title: 2015 m. lapkričio 26 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#SC Total Waste Recycling SRL prieš Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség.#Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Aplinka – Atliekos – Vežimas – Reglamentas (EB) Nr. 1013/2006 – Vežimas Europos Sąjungoje – Pranešime ir iš anksto gautame leidime nurodyti skirtingi įvežimo punktai – Esminis atliekų vežimo elementų pakeitimas – Neteisėtas vežimas – Administracinės baudos proporcingumas.#Byla C-487/14.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
      2015 m. lapkričio 26 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Aplinka — Atliekos — Vežimas — Reglamentas (EB) Nr. 1013/2006 — Vežimas Europos Sąjungoje — Pranešime ir iš anksto gautame leidime nurodyti skirtingi įvežimo punktai — Esminis atliekų vežimo elementų pakeitimas — Neteisėtas vežimas — Administracinės baudos proporcingumas“
      Byloje C‑487/14
      dėl Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Budapešto administracinių ir darbo bylų teismas, Vengrija) 2014 m. spalio 22 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2014 m. lapkričio 4 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         SC Total Waste Recycling SRL

      prieš

         Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

      TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
      kurį sudaro septintosios kolegijos pirmininko pareigas einantis penktosios kolegijos pirmininkas J. L. da Cruz Vilaça, teisėjai C. Lycourgos (pranešėjas) ir J.‑C. Bonichot,
      generalinis advokatas Y. Bot,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos L. Havas ir D. Loma-Osorio Lerena,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2006 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1013/2006 dėl atliekų vežimo (OL L 190, p. 1), iš dalies pakeisto 2008 m. liepos 15 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 669/2008 (OL L 188, p. 7, toliau – Reglamentas Nr. 1013/2006), 2 straipsnio 35 punkto d papunkčio, 17 straipsnio 1 dalies ir 50 straipsnio išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant SC Total Waste Recycling SRL (toliau – Total Waste Recycling) ginčą su Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség (Nacionalinė aplinkos ir gamtos apsaugos generalinė inspekcija, toliau – Nacionalinė gamtosaugos inspekcija) dėl administracinės baudos, kurią pastaroji skyrė už atliekų vežimą reglamentuojančių teisės aktų pažeidimus.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Reglamento Nr. 1013/2006 1, 7, 13, 14 ir 33 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:

                        „(1)

                        Aplinkos apsauga yra šio reglamento pagrindinis ir svarbiausias tikslas bei sudedamoji dalis; šio reglamento poveikis tarptautinei prekybai yra tik šalutinis.

                  <…>

                        (7)

                        Svarbu organizuoti ir reguliuoti atliekų vežimo priežiūrą ir kontrolę taip, kad būtų atsižvelgiama į būtinybę išsaugoti, apsaugoti ir pagerinti aplinkos kokybę bei žmonių sveikatą, ir taip, kad būtų skatinamas vienodesnis reglamento taikymas Bendrijoje.

                  <…>

                        (13)

                        Nors už atliekų vežimo valstybės narės viduje priežiūrą ir kontrolę yra atsakinga ta valstybė narė, nustatant atliekų vežimo nacionalines sistemas reikėtų atsižvelgti į jų darnos su Bendrijos sistema poreikį, siekiant užtikrinti aukštą aplinkos ir žmonių sveikatos apsaugos lygį.

                        (14)

                        Vežant šalinimui skirtas atliekas ir III, III A ar III B prieduose neišvardytas naudojimui skirtas atliekas, reikėtų užtikrinti optimalią priežiūrą ir kontrolę reikalaujant išankstinio raštiško leidimo dėl tokių vežimų [toliau – leidimas]. Tokia procedūra apimtų ir išankstinį pranešimą, kad kompetentingos institucijos būtų tinkamai informuotos ir galėtų imtis visų būtinų priemonių žmonėms ir aplinkai apsaugoti. Ji taip pat suteiktų galimybę toms institucijoms pagrįstai prieštarauti tokiam vežimui.

                  <…>

                        (33)

                        Reikėtų imtis veiksmų, būtinų užtikrinti, kad, vadovaujantis Direktyva 2006/12/EB ir kitais Bendrijos teisės aktais dėl atliekų, Bendrijoje vežamos atliekos ir į Bendriją importuotos atliekos vežimo metu, taip pat ir jas naudojant ar šalinant paskirties šalyje, yra [būtų] tvarkomos nesukeliant pavojaus žmonių sveikatai ir nenaudojant galinčių pakenkti aplinkai procesų ar metodų. <…>“

               4

               Šio reglamento 2 straipsnyje „Sąvokos“ nustatyta:
               „Šiame reglamente:
               <…>

                        35)

                        neteisėtas vežimas – tai bet koks atliekų vežimas:
                        <…>

                                 d)

                                 atliekamas tokiu būdu, kuris iš esmės nenurodytas pranešime ar judėjimo dokumentuose <…>.“

               5

               Reglamento Nr. 1013/2006 3 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktyje numatyta, kad vežant atliekas, skirtas naudojimo operacijoms ir įtrauktoms į gintarinį atliekų sąrašą, pateiktą šio reglamento IV priede, vadovaujantis minėto reglamento II skyriaus nuostatomis, taikoma išankstinio rašytinio pranešimo ir pritarimo procedūra.

               6

               Pagal Reglamento Nr. 1013/2006 4 straipsnį pranešėjas, pateikdamas pranešimą apie vešimas atliekas, numatytą 3 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose, užpildo pranešimo dokumentą, esantį šio reglamento I A priede, ir, jei reikia, minėto reglamento I B priede esantį judėjimo dokumentą, šiuose dviejuose dokumentuose nurodydamas arba prieduose prie jų pateikdamas to paties reglamento II priedo 1 ir 2 dalyje nurodytą informaciją ir dokumentaciją.

               7

               Reglamento Nr. 1013/2006 9 straipsnyje numatyta paskirties, išsiuntimo ir tranzito kompetentingų institucijų leidimų išdavimo atliekų vežimams, apie kuriuos buvo pranešta, procedūra.

