1984 m. vasario 21 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # St. Nikolaus Brennerei und Likörfabrik, Gustav Kniepf-Melde GmbH prieš Hauptzollamt Krefeld. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Finanzgericht Düsseldorf - Vokietija. # Byla 337/82.


title: 2011 m. birželio 16 d. Bendrojo Teismo (šeštoji išplėstinė kolegija) sprendimas. # FMC Corp. prieš Europos Komisiją. # Konkurencija - Karteliai - Vandenilio peroksidas ir natrio perboratas - Sprendimas, kuriuo nustatytas EB 81 straipsnio pažeidimas - Atsakomybė už neteisėtus veiksmus - Teisė į gynybą - Pareiga motyvuoti. # Byla T-197/06.

text:
      Byla T‑197/06
      FMC Corp.
      prieš
      Europos Komisiją
      „Konkurencija – Karteliai – Vandenilio peroksidas ir natrio perboratas – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Neteisėto elgesio priskyrimas – Teisė į gynybą – Pareiga motyvuoti“
      Sprendimo santrauka
      1.      Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Sprendimas, kuriuo taikomos konkurencijos taisyklės
      (EB 81 ir 253 straipsniai)
      2.      Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Patronuojanti bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis
            vienetas – Vertinimo kriterijai
      (EB 81 straipsnis)
      3.      Konkurencija – Karteliai – Įrodymai – Įmonės darbuotojų pareiškimai, kuriais siekiama tik jos interesų
      (EB 81 straipsnis)
      4.      Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Galimybė susipažinti su byla – Apimtis – Informacijos,
            kurią Komisija nurodo, kad patvirtintų įmonės atsakomybę, nepateikimas – Įtaka atsakomybės konstatavimo teisėtumui – Nebuvimas
      (EB 81 straipsnio 1 dalis)
      1.      Jeigu taikant EB 81 straipsnį priimtas sprendimas susijęs su keliais adresatais ir kelia pažeidimo priskyrimo problemų, jis
         turi būti pakankamai motyvuotas kiekvieno adresato atžvilgiu, visų pirma tų, kurie, remiantis šiuo sprendimu, turi atsakyti
         už šį pažeidimą. Taigi, solidariai atsakinga už pažeidimą pripažintos patronuojančios bendrovės atžvilgiu tokio sprendimo
         motyvai turi būti išsamūs, kad pagrįstų pažeidimo priskyrimą šiai bendrovei.

      Tačiau Komisija neprivalo pateikti nuomonės dėl visų suinteresuotųjų asmenų jai pateiktų argumentų, sprendimo ekonomijos sumetimais
         pakanka išdėstyti tik esminius faktus ir teisinius samprotavimus.

      (žr. 45, 59 punktus)
      2.      Patronuojančiai bendrovei gali būti priskirti dukterinės bendrovės veiksmai, be kita ko, kai nors ir turėdama atskirą teisinį
         subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios
         bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius.
         Tokioje situacijoje patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio vieneto narės, todėl sudaro
         vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį.

      Konkrečiu atveju, kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios dukterinės
         bendrovės kapitalo, pirma, ši patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui ir, antra,
         egzistuoja prezumpcija, kad ši patronuojanti bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui.

      Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas,
         kad būtų preziumuojama, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką dukterinės bendrovės prekybos politikai. Tada Komisija
         gali pripažinti, kad patronuojanti bendrovė solidariai atsakinga už nagrinėjamą pažeidimą, nebent patronuojanti bendrovė,
         kuri turi nuginčyti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, galinčių parodyti, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi
         savarankiškai. Taigi, vien pirminių įrodymų nepakanka, kad aptariama prezumpcija būtų paneigta.

      Be to, kai patronuojanti bendrovė pateikia įrodymų, galinčių patvirtinti jos dukterinės bendrovės savarankiškumą, ir įrodo,
         kad ši iš esmės nesilaiko jos duodamų nurodymų, todėl rinkoje veikia savarankiškai, Komisija negali jai priskirti jos dukterinės
         bendrovės veiksmų, nebent paneigtų šį paneigiantį įrodymą.

      Siekiant nustatyti, ar dukterinė bendrovė pati sprendžia dėl savo elgesio rinkoje, reikia atsižvelgti į visus reikšmingus
         duomenis apie ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius, kurie sieja šią dukterinę bendrovę su patronuojančia bendrove
         ir kurie gali skirtis, nelygu konkretus atvejis, todėl negali būti išvardyti kaip baigtinis sąrašas. Visų pirma reikia vertinti
         ne tik argumentus, susijusius su dukterinės bendrovės prekybos politika stricto sensu, pavyzdžiui, su platinimo arba kainų strategija. Konkrečiai kalbant, lemiamos įtakos darymo prezumpcijos negalima paneigti
         vien parodant, kad būtent dukterinė bendrovė kontroliuoja šiuos specifinius savo prekybos politikos aspektus, negaudama atitinkamų
         nurodymų. Remiantis tuo, galima daryti išvadą, kad dukterinės bendrovės savarankiškumas negali būti įrodytas vien parodant,
         kad ji pati kontroliuoja specifinius savo prekybos su pažeidimu susijusiais produktais politikos aspektus. Be to, aplinkybės,
         jog dukterinė bendrovė atitinkamoje rinkoje niekada nevykdė specialios patronuojančios bendrovės informavimo politikos, nepakanka
         siekiant įrodyti jos savarankiškumą, nes dukterinės bendrovės savarankiškumas vertinamas atsižvelgiant ne tik į įmonės veiklos
         valdymo aspektus.

      Vien aplinkybės, kad remiantis patronuojančios bendrovės tikslu galima daryti išvadą, jog ji įsteigė holdingą, pagal statutą
         turėjusį valdyti jos turimas kitų bendrovių akcijas, taip pat nepakanka siekiant paneigti nagrinėjamą prezumpciją.

      Aplinkybė, jog bendrovių valdybose nėra tų pačių asmenų, juo labiau nepatvirtina jos dukterinės bendrovės savarankiškumo,
         nes vertinant savarankiškumą reikia atsižvelgti ne tik į įmonės prekybos politiką stricto sensu.

      Tačiau atitinkamų bendrovių valdyboms priklausančių asmenų tapatumas yra svarbus dukterinės bendrovės nesavarankiškumo įrodymas.
         Tas pats pasakytina apie tiesioginį vieno iš atitinkamų asmenų dalyvavimą palaikant neteisėtus kontaktus. Iš tiesų patronuojančios
         bendrovės darbuotojo dalyvavimas slaptuose susitikimuose gali prilygti įrodymui, kad ši žinojo apie savo dukterinės bendrovės
         dalyvavimą darant pažeidimą, todėl ji pati aktyviai dalyvavo darant antikonkurencinius veiksmus, o šis veiksnys gali būti
         a fortiori pripažintas jos lemiamos įtakos dukterinei bendrovei įrodymu.

      (žr. 96–100, 104–106, 108 ir 109, 117 ir 118, 130, 143, 145 punktus)
      3.      Konkurencijos srityje aplinkybė, kad kartais didelė įrodomoji vertė suteikiama pareiškimams, padarytiems pateikiant prašymą
         atleisti nuo baudos arba ją sumažinti, grindžiama samprotavimu, jog pažeidimas pripažįstamas, todėl pareiškimai iš esmės nenaudingi
         juos pateikiančiajam. Dėl šios priežasties, kadangi įmonės darbuotojų pareiškimai yra padaryti siekiant tik jos interesų,
         negalima laikyti, kad jie turi ypač didelę įrodomąją vertę, kuri prilygsta prašymus atleisti nuo baudos arba ją sumažinti
         pateikusių įmonių pareiškimams suteiktai vertei, nes šie pareiškimai daromi kitokiomis aplinkybėmis nei toks prašymas atleisti
         nuo baudos ar ją sumažinti.

      (žr. 156 ir 157 punktus)
      4.      Jeigu per administracinę procedūrą dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo ieškovė neturėjo galimybės pateikti pastabas dėl
         Komisijos argumentų, pateiktų grindžiant jos solidariąją atsakomybę, šiuos argumentus kaip įrodymus reikia atmesti. Tačiau
         kalbant apie teisės į gynybą pažeidimą, ieškovė dar turi įrodyti, kad Komisijos sprendime padaryta išvada būtų kitokia, jei
         šie argumentai, apie kuriuos nebuvo pranešta, būtų buvę atmesti.

      Aplinkybė, kad Komisijos tik siekiant patvirtinti pateikti argumentai kaip įrodymai turi būti atmesti, negali turėti įtakos
         konstatavimo dėl ieškovės atsakomybės teisėtumui, nes ši pakankamai patvirtinama kitais Komisijos sprendime nurodytais argumentais.

      (žr. 162–166 punktus)
BENDROJO TEISMO (šeštoji išplėstinė kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. birželio 16 d.(*)

      „Konkurencija – Karteliai – Vandenilio peroksidas ir natrio perboratas – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Neteisėto elgesio priskyrimas – Teisė į gynybą – Pareiga motyvuoti“
      Byloje T‑197/06
      FMC Corp., įsteigta Filadelfijoje, Pensilvanijoje (Jungtinės Valstijos), atstovaujama QC C. Stanbrook ir advokato Y. Virvilis,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą F. Arbault, vėliau V. Di Bucci, V. Bottka ir X. Lewis, padedamų baristerės M. Gray,

      atsakovę,
      dėl prašymo iš dalies panaikinti 2006 m. gegužės 3 d. Komisijos sprendimą C (2006) 1766 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį
         ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/F/38.620 – Vandenilio peroksidas ir perboratas), kiek jis susijęs su ieškove, ir
         papildomai dėl prašymo sumažinti baudą

      BENDRASIS TEISMAS (šeštoji išplėstinė kolegija),
      kurį sudaro teisėjai V. Vadapalas (pranešėjas), einantis pirmininko pareigas, A. Dittrich ir L. Truchot,
      posėdžio sekretorius J. Palacio González, vyriausiasis administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. gegužės 19 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Faktinės bylos aplinkybės
      1        Ieškovė FMC Corp. yra Jungtinėse Valstijose įsteigta įmonė, kuri per FMC Chemicals Netherlands BV, buvusią FMC Chemical Holding BV, kontroliuoja 100 % pagal Ispanijos teisę įsteigtos bendrovės FMC Foret SA kapitalo. Faktinių aplinkybių metu ši bendrovė prekiavo vandenilio peroksidu (toliau – VP) ir natrio perboratu (toliau – NPB).

      2        2002 m. lapkričio mėn. Degussa AG pranešė Europos Bendrijų Komisijai apie kartelį VP ir NPB rinkose ir pageidavo, kad jai būtų taikomas Komisijos pranešimas
         apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk.,
         2 t., p. 155).

      3        Degussa pateikė Komisijai faktinių įrodymų, kuriais remdamasi ji galėjo 2003 m. kovo 25 ir 26 d. atlikti patikrinimus kai kurių įmonių
         patalpose.

