus sprendimus panaikina neteisminės pirmosios instancijos institucijos.

      (žr. 24–26, 36, 38 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2010 m. spalio 21 d.(*)

      „Viešieji pirkimai – Direktyva 89/665/EEB – 2 straipsnio 8 dalis – Už peržiūros procedūras atsakinga neteisminė institucija – Perkančiosios organizacijos sprendimo atrinkti tam tikrą pasiūlymą panaikinimas – Perkančiosios organizacijos galimybė dėl šio panaikinimo kreiptis į teismą“
      Byloje C‑570/08
      dėl Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias (Kipras) 2008 m. lapkričio 27 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2008 m. gruodžio 22 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Symvoulio Apochetefseon Lefkosias
      prieš
      Anatheoritiki Archi Prosforon,

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai D. Šváby, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász (pranešėjas) ir J. Malenovský,
      generalinis advokatas P. Cruz Villalón,
      posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. kovo 25 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Symvoulio Apochetefseon Lefkosias, atstovaujamos dikigoroi A. Aimilianidis ir P. Christofidis,

      –        Anatheoritiki Archi Prosforon, atstovaujamos K. Lykourgos, A. Pantazi-Lamprou ir M. Theoklitou,

      –        Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos M. Konstantinidis ir I. Chatzigiannis,
      susipažinęs su 2010 m. birželio 1 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 89/665/EEB dėl įstatymų ir kitų
         teisės aktų, susijusių su peržiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo
         (OL L 395, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 246), iš dalies pakeistos 1992 m. birželio 18 d.
         Tarybos direktyva 92/50/EEB (OL L 209, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 322, toliau – Direktyva 89/665),
         2 straipsnio 8 dalies išaiškinimu.

      2        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas nagrinėjant Symvoulio Apochetefseon Lefkosias (Nikosijos nuotekų valymo tarnyba, toliau – Symvoulio), t. y. viešosios teisės reglamentuojamo juridinio asmens, veikiančio kaip perkančioji organizacija, ir Anatheoritiki Archi Prosforon (Pasiūlymų peržiūros institucija), t. y. administracinės institucijos, nagrinėjančios skundus dėl perkančiųjų organizacijų
         priimtų sprendimų viešųjų pirkimų srityje, ginčą dėl Symvoulio teisės pareikšti teisme ieškinį dėl Anatheoritiki Archi Prosforon priimto sprendimo.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisės aktai
      3        Direktyvos 89/665 pirmoje konstatuojamojoje dalyje pripažįstama, kad Bendrijos direktyvose dėl viešųjų pirkimų nėra jokių
         konkrečių nuostatų, užtikrinančių veiksmingą jų taikymą.

      4        Remiantis šios direktyvos trečia konstatuojamąja dalimi:

      „<...> Bendrijos konkurencijai skverbiantis į viešųjų pirkimų sritį būtina gerokai padidinti skaidrumo ir nediskriminavimo
         garantijas ir <...> tam, kad būtų pasiekta apčiuopiamų rezultatų, reikalingos veiksmingos ir neatidėliotinos teisių gynimo
         priemonės, taikytinos Bendrijos teisės viešųjų pirkimų srityje arba nacionalinių šią teisę įgyvendinančių taisyklių pažeidimo
         atveju“.

      5        Minėtos direktyvos ketvirtoje konstatuojamojoje dalyje numatyta:

      „<...> veiksmingų priemonių nebuvimas arba esančių priemonių nepakankamumas tam tikrose valstybėse narėse sulaiko Bendrijos
         įmones nuo paraiškų dalyvauti konkurse pateikimo valstybėje narėje, kurioje yra įsikūrusi perkančioji organizacija; <...>
         dėl šios priežasties valstybė narė privalo ištaisyti padėtį“.

      6        Remiantis tos pačios direktyvos septinta konstatuojamąja dalimi:

      „<...> tais atvejais, kai įmonės nereikalauja peržiūros, tam tikri pažeidimai gali likti neatitaisyti, jei nebus atitinkamo
         veikiančio mechanizmo“.

      7        Direktyvos 89/665 aštuntoje konstatuojamojoje dalyje patikslinama:

      „<...> atitinkamai, kai Komisija mano, jog kontrakto [viešojo pirkimo sutarties] sudarymo procedūros metu buvo įvykdytas aiškus
         ir neabejotinas pažeidimas, ji turi būti pajėgi atkreipti į tai valstybės narės atsakingų institucijų ir perkančiosios organizacijos
         dėmesį, kad būtų imtasi deramų žingsnių skubiai atitaisyti bet kokį įtariamą pažeidimą“.