               8

               Reglamento Nr. 1013/2006 17 straipsnyje „Pakeitimai gavus leidimą atliekų vežimui“ nustatyta:
               „1.   Jeigu atliekami esminiai vežimo, dėl kurio gautas leidimas, elementų ir (arba) sąlygų pakeitimai, įskaitant numatyto kiekio, maršruto, maršruto parinkimo, vežimo datos ar vežėjo pakeitimą, pranešėjas nedelsdamas ir, jei įmanoma, iki išvežimo pradžios, informuoja atitinkamas kompetentingas institucijas ir gavėją.
               2.   Šiais atvejais pateikiamas naujas pranešimas, nebent atitinkamos kompetentingos institucijos mano, kad dėl pasiūlytų pakeitimų naujo pranešimo rengti nebūtina.
               <…>“

               9

               Pagal Reglamento Nr. 1013/2006 49 straipsnio „Aplinkos apsauga“ 1 dalį:
               „1. Gamintojas, pranešėjas ir įmonės, dalyvaujančios vežant atliekas ir (arba) jas naudojant ar šalinant, imasi būtinų priemonių, užtikrinančių, kad, visą vežimo laikotarpį bei naudojant ir šalinant, atliekos būtų tvarkomos nesukeliant pavojaus žmogaus sveikatai ir aplinkai saugiu būdu. Direktyvos 2006/12/EB 4 straipsnio reikalavimų ir Bendrijos teisės aktų dėl atliekų būtina laikytis visų pirma tuomet, kai vežama Bendrijoje.
               <…>“

               10

               Šio reglamento 50 straipsnyje „Vykdymas valstybėse narėse“ numatyta:
               „1.   Valstybės narės nustato sankcijų, taikytinų už šio reglamento nuostatų pažeidimus, taisykles ir imasi visų priemonių, kurios yra būtinos joms įgyvendinti. Šios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir įtikinamos [atgrasančios]. Valstybės narės praneša Komisijai apie savo šalies įstatymus, susijusius su neteisėto vežimo prevencija ir nustatymu bei už tai taikomas sankcijas.
               <…>
               3.   Atliekų vežimai gali būti tikrinami:
               <…>

                        d)

                        vežimo Bendrijoje metu.

                  4.   Atliekų vežimo patikra apima dokumentų tikrinimą, tapatybės patvirtinimą ir prireikus fizinę atliekų patikrą.
               <…>“

               11

               Reglamento Nr. 1013/2006 I A priedo „Tarpvalstybinio judėjimo / atliekų vežimo pranešimo dokumentas“ 8 langelyje nurodyta:

               12

               Šio I A priedo 15 ir 16 langeliuose nurodyta:

               13

               Reglamento Nr. 1013/2006 I B priedo „Tarpvalstybinių judėjimų / atliekų vežimų dokumentas“ 8 langelyje nurodyta:

               14

               Reglamento Nr. 1013/2006 I C priedo „Specialūs pranešimo ir judėjimo dokumentų pildymo nurodymai“ 26 punktas suformuluotas taip:
               „15 langelis (žr. II priedo 1 dalies 8–10 ir 14 punktus): 15 langelio a eilutėje nurodykite siunčiančios, tranzito ir paskirties šalių <...> pavadinimus arba kiekvienos šalies kodą naudodami ISO standarto 3166 sutrumpinimus <...>. Šio langelio b eilutėje, jei taikytina, nurodykite kiekvienos šalies atitinkamos kompetentingos institucijos kodą, o c eilutėje – sienos kirtimo punkto ar uosto pavadinimą ir, jei taikytina, muitinės kaip atvykimo į konkrečią šalį ar išvykimo iš jos punkto kodą. Informaciją apie atvykimo ir išvykimo punktus tranzito šalyse pateikite c eilutėje. Jei konkreti siunta vežama per daugiau kaip tris tranzito šalis, atitinkamą informaciją pateikite priede. Priede nurodykite numatomą maršrutą nuo atvykimo ir išvykimo punktų kartu su kitais galimais variantais ir alternatyvų maršrutą esant nenumatytoms aplinkybėms.“

               15

               Reglamento Nr. 1013/2006 II priedo „Informacija ir dokumentai, susiję su pranešimu“ 1 dalyje „Informacija, kuri turi būti pateikta pranešimo dokumente arba prie jo pridėta“ nustatyta:
               „<…>

                        13.

                        Numatytos transporto priemonės.

                        14.

                        Numatytas maršrutas [Numatyti maršruto etapai] (kiekvienos susijusios šalies įvežimo ir išvežimo punktai, taip pat įvežimo ir (arba) išvežimo ir (arba) eksporto iš Bendrijos muitinės) ir numatytas maršrutas (maršrutas nuo išvežimo iki įvežimo punkto), taip pat įskaitant galimus alternatyvius maršrutus, atsitikus nenumatytoms aplinkybėms.“

                  <…>“

               16

               Minėto II priedo 2 dalis „Informacija, kuri turi būti pateikta judėjimo dokumente arba prie jo pridėta“ suformuluota taip:
               „<…>

                        3.

                        Transporto priemonės.

                  <…>

                        5.

                        Numatytas maršrutas [Numatyti maršruto etapai] (kiekvienos susijusios šalies įvežimo ir išvežimo punktai, taip pat įvežimo ir (arba) išvežimo ir (arba) eksporto iš Bendrijos muitinės) ir numatytas maršrutas (maršrutas nuo išvežimo iki įvežimo punkto), taip pat įskaitant galimus alternatyvius maršrutus, atsitikus nenumatytoms aplinkybėms.“

                  <…>.“

         Vengrijos teisė

               17

               2012 m. Atliekų įstatymo Nr. CLXXXV (a hulladékról szóló 2012. évi CLXXXV. törvény; toliau – Atliekų įstatymas) 19 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Į Vengrijos teritoriją atliekos gali būti įvežtos pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1013/2006 ir Vyriausybės nutarimo dėl tarptautinio atliekų judėjimo nuostatas.“

               18

               Šio įstatymo 86 straipsnio 1 dalyje numatyta:
               „Fiziniams ar juridiniams asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ar juridinio asmens statuso neturintiems asmenims, kurie:

                        a)

                        pažeidžia įstatymų nuostatas, tiesiogiai taikomas Europos Sąjungos teisės aktų nuostatas ar administracijos sprendimus atliekų tvarkymo srityje,

                        b)

                        vykdo atliekų tvarkymo veiklą, kuriai reikalinga gauti valdžios institucijų leidimą, būti jų įregistruotam ar joms apie tai pranešti, be tokio leidimo, neįregistruoti ar apie tai nepranešę, arba tokią veiklą vykdo skirtingomis nei šiuose dokumentuose nurodytomis sąlygomis; arba

                        c)