      4        2005 m. sausio 26 d. Komisija išsiuntė ieškovei ir kitoms suinteresuotosioms įmonėms pranešimą apie kaltinimus.

      5        Išklausiusi atitinkamų įmonių pareiškimus 2006 m. gegužės 3 d. Komisija priėmė Sprendimą C (2006) 1766 galutinis dėl procedūros
         pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį taikymo Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals Holding AB, EKA Chemicals AB, Degussa, Edison SpA, ieškovei, FMC Foret SA, Kemira Oyl, Air liquide SA, Chemoxal SA, SNIA SpA, Caffaro, Solvay SA, Solvay Solexis SpA, Total SA, Elf Aquitaine SA ir Arkema SA (byla COMP/F/38.620 – Vandenilio peroksidas ir perboratas) (toliau – ginčijamas sprendimas), kurio santrauka buvo paskelbta
         2006 m. gruodžio 13 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL L 353, p. 54). Apie šį sprendimą ieškovei buvo pranešta 2006 m. gegužės 8 d. raštu.

       Ginčijamas sprendimas
      6        Komisija ginčijamame sprendime nurodė, kad jo adresatės dalyvavo darant vieną ir tęstinį EB 81 straipsnio ir Europos ekonominės
         erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnio pažeidimą, susijusį su VP ir jo tolesnės gamybos etapo produktu NPB (ginčijamo sprendimo
         2 konstatuojamoji dalis).

      7        Konstatuotas pažeidimas daugiausia buvo susijęs su komerciškai svarbios ir konfidencialios su rinkomis ir įmonėmis susijusios
         informacijos pasikeitimu tarp konkurentų, gamybos, taip pat galimų ir tikrųjų gamybinių pajėgumų ribojimu bei reguliavimu,
         rinkos dalių ir pirkėjų pasiskirstymu bei tikslinių kainų nustatymu ir kontrole.

      8        Ieškovė buvo pripažinta atsakinga už pažeidimą „solidariai“ su FMC Foret (ginčijamo sprendimo 389–395 konstatuojamosios dalys).

      9        Apskaičiuodama baudą Komisija taikė Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir [AP] 65 straipsnio
         5 dalimi metodo gairėse (OL C 9, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171, toliau – gairės) nustatytą
         metodą.

      10      Komisija nustatė pagrindines baudas atsižvelgdama į pažeidimo sunkumą ir trukmę (ginčijamo sprendimo 452 konstatuojamoji dalis)
         ir pripažino pažeidimą labai sunkiu (ginčijamo sprendimo 457 konstatuojamoji dalis).

      11      Pritaikius diferencijuotą požiūrį ieškovė ir FMC Foret buvo priskirtos trečiajai ir priešpaskutinei kategorijai, už kurią skiriama pradinė 20 mln. EUR bauda (ginčijamo sprendimo
         460–462 konstatuojamosios dalys).

      12      Kadangi ieškovė ir FMC Foret, Komisijos nuomone, dalyvavo vykdant pažeidimą nuo 1997 m. gegužės 29 d. iki 1999 m. gruodžio 13 d., t. y. dvejus metus ir
         septynis mėnesius, joms skirta pradinė bauda buvo padidinta 25 % (ginčijamo sprendimo 467 konstatuojamoji dalis).

      13      Ieškovės atžvilgiu nebuvo nustatyta jokių sunkinančių ar lengvinančių aplinkybių.

      14      Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio f punkte nurodyta, kad ieškovė pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnį,
         kai 1997 m. gegužės 29 d. – 1999 m. gruodžio 13 d. dalyvavo darant atitinkamą pažeidimą.

      15      Ginčijamo sprendimo 2 straipsnio d punkte Komisija skyrė ieškovei solidariai su FMC Foret 25 mln. EUR baudą.

       Procesas ir šalių reikalavimai
      16      Ši byla buvo pradėta ieškiniu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2006 m. liepos 18 dieną.

      17      Kadangi Pirmosios instancijos teismo kolegijų sudėtis buvo pakeista, teisėjas pranešėjas buvo priskirtas šeštajai kolegijai,
         o išklausius šalis ši byla buvo priskirta šeštajai išplėstinei kolegijai.

      18      Kadangi vienas kolegijos narys negalėjo vykdyti savo pareigų, Bendrojo Teismo (buvęs Pirmosios instancijos teismas) pirmininkas
         pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 32 straipsnio 3 dalį paskyrė kitą į kolegiją trūkstamą teisėją.

      19      Išklausęs teisėjo pranešėjo pranešimą, Bendrasis Teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį. 2010 m. gegužės 19 d. įvykusiame
         teismo posėdyje buvo išklausyti šalių pareiškimai ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.

      20      Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 32 straipsnį, jeigu vienas iš teisėjų negali vykdyti savo pareigų, pasitarimuose
         nedalyvauja trumpiausiai teisėjo pareigas einantis teisėjas, kaip apibrėžta 6 straipsnyje, ir pasitarimus toliau tęsia trys
         teisėjai, kurie pasirašo šį sprendimą.

      21      Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jis su ja susijęs,
      –        nepatenkinus pirmojo reikalavimo, sumažinti jai skirtą baudą,
      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      22      Komisija Bendrojo Teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
       Dėl prašymo panaikinti
      23      Grįsdama prašymą panaikinti ginčijamą sprendimą ieškovė nurodo du pagrindus, susijusius su, pirma, pareigos motyvuoti pažeidimu,
         antra, teisės ir vertinimo klaidomis, kurios buvo padarytos konstatuojant jos atsakomybę už nagrinėjamą pažeidimą.

       Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu
      –       Šalių argumentai
      24      Ieškovė teigia, kad sprendimo, kuriuo konstatuojama bendrovės atsakomybė už kitos bendrovės veiksmus, ypač taikant prezumpciją,
         kad patronuojanti bendrovė kontroliuoja dukterinės bendrovės kapitalą, motyvai turi būti ypač išsamūs.

      25      Taigi Komisija negalėjo tiesiog užsiminti apie prezumpciją, o privalėjo tinkamai motyvuoti, kad būtų aišku, kodėl ši prezumpcija
         nepaneigiama ieškovės pateiktais argumentais ir įrodymais, kad yra priešingai.

      26      Tačiau šiuo atžvilgiu Komisijos ginčijamame sprendime nurodyti motyvai yra „aiškiai netinkami“ ir neatitinka EB 253 straipsnio
         reikalavimų.

      27      Nurodžiusi atitinkamų bendrovių ryšius, kuriuos lemia trijų asmenų ieškovės bendrovėje, FMC Foret ir FMC Chemical Holding vykdomos funkcijos (ginčijamo sprendimo 391 ir 394 konstatuojamosios dalys), Komisija nepaaiškino, kodėl šiomis aplinkybėmis
         paneigti ieškovės nurodyti paneigiantys argumentai.

      28      Be to, ieškovė nurodė argumentus, kuriais mėgino paneigti ginčijamo sprendimo 391 konstatuojamojoje dalyje išdėstytas aplinkybes.
         Ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamojoje dalyje Komisija paprasčiausiai atmetė šiuos argumentus, tačiau nepaaiškino jų atmetimo
         motyvų.

      29      Komisija tik pakartojo abiejų šalių pateiktus įrodymus, tačiau nenurodė, kokiais samprotavimais vadovavosi, kai padarė išvadą,
         jog ieškovė nenuginčijo aptariamos prezumpcijos.

      30      Be to, Komisijos ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamojoje dalyje nurodytų motyvų nepakanka, kad būtų konstatuota solidari
         ieškovės atsakomybė.

      31      Pirma, ieškovė, siekdama įrodyti, kad patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė savarankiškai vykdė veiklą srityse,
         kuriose buvo padarytas pažeidimas, nurodė, jog jos turi atskiras organizacines struktūras. Komisija nepaaiškino, kodėl šio
         argumento šiuo atveju nepakanka, kad būtų nuginčyta aptariama prezumpcija.

      32      Antra, ieškovė pateikė savo darbuotojų pareiškimus, iš kurių matyti, kad FMC Foret vykdė veiklą savarankiškai. Pati Komisija ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamojoje dalyje pripažino, kad šie pareiškimai
         įrodo FMC Foret nepriklausomumą. Tačiau ginčijamame sprendime nėra nė vieno jų atmetimą pagrindžiančio motyvo.

      33      Trečia, Komisijos teiginys, kad ieškovė taip pat gamino VP ir NPB (ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamoji dalis), pirma,
         netikslus, antra, nepakankamas, kad būtų galima padaryti išvadą, jog ieškovė darė lemiamą įtaką FMC Foret. Vien tai, kad bendrovės gamina tuos pačius produktus, nereiškia, kad jos vykdo bendrą prekybos politiką. Be to, dėl atskirų
         geografinių rinkų, skirtingų gamybos vietų, verslo istorinio vystymosi ir vartotojų profilio ieškovė įrodė, kad yra priešingai
         ir Komisija šio įrodymo nepaneigė.

      34      Ketvirta, Komisijos teiginys, kad FMC Foret yra ieškovės dukterinė bendrovė Europoje (ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamoji dalis), nepapildo aplinkybės, jog ji yra
         100 % kontroliuojama dukterinė bendrovė. Iš ieškovės pateiktų įrodymų matyti, kad, kiek tai susiję su VP, abiejų bendrovių
         veikla nebuvo derinama ir jos nebendradarbiavo.

      35      Ginčijamas sprendimas ne tik „netinkamai“ motyvuotas, bet jame taip pat nepaaiškinama, kodėl atmesti ieškovės pateikti įrodymai.
         Nors dabar Komisija kaip gynybos argumentą nurodo, jog šių įrodymų nepakako, kad būtų nuginčyta nagrinėjama prezumpcija, ginčijamame
         sprendime tokio konstatavimo nėra.

      36      Atsižvelgusi į ginčijamo sprendimo 391 konstatuojamojoje dalyje Komisijos nurodytus argumentus ieškovė pirmiausia pažymėjo,
         kad nors vienas iš FMC Foret darbuotojų A. B. buvo paskirtas bendrovės vicepirmininku, tai vis dėlto nebuvo vadovaujančios pareigos, nes ieškovės bendrovėje
         ir FMC Foret šios pareigos yra administracinio pobūdžio. A. B. buvo atsakingas už įmonės bendros ir prekybos strategijos priežiūrą ir
         nedalyvavo einamajame įmonės valdyme. Be to, aplinkybė, kad du kiti asmenys tam tikrais apibrėžtais laikotarpiais ėjo vadovaujančias
         pareigas tiek FMC Foret, tiek FMC Chemical Holding, neturi reikšmės, nes vienintelis šios bendrovės tikslas buvo turėti akcijų, o ne vykdyti komercinę veiklą.

      37      Pateikusi šį paneigiantį įrodymą, ieškovė perkėlė įrodinėjimo naštą Komisijai. Tačiau, ginčijamame sprendime šių argumentų
         atmetimas nėra motyvuotas.