      8        Šios direktyvos 1 straipsnyje nustatyta:

      „1.      Valstybės narės imasi priemonių, reikalingų užtikrinti, kad dėl sutarčių sudarymo tvarkos, kuri patenka į Direktyvų 71/305/EEB,
         77/62/EE ir 92/50/EEB <...> taikymo sritį, sprendimai, kuriuos priima perkančiosios organizacijos, gali būti [būtų] veiksmingai
         ir kuo greičiau peržiūrėti pagal sąlygas, numatytas toliau esančiuose straipsniuose, ypač 2 straipsnio 7 punktą, remiantis
         tuo, kad tokie sprendimai pažeidė Bendrijos teisę viešojo pirkimo srityje arba nacionalines tą teisę įgyvendinančias taisykles.

      <...>
      3.      Valstybės narės užtikrina, kad remiantis išsamiomis taisyklėmis, kurias gali nustatyti valstybės narės, būtų įmanoma taikyti
         peržiūros procedūras bent jau kiekvienam suinteresuotam asmeniui, kuris nori arba norėjo, kad su juo būtų sudaryta tam tikra
         viešojo prekių pirkimo arba viešojo darbų (ar paslaugų) pirkimo sutartis ir kuris dėl tariamo pažeidimo rizikavo [patyrė]
         ar rizikuoja patirti žalą. Visų pirma valstybės narės gali reikalauti, kad peržiūros siekiantis asmuo iš anksto informuotų
         perkančiąją organizaciją apie tariamą pažeidimą ir apie savo ketinimą reikalauti peržiūros.“

      9        Direktyvos 2 straipsnio 7 dalyje ir 8 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta:

      „7.      Valstybės narės užtikrina, kad sprendimai, kuriuos priima už peržiūros procedūras atsakingos institucijos, būtų veiksmingai
         įgyvendinami.

      8.      Tais atvejais, kai už peržiūros procedūras atsakingos institucijos nėra teisminės, jos visada pateikia raštišką savo sprendimo
         paaiškinimą. Be to, tokiu atveju turi būti numatytos atitinkamos nuostatos, garantuojančios procedūras, kurių dėka [dėl kurių]
         visoms tariamai neteisėtoms priemonėms, kurių ėmėsi peržiūros institucija, arba visiems tariamiems jai suteiktų įgaliojimų
         panaudojimo trūkumams būtų taikomas nagrinėjimas teisme arba kokioje kitoje institucijoje, kuri laikoma teismu, kaip apibrėžta
         [SESV 267] straipsnyje, ir kuri nepriklauso nei nuo perkančiosios organizacijos, nei nuo peržiūros institucijų.“

      10      Minėtos direktyvos 3 straipsnyje numatyta Komisijos galimybė imtis veiksmų, kai iki pasirašant sutartį ji mano, jog per viešojo
         pirkimo sutarties sudarymo procedūrą buvo aiškiai ir neabejotinai pažeistos atitinkamos Sąjungos nuostatos.

       Nacionalinės teisės aktai
      11      Kipro Konstitucijos (toliau – Konstitucija) 146 straipsnio 1 dalimi Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias (Kipro Respublikos Aukščiausiasis Teismas) suteikta išimtinė jurisdikcija priimti sprendimą dėl administracinių institucijų
         priimtų sprendimų arba neveikimo teisėtumo.

      12      Pagal Konstitucijos 146 straipsnio 2 dalį:

      „Kiekvienas asmuo, kurio teisėtam ir esamam interesui, kurį jis turi asmeniškai arba kaip visuomenės narys, tiesiogiai padaryta
         žala sprendimu, aktu ar neveikimu, gali pareikšti ieškinį.“

      13      2003 m. Įstatymas 101(1)/2003 dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos priimtas siekiant suderinti
         Kipro teisės aktus su atitinkamais Sąjungos aktais, įskaitant Direktyvą 89/665/EEB. Šio įstatymo, iš dalies pakeisto Įstatymu
         181/(I)/2004, 60 straipsnyje numatyta:

      „Suinteresuotasis asmuo, manantis, kad patyrė žalos dėl pasiūlymų peržiūros institucijos priimto sprendimo, remdamasis Konstitucijos
         146 straipsniu, gali kreiptis į Anotato Dikastirio [tis Kypriakis Dimokratias]. Į šį teismą taip pat gali kreiptis perkančioji organizacija, jei remiantis tinkamais įrodymais paaiškėja, kad pasiūlymų
         peržiūros institucijos sprendimas yra neteisingas perkančiosios organizacijos atžvilgiu.“

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      14      Symvoulio veikia kaip perkančioji organizacija viešųjų pirkimų srityje, kaip numatyta Įstatyme 101 (I)/2003.