                        už aplinkos apsaugą atsakingai institucijai netinkamai pateikė arba visiškai nepateikė informacijos apie šalutinių produktų gamybą ar atsiradimą arba naudoja, išleidžia į apyvartą arba saugo atliekas kaip prekes arba šalutinius produktus,
                        baudą už atliekų tvarkymo tvarkos pažeidimus skiria kompetentinga aplinkos apsaugos institucija, vadovaudamasi vyriausybės nutarimu, kuriuo nustatomos išsamios baudų už atliekų tvarkymo tvarkos pažeidimus skyrimo taisyklės.“

               19

               2001 m. gruodžio 21 d. Vyriausybės nutarimo 271/2001 dėl baudų už pažeidimus atliekų tvarkymo srityje dydžio, jų skyrimo ir apskaičiavimo tvarkos (a hulladékgazdálkodási bírság mértékéről, valamint kiszabásának és megállapításának módjáról szóló 271/2001. (XII. 21.) Kormányrendelet; toliau – Vyriausybės nutarimas) 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „1.   Nepažeidžiant šio nutarimo 2 straipsnio 4–8 dalių ir 3 straipsnio 4 dalies nuostatų, bauda apskaičiuojama šiame nutarime numatytą bazinę baudą padauginus iš priede nurodyto atitinkamo koeficiento, dėl kurio šios bazinės baudos dydis kinta.
               <…>
               3.   Skiriama tokia didžiausia bazinė bauda atliekų tvarkymo srityje (toliau – bazinė bauda):
               <…>

                        g)

                        neteisėto tarptautinio pavojingų atliekų vežimo atveju – 1 milijonas HUF.“

               20

               Vyriausybės nutarimo 271/2001 3 straipsnyje numatyta:
               „1.   Apskaičiuojant baudą pirmiausia reikia nustatyti bazinės baudos dydį.
               <…>
               4.   Neteisėto tarptautinio atliekų vežimo (įvežant, išvežant arba per nacionalinę teritoriją vežant tranzitu) atveju mokėtina bauda apskaičiuojama padauginus 1 straipsnio 3 dalies f–g punktuose nustatytus bazinės baudos dydžius iš atliekų svorio. Jeigu atliekų svorio tiksliai nustatyti neįmanoma, ji apskaičiuojama atsižvelgiant į vertinant numanomų svorių intervalo vidurkį, išreikštą tonomis.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               21

               2013 m. spalio 21 d. prie Nagylak pasienio punkto buvo patikrintas į Vengrijos teritoriją važiuojantis Total Waste Recycling sunkvežimis, vežęs 8,380 tonos atliekų, priskirtinų prie į Reglamento Nr. 1013/2006 IV priede pateiktą „gintarinį“ sąrašą įtrauktų atliekų, kurioms vežti taikoma išankstinio rašytinio pranešimo ir pritarimo procedūra.

               22

               Per patikrinimą nustatyta, kad minėto krovinio vežimą lydėjo pranešimo dokumentas pagal Reglamento Nr. 1013/2006 I A priede nurodytą pavyzdį, judėjimo dokumentas pagal šio reglamento I B priede pateiktą pavyzdį ir tame pačiame reglamente numatyti kompetentingos nacionalinės institucijos išduoti leidimai. Tačiau minėtame pranešimo dokumente ir leidimuose kaip įvežimo į Vengriją punktas nurodytas Artand (Vengrija) pasienio postas, esantis apie 180 kilometrų į šiaurę nuo Nagylak (Vengrija) pasienio posto. Total Waste Recycling šiuo klausimu nurodė, kad dėl nutrūkusio ryšio minėto sunkvežimio vairuotojas bandė įvažiuoti į Vengrijos teritoriją per Nagylak pasienio postą, kuris yra arčiau jo gyvenamosios vietos.

               23

               2014 m. vasario 4 d. sprendimu Nacionalinė aplinkos apsaugos inspekcija, vadovaudamasi Atliekų įstatymu, skyrė pareiškėjai 8380000 HUF (apytiksliai 26864,26 euro) baudą už su atliekų tvarkymu susijusių pareigų nevykdymą ir nurodė sumokėti 256500 HUF (apytiksliai 822,158 euro) procedūros išlaidų. Šį sprendimą ji motyvavo tuo, kad į Vengrijos teritoriją aptariamas krovinys įvežtas ne per leidimuose nurodytą pasienio punktą ir kad Total Waste Recycling nepranešė kompetentingoms institucijoms apie anksčiau leidime nurodyto maršruto pakeitimus, taigi tai buvo neteisėtas vežimas, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 1013/2006 2 straipsnio 35 punkto d papunktį. Kad nustatytų šios baudos dydį, minėta inspekcija, vadovaudamasi Vyriausybės nutarimu, maksimalią bazinę 1 milijono HUF (apytiksliai 3205,099 euro) baudą padaugino iš vežtų atliekų svorio.

                  24

                  Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Budapešto administracinių ir darbo bylų teismas) pateiktame skunde Total Waste Recycling prašo panaikinti minėtą sprendimą. Ji tvirtina, kad tai nebuvo „neteisėtas vežimas“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1013/2006 2 straipsnio 35 punkto d papunktį, nes nebuvo pakeistas vežimo „būdas“, kaip tai suprantama pagal reglamentą (šiuo atveju – keliais), pakeisti tik maršruto etapai. Be to, ji nurodo, kad, kaip matyti iš šio reglamento priedų, sąvokos „transporto priemonė“ ir „gabenimo etapai“ skiriasi: numatytos transporto priemonės nurodytos minėto reglamento II priedo 13 punkte, o „gabenimo etapai“ – to paties priedo 14 punkte.

               25

               Nacionalinė gamtosaugos inspekcija prašo atmesti skundą. Ji tvirtina, kad, pasikeitus nagrinėjamu atveju numatytiems maršruto etapams, Total Waste Recycling pagal Reglamento Nr. 1013/2006 17 straipsnio 1 dalį turėjo nedelsiant apie tai pranešti kompetentingoms institucijoms. Jos nuomone, negalima pritarti Total Waste Recycling minėtu II priedu grindžiamam argumentui, ir jos nurodytas I A priede pateikiamų sutrumpinimų ir kodų sąrašas iš tiesų šiuo atveju visiškai nereikšmingas.