      38      Anot ieškovės, reikia atmesti Komisijos pirmą kartą Bendrajame Teisme nurodytus motyvus, jog aplinkybė, kad A. B. atsakingas
         už dukterinės bendrovės prekybos ir bendros strategijos priežiūrą, iš tikrųjų įrodo lemiamą įtaką. Kad ir kaip būtų, šie nauji
         motyvai susiję tik su teorine ieškovės galimybe vykdyti lemiamą FMC Foret kontrolę, nors ieškovė teigė, kad atitinkamas asmuo, t. y. A. B., faktiškai nevykdė lemiamos kontrolės nei kasdieninėse operacijose,
         nei srityse, kuriose buvo padarytas pažeidimas.

      39      Lemiamos įtakos klausimą reikia nagrinėti atsižvelgiant į su pažeidimu susijusią veiklą. Nedalyvavimas einamajame valdyme
         parodo, kad tokiai veiklai nebuvo daroma jokios lemiamos įtakos. Vien tik darbuotojo, įgalioto prižiūrėti prekybos ir bendrą
         įmonės strategiją, atsakomybės nepakanka, kad būtų padaryta išvada apie realią lemiamą įtaką.

      40      A. B., kaip dukterinės bendrovės pirmininkas ir generalinis direktorius (PGD), nebūtinai turi vykdyti jos einamojo valdymo
         funkcijas. Šiuo atveju iš ieškovės pateiktų įrodymų aišku, kad jis tik turėjo kontroliuoti įmonės prekybos ir bendrą strategiją.
         FMC Chemical Holding valdybos nario W. B. pareigos taip pat nėra svarbios, nes vienintelis šios bendrovės tikslas – turėti FMC Foret akcijų. Vienas iš FMC Chemical Holding direktorių G. W. ieškovės bendrovėje nedirbo.

      41      Ieškovės nuomone, tuo atveju, jei sprendimas, kuriuo konstatuotas pažeidimas, grindžiamas įmonių tarpusavio kontrole, Komisija
         privalo nurodyti argumentus, kuriais remiantis galima padaryti išvadą apie tokios kontrolės buvimą. Šiuo atveju Komisija neįvykdė
         šio reikalavimo, nes tik pakartojo pranešime apie kaltinimus išdėstytą požiūrį ir nepaaiškino, kodėl atmetė ieškovės argumentus
         ir įrodymus, kad yra priešingai.

      42      Komisija ginčija ieškovės argumentus.

      –       Bendrojo Teismo vertinimas
      43      Kaip pirmąjį pagrindą ieškovė nurodo, kad Komisija ginčijamame sprendime nepakankamai motyvavo jos atsakomybę už nagrinėjamą
         pažeidimą ir ypač kad ši nenurodė įrodymų, pateiktų siekiant paneigti prezumpciją, daromą dėl aplinkybės, jog ieškovei priklausė
         visas darant pažeidimą dalyvavusios dukterinės bendrovės kapitalas, atmetimo motyvų.

      44      Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, EB 253 straipsniu reikalaujamas motyvavimas turi būti pritaikytas prie atitinkamo
         teisės akto pobūdžio ir aiškiai bei nedviprasmiškai atspindėti tą teisės aktą priėmusios institucijos argumentus, kad suinteresuotosios
         šalys galėtų susipažinti su priimtos priemonės motyvais, o kompetentingas teismas – vykdyti kontrolę. Nereikalaujama motyvuojant
         išvardyti visas susijusias faktines ir teisines aplinkybes, nes klausimas, ar teisės akto motyvai atitinka EB 253 straipsnio
         reikalavimus, turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant ne tik į jo formuluotę, bet ir į kontekstą bei visas atitinkamą klausimą
         reglamentuojančias teisės normas (žr. 1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France, C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 63 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      45      Jeigu, kaip yra nagrinėjamoje byloje, taikant EB 81 straipsnį priimtas sprendimas susijęs su keliais adresatais ir kelia pažeidimo
         priskyrimo problemų, jis turi būti pakankamai motyvuotas kiekvieno adresato atžvilgiu, visų pirma tų, kurie, remiantis šiuo
         sprendimu, turi atsakyti už šį pažeidimą. Taigi, solidariai atsakinga už pažeidimą pripažintos patronuojančios bendrovės atžvilgiu
         tokio sprendimo motyvai turi būti išsamūs, kad pagrįstų pažeidimo priskyrimą šiai bendrovei (šiuo klausimu žr. 1998 m. gegužės
         14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo SCA Holding prieš Komisiją, T‑327/94, Rink. p. II‑1373, 78–80 punktus).

      46      Šiuo atveju ginčijamo sprendimo 370–379 konstatuojamosiose dalyse Komisija, remdamasi Sąjungos teismų praktika, trumpai nurodė
         principus, kuriuos ketino taikyti nustatydama ginčijamo sprendimo adresates.

      47      Ji būtent priminė, pirma, kad patronuojančią bendrovę galima laikyti atsakinga už dukterinės bendrovės neteisėtus veiksmus,
         jei ši apibrėžia savo elgesį rinkoje ne savarankiškai, o vykdo patronuojančios bendrovės nurodymus. Ji patikslino, jog iš
         esmės gali preziumuoti, kad dukterinė bendrovė, kurios 100 % kapitalo kontroliuoja patronuojanti bendrovė, iš esmės vykdo
         šios bendrovės nurodymus ir kad patronuojanti bendrovė gali nuginčyti šią prezumpciją pateikdama paneigiančių įrodymų (ginčijamo
         sprendimo 374 konstatuojamoji dalis).

      48      Dėl ieškovės atsakomybės už nagrinėjamą pažeidimą konstatavimo Komisija pažymėjo, kad pranešime apie kaltinimus ji padarė
         tokią išvadą remdamasi tuo, jog FMC Foret, nors ir netiesiogiai, bet buvo 100 % ieškovės kontroliuojama dukterinė bendrovė (ginčijamo sprendimo 390 konstatuojamoji
         dalis).

      49      Komisija patikslino, kad šiame pranešime apie kaltinimus ji taip pat rėmėsi kai kurių šių bendrovių vadovų tapatumu, išplaukiančiu
         iš A. B., W. B. ir G. W. užimamų pareigų. Be to, ji pažymėjo A. B., kuris buvo FMC Foret PGD ir kartu ieškovės vicepirmininkas bei dalyvavo kai kuriuose kartelio susitikimuose, vaidmenį (ginčijamo sprendimo 391 konstatuojamoji
         dalis).

      50      Paskui Komisija nurodė argumentus, kuriuos ieškovė pateikė siekdama įrodyti savo dukterinės įmonės savarankiškumą (ginčijamo
         sprendimo 392 ir 393 konstatuojamosiose dalyse). Ji pastebėjo, kad negali pritarti ieškovės argumentams, nes nagrinėjamos
         lemiamos įtakos darymas išplaukia ne tik iš 100 % dukterinės bendrovės kapitalo turėjimo, bet taip pat iš ginčijamo sprendimo
         391 konstatuojamojoje dalyje paminėtų atitinkamų bendrovių ryšių, kad ieškovės argumentų nepakanka siekiant įrodyti jos dukterinės
         bendrovės savarankiškumą ir kad, kaip bebūtų, iš jos turimos informacijos matyti, jog išvada apie tokią ieškovės daromą įtaką
         savo dukterinei bendrovei teisinga (ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamoji dalis).

      51      Galiausiai Komisija atkreipė dėmesį, kad atsižvelgdama į šiuos samprotavimus ji toliau laikosi nuomonės, jog ieškovė solidariai
         atsakinga už ginčijamą pažeidimą (ginčijamo sprendimo 395 konstatuojamoji dalis).

      52      Darytina išvada, kad minėtais motyvais aiškiai ir nedviprasmiškai pagrindžiamas ieškovės pripažinimas atsakinga už pažeidimą.

      53      Pirma, dėl ieškovės kaltinimo, susijusio su argumentų, kuriais remiantis ji buvo pripažinta atsakinga, dviprasmiškumu, pažymėtina,
         kad iš ginčijamo sprendimo 390–395 konstatuojamųjų dalių aišku, jog Komisija toliau laikosi pranešime apie kaltinimus padarytos
         išvados, kad ieškovės dukterinei bendrovei daroma lemiama įtaka išplaukia iš prezumpcijos, kuri kyla dėl šios turimos 100 %
         dukterinės bendrovės kontrolės, nes ieškovės per administracinę procedūrą pateiktų argumentų nepakanka įrodyti jos dukterinės
         bendrovės savarankiškumą ir atitinkamai paneigti minėtą prezumpciją.

      54      Be to, ginčijamo sprendimo 391 ir 394 konstatuojamosiose dalyse Komisija paminėjo, jog yra tam tikrų papildomų įrodymų, susijusių
         su atitinkamų bendrovių personalo ryšiais, konkrečiai dėl A. B., kuris dalyvavo neteisėtuose kontaktuose, pareigų.

      55      Darytina išvada, kad šie motyvai pakankamai aiškiai parodo aplinkybes, kuriomis ieškovė pripažinta atsakinga už pažeidimą.

      56      Antra, dėl kaltinimo, susijusio su nepakankamais argumentų, kuriuos ieškovė pateikė siekdama paneigti aptariamą prezumpciją,
         atmetimo motyvais, dėmesys visų pirma atkreiptinas į tai, kad iš ginčijamo sprendimo 392 ir 394 konstatuojamųjų dalių aiškiai
         matyti, jog Komisija atsižvelgė į šiuos argumentus.

      57      Iš tikrųjų ginčijamo sprendimo 392 ir 393 konstatuojamosiose dalyse Komisija išdėstė ieškovės atsakant į pranešimą apie kaltinimus
         pateiktus argumentus ir ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamojoje dalyje konstatavo, kad šie argumentai nėra pakankamas dukterinės
         bendrovės savarankiškumo įrodymas, o, be to, iš turimos informacijos matyti, jog aptariama prezumpcija grindžiama išvada yra
         teisinga ir todėl šios išvados reikia toliau laikytis.

      58      Darytina išvada, kad šiais motyvais Komisija atsakė į pagrindinius ieškovės argumentus ir atsižvelgė į jos pateiktus įrodymus.

      59      Negalima jos kaltinti neatsakius konkrečiai į kiekvieną ieškovės pateiktą argumentą. Iš tiesų Komisija neprivalo pasisakyti
         dėl visų suinteresuotų asmenų jai pateiktų argumentų, tačiau sprendimo ekonomijos sumetimais pakanka išdėstyti tik esminius
         faktus ir teisinius samprotavimus (2005 m. birželio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Corsica Ferries France prieš Komisiją, T‑349/03, Rink. p. II‑2197, 64 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 44 punkte minėto Sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France 64 punktą).

      60      Be to, atkreiptinas dėmesys, kad ieškovės kaltinimas, susijęs su aptariamų motyvų „netinkamumu“, iš dalies grindžiamas jos
         argumentu, jog jai pavyko paneigti aptariamą prezumpciją.

      61      Vis dėlto šis argumentas susijęs su ginčijamo sprendimo teisėtumu ir į jį negali būti atsižvelgta tikrinant motyvaciją.