      15      Anatheoritiki Archi Prosforon buvo įsteigta siekiant suderinti Kipro teisę su Sąjungos teisės aktais dėl viešųjų pirkimų, visų pirma su Direktyva 89/665/EB.
         Taigi ji yra už peržiūros procedūras atsakinga neteisminė institucija pagal Direktyvos 89/665 2 straipsnio 8 dalį, įgyvendinanti
         savo kompetenciją pagal minėto įstatymo nuostatas.

      16      Gavusi įmonės skundą Anatheoritiki Archi Prosforon 2006 m. vasario 14 d. panaikino sprendimą, kuriuo Symvoulio atrinko konkuruojančios įmonės pateiktą pasiūlymą. 2006 m. kovo 31 d. Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias kompetentingai kolegijai pateiktame ieškinyje Symvoulio paprašė panaikinti minėtą Anatheoritiki Archi Prosforon sprendimą.

      17      Vykstant procesui 2007 m. gruodžio 17 d. Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias, plenarinės sesijos posėdyje nagrinėdamas kitą viešųjų pirkimų bylą, priėmė sprendimą, kuriame nurodė, kad pagal Kipro Konstitucijos
         146 straipsnį perkančiosios organizacijos neįgyja teisėto intereso pareikšti teisme ieškinį dėl Anatheoritiki Archi Prosforon priimto panaikinančio sprendimo, o Įstatymo 101(1)/2003 60 straipsnis netaikomas.

      18      Tokia Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias pozicija, kuri nuo šiol laikytina nusistovėjusia teismo praktika, grindžiama samprotavimais, kad Anatheoritiki Archi Prosforon sprendimas nėra administracinis sprendimas, kuris būtų nesusijęs su procedūra, kurioje dalyvauja atitinkama perkančioji organizacija.
         Taigi šis sprendimas susijęs ne su bet kuriuo perkančiosios organizacijos nurodytu interesu, o su viešuoju interesu, kad visos
         viešųjų pirkimų procedūros vyktų teisėtai. Perkančioji organizacija ir Anatheoritiki Archi Prosforon ginčijamoje procedūroje yra to paties administracinio mechanizmo sudėtinės dalys, todėl reikia taikyti bendrąjį principą,
         pagal kurį administracinė institucija negali remtis teisėtu interesu kito tos pačios administracijos padalinio atžvilgiu ir
         iš esmės – bylinėtis su juo.

      19      Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias kolegija, į kurią Symvoulio kreipėsi pagrindinėje byloje, pažymi, kad minėtas šio teismo plenarinės sesijos posėdyje priimtas sprendimas buvo grindžiamas
         vien Kipro Konstitucijos 146 straipsniu, nekeliant Sąjungos teisės aiškinimo ir taikymo klausimo.

      20      Tačiau ši kolegija pastebi, kad Įstatymo 101 (I)/2003 60 straipsnis, kuriuo Sąjungos teisės nuostatos viešųjų pirkimų srityje
         perkeliamos į nacionalinę teisę, taikomas, nepaisant Konstitucijos 146 straipsnio, kuris turi būti aiškinamas nepažeidžiant
         Sąjungos teisės, išaiškinimo. Kadangi Direktyvos 89/665 2 straipsnio 8 dalies pirma pastraipa Teisingumo Teismo praktikoje
         dar nebuvo išaiškinta, kad būtų galima atsakyti į pagrindinėje byloje iškeltą klausimą, bylą nagrinėjanti kolegija mano, kad
         norint vienodai aiškinti ir taikyti Sąjungos teisę būtina pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą.

      21      Ta pati kolegija taip pat atkreipia dėmesį į tai, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką minėtu Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias plenarinės sesijos posėdyje priimtu sprendimu iš jos neatimama galimybė savo nuožiūra vertinti būtinybę pateikti Teisingumo
         Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą (1974 m. sausio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Rheinmühlen‑Düsseldorf, 166/73, Rink. p. 33, 4 punktas).

      22      Dėl šių samprotavimų pagrindinę bylą nagrinėjanti Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias kolegija nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Ar <...> Direktyvos 89/665/EB 2 straipsnio 8 dalimi perkančiosioms organizacijoms pripažįstama teisė pareikšti teisme ieškinį
         dėl institucijų, atsakingų už peržiūros procedūras, priimtų panaikinančių sprendimų, kai šios institucijos nėra teisminės?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      23      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 89/665/EB 2 straipsnio
         8 dalį reikia aiškinti taip, kad ja valstybės narės įpareigojamos numatyti galimybę perkančiosioms organizacijoms pareikšti
         teisme ieškinį dėl neteisminių pirmosios instancijos institucijų, atsakingų už peržiūros procedūras viešųjų pirkimų sutarčių
         sudarymo srityje, sprendimų.