               26

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, remiantis Reglamento Nr. 1013/2006 tekstu neaišku, ar tai, kad krovinys su atliekomis įvežamas į tranzito šalį per skirtingą nei leidime ir pranešimo dokumente nurodytą pasienio punktą, turi būti pripažįstama kaip transporto priemonės keitimas, ar kaip pranešime nenurodytas atliekų vežimo būdo pakeitimas, dėl ko jis turėtų būti pripažintas neteisėtu atliekų vežimu, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 2 straipsnio 35 punkto d papunktį, taip pat atsižvelgiant į pranešėjui 17 straipsnio 1 dalyje nustatytą pareigą nedelsiant kompetentingoms institucijoms pranešti apie bet kokį esminį vežimo sąlygų pakeitimą (įskaitant numatytą maršrutą ar jo etapus). Tuo atveju, jeigu vežimas būtų pripažintas neteisėtu, šiam teismui taip pat kyla klausimas, ar proporcinga skirta bauda, atsižvelgiant į pagrindinės bylos aplinkybes.

               27

               Šiomis aplinkybėmis Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar atliekų vežimas, „atliekamas tokiu būdu, kuris iš esmės nenurodytas pranešime“, kaip tai suprantama pagal Reglamento (EB) Nr. 1013/2006 2 straipsnio 35 punkto d papunktį, reiškia transporto priemonę, kaip tai nurodyta šio reglamento I A ir I B prieduose (t. y. vežimo keliais, geležinkeliais, jūra, oru, vidaus vandens keliais priemonę)?

                        2.

                        Ar dėl to, kad kompetentingoms institucijoms nepranešta apie esminį vežimo, dėl kurio gautas leidimas, elemento arba sąlygos pakeitimą, kaip nustatyta Reglamento (EB) Nr. 1013/2006 17 straipsnio 1 dalyje, galima pripažinti, jog atliekų vežimas atliekamas „tokiu būdu, kuris iš esmės nenurodytas pranešime“ pagal minėto reglamento 2 straipsnio 35 punkto d papunktį, todėl tai yra neteisėtas atliekų vežimas?

                        3.

                        Ar atliekų vežimas per kitą nei leidime ar pranešimo dokumente nurodytą tranzito šalies pasienio postą pagal Reglamento (EB) Nr. 1013/2006 17 straipsnio 1 dalį pripažintinas esminiu vežimo, dėl kurio gautas leidimas, elemento arba sąlygos pakeitimu?

                        4.

                        Jei atliekų vežimas per kitą nei leidime ir pranešimo dokumente nurodytą tranzito šalies pasienio postą pripažintinas neteisėtu atliekų vežimu, ar galima pripažinti proporcinga dėl to skirtą baudą, kuri yra lygiavertė baudai, skiriamai už pareigos iš anksto pateikti pranešimą ir gauti leidimą pažeidimą?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmųjų trijų klausimų

               28

               Pirmaisiais trimis klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Reglamento Nr. 1013/2006 17 straipsnio 1 dalis aiškintina taip, kad atliekų, kaip antai nurodytų šio reglamento IV priede, vežimas per kitą nei pranešimo dokumente, dėl kurio kompetentingos institucijos išdavė leidimą, nurodytos tranzito šalies pasienio postą pripažintinas esminiu vežimo, dėl kurio gautas leidimas, elemento arba sąlygos pakeitimu, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, ir, jeigu taip, ar dėl to, kad kompetentingoms institucijoms nepranešta apie šį pakeitimą, galima pripažinti, kad tai yra neteisėtas atliekų vežimas, nes „atliekamas tokiu būdu, kuris iš esmės nenurodytas pranešime“, kaip tai suprantama pagal to paties reglamento 2 straipsnio 35 punkto d papunktį.

               29

               Pirmiausia primintina, kad iš Reglamento Nr. 1013/2006 1 straipsnio 1 dalies ir 7 konstatuojamosios dalies matyti, jog juo nustatytos atliekų vežimo kontrolės procedūros ir sistemos, taikomos taip, kad būtų atsižvelgiama į būtinybę išsaugoti, apsaugoti ir pagerinti aplinkos kokybę bei žmonių sveikatą. Būtent iš šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies ir 4 straipsnio 1 dalies, siejamų su jo 14 konstatuojamąja dalimi, matyti, kad apie atliekų, skirtų šalinti ar panaudoti, vežimą iš vienos valstybės narės į kitą reikia iš anksto pranešti kompetentingoms institucijoms, kad jos galėtų imtis priemonių, būtinų žmonių sveikatai ir aplinkai apsaugoti (šiuo klausimu žr. Sprendimo Ragn-Sells, C‑292/12, EU:C:2013:820, 52 punktą ir Sprendimo Shell Nederland ir Belgian Shell, C‑241/12 ir C‑242/12, EU:C:2013:821, 32 punktą).

               30

               Toks pranešimas pateikiamas vadovaujantis Reglamento Nr. 1013/2006 4 straipsniu, pagal kurį reikalaujama, kad pranešėjas užpildytų pranešimo dokumentą, pateiktą šio reglamento I A priede, ir, jei reikia, judėjimo dokumentą, esantį minėto reglamento I B priede, šiuose dviejuose dokumentuose nurodydamas arba prieduose prie jų pateikdamas to paties reglamento II priedo 1 ir 2 dalyje nurodytą informaciją ir dokumentaciją. Remdamosi visais pateiktais dokumentais ir informacija, kompetentingos institucijos, vadovaudamosi Reglamento Nr. 1013/2006 9 straipsniu, išduoda leidimą atliekoms vežti arba atsisako jį išduoti.

               31

               Jeigu išdavus leidimą atliekama vežimo, dėl kurio gautas šis leidimas, elementų ir (arba) sąlygų pakeitimų, įskaitant numatyto kiekio, maršruto, jo parinkimo, vežimo datos ar vežėjo pakeitimą, pagal Reglamento Nr. 1013/2006 17 straipsnio 1 dalį pranešėjas įpareigotas nedelsdamas ir, jei įmanoma, iki išvežimo pradžios informuoti atitinkamas kompetentingas institucijas ir gavėją.

               32

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad iš 17 straipsnio 1 dalies teksto aiškiai matyti, kad maršruto parinkimo pakeitimai yra „esminiai vežimo, dėl kurio gautas leidimas, elementų ir (arba) sąlygų pakeitimai“. Iš tikrųjų šioje nuostatoje pavartojus terminą „įskaitant <...> maršruto parinkimo <...> pakeitimą“ nurodyta, kad toks pakeitimas gali būti esminis vežimo elementų ir (arba) sąlygų, kurios pripažįstamos esminėmis, pakeitimas.

               33

               Tačiau, kaip išplaukia iš Reglamento Nr. 1013/2006 II priedo 1 dalies 14 punkto, „numatyto maršruto [etapai]“ apibrėžti kaip „kiekvienos [su vežimu] susijusios šalies įvežimo ir išvežimo punktai“, t. y. kaip nurodyta minėto reglamento I A priede numatyto „[p]ranešimo dokumento“ 15 langelyje, pasienio įvežimo ir išvežimo punktai.