      62      Kadangi ieškovė iš esmės kaltina tuo, jog atmesti argumentai ir įrodymai, kuriuos ji pateikė siekdama paneigti aptariamą prezumpciją,
         jos argumentus reikia nagrinėti kartu su antruoju pagrindu, susijusiu su teisės ir vertinimo klaidomis.

      63      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pirmąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti.

       Dėl antrojo pagrindo, susijusio su teisės ir vertinimo klaidomis
      –       Šalių argumentai
      64      Ieškovė teigia, kad ginčijamas sprendimas klaidingas teisiniu ir faktiniu požiūriais tiek, kiek Komisija jame pripažino ją
         atsakinga.

      65      Pirma, Komisija klaidingai įvertino įrodymus, nes suteikė ieškovės pareiškimams kitokią svarbą nei įmonių, pateikusių prašymą
         atleisti jas nuo baudos ar ją sumažinti, pareiškimams. Antra, vertindama, kiek ieškovė kontroliuoja savo dukterinę bendrovę,
         Komisija rėmėsi klaidingu kriterijumi. Trečia, ji atsižvelgė į įrodymus, kurie nesusiję su atitinkamu laikotarpiu. Ketvirta,
         ji rėmėsi įrodymais, apie kuriuos ieškovė, pažeidžiant jos teisę į gynybą, nebuvo informuota.

      66      Komisija nepagrįstai vertino kiekvieną įrodymą atskirai, užuot įvertinusi jų visumą.

      67      Komisija neatsižvelgė į aplinkybę, kad lemiamą įtaką reikia vertinti atsižvelgiant į su pažeidimu susijusią veiklą. Iš ieškovės
         pateiktų įrodymų matyti, kad FMC Foret buvo pati atsakinga už prekybą VP ir NPB, nes ieškovė šiuo produktu neprekiavo.

      68      Iš ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamosios dalies aišku, kad Komisija pripažįsta, jog gali būti įpareigota įrodyti daugiau
         nei tik 100 % dukterinės bendrovės kapitalo kontrolę. Taigi svarbiausia nustatyti, ar kiti įrodymai patvirtina išvadą, kad
         ieškovė darė lemiamą įtaką FMC Foret.

      69      Šiuo klausimu, pirma, Komisija nepagrįstai teigė, jog aplinkybės, kad ieškovė „turi atskirą Amerikos rinkai skirto [VP] gamybos
         padalinį, nepakanka siekiant įrodyti, kad [ji] visai nekontroliuoja Europos padalinio“ (ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamoji
         dalis). Ieškovė netvirtino, kad turi atskirą „padalinį“, o tik patvirtino „dviejų visiškai atskirų VP gamybos ir pardavimo
         organizacinių struktūrų buvimą“.

      70      Taigi Komisija iškraipė ieškovės argumentą ir rėmėsi klaidinga įrodymais nepatvirtinta išvada.

      71      Anot ieškovės, ši veikla buvo padalyta į sritis, o šių sričių aptarnaujamos rinkos nustatomos pagal produkto buvimo vietą
         ir pobūdį. VP atveju produkcija buvo parduodama vietos rinkoje, nes dėl transporto logistikos šios produkcijos buvo neįmanoma
         transportuoti iš Jungtinių Valstijų į Europą ar atvirkščiai. FMC Foret nebuvo ieškovės „padalinys“ ir net neturėjo struktūros, reikalingos teikti ieškovei ataskaitas apie savo veiklą. Nėra jokių
         įrodymų, patvirtinančių, kad ieškovės ir FMC Foret veikla, susijusi su VP, buvo „padalyta pagal padalinius“.

      72      Remiantis ieškovės pateiktais darbuotojų parodymais matyti, kad FMC Foret plėtojo veiklą ir produktų asortimentą visiškai atskirai nuo ieškovės. Daugelyje sričių abiejų bendrovių produktai skyrėsi.
         VP atveju rinkos ir vartotojai iš esmės skyrėsi dėl specifinių produkto požymių ir gamybos vietos. Ieškovė pateikė bendrovės
         darbuotojų sąrašus, iš kurių matyti, kad per atitinkamą laikotarpį ieškovės ir FMC Foret darbuotojai visose srityse ir bet kuriuo atitinkamo laikotarpio metu nebuvo tie patys. Šiais parodymais įrodoma, kad FMC Foret vykdė veiklą nepriklausomai ir savarankiškai.

      73      Kadangi egzistavo dvi visiškai atskiros VP pardavimo organizacinės struktūros, nebuvo jokio pagrindo daryti prielaidą, kad
         viena iš šių struktūrų daro lemiamą įtaką valdant kitą. Komisija neįrodė, jog neatsižvelgiant į tai, kad egzistuoja dvi atskiros
         struktūros, prekiaujant VP ieškovė iš tikrųjų darė lemiamą įtaką FMC Foret.
      74      Antra, Komisija padarė akivaizdžią klaidą, konstatuodama, kad FMC Foret komercinė veikla yra „sudėtinė“ ieškovės komercinės veiklos „dalis“, nes ši „taip pat dalyvauja gaminant [VP] ir NPB“, ir
         kad FMC Foret „šiuo atžvilgiu „veikia“ kaip ieškovės Europos padalinys“ (ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamoji dalis).

      75      Dėl to, kad sutampa produkcija, negalima daryti išvados apie lemiamos įtakos buvimą. Negalima preziumuoti, kad du skirtingose
         šalyse esantys nepriklausomi gamintojai kontroliuoja arba daro lemiamą įtaką vienas kitam tik dėl to, kad vienas iš gaminamų
         produktų sutampa.

      76      Kad ir kaip būtų, sutapdavo tik VP gamyba, bet ne NPB. Tai matyti iš ieškovės pateiktų parodymų.

      77      Konstatuodama, kad ieškovė gamino tiek VP, tiek NPB, Komisija, matyt, rėmėsi ieškovės darbuotojo T. B. pareiškimu, kuriame
         nurodyta:

      „Be to, [FMC] Foret gamina kitokį prekių asortimentą nei asortimentas, kurį parduoda [ieškovė]. Pavyzdžiui, [ieškovė] gamina [NPB] Jungtinėse
         Valstijose, o [FMC Foret] daug metų parduoda ir gamina [NPB] Europoje.“

      78      Anot ieškovės, šiame pareiškime padaryta akivaizdi „spausdinimo klaida“ ir jį reikia skaityti taip: „Pavyzdžiui, [ieškovė]
         [ne]gamina [NPB]“. Komisija nepagrįstai rėmėsi šiuo pareiškimu, kuriame padaryta akivaizdi „spausdinimo klaida“, ir neatsižvelgė
         į kitus parodymus, kad buvo kitaip.

      79      Ieškovės nuomone, remiantis aplinkybe, kad vienintelis abiejų bendrovių gaminamas produktas buvo VP ir kad jos vykdė veiklą
         įvairiose geografinėse rinkose, galima padaryti išvadą, jog jos neturėjo derinti savo veiklos.

      80      Komisijos išvada, kad FMC Foret vykdė veiklą kaip ieškovės dukterinė įmonė, neturi reikšmės, nes tam tikros dukterinės įmonės, kaip antai FMC Foret, buvo laikomos „investicijomis“, nedalyvaujančioms vykdant patronuojančios bendrovės veiklą.

      81      Aplinkybė, kad didelė patronuojanti bendrovė, kaip antai ieškovė, įsigyja kitą bendrovę siekdama tik investuoti, reiškia,
         jog ji neketina dalyvauti jos einamajame valdyme. Ieškovė ir FMC Foret yra tipinis investicinių fondų įsigijimų pavyzdys, kuomet bendrovė įsigyja 100 % kitos bendrovės kapitalo ir nedaro lemiamos
         įtakos ją valdant.

      82      Trečia, Komisija nepagrįstai rėmėsi prieš ieškovę iš jos interneto svetainės surinktais naujais įrodymais, kai konstatavo,
         kad ieškovė pati apibūdina FMC Foret veiklą kaip „savo veiklos [sudėtinę] dalį“ (ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamoji dalis ir 379 išnaša).

      83      Viena vertus, remiantis šia su 2005 ir 2006 m. susijusia informacija neįmanoma įrodyti, kad 1997–1999 m. ieškovė darė FMC Foret lemiamą įtaką. Kita vertus, vykstant administracinei procedūrai ieškovė neturėjo progos išdėstyti savo nuomonės dėl šios
         informacijos. Taigi pasinaudodama šia informacija Komisija pateikė naujų kaltinamųjų įrodymų, susijusių su laikotarpiu po
         pažeidimo.

      84      Ketvirta, pažymėjusi, kad ieškovės darbuotojų pareiškimų nepakanka siekiant įrodyti, jog FMC Foret vykdė veiklą savarankiškai (ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamoji dalis), Komisija atmetė šiuos įrodymus tik dėl to, kad
         buvo pagrįsti ieškovės darbuotojų pareiškimais. Toks atmetimas nesuvokiamas, nes FMC Foret savarankiškumo įrodymus gali pateikti tik asmenys, kurie tiesiogiai dalyvauja ją valdant.

      85      Konstatavusi, kad FMC Foret savarankiškumą patvirtina tik nagrinėjami „pareiškimai“, Komisija pripažino, jog šie pareiškimai iš tiesų įrodo FMC Foret savarankiškumą ir todėl jų pakanka tam, kad būtų paneigta prezumpcija.

      86      Be to, nagrinėjamų įrodymų atmetimas tik dėl aplinkybės, kad jie pagrįsti darbuotojų pareiškimais, nesuderinamas su tuo, jog
         Komisija pasinaudojo pareiškimais, kuriuos pateikė prašymą atleisti nuo baudos arba ją sumažinti pateikusios įmonės.

      87      Taigi Komisija elgėsi „diskriminuojančiai“ ieškovės pateiktų įrodymų atžvilgiu ir netaikė tų pačių taisyklių kaip ir įmonių,
         kurios pateikė prašymą atleisti nuo baudos arba ją sumažinti, parodymams. Komisija turėjo pripažinti, kad ieškovės darbuotojų
         pareiškimai yra ypač patikimi, nes tai yra tiesioginiai vadovaujančias pareigas atitinkamose įmonėse einančių asmenų parodymai,
         informacija pateikta rimtai apsvarsčius ir visi įrodymai yra nuoseklūs.

      88      Komisija objektyviai neįvertino nagrinėjamų parodymų kokybinės vertės ir visų pirma neatsižvelgė į aplinkybę, jog tai tiesioginiai
         įrodymai, kad liudytojai suprato, jog yra asmeniškai atsakingi už savo parodymus ir buvo pasirengę atsakyti į klausimus per
         posėdį.