      24      Pažodžiui išnagrinėjus Direktyvos 89/665 nuostatas, siekiant atsakyti į šį klausimą, pirmiausia reikia konstatuoti, kad šios
         direktyvos ketvirtoje ir septintoje konstatuojamosiose dalyse „Bendrijos įmonės“ aiškiai apibrėžiamos kaip subjektai, galintys
         reikalauti viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo procedūrų peržiūros.

      25      Antra, pažymėtina, kad Direktyvos 89/665 1 straipsnio 3 dalyje, pagal kurią peržiūros procedūras įmanoma taikyti „bent jau
         kiekvienam suinteresuotam asmeniui, kuris nori arba norėjo, kad su juo būtų sudaryta tam tikra viešojo <...> pirkimo sutartis“,
         apibrėžiamas asmenų, kuriems remiantis šia direktyva privaloma suteikti galimybę reikalauti peržiūros, ratas.

      26      Trečia, pabrėžtina, kad, kaip teisingai nurodyta pirmesniame šio sprendimo punkte ir matyti iš Direktyvos 89/665 septintos
         konstatuojamosios dalies, Sąjungos teisės aktų leidėjas žinojo apie tai, kad tam tikrų pažeidimų nebus galima ištaisyti, jei
         įmonės nereikalaus peržiūrėti neteisėtų arba klaidingų sprendimų, turint omenyje tai, kad tokius sprendimus taip pat gali
         priimti už peržiūros procedūras atsakingos neteisminės institucijos. Taigi siekiant išspręsti tokią situaciją Direktyvos 89/665
         3 straipsnyje įtvirtinta, kad šioje nuostatoje nustatytomis sąlygomis Komisija gali imtis veiksmų.

      27      Todėl iš Direktyvos 89/665 nuostatų formuluotės negalima daryti išvados, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas taip pat norėjo
         perkančiąsias organizacijas pripažinti subjektais, kurie gali reikalauti viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo procedūrų peržiūros.
         Turi būti laikoma, kad Direktyvos 89/665 2 straipsnio 8 dalies nuostatose numatytas specialus reikalavimas valstybėms narėms,
         apimantis tam tikras garantijas, kai už peržiūros procedūras atsakingos pirmosios instancijos institucijos nėra teisminės,
         nepakeičia asmenų, kuriems remiantis šia direktyva privalo būti suteikta galimybė reikalauti peržiūros, rato.

      28      Šią išvadą patvirtina Direktyvos 89/665 tikslas.

      29      Iš tikrųjų šios direktyvos pirmoje ir trečioje konstatuojamosiose dalyse nurodytas tikslas, kurio buvo siekiama ją priimant
         ir kuris susijęs su direktyvų, kuriose įtvirtintos esminės viešųjų pirkimų nuostatos, tikslu. Kadangi šiomis direktyvomis
         siekiama padidinti Sąjungoje konkurenciją viešųjų pirkimų srityje taikant skaidrumo ir nediskriminavimo reikalavimus, o minėtose
         direktyvose nėra jokių konkrečių nuostatų, kurios leistų užtikrinti veiksmingą jų taikymą, Direktyva 89/665 atlieka šią funkciją,
         numatydama valstybių narių pareigą nustatyti veiksmingas ir greitas peržiūros procedūras.

      30      Taigi Direktyva 89/665 buvo priimta tam, kad nustačius tinkamas peržiūros procedūras būtų galima veiksmingai taikyti pagrindines
         Sąjungos teisės nuostatas viešųjų pirkimų srityje, kuriomis valstybėse narėse įsteigtiems ūkio subjektams siekiama garantuoti
         neiškraipytą ir kuo didesnę konkurenciją (šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Bayerischer Rundfunk ir kt., C‑337/06, Rink. p. I‑11173, 38 ir 39 punktus bei juose nurodytą teismų praktiką).

      31      Šiuos sprendimo 29 punkte išdėstytus samprotavimus, be kita ko, patvirtina 2007 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos
         direktyvos 2007/66/EB, iš dalies keičiančios Tarybos direktyvas 89/665/EEB ir 92/13/EEB dėl viešųjų sutarčių suteikimo [sudarymo]
         peržiūros procedūrų veiksmingumo didinimo (OL L 335, p. 31), nuostatos. Šioje direktyvoje, nors ir netaikomoje ratione temporis pagrindinės bylos aplinkybėms, vis dėlto yra naudingos informacijos aiškinant Direktyva 89/665 nustatytą sistemą, nes ja ši
         sistema nekeičiama, o tik siekiama šią direktyvą papildyti, kaip numatyta jos trečioje konstatuojamojoje dalyje, „patikslinimais,
         kuriems esant bus galima pasiekti Bendrijos teisės aktų leidėjo siekiamų rezultatų“.