               34

               Šie įvežimo ir išvežimo punktai turi būti nurodyti minėtame „[p]ranešimo dokumento“ 15 langelyje, nes tai matyti ir iš minėto dokumento teksto, ir iš Reglamento Nr. 1013/2006 I C priedo, kuriame pateikti specialūs nagrinėjamo dokumento pildymo nurodymai, 26 punkto.

               35

               Vadinasi, pasienio punkto pakeitimas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, prilygsta parinkto maršruto keitimui, kuris pagal minėto reglamento 17 straipsnio 1 dalį pripažintinas „esminiu [vežimo, dėl kurio gautas leidimas, elementų ir (arba) sąlygų] pakeitimu“, apie kurį turi būti pranešta kompetentingoms institucijoms.

               36

               Kai taip nutinka, Reglamento Nr. 1013/2006 17 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad iš principo turi būti pateikiamas naujas pranešimas. Pakeisti vežimo, apie kurį buvo pranešta iš anksto ir dėl kurio atitinkamos kompetentingos institucijos išdavė leidimą, elementai faktiškai neatitinka tikrovės, todėl nebegali būti pripažįstami tokiais, dėl kurių buvo gautas leidimas.

               37

               Pranešime pateiktos informacijos nebeatitinkantis vežimas pripažintinas „neteisėtu“, nes „atliekamas tokiu būdu, kuris iš esmės nenurodytas pranešime“, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 2 straipsnio 35 punkto d papunktį.

               38

               Šią Reglamento Nr. 1013/2006 teksto ir konteksto analizę paremia jo teleologinis aiškinimas.

               39

               Iš tikrųjų šiuo klausimu pažymėtina, kad Reglamento Nr. 1013/2006 1 konstatuojamojoje dalyje įtvirtinta, jog šiuo reglamentu siekiama apsaugoti aplinką. Be to, pagal minėto reglamento 7 konstatuojamąją dalį svarbu organizuoti atliekų vežimo priežiūrą ir kontrolę, atsižvelgiant į aplinkos išsaugojimo, apsaugojimo ir gerinimo būtinybę bei žmonių sveikatą.

               40

               Dėl atliekų, priskirtinų prie į Reglamento Nr. 1013/2006 IV priede pateiktą „gintarinį“ sąrašą įtrauktų atliekų, kaip antai nagrinėjamų pagrindinėje byloje, vežimo šio reglamento 14 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad reikia užtikrinti optimalią priežiūrą ir kontrolę reikalaujant išankstinio raštiško leidimo dėl tokių vežimų, be to, tokia procedūra turėtų apimti ir išankstinį pranešimą, kad kompetentingos institucijos būtų tinkamai informuotos ir galėtų imtis visų būtinų priemonių žmonėms ir aplinkai apsaugoti, taip pat galėtų pagrįstai prieštarauti tokiam vežimui.

               41

               Tad informacija, kurią reikalaujama nurodyti pranešimo dokumente, pateiktame šio Reglamento Nr. 1013/2006 I A priede, pavyzdžiui, vežimo pasienio punktą, reikalinga tam, kad kompetentingos institucijos galėtų tinkamai įvykdyti joms pavestus uždavinius.

               42

               Todėl jeigu pranešimo dokumente nurodytas vežimo, kuriam minėtos institucijos išdavė leidimą, pasienio punktas pakeistas joms apie tai nepranešus ir taip pažeidus Reglamento Nr. 1013/2006 17 straipsnio 1 dalį, negalėjo būti užtikrinta, kad minėtos priežiūros ir kontrolės užduotys bus atliktos optimaliai, kaip numatyta pagal šį reglamentą.

               43

               Vadinasi, toks pakeitimas pripažintinas esminiu, kaip nurodyta 17 straipsnio 1 dalyje, todėl vežimas per kitą nei pranešimo dokumente nurodytą pasienio postą, apie tai nepranešus kompetentingoms institucijoms ir nepateikus naujo pranešimo apie vežimą, pripažintinas „neteisėtu vežimu“. Aiškinant priešingai, Reglamente Nr. 1013/2006 nustatytos vežimo procedūros ir kontrolės režimas netektų veiksmingumo.

               44

               Šios išvados negali paneigti terminologijos problema, dėl kurios prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas uždavė pirmąjį klausimą. Minėtu klausimu šis teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar žodis „būdu“ (vengrų kalba „módon“) žodžių junginyje „atliekamas tokiu būdu, kuris iš esmės nenurodytas pranešime“, apibrėžiančiame „neteisėtą vežimą“ Reglamento Nr. 1013/2006 2 straipsnio 35 punkto d papunktyje, taikytinas tik transporto priemonėms („szállítás módjai“), kaip tai nurodyta šio reglamento I A ir I B prieduose (vežimas keliais, geležinkeliais, jūra, oru, vidaus vandens keliais).

               45

               Šis klausimas Teisingumo Teismui pateiktas dėl Reglamento Nr. 1013/2006 versijos vengrų kalba, kuri skiriasi nuo versijų kitomis kalbomis. Iš tikrųjų, išskyrus šio reglamento I A priede pateikto „[p]ranešimo dokumento“ 8 langelį, kuriame žodžiai „szállítási eszköz“, reiškiantys „transporto priemones“, pavartoti teisingai, po I A priedo pateiktame sutrumpinimų ir kodų sąraše, taip pat minėto reglamento I B priede (8 langelyje ir po šio I B priedo pateiktame sutrumpinimų ir kodų sąraše) ir II priede (1 dalies 13 punkte ir 2 dalies 3 punkte) išversti „szállítás módjait“, kurių atitikmuo prancūzų kalboje yra „manière“ (lietuviškai „būdas“) arba vengrų kalboje „mód“. Remdamasi tuo Total Waste Recycling tvirtino, kad „neteisėtas vežimas“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 1013/2006 2 straipsnio 35 punkto d papunktį, pripažintinas tik tuo atveju, kai pasinaudojama skirtinga nuo nurodytosios pranešime transporto priemone.