      89      Be to, FMC Foret savarankiškumo įrodymai išplaukia ne tik iš ieškovės darbuotojų pareiškimų, bet ir iš kitų įrodymų, pateiktų jiems pagrįsti,
         be kita ko:

      –        iš aplinkybės, kad visi FMC Foret valdybos posėdžių protokolai buvo rašomi ispanų kalba, o tai buvo vienintelis toks atvejis ieškovės įmonėse, ir kad iš visų
         šių posėdžių protokolų matyti, jog veiklos klausimais niekada nebuvo diskutuojama, nes veiksminga FMC FORET kontrolė ir praktiniai klausimai buvo patikėti jos vadovams,

      –        iš aplinkybės, kad visų bendrovių darbuotojų sąrašai, kuriuos ieškovė pateikė už kiekvienus nagrinėjamus metus, įrodo, jog
         nebuvo tuo pačiu metu dviejose bendrovėse dirbančių darbuotojų ir todėl nebuvo sričių, kuriose dvi įmonės struktūriškai bendradarbiautų,

      –        iš aplinkybės, kad FMC Foret veikla ir produktų asortimentas buvo plečiami nepriklausomai nuo ieškovės veiklos ir asortimento ir kad jie atitiko specifinius
         FMC Foret pajėgumus bei jos klientų poreikius: FMC Foret pradėjo gaminti NPB gerokai iki to laiko, kai ieškovė tapo jos akcininkė, ir todėl išsaugojo savitą produktų asortimentą,
         kuris tik iš dalies sutampa su ieškovės asortimentu, nes šių produktų vystymą lėmė ne dviejų įmonių bendradarbiavimas, o FMC Foret vidaus dokumentai (corporate brochure) patvirtina šių sandorių nepriklausomumą,

      –        iš aplinkybės, kad kiekvienos įmonės klientai geografiniu požiūriu buvo atskirti.
      90      Ginčijame sprendime Komisija neišnagrinėjo kai kurių ieškovės pateiktų argumentų. Iš tiesų ji net nepaminėjo, kad FMC Foret valdybos posėdžių protokolai buvo rašomi ispanų kalba, kad joks darbuotojas tuo pačiu metu nedirbo abiejose bendrovėse, kad
         FMC Foret plėtojo veiklą nepriklausomai nuo ieškovės veiklos ir kad abi įmonės vykdė veiklą geografiniu požiūriu atskirose rinkose.
         Pirmą kartą ji išnagrinėjo šiuos klausimus atsiliepime į ieškinį.

      91      Galiausiai dėl įrodinėjimo naštos ieškovė teigia, jog tam, kad būtų paneigta prezumpcija, ji neprivalo įrodyti, jog nedarė
         lemiamos įtakos savo dukterinei bendrovei. Pakanka, kad ji įrodytų, jog rėmimasis prezumpcija neatitinka teisinio saugumo,
         ir pateiktų įrodymus, iš kurių „būtų matyti, kad galima pagrįstai teigti“, jog ji nedarė lemiamos įtakos.

      92      Be to, Komisija negalėjo atmesti paneigiančio įrodymo, motyvuodama tuo, kad jis yra nepakankamas siekiant įrodyti, jog ieškovė
         „visai“ nekontroliavo Europos padalinio. Tam tikra kontrolė, pavyzdžiui, pareiga pateikti ataskaitas arba laikytis tam tikrų
         gero valdymo taisyklių, nėra susijusi su ieškovės veiklos valdymu.

      93      Šiuo atžvilgiu ieškovė, pirma, teigia, jog pateikė pakankamai įrodymų, kad būtų paneigta nagrinėjama prezumpcija, antra, tvirtina,
         kad Komisija, nustatydama lemiamą įtaką, netaikė tinkamo teisinio kriterijaus.

      94      Komisija ginčija ieškovės argumentus.

      –       Bendrojo Teismo vertinimas
      95      Pirmiausia reikia priminti sąlygas, nustatytas Sąjungos teismų praktikoje dėl patronuojančios bendrovės atsakomybės už jos
         dukterinės bendrovės neteisėtus veiksmus.

      96      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką atsakomybė už dukterinės bendrovės elgesį gali tekti patronuojančiai bendrovei, be kita
         ko, kai, nors ir turėdama atskirą teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio
         rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius
         ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius (žr. 2009 m. rugsėjo 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją, C‑97/08 P, Rink. p. I‑8237, 58 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką)

      97      Iš tikrųjų tokioje situacijoje patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio vieneto narės ir
         todėl sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį (šio sprendimo 96 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 59 punktas).

      98      Tuo ypatingu atveju, kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % jos Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios
         dukterinės bendrovės kapitalo, viena vertus, ši patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės
         elgesiui ir, kita vertus, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojanti bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką
         savo dukterinės bendrovės elgesiui (žr. 96 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 60 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      99      Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas
         tam, kad būtų preziumuota, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką dukterinės bendrovės prekybos politikai. Tada Komisija
         gali pripažinti, kad patronuojanti bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent
         patronuojanti bendrovė, kuri turi nuginčyti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, galinčių parodyti, kad jos dukterinė
         bendrovė rinkoje elgiasi savarankiškai (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 96 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 61 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      100    Siekiant nustatyti, ar dukterinė bendrovė pati sprendžia dėl savo elgesio rinkoje, reikia atsižvelgti į visus reikšmingus
         duomenis apie ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius, kurie sieja šią dukterinę bendrovę su patronuojančia bendrove
         ir kurie gali skirtis, nelygu konkretus atvejis, ir todėl negali būti išvardyti kaip baigtinis sąrašas (šio sprendimo 96 punkte
         minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 74 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją, T‑112/05, Rink. p. II‑5049, 65 punktą).

      101    Atkreiptinas dėmesys, kad ieškovė neginčija Komisijos teisės remtis šioje byloje prezumpcija, išplaukiančia iš aplinkybės,
         jog jai priklauso visas darant pažeidimą dalyvavusios dukterinės bendrovės kapitalas.

      102    Vis dėlto ji pateikia tam tikrus argumentus, susijusius su šios prezumpcijos, kurią reikia išnagrinėti pirmiausiai, taikymu.

      103    Pirma, ieškovė teigia, kad patronuojančios bendrovės įtaką dukterinės bendrovės elgesiui reikia nagrinėti atsižvelgiant į
         su pažeidimu susijusios įmonės komercinės veiklos valdymą.

      104    Primintina, kad pagal šio sprendimo 100 punkte nurodytą nusistovėjusią teismo praktiką siekiant nustatyti, ar dukterinė bendrovė
         pati sprendžia dėl savo elgesio rinkoje, reikia atsižvelgti į visus reikšmingus duomenis apie ekonominius, organizacinius
         ir teisinius ryšius, kurie sieja šią dukterinę bendrovę su patronuojančia bendrove ir kurie gali skirtis, nelygu konkretus
         atvejis.

      105    Visų pirma reikia vertinti ne tik argumentus, susijusius su dukterinės bendrovės komercine politika strigto sensu, pavyzdžiui, su platinimo arba kainų strategija. Nagrinėjamos prezumpcijos negalima paneigti vien parodant, kad šiuos specifinius
         savo komercinės politikos aspektus kontroliuoja dukterinė bendrovė šiuo atžvilgiu negaudama nurodymų (šiuo klausimu žr. šio
         sprendimo 100 punkte minėto 2007 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 63 ir 64 punktus, patvirtintų šio sprendimo 96 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 65 ir 75 punktais).

      106    Iš to darytina išvada, kad dukterinės bendrovės savarankiškumas, numatytas minėtoje teismų praktikoje, negali būti įrodytas
         vien parodant, jog ji pati kontroliuoja specifinius savo prekybos su pažeidimu susijusiais produktais politikos aspektus.

      107    Antra, ieškovė teigia, kad siekiant paneigti nagrinėjamą prezumpciją pakanka, kad ji pateiktų įrodymų, galinčių „sukelti abejonių“
         dėl išvados, padarytos remiantis šia prezumpcija, bei paaiškėtų, kad „galima pagrįstai teigti“, jog ji nedarė lemiamos įtakos
         savo dukterinei bendrovei.

      108    Tačiau iš šio sprendimo 99 punkte paminėtos nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad nagrinėjamą prezumpciją galima paneigti
         tik esant pakankamai dukterinės bendrovės savarankiškumo įrodymų. Todėl, priešingai nei galima suprasti iš ieškovės argumento,
         vien pirminių įrodymų nepakanka, kad ši prezumpcija būtų paneigta.

      109    Be to, kai patronuojanti bendrovė pateikia įrodymus, galinčius patvirtinti jos dukterinės bendrovės savarankiškumą (2006 m.
         rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Avebe prieš Komisiją, T‑314/01, Rink. p. II‑3085, 136 punktas ir 2008 m. spalio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Schunk ir Schunk Kohlenstoff‑Technik prieš Komisiją, T‑69/04, Rink. p. II‑2567, 56 punktas), ir įrodo, kad ši iš esmės nesilaiko jos duodamų nurodymų ir todėl rinkoje elgiasi
         savarankiškai (šio sprendimo 100 punkte minėto 2007 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 62 punktas), Komisija negali priskirti jai atsakomybės už dukterinės bendrovės veiksmus, nebent paneigtų šį paneigiantį įrodymą.

      110    Atsižvelgiant į šias pastabas reikia išnagrinėti Komisijos argumentus, pateiktus nagrinėjant šį pagrindą.

      111    Pirma, ieškovė ginčija ginčijamo sprendimo 391 konstatuojamojoje dalyje nurodytų aplinkybių, susijusių su atitinkamų bendrovių
         personalo ryšiais, svarbą.

      112    Šiuo klausimu primintina, kad grįsdama išvadą dėl ieškovės atsakomybės Komisija ne tik preziumavo, jog ieškovė per FMC Chemical Holding visiškai kontroliuoja FMC Foret, bet taip pat nurodė kitas aplinkybes.

      113    Visų pirma ginčijamo sprendimo 391 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad faktinių aplinkybių metu trys asmenys ėjo
         pareigas keliose atitinkamose bendrovėse. A. B., kuris tiesiogiai dalyvavo kai kuriuose neteisėtuose kontaktuose, faktinių
         aplinkybių metu buvo ieškovės bendrovės vicepirmininkas ir FMC Foret PGD. W. B. dalį pažeidimo laikotarpio buvo FMC Foret ir FMC Chemical Holding valdybų narys bei ieškovės bendrovės vykdomojo direktoriaus pavaduotojas. G. W. dalį pažeidimo laikotarpio buvo FMC Foret ir FMC Chemical Holding valdybų narys.

      114    Pirmiausia reikia pažymėti, kad ieškovė neturi pagrindo teigti, jog Komisija, nurodžiusi šias papildomas aplinkybes, pripažino,
         kad nagrinėjama prezumpcija paneigta.

      115    Iš tiesų iš ginčijamo sprendimo 391, 394 ir 395 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Komisija toliau laikosi pranešime apie kaltinimus
         padarytos išvados, jog ieškovės dukterinei bendrovei daroma lemiama įtaka grindžiama prezumpcija, kuri kyla dėl šios nors
         ir netiesiogiai turimos visiškos FMC Foret kontrolės.