      32      Direktyvos 2007/66 ketvirtoje, šeštoje, septintoje, keturioliktoje ir dvidešimt septintoje konstatuojamosiose dalyse „suinteresuotieji
         dalyviai“ ir „ūkio subjektai“ paminėti kaip asmenys, kurių veiksmingą teisminę apsaugą siekiama užtikrinti šia direktyva,
         ir kaip subjektai, galintys reikalauti peržiūros.

      33      Be to, pabrėžtina, kad Direktyva 2007/66 pakeistas Direktyvos 89/665 1 straipsnis nuo šiol vadinamas „Peržiūros procedūrų
         taikymo sritis ir galimybė jomis pasinaudoti“, o šios direktyvos 2 straipsnis – „Peržiūros procedūrų reikalavimai“. Taip patvirtinamas
         teiginys, kad Direktyvos 89/665 2 straipsnio 8 dalyje (po pakeitimo – 9 dalis) valstybėms narėms nustatyta pareiga numatyti
         galimybę pareikšti teisme ieškinį dėl už peržiūros procedūras atsakingų neteisminių institucijų sprendimų yra specialus minėtos
         direktyvos reikalavimas ir neįtraukia perkančiųjų organizacijų į jos taikymo sritį patenkančių subjektų ratą.

      34      Be to, Direktyva 2007/66 pakeistas Direktyvos 89/665 3 straipsnis nuo šiol vadinamas „Korekcinis mechanizmas“ ir patvirtina
         Komisijos galimybę imtis veiksmų sunkaus Sąjungos teisės pažeidimo atveju.

      35      Iš to darytina išvada, jog Direktyvos 89/665 2 straipsnio 8 dalyje nereikalaujama, kad valstybės narės numatytų ir perkančiosioms
         organizacijoms galimybę pareikšti ieškinį teisme.

      36      Tačiau atsižvelgiant į Direktyvos 89/665 1 straipsnio 3 dalimi nustatytą valstybių narių pareigą užtikrinti „bent jau“ kiekvienam
         šioje nuostatoje nurodytam asmeniui teisę reikalauti peržiūros ir į valstybių narių proceso autonomiją, darytina išvada, kad
         valstybėms narėms nedraudžiama įtraukti perkančiųjų organizacijų į asmenų, kurie remiantis minėta nuostata gali reikalauti
         peržiūros procedūrų, ratą, jei perkančiųjų organizacijų priimtus sprendimus panaikina neteisminės pirmosios instancijos institucijos.

      37      Negalima pritarti argumentui, kad dėl tokio aiškinimo gali būti nevienodai taikoma Sąjungos teisė, nes Direktyva 89/665, kaip
         visų pirma matyti iš jos 1 straipsnio 3 dalies, nesiekiama visiškai suderinti atitinkamas nacionalines taisykles.

      38      Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 89/665 2 straipsnio 8 dalis turi būti aiškinama taip, kad ja valstybės
         narės neįpareigojamos ir perkančiosioms organizacijoms numatyti galimybę pareikšti teisme ieškinį dėl neteisminių pirmosios
         instancijos institucijų, atsakingų už peržiūros procedūras viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo srityje, sprendimų. Tačiau šia
         nuostata valstybėms narėms nedraudžiama savo teisės sistemose prireikus numatyti perkančiosioms organizacijoms tokią galimybę.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      39      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 89/665/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su peržiūros procedūrų taikymu
            sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo, iš dalies pakeistos 1992 m. birželio 18 d. Tarybos
            direktyva 92/50/EEB, 2 straipsnio 8 dalis turi būti aiškinama taip, kad ja valstybės narės neįpareigojamos ir perkančiosioms
            organizacijoms numatyti galimybę pareikšti teisme ieškinį dėl neteisminių pirmosios instancijos institucijų, atsakingų už
            peržiūros procedūras viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo srityje, sprendimų. Tačiau šia nuostata valstybėms narėms nedraudžiama
            savo teisės sistemose prireikus numatyti perkančiosioms organizacijoms tokią galimybę.
      Parašai.
      * Proceso kalba: graikų.


2002 m. gruodžio 10 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Europos Sąjungos Tarybą. # Byla C-29/99.


1989 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Byla 323/87.