               46

               Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką vienoje iš Sąjungos teisės nuostatos kalbinių versijų vartojama formuluotė negali būti vienintelis šios nuostatos aiškinimo pagrindas ar įgyti prioritetą kitų kalbinių versijų atžvilgiu. Iš tiesų Sąjungos teisės nuostatos turi būti aiškinamos ir taikomos vienodai, atsižvelgiant į visomis Europos Sąjungos kalbomis parengtas versijas. Esant įvairių kalbinių Sąjungos teisės teksto versijų neatitikimų, nagrinėjama nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į teisės nuostatų, kurių dalis ji yra, bendrą struktūrą ir tikslą (žr., be kita ko, Sprendimo Léger, C‑528/13, EU:C:2015:288, 35 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               47

               Kalbant apie Reglamento Nr. 1013/2006 bendrą struktūrą ir tikslą, reikia nurodyti, kad šio sprendimo 33–43 punktuose pažymėta, jog tam, kad atliekų vežimo srityje kompetentingos institucijos, vykdydamos joms pavestus priežiūros ir kontrolės uždavinius, imtųsi visų būtinų priemonių žmonėms ir aplinkai apsaugoti, joms apie tai turi būti tinkamai pranešta, todėl būtina, kad joms būtų žinoma šio reglamento I A priede esančiame pranešimo dokumente reikalaujama pateikti informacija, ne tik informacija apie naudotą transporto priemonę.

               48

               Darytina išvada, kad, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1013/2006 bendrą struktūrą ir tikslą, jis aiškintinas taip, kad žodis „būdas“ šio reglamento 2 straipsnio 35 punkto d papunktyje negali reikšti tik „transporto priemonės“, bet turi būti suprantamas plačiau, t. y. kaip apimantis ir aplinkybes arba vežimo elementus, kurie apima šio vežimo maršruto etapus.

               49

               Atsižvelgiant į tai, kad išdėstyta, į pirmuosius tris klausimus reikia atsakyti: Reglamento Nr. 1013/2006 17 straipsnio 1 dalis aiškintina taip, kad atliekų, kaip antai nurodytų šio reglamento IV priede, vežimas per kitą nei pranešimo dokumente, dėl kurio kompetentingos institucijos išdavė leidimą, nurodytą tranzito šalies pasienio postą pripažintinas esminiu vežimo, dėl kurio gautas leidimas, elemento ir (arba) sąlygos pakeitimu; dėl to, kad kompetentingoms institucijoms nepranešta apie šį pakeitimą, tai yra neteisėtas atliekų vežimas, nes „atliekamas tokiu būdu, kuris iš esmės nenurodytas pranešime“, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 2 straipsnio 35 punkto d papunktį.

         Dėl ketvirtojo klausimo

               50

               Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Reglamento Nr. 1013/2006 50 straipsnio 1 dalis, pagal kurią sankcijos, valstybės narės nustatomos už šio reglamento nuostatų pažeidimus, turi būti proporcingos, aiškintina kaip draudžianti skirti baudą už atliekų, kaip antai nurodytų to paties reglamento IV priede, vežimą per kitą nei pranešimo dokumente, dėl kurio gautas kompetentingų institucijų leidimas, nurodytą tranzito šalies pasienio postą, jeigu ši bauda lygiavertė baudai, skiriamai už pareigos iš anksto pateikti pranešimą ir gauti leidimą pažeidimą.

               51

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal Reglamento Nr. 1013/2006 50 straipsnio 1 dalį valstybės narės įpareigotos nustatyti „sankcijų, taikytinų už šio reglamento nuostatų pažeidimus, taisykles <...> Šios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir įtikinamos [atgrasančios]“. Reikia konstatuoti, kad minėtame reglamente nėra konkretesnių taisyklių dėl minėtų sankcijų pagal vidaus teisę taikymo ir nenurodytas aiškus kriterijus, kaip vertinti šių sankcijų proporcingumą.

               52

               Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, nesant suderintų Sąjungos teisės aktų dėl sankcijų, taikomų nesilaikant šiais teisės aktais nustatytoje tvarkoje numatytų sąlygų, valstybės narės turi teisę pasirinkti, jų manymu, tinkamas sankcijas. Tačiau savo kompetenciją jos turi įgyvendinti laikydamosi Sąjungos teisės ir jos bendrųjų principų, taigi ir proporcingumo principo (žr., be kita ko, Sprendimo Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, 23 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               53

               Šiuo klausimu primintina, kad siekiant įvertinti, ar nagrinėjama sankcija atitinka proporcingumo principą, reikia atsižvelgti, be kita ko, į pažeidimo, už kurį siekiama nubausti, pobūdį, sunkumą ir sankcijos dydžio nustatymo taisykles (žr., be kita ko, Sprendimo Rodopi-M 91, C‑259/12, EU:C:2013:414, 38 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Tad proporcingumo principo valstybės narės turi laikytis ir vertindamos veiksnius, į kuriuos galima atsižvelgti nustatant baudą (Sprendimo Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, 54 punktas).

               54

               Bet kuriuo atveju galiausiai nacionalinis teismas, atsižvelgęs į visas faktines ir teisines aplinkybes jo nagrinėjamoje pagrindinėje byloje, turės įvertinti, ar dėl nustatytos sankcijos dydžio neviršijama to, kas būtina nagrinėjamuose teisės aktuose nurodytiems tikslams pasiekti. Iš tiesų dėl proporcingumo principo taikymo konkrečiu atveju turi nuspręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuris turėtų patikrinti, ar nacionalinės priemonės suderinamos su Sąjungos teise. Teisingumo Teismas yra kompetentingas pateikti pastabas dėl Sąjungos teisės nuostatų aiškinimo, kuriomis remdamasis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų išspręsti suderinamumo klausimą (šiuo klausimu, be kita ko, žr. Sprendimo Profaktor Kulesza, Frankowski, Jóźwiak, Orłowski, C‑188/09, EU:C:2010:454, 30 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               55

               Kalbant apie už Reglamento Nr. 1013/2006, kuriuo siekiama užtikrinti aukštą aplinkos ir žmonių sveikatos apsaugos lygį, nuostatų pažeidimą taikytinas sankcijas, pažymėtina, kad nacionalinis teismas, tikrindamas, ar tokia sankcija proporcinga, pirmiausia privalo atsižvelgti į dėl tokio pažeidimo galinčią atsirasti riziką aplinkos apsaugai ir žmonių sveikatai.

               56

               Pažymėtina, kad bauda už atliekų, kaip antai nurodytų minėto reglamento IV priede, vežimą per kitą nei pranešimo dokumente, dėl kurio gautas kompetentingų institucijų leidimas, nurodytą tranzito šalies pasienio postą, jeigu šios baudos bazinis dydis lygiavertis baudos, skiriamos už pareigos iš anksto pateikti pranešimą ir gauti leidimą pažeidimą, baziniam dydžiui, gali būti pripažinta proporcinga tik jeigu padaryto pažeidimo požymiai leidžia konstatuoti, kad tai vienodo sunkumo pažeidimai.