      116    Šiai išvadai neprieštarauja aplinkybė, kad Komisija nurodė kitas aplinkybes, susijusias su ieškovės lemiama įtaka savo dukterinei
         bendrovei, konkrečiai šiuo atveju atitinkamų bendrovių personalo ryšius ir A. B. vaidmenį slaptuose kontaktuose (šiuo klausimu
         žr. šio sprendimo 96 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 62 punktą).

      117    Paskui dėl ginčijamo sprendimo 391 konstatuojamojoje dalyje nurodytų aplinkybių svarbos atkreiptinas dėmesys į tai, kad atitinkamų
         bendrovių valdyboms priklausančių asmenų tapatumas yra svarbus dukterinės bendrovės nesavarankiškumo įrodymas (šiuo klausimu
         žr. 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Lafarge prieš Komisiją, T‑54/03, neskelbiamas Rinkinyje, 550–558 punktus).

      118    Tas pats pasakytina apie tiesioginį vieno iš atitinkamų asmenų dalyvavimą palaikant neteisėtus kontaktus. Iš tiesų patronuojančios
         bendrovės darbuotojo dalyvavimas slaptuose susitikimuose prilygsta įrodymui, jog ši žinojo apie savo dukterinės bendrovės
         dalyvavimą darant pažeidimą ir todėl ji pati aktyviai dalyvavo darant antikonkurencinius veiksmus (1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios
         instancijos teismo sprendimo KNP BT prieš Komisiją, T‑309/94, Rink. p. II‑1007, 47 ir 48 punktai), o šis veiksnys gali būti a fortiori pripažintas jos lemiamos įtakos dukterinei bendrovei įrodymu (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 117 punkte minėto Sprendimo
         Lafarge prieš Komisiją 546 punktą).

      119    Ieškovė šiuo atžvilgiu neginčija ginčijamo sprendimo 391 konstatuojamojoje dalyje išdėstytų faktinių aplinkybių teisingumo,
         tačiau tvirtina, pirma, kad aptariami asmenys, ypač A. B., vykdė tik administracines funkcijas ir nebuvo susiję su įmonės
         einamuoju valdymu, antra, kad W. B. ir G. W. ėjo nesvarbias pareigas holdinge, per kurį ieškovė kontroliavo FMC Foret, nes vienintelis holdingo tikslas buvo turėti akcijų.

      120    Tačiau šiais argumentais nepaneigiama nagrinėjamų įrodymų svarba vertinant dukterinės bendrovės savarankiškumą.

      121    Iš tikrųjų, viena vertus, ieškovės argumentas, kad atitinkami asmenys vykdė tik administracines funkcijas, grindžiamas klaidinga
         prielaida, jog patronuojančios bendrovės įtaka turi būti vertinama atsižvelgiant į bendrovės „einamąjį valdymą“, o paprasčiausia
         jos „prekybos strategijos priežiūra“ šiuo atžvilgiu nesvarbi.

      122    Kadangi aptariama įtaka vertinama atsižvelgiant į įmonės prekybos politiką plačiąja prasme, o ne vien tik į specifinius „einamojo“
         valdymo aspektus (žr. šio sprendimo 104 ir 105 punktus), tai, kad minėti darbuotojai yra tie patys, yra svarbus veiksnys,
         net padarius prielaidą, kad jie tik derino ir kontroliavo įmonės prekybos politiką.

      123    Kita vertus, dėl aplinkybės, jog W. B. ir G. W. ėjo pareigas taip pat FMC Chemical Holding, atkreiptinas dėmesys į tai, kad nors ši aplinkybė negali būti laikoma rimtu įtakos įrodymu, vis dėlto ji yra svarbi kalbant
         apie holdingą, per kurį ieškovė kontroliavo FMC Foret. Be to, nustatyta, kad W. B. ėjo pareigas visose trijose suinteresuotose bendrovėse.

      124    Todėl ieškovė neturi pagrindo tvirtinti, kad Komisija, siekdama patvirtinti nagrinėjamą prezumpciją, neturėjo remtis ginčijamo
         sprendimo 391 konstatuojamojoje dalyje paminėtais papildomais įrodymais. Vadinasi, ginčijamo sprendimo 392–394 konstatuojamosiose
         dalyse Komisija taip pat teisingai atmetė panašius ieškovės argumentus, pateiktus per administracinę procedūrą ir susijusius
         su šių įrodymų nereikšmingumu.

      125    Antra, ieškovė pažymi, jog atsakydama į pranešimą apie kaltinimus pateikė įrodymų, patvirtinančių jos dukterinės bendrovės
         savarankiškumą, ir teigia, kad Komisija padarė teisės ir vertinimo klaidą, kai nusprendė, kad yra priešingai.

      126    Iš bylos medžiagos matyti, kad atsakyme į pranešimą apie kaltinimus ieškovė iš esmės pažymėjo, jog aplinkybė, kad ji nuo 1966
         iki 1992 m. palaipsniui pirko savo dukterinės bendrovės akcijas, yra paprasčiausia finansinė investicija, neturinti jokios
         įtakos šios savarankiškumui. Ji, be kita ko, pabrėžė, kad nedarė jokios įtakos FMC Foret, nes šiai savo nuožiūra vadovavo jos pačios vadovai.

      127    Anot ieškovės, tokį teiginį patvirtina tokie tiek prie jos atsakymo į pranešimą apie kaltinimus, tiek prie ieškinio pridėti
         įrodymai: pirma, su pažeidimo laikotarpiu susiję atitinkamų įmonių vidaus darbuotojų sąrašai, iš kurių, ieškovės nuomone,
         matyti, kad jos neturėjo bendro personalo, antra, keturių atitinkamų bendrovių darbuotojų T. B., A. B., G. W. ir S. S. pareiškimai,
         kuriais, ieškovės nuomone, patvirtinamas bet kokio derinimo tarp dviejų bendrovių nebuvimas, ypač prekiaujant nagrinėjamais
         produktais, trečia, FMC Foret vidaus dokumentas (corporate brochure), iš kurio aišku, jog ši bendrovė nuo seno gamino šiuos produktus, o ją perėmus ieškovei toliau savarankiškai vykdė šią veiklą,
         ketvirta, dukterinės bendrovės valdybos posėdžių protokolai, iš kurių, anot ieškovės, matyti, kad šios valdybos posėdžių protokolai
         buvo rašomi ispanų kalba ir kad niekada nebuvo diskutuojama valdymo klausimais. Be to, iš bylos medžiagos matyti, kad ieškovė
         taip pat pateikė Komisijai 1995 m. metinę ataskaitą, t. y. įrodymą, kuriuo ji nesiremia Bendrajame Teisme.

      128    Taigi ieškovės argumentus dėl nurodytų įrodymų reikia išnagrinėti atsižvelgiant į šio sprendimo 96–109 punktuose išvardytus
         kriterijus.

      129    Pirma, pažymėtina, kad ieškovės tvirtinimas, jog per tarpinį holdingą kontroliuojamą dukterinę bendrovę ji laikė paprasčiausia
         investicija, yra tik teiginys ir todėl savaime negali būti pakankamas savarankiškumo įrodymas.

      130    Iš tikrųjų vien aplinkybės, kad remiantis patronuojančios bendrovės tikslu galima daryti išvadą, jog ji įsteigė holdingą,
         pagal statutą turėjusį valdyti jos turimas kitų bendrovių akcijas, nepakanka siekiant paneigti nagrinėjamą prezumpciją (šiuo
         klausimu žr. šio sprendimo 109 punkte minėto Sprendimo Schunk ir Schunk Kohlenstoff‑Technik prieš Komisiją 70 punktą). Šioje byloje šis įrodymas nėra svarbus dar ir todėl, kad ieškovė teigia ne kad jos bendrovė yra holdingas, o
         kad jos dukterinė bendrovė buvo valdoma per holdingą, be to, ji nepateikia jokių įrodymų, patvirtinančių šios bendrovės vaidmenį.

      131    Antra, dėl ieškovės teiginio, grindžiamo T. B., A. B., G. W. ir S. S. pareiškimais ir susijusio su tuo, jog grupės viduje
         egzistuoja „dvi visiškai atskiros VP gamybos ir pardavimo organizacinės struktūros“, pažymėtina, jog tai, kad patronuojanti
         bendrovė nevykdo veiklos vienoje rinkoje su savo dukterine bendrove, neparodo šios savarankiškumo.

      132    Iš tikrųjų nagrinėjama lemiama įtaka vertinama atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius patronuojančios ir
         dukterinės bendrovių ryšius, kasdienį su pažeidimu susijusios veiklos valdymą, kuris, net būdamas nustatytas, nėra pakankamas
         jos savarankiškumo įrodymas (žr. šio sprendimo 105 punktą). Kadangi užduočių pasiskirstymas grupėje, kaip antai šiuo atveju,
         yra įprastas reiškinys, negalima daryti jokių išvadų remiantis aplinkybe, kad patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė
         vykdo veiklą atskirose rinkose ir nėra susijusios kaip tiekėja ir pirkėja.

      133    A fortiori šie samprotavimai taikytini šiuo atveju, nes ieškovė prekiavo, tiesa atskiroje geografinėje rinkoje, vienu iš nagrinėjamų
         produktų, būtent VP, o ši aplinkybė parodo bent jau tai, kad ji galėjo daryti įtaką savo dukterinės bendrovės prekybos politikai
         šioje srityje.

      134    Reikia atmesti ieškovės argumentus, kuriais ji siekia įrodyti, kad FMC Foret organizavo VP gamybos ir pardavimo veiklą Europoje nepriklausomai nuo panašios veiklos, kurią ieškovė vykdė Jungtinėse Valstijose,
         t. y. atskiroje rinkoje, turint omenyje transportavimo kliūtis, aplinkybę, kad aptariamos bendrovės gamino skirtingą produktų
         asortimentą ir kad jų klientai nebuvo tie patys.

      135    Remiantis šiomis aplinkybėmis, net jei jos būtų įrodytos, negalima įrodyti atitinkamos dukterinės bendrovės savarankiškumo,
         todėl ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamojoje dalyje Komisija teisingai atmetė šiomis aplinkybėmis grindžiamus argumentus
         kaip nepakankamus FMC Foret savarankiškumo įrodymus.

      136    Be to, ieškovė nepagrįstai teigia, kad Komisija iškraipė jos argumentą, pirma, kai nurodė, jog jis grindžiamas „atskiro Amerikos
         rinkai skirto [VP] gamybos padalinio“ buvimu, antra, kai pažymėjo, kad ieškovė „taip pat dalyvavo gaminant <...> [NPB]“ (ginčijamo
         sprendimo 394 konstatuojamoji dalis).

      137    Pirma, nors Komisija nurodė ieškovės argumentą dėl dviejų atskirų organizacinių struktūrų buvimo nevisai taip, kaip jis buvo
         suformuluotas, tokia nurodyta formuluotė negalėjo turėti įtakos jį vertinant, nes, kad ir kaip būtų, tai yra argumentas, kuriuo
         remiantis negalima įrodyti FMC Foret savarankiškumo.

      138    Antra, dėl aplinkybės, kad ieškovė prekiavo NPB, atkreiptinas dėmesys į tai, jog Komisija pripažįsta, kad tai yra klaida,
         ir pažymi, jog ši klaida padaryta dėl ieškovės pateikto T. B. pareiškimo, o ieškovė šio fakto neginčija.

      139    Atkreiptinas dėmesys į tai, kad atsižvelgiant į šio sprendimo 77 punkte pateiktą nagrinėjamo pareiškimo formuluotę ieškovė
         negalėjo teigti, jog tai buvo akivaizdi „spausdinimo klaida“.

      140    Be to, Komisija negali būti kaltinama pacitavusi argumentą, kuris, nors ir klaidingas, išplaukia iš ieškovės nurodytos informacijos,
         pateiktos įgyvendinant jai tenkančią pareigą pateikti paneigiančių įrodymų. Kad ir kaip būtų, kadangi negalima daryti jokių
         išvadų remiantis aplinkybe, kad abi bendrovės vykdė veiklą skirtingose rinkose, tai ginčijamo sprendimo teisėtumui neturi
         įtakos.

      141    Trečia, ieškovės argumentas, kad nagrinėjamų bendrovių darbuotojai tariamai nėra tie patys, pagrįstas, pirma, jų darbuotojų
         sąrašuose nurodytomis pavardėmis, antra, T. B. pareiškimu, kad šios bendrovės turi „savo komercijos direktorių, vidaus kontrolierių,
         žmogiškųjų išteklių vadybininkų, prekybos ir rinkodaros vadybininkų, gamybos vadovų, technologų ir vykdomąjį personalą“.

      142    Viena vertus, aptariamą argumentą paneigia ginčijamo sprendimo 391 konstatuojamojoje dalyje nurodyti atitinkamų bendrovių
         ryšiai, grindžiami tuo, jog kai kurie šių bendrovių valdybų nariai yra tie patys.

      143    Kita vertus, ieškovės pažymėta aplinkybė, jog šių bendrovių valdybose nedirba tie patys asmenys, nepatvirtina jos dukterinės
         bendrovės savarankiškumo, nes reikia vertinti ne tik argumentus, susijusius su įmonės komercine politika stricto sensu (žr. šio sprendimo 105 punktą).

      144    Ketvirta, ieškovė tvirtina, jog neturi bendros su FMC Foret informavimo sistemos ir nepalaiko su ja jokių ryšių, išskyrus finansines ataskaitas ir kitą paprastam investuotojui teikiamą
         panašią informaciją, ir atkreipia dėmesį, pirma, į A. B. ir G. W. pareiškimus šiuo klausimu, antra, aplinkybę, jog kitaip
         negu kitose ieškovės dukterinėse bendrovėse FMC Foret valdybos posėdžių protokolai buvo rašomi ispanų kalba, o iš jų turinio matyti, kad nebuvo diskutuojama įmonės „veiklos valdymo“
         klausimais.

      145    Šiuo atžvilgiu atkreiptinas dėmesys į tai, kad aplinkybės, jog dukterinė bendrovė atitinkamoje rinkoje niekada nevykdė specialios
         patronuojančios bendrovės informavimo politikos, nepakanka siekiant įrodyti jos savarankiškumą, nes dukterinės bendrovės savarankiškumas
         vertinamas atsižvelgiant ne tik į įmonės veiklos valdymo aspektus.

      146    Be to, ieškovės argumentas, kuriuo siekiama įrodyti, jog nebuvo specialios informavimo sistemos, neturi reikšmės turint omenyje
         ginčijamo sprendimo 391 konstatuojamojoje dalyje nurodytą aplinkybę, kad FMC Foret PGD A. B. kartu buvo ieškovės vicepirmininkas ir todėl galėjo informuoti ją apie dukterinės bendrovės prekybos politiką.

      147    Iš visų išdėstytų samprotavimų matyti, kad Komisija teisingai konstatavo, jog ieškovės nurodytuose argumentuose, vertinant
         juos kaip visumą, nėra pakankamai įrodymų, patvirtinančių FMC Foret savarankiškumą, ir kad visi jos turimi įrodymai, visų pirma išdėstyti ginčijamo sprendimo 391 konstatuojamojoje dalyje, rodo,
         kad yra priešingai (ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamoji dalis).

      148    Šios išvados taip pat nepaneigia ieškovės argumentai, pateikti apskritai dėl Komisijos samprotavimų apie aptariamus argumentus
         ir įrodymus.

      149    Pirma, kadangi dukterinės bendrovės savarankiškumas vertinamas atsižvelgiant į visus reikšmingus duomenis apie ekonominius,
         organizacinius ir teisinius ryšius, kurie sieja atitinkamas bendroves, vertindama Komisija galėjo teisėtai remtis ginčijamo
         sprendimo 391 konstatuojamojoje dalyje nurodytais papildomais įrodymais.

      150    Priešingai negu teigia ieškovė, Komisija neprivalėjo detaliai paneigti ieškovės argumentų, jog nagrinėjamose bendrovėse dirba
         skirtingi darbuotojai, kad nėra bendros informavimo sistemos ir nepalaikomi ryšiai, nes ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamojoje
         dalyje Komisija teisingai nusprendė, jog šiuos argumentus paneigia minėto sprendimo 391 konstatuojamojoje dalyje pateikti
         papildomi įrodymai, susiję su atitinkamų bendrovių personalo ryšiais ir A. B vaidmeniu slaptuose kontaktuose.

      151    Antra, ieškovė neturi pagrindo teigti, kad Komisija suklydo vertindama darbuotojų pareiškimus, kurie jai buvo pateikti per
         administracinę procedūrą.

      152    Visų pirma, priešingai nei tvirtina ieškovė, ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamojoje dalyje nėra pripažįstama, jog šie pareiškimai
         pakankamai įrodo FMC Foret savarankiškumą. Iš tiesų minėtoje konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad „FMC Foret savarankiškumas [buvo] patvirtintas tik darbuotojų „pareiškimais“. Tačiau tiek iš šio teiginio, padaryto vertinant ieškovės
         argumentus, tiek iš kabučių vartojimo matyti, kad Komisija tik konstatavo ieškovės nurodytą argumentą, bet nepadarė išvados,
         jog jis įrodo FMC Foret „savarankiškumą“.

      153    Paskui ieškovė taip pat nepagrįstai kaltina Komisiją tuo, jog ši atmetė pareiškimus vien todėl, kad juos padarė atitinkamų
         bendrovių darbuotojai, ir nesuteikė jiems tokios pačios įrodomosios vertės kaip, pavyzdžiui, bendrovių, kurios pateikė prašymą
         atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, darbuotojų pareiškimams.

      154    Iš tikrųjų iš visos ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamosios dalies matyti, kad Komisija teisingai nusprendė, jog nagrinėjamuose
         pareiškimuose yra įrodymų, tačiau įvertinusi visą svarbią informaciją padarė išvadą, kad šių įrodymų nepakanka siekiant įrodyti
         FMC Foret savarankiškumą.

      155    Todėl ieškovė negali pagrįstai teigti, kad Komisija nesuteikė aptariamiems pareiškimams įrodomosios vertės.

      156    Be to, tuo pačiu argumentu ieškovė nepagrįstai tvirtina, kad nagrinėjami pareiškimai turi ypač didelę įrodomąją vertę, kuri
         prilygsta prašymus atleisti nuo baudos arba ją sumažinti pateikusių įmonių pareiškimams suteiktai vertei.

      157    Iš tiesų tai, kad kartais didelė įrodomoji vertė suteikiama pareiškimams, padarytiems pateikiant prašymą atleisti nuo baudos
         arba ją sumažinti, grindžiama samprotavimu, jog pažeidimas pripažįstamas, taigi pareiškimai iš esmės nenaudingi juos pateikiančiajam
         (šiuo klausimu žr. 2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ir T‑78/00, Rink. p. II‑2501, 211 punktą). Tačiau šioje byloje ieškovės pateiktais pareiškimais
         siekiama tik jos interesų ir todėl jų negalima prilyginti prašymui atleisti nuo baudos arba ją sumažinti.

      158    Trečia, ieškovė teigia, kad Komisija neatsižvelgė į tam tikrus įrodymus, būtent bendrovės darbuotojų sąrašus, FMC Foret vidaus dokumentus (corporate brochure) ir jos valdybos posėdžių protokolus.

      159    Pažymėtina, jog iš ginčijamo sprendimo 392–394 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Komisija vertino ieškovės argumentus dėl
         jos dukterinės bendrovės savarankiškumo atsižvelgdama į visus jai pateiktus įrodymus.

      160    Kadangi ginčijamo sprendimo 392–394 konstatuojamosiose dalyse nurodytas vertinimas padarytas pakankamai atsižvelgus į visus
         ieškovės pateiktus įrodymus, šis vertinimas negali būti paneigtas vien dėl to, kad Komisija nepaminėjo kai kurių ieškovės
         pateiktų įrodymų.

      161    Ketvirta, ieškovė kritikuoja tai, kad Komisija rėmėsi ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamojoje dalyje pateikta informacija,
         kaip ji suformuluota 379 išnašoje, t. y. jog 2004 m. metinėje ataskaitoje ir 2006 m. vasario 6 d. spaudos pranešime ji „[pati]
         apibūdino FMC Foret kaip savo veiklos [sudėtinę dalį]“, ir iš kurios, Komisijos nuomone, darytina išvada, kad „šiuo atžvilgiu FMC vykdė veiklą kaip dukterinė bendrovė Europoje“.

      162    Atkreiptinas dėmesys, kad Komisija, paklausta šiuo klausimu per posėdį, pripažino, jog per administracinę procedūrą ieškovė
         neturėjo galimybės pateikti pastabas dėl ginčijamo sprendimo 379 išnašoje pateiktos informacijos.

      163    Taigi aptariama informacija negali būti laikoma įrodymu.

      164    Tačiau kalbant apie teisės į gynybą pažeidimą, ieškovė dar turi įrodyti, kad Komisijos sprendime padaryta išvada būtų kitokia,
         jei įrodymai, apie kuriuos nebuvo pranešta, būtų buvę atmesti (šiuo klausimu žr. 2004 m. sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
         Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 73 punktą).

      165    Šiuo klausimu ieškovė teigia, kad turint omenyje tai, jog kiti Komisijos argumentai, nurodyti grindžiant jos solidarią atsakomybę,
         nėra svarbūs, tokių samprotavimų trūkumai neišvengiamai turėjo įtakos ginčijamo sprendimo turiniui.

      166    Tačiau pažymėtina, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamosios dalies paskutinio sakinio, jog aplinkybė, kad
         Komisijos pateikti patvirtinantys argumentai kaip įrodymai turi būti atmesti, negali turėti įtakos atsakomybės priskyrimo
         ieškovei teisėtumui, nes ši pakankamai patvirtinama kitais ginčijamame sprendime nurodytais argumentais.