               57

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 1013/2006 50 straipsnio 1 dalis, pagal kurią sankcijos, valstybių narių nustatomos už šio reglamento nuostatų pažeidimus, turi būti proporcingos, aiškintina taip, kad bauda už atliekų, kaip antai nurodytų to reglamento IV priede, vežimą per kitą nei pranešimo dokumente, dėl kurio gautas kompetentingų institucijų leidimas, nurodytą tranzito šalies pasienio postą, jeigu šios baudos bazinis dydis lygiavertis baudos, skiriamos už pareigos iš anksto pateikti pranešimą ir gauti leidimą pažeidimą, baziniam dydžiui, gali būti pripažinta proporcinga tik jeigu padaryto pažeidimo požymiai leidžia konstatuoti, kad tai vienodo sunkumo pažeidimai. Nacionalinis teismas, atsižvelgęs į visas faktines ir teisines aplinkybes jo nagrinėjamoje pagrindinėje byloje, pirmiausia – į dėl tokio pažeidimo galinčią atsirasti riziką aplinkos apsaugai ir žmonių sveikatai, turės įvertinti, ar dėl nustatytos sankcijos dydžio neviršijama to, kas būtina, siekiant užtikrinti aukštą aplinkos ir žmonių sveikatos apsaugos lygį.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               58

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           2006 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1013/2006 dėl atliekų vežimo, iš dalies pakeisto 2008 m. liepos 15 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 669/2008, 17 straipsnio 1 dalis aiškintina taip, kad atliekų, kaip antai nurodytų šio reglamento IV priede, vežimas per kitą nei pranešimo dokumente, dėl kurio kompetentingos institucijos išdavė leidimą, nurodytą tranzito šalies pasienio postą pripažintinas esminiu vežimo, dėl kurio gautas leidimas, elemento ir (arba) sąlygos pakeitimu; dėl to, kad kompetentingoms institucijoms nepranešta apie šį pakeitimą, tai yra neteisėtas atliekų vežimas, nes „atliekamas tokiu būdu, kuris iš esmės nenurodytas pranešime“, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 2 straipsnio 35 punkto d papunktį.

                           2.

                           Reglamento Nr. 1013/2006, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr. 669/2008, 50 straipsnio 1 dalis, pagal kurią sankcijos, valstybių narių nustatomos už šio reglamento nuostatų pažeidimus, turi būti proporcingos, aiškintina taip, kad bauda už atliekų, kaip antai nurodytų to reglamento IV priede, vežimą per kitą nei pranešimo dokumente, dėl kurio gautas kompetentingų institucijų leidimas, nurodytą tranzito šalies pasienio postą, jeigu šios baudos bazinis dydis lygiavertis baudos, skiriamos už pareigos iš anksto pateikti pranešimą raštu ir gauti leidimą pažeidimą, baziniam dydžiui, gali būti pripažinta proporcinga tik jeigu padaryto pažeidimo požymiai leidžia konstatuoti, kad tai vienodo sunkumo pažeidimai. Nacionalinis teismas, atsižvelgęs į visas faktines ir teisines aplinkybes jo nagrinėjamoje pagrindinėje byloje, pirmiausia – į dėl tokio pažeidimo galinčią atsirasti riziką aplinkos apsaugai ir žmonių sveikatai, turės įvertinti, ar dėl nustatytos sankcijos dydžio neviršijama to, kas būtina, siekiant užtikrinti aukštą aplinkos ir žmonių sveikatos apsaugos lygį.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vengrų.


1983 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Armelle Detti prieš Europos Bendrijų Teisingumo Teismą. # Pareigūnas. # Byla 144/82.


title: 2006 m. rugsėjo 14 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Maria Dolores Fernández Gómez. # Apeliacinis skundas - Laikinasis tarnautojas - Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų (KTĮS) 2 straipsnio a punktas - Deleguoto nacionalinio eksperto darbo Komisijoje laikotarpis - Prašymas panaikinti - Priimtinumas - Prašymas Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalies prasme - Sąvoka - Asmens nenaudai priimtas aktas. # Byla C-417/05 P.

text:
      Byla C‑417/05 P
      Europos Bendrijų Komisija
      prieš
      Maria Dolores Fernández Gómez
      „Apeliacinis skundas – Laikinasis tarnautojas – Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 2 straipsnio a punktas – Deleguoto nacionalinio eksperto darbo Komisijoje laikotarpis – Prašymas panaikinti – Priimtinumas – Prašymas Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalies prasme – Sąvoka – Asmens nenaudai priimtas aktas“
      Sprendimo santrauka
      1.        Pareigūnai – Ieškinys – Prašymas Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalies prasme – Sąvoka
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalis)
      2.        Pareigūnai – Ieškinys – Asmens nenaudai priimtas aktas – Sąvoka
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalis)
      1.        Prašymas dėl laikinojo tarnautojo sutarties pratęsimo, kurį pateikė skyriaus, kur jis dirba, vedėjas, nėra šio laikinojo tarnautojo
         pateiktas prašymas Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalies prasme. Iš aiškių šio straipsnio nuostatų matyti, kad
         tokį prašymą gali pateikti tik asmenys, kuriems taikomi šie nuostatai. Todėl vieno Komisijos padalinio raštas kitam padaliniui
         nepatenka į šios nuostatos taikymo sritį ir negali prilygti šioje nuostatoje numatytam prašymui, nes priešingu atveju būtų
         pažeista šioje nuostatoje įtvirtinta procedūra.

      Šio laikinojo tarnautojo elektroninis laiškas kompetentingai tarnybai prašant suteikti tam tikros informacijos dėl jo sutarties,
         bet neraginant jo atžvilgiu priimti sprendimo Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalies prasme, taip pat nėra prašymas.

      (žr. 37–39 punktus)
      2.        Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalies prasme tik tie aktai arba priemonės, kurios sukuria privalomų teisinių
         pasekmių bei gali tiesiogiai ir iš karto daryti poveikį ieškovo interesams, aiškiai pakeisdamos jo teisinę padėtį, yra asmens
         nenaudai priimti aktai.