      167    Iš tiesų Komisijos argumentų, būtent prezumpcijos dėl ieškovės daromos lemiamos įtakos savo 100 % kontroliuojamai dukterinei
         bendrovei, pakanka tam, kad būtų konstatuota jos atsakomybė, nes ieškovė šios prezumpcijos nepaneigė, o, be to, ji patvirtinama
         ginčijamo sprendimo 391 konstatuojamojoje dalyje nurodytomis faktinėmis aplinkybėmis.

      168    Galiausiai, kadangi iš visų ginčijamo sprendimo 391–394 konstatuojamosiose dalyse pateiktų samprotavimų matyti, kad Komisija
         teisingai rėmėsi ieškovės lemiama įtaka dukterinei bendrovei, ieškovė negali pagrįstai teigti, jog Komisija rėmėsi klaidingu
         kriterijumi vien dėl tos priežasties, kad minėto sprendimo 394 konstatuojamosios dalies ketvirtame sakinyje nurodyta, jog
         konkretaus ieškovės argumento nepakanka siekiant įrodyti, kad ji „visai nekontroliavo“ dukterinės bendrovės.

      169    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Komisija teisingai manė, jog ieškovės pateiktais įrodymais, vertinant
         juos kaip visumą, negalima įrodyti FMC Foret savarankiškumo ir atitinkamai paneigti remiantis prezumpcija padarytos išvados apie jos lemiamą įtaką dukterinės bendrovės
         elgesiui.

      170    Be to, tokią išvadą patvirtina papildomi įrodymai, susiję su atitinkamų bendrovių personalo ryšiais bei A. B. vaidmeniu vykdant
         pažeidimą (ginčijamo sprendimo 391 konstatuojamoji dalis), kurių ieškovė taip pat nenuginčijo.

      171    Ieškovė neįrodė, kad Komisija padarė klaidą, vertindama paneigiant minėtą prezumpciją pateiktų įrodymų įrodomąją vertę arba
         turinį, ir neįvertino visų įrodymų (žr. šio sprendimo 153–155 ir 158–160 punktus).

      172    Ji taip pat neįrodė, kad tariamas teisės į gynybą pažeidimas dėl to, kad buvo pasinaudota informacija, apie kurią nebuvo pranešta,
         galėjo turėti tam tikros įtakos ginčijamame sprendime padarytoms išvadoms (žr. šio sprendimo 166 ir 167 punktus).

      173    Atsižvelgiant į tai, kad išdėstyta, darytina išvada, kad šis pagrindas nepagrįstas ir todėl reikia atmesti prašymą panaikinti
         ginčijamą sprendimą.

       Dėl prašymo sumažinti baudą
       Šalių argumentai
      174    Ieškovė ginčija baudos dydžio nustatymą. Ji nurodo, kad vertindama pažeidimo pobūdį ir atitinkamai jo sunkumą Komisija nurodė
         tik vieną ginčijamo sprendimo adresatų kategoriją ir pažymėjo, kad jie derino veiksmus siekdami įgyvendinti slaptą ir oficialų
         projektą, puikiai suvokdami savo veiksmų neteisėtumą (ginčijamo sprendimo 454 konstatuojamoji dalis).

      175    Nėra įrodymų, patvirtinančių, jog FMC Foret derino savo veiksmus su kitomis įmonėmis, kad įgyvendintų slaptą struktūrinį susitarimą. Remiantis ginčijamame sprendime pateikta
         informacija negalima įrodyti, kad FMC Foret prisidėjo prie slapto susitarimo projekto, bet galima nustatyti, kad stambesnės įmonės įtraukė ją į slaptą struktūrinį susitarimą,
         kuris iš esmės prieštarauja jos pačios interesams. Jos vaidmuo daugiausia buvo pasyvus ir ji dalyvavo susitikimuose nereguliariai.

      176    Ieškovė teigia, kad, anot pačios Komisijos, FMC Foret tiesiog buvo prijungta prie kartelio praėjus trejiems metams nuo jo atsiradimo. Kitos kartelio dalyvės jau anksčiau dalyvavo
         identiškame kartelyje toje pačioje rinkoje.

      177    Kaip nauja kartelio dalyvė FMC Foret nebūtų nieko laimėjusi dalyvaudama kartelyje, bet būtų daug pasiekusi konkuruodama. Pati Komisija pripažino, kad yra skirtumas
         tarp kitų kartelio dalyvių ir FMC Foret, ir pažymėjo, jog ji dalyvavo „dažnai kitaip negu kitos įmonės“ (ginčijamo sprendimo 323 konstatuojamoji dalis).

      178    FMC Foret pasyvumą taip pat parodo tai, jog ji nereguliariai dalyvavo slaptuose susitikimuose, nes 1997 m. gegužės mėn. – 1999 m. gruodžio mėn.
         jos atstovai fiziškai dalyvavo 14 iš 30 susitikimų, iš viso per kartelio trukmę įvyko 73 susitikimai. Kai kuriuose kituose
         susitikimuose FMC Foret galbūt dalyvavo arba buvo informuoti telefonu, todėl negalėjo daryti įtakos diskusijoms.

      179    Ieškovė ginčija Komisijos teiginį, kad kadangi į FMC Foret dalyvavimo darant pažeidimą trukmę buvo atsižvelgta ginčijamo sprendimo 467 konstatuojamojoje dalyje, nereikėjo į ją dar
         kartą atsižvelgti vertinant pažeidimo sunkumą. Aplinkybė, kad įmonė vėliau įėjo į rinką, gali įrodyti jos pasyvesnį elgesį
         darant pažeidimą, ir tas pats principas turi būti taikomas tais atvejais, kai įmonė pradeda dalyvauti kartelyje jau po to,
         kai jis sukurtas. Įmonės dalyvavimo darant pažeidimą trukmės klausimas skiriasi nuo klausimo, susijusio su jos aktyviu ar
         pasyviu dalyvavimu (2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cheil Jedang prieš Komisiją, T‑220/00, Rink. p. II‑2473, 171–174 punktai).

      180    Komisija ginčija ieškovės argumentus.

       Bendrojo Teismo vertinimas
      181    Grįsdama savo prašymą sumažinti baudos dydį ieškovė nurodo aplinkybes, kuriomis jos dukterinė įmonė dalyvavo vykdant pažeidimą,
         ir tvirtina, pirma, kad šios daromas pažeidimas buvo mažiau sunkus, palyginti su kitomis įmonėmis, antra, kad Komisija turėjo
         pritaikyti jai lengvinančią aplinkybę, susijusią su jos pasyvumu darant pažeidimą.

      182    Pirmiausia dėl nurodyto neatsižvelgimo į aptariamas aplinkybes vertinant pažeidimo sunkumą ir nustatant pradinės baudos dydį
         primintina, kad šis vertinimas atliekamas atsižvelgiant į visų įmonių padarytą pažeidimą.

      183    Todėl ieškovės argumentai dėl FMC Foret dalyvavimo darant nagrinėjamą pažeidimą aplinkybių gali būti svarstomi tik nagrinėjant kaltinimus, susijusius su lengvinančių
         aplinkybių vertinimu (šiuo klausimu žr. 2008 m. spalio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Carbone‑Lorraine prieš Komisiją, T‑73/04, Rink. p. II‑2661, 102 ir 104 punktus).

      184    Toliau kalbant apie kaltinimą dėl atsisakymo pritaikyti FMC Foret lengvinančią aplinkybę, susijusią su jos pasyvumu darant pažeidimą, pažymėtina, kad šios dienos sprendime FMC Foret prieš Komisiją (T‑191/06, Rink. p. II‑0000, 334–341 punktai) Bendrasis Teismas nusprendė, jog visi įrodymai, kaip antai nurodyti ieškovės
         šioje byloje, nepatvirtina vien pasyvaus ar pritariamo FMC Foret vaidmens kartelyje, visų pirma jos tariamai nereguliarus dalyvavimas slaptuose susitikimuose, specifinės šio dalyvavimo sąlygos
         bei įrodymai, susiję su jos tariamai konkurencine strategija rinkoje.

      185    Visų pirma primintina, kad 1997 m. gegužės 29 d. – 1999 m. gruodžio 13 d. FMC Foret dalyvavo daugelyje susitikimų arba buvo informuota apie juos. Ieškovė šiuo klausimu negali pagrįstai teigti, kad FMC Foret dalyvavo kartelyje žymiai rečiau nei kitos jo dalyvės. Kadangi ieškovė nurodo specifines FMC Foret dalyvavimo tam tikruose slaptuose susitikimuose sąlygas, būtent tai, kad ji fiziškai juose nedalyvavo, bet buvo apie juos
         informuota telefonu, atkreiptinas dėmesys, kad šios sąlygos atitinka kartelio slaptą pobūdį ir nepatvirtina vien pasyvumo
         arba pritarimo.

      186    Dėl ieškovės argumento, susijusio su FMC Foret dalyvavimo kartelyje trukme, pažymėtina, kad į šį veiksnį buvo atsižvelgta nustatant baudos dydį (ginčijamo sprendimo 467 konstatuojamoji
         dalis).

      187    Be to, ieškovė negali pagrįstai remtis šio sprendimo 179 punkte minėto sprendimo Cheil Jedang prieš Komisiją 171 punkte, kuriame Bendrasis Teismas, vertindamas pasyvumą, atsižvelgė į vėlesnį atitinkamos įmonės įėjimą į rinką, padaryta
         išvada. Iš tikrųjų kitaip nei byloje, kurioje buvo priimtas minėtas sprendimas, šiuo atveju FMC Foret vykdė veiklą atitinkamose rinkose nuo kartelio atsiradimo, o aplinkybė, kad jos dalyvavimas nustatytas tik nuo 1997 m. gegužės
         29 d., neįrodo jos pasyvumo, visų pirma turint omenyje kitas bylos aplinkybes.

      188    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, kaltinimui dėl tariamai lengvinančios aplinkybės, susijusios su FMC Foret pasyviu arba pritariamu vaidmeniu kartelyje, negali būti pritarta.

      189    Todėl reikia atmesti prašymą sumažinti baudą ir atitinkamai visą ieškinį.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      190    Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
         šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti išlaidas pagal Komisijos pateiktus reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      BENRDASIS TEISMAS (šeštoji išplėstinė kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Priteisti iš FMC Corp. bylinėjimosi išlaidas.

               Vadapalas

                Dittrich

                Truchot

         Paskelbta 2011 m. birželio 16 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
      Parašai.
      *  Proceso kalba: anglų.


2012 m. gruodžio 6 d. Bendrojo Teismo (apeliacinių skundų kolegija) sprendimas. # Paulette Füller-Tomlinson prieš Europos Parlamentą. # Apeliacinis skundas - Viešoji tarnyba - Laikinieji tarnautojai - Socialinė apsauga - Profesinė liga - Dalinio nuolatinio invalidumo procentinės dalies nustatymas - Europos žalos fizinei ir psichinei sveikatai klasifikacijos taikymas - Faktų iškraipymas - Protingas terminas. # Byla T-390/10 P.