      Akivaizdu, jog toks atvejis nėra kompetentingos tarnybos elektroninis laiškas, kuriuo laikinojo tarnautojo skyriaus vedėjas
         informuojamas apie negalėjimą pratęsti jo sutarties, ir, palyginti su sutarties, vienintelio Pareigūnų tarnybos nuostatuose
         nurodytiems asmenims teisinių pasekmių sukeliančio šaltinio, nuostatomis, jame nėra jokių naujų aplinkybių. Toks pranešimas
         tėra sutartį patvirtinantis aktas ir todėl negali sukelti tokių pasekmių, jog būtų pradėtas skaičiuoti naujas terminas ieškiniui
         pareikšti.

      (žr. 42–46 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2006 m. rugsėjo 14 d.(*)

      „Apeliacinis skundas – Laikinasis tarnautojas – Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 2 straipsnio a punktas – Deleguoto nacionalinio eksperto darbo Komisijoje laikotarpis – Prašymas panaikinti – Priimtinumas – Prašymas Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalies prasme – Sąvoka – Asmens nenaudai priimtas aktas“
      Byloje C‑417/05 P
      dėl 2005 m. lapkričio 24 d. pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo,
      Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama D. Martin ir L. Lozano Palacios, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      apeliantė,
      dalyvaujant kitai proceso šaliai
      Maria Dolores Fernández Gómez, atstovaujamai abogado J. R. Iturriagagoitia,

      ieškovei pirmojoje instancijoje,
      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai R. Schintgen, P. Kūris, G. Arestis (pranešėjas) ir J. Klučka,
      generalinis advokatas L. A. Geelhoed,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. gegužės 17 d. posėdžiui,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Šiuo apeliaciniu skundu Europos Bendrijų Komisija prašo panaikinti 2005 m. rugsėjo 13 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos
         teismo (pirmoji kolegija) sprendimą Fernández Gómez prieš Komisiją (T‑272/03, Rink. p. II‑0000, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo, pirma, panaikinamas 2003 m. gegužės 12 d. tarnybos,
         įgaliotos sudaryti darbo sutartis, sprendimas atmesti prašymą pratęsti M. D. Fernández Gómez darbo sutartį (toliau – ginčijamas
         sprendimas) ir, antra, priteisiama iš Komisijos sumokėti jai 50 000 eurų dėl šio sprendimo atsiradusiai žalai atlyginti bei
         padengti bylinėjimosi išlaidas.

       Teisinis pagrindas, faktinės bylos aplinkybės ir procesas Pirmosios instancijos teisme
      2        Iki 2004 m. balandžio 30 d. galiojusio 1968 m. vasario 29 d. Tarybos reglamento (EEB, Euratomas, EAPB) Nr. 259/68, nustatančio
         Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygas bei Komisijos pareigūnams
         laikinai taikomas specialias priemones (OL L 56, p. 1), 2 ir 3 straipsniai nustatė Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatus
         (toliau – PTN) ir kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygas (toliau – KTĮS).

      3        Pagal KTĮS 2 straipsnio a punktą laikinasis tarnautojas yra „darbuotojas, priimtas į pareigybių sąrašą, pridedamą prie kiekvienai
         institucijai skirto biudžeto skirsnio, įtrauktoms pareigybėms, kurias biudžeto valdymo institucijos priskiria prie laikinųjų
         pareigybių, užimti“.

      4        KTĮS 8 straipsnis patikslina, kad laikinieji tarnautojai, kuriems taikomas minėto KTĮS 2 straipsnio a punktas, gali būti priimami
         terminuotam ar neterminuotam laikotarpiui ir kad jų terminuotos darbo sutartys gali būti pratęsiamos terminuotam laikotarpiui
         ne daugiau kaip vieną kartą.

      5        1994 m. spalio 18 d. Komisija priėmė gero elgesio kodeksą, įtvirtinantį visumą nuostatų, reglamentuojančių santykius tarp
         Komisijos padalinių ir tam tikrų darbuotojų kategorijų (toliau – gero elgesio kodeksas).

      6        Skirtingos darbuotojų kategorijos, kurioms taikomas šis kodeksas, yra: „nestatutiniai darbuotojai“ ir „tam tikros specifinės
         (darbuotojų) kategorijos“. Pagal šio kodekso I B punktą „tam tikromis specifinėmis (darbuotojų) kategorijomis“ laikomi tam
         tikri „asmenys, kuriems taikomi PTN, KTĮS arba viešoji teisė“. (Neoficialus vertimas) Ši sąvoka apima pagalbinius darbuotojus,
         deleguotus nacionalinius ekspertus (toliau – DNE), pareigūnus ar tarnautojus, atostogaujančius dėl asmeninių priežasčių arba
         dirbančius ne visą darbo dieną, buvusius pareigūnus ir laikinuosius tarnautojus bei „kitus Bendrijų tarnautojus“.

      7        1996 m. lapkričio 13 d. Komisija priėmė sprendimą „Laikinųjų tarnautojų, kuriems taikomas Kitų Europos Bendrijų tarnautojų
         įdarbinimo sąlygų (KTĮS) 2 straipsnio a punktas, politika“ (toliau – 1996 m. lapkričio 13 d. Sprendimas). (Neoficialus vertimas)
         Atsižvelgiant į naujas tendencijas, šiuo sprendimu patvirtinamos laikinųjų tarnautojų, kuriems taikomas KTĮS 2 straipsnio
         a punktas, įdarbinimo, atrankos, darbo sutarčių trukmės, darbo laikotarpių užimant kitas administracines pareigas ar su Komisija
         sudarytų darbo sutarčių apribojimų bei juos galinčių sudominti vidaus ir bendro konkurso „vykdomosios nuostatos“.

      8        Šio sprendimo 6 punkto b ir c papunkčiai nustato laikinųjų tarnautojų, kuriems taikomas KTĮS 2 straipsnio a punktas ir kuriems
         nuo 1996 m. gruodžio 1 d. buvo pateiktas pasiūlymas sudaryti darbo sutartį, darbo sutarčių trukmę ir darbo laikotarpių ribojimo
         taisyklės (toliau – darbo laikotarpių ribojimo taisyklė) taikymo tvarką. 6 punkto c papunktis patikslina:

      „Bendra Komisijos darbuotojo, ne pareigūno, darbo trukmė neviršija 6 metų. Apskaičiuojant šiuos 6 metus įskaičiuojami laikotarpiai
         dirbant laikinuoju tarnautoju, kuriam taikomas KTĮS 2 straipsnio a arba b punktai, pagalbiniu darbuotoju ar nestatutiniu darbuotoju.
         <...> Rekomendacijos skirtos generaliniams direktoratams, kad teikdami darbo pasiūlymus jie galėtų taikyti šį darbo laikotarpių
         apribojimą.“

      9        1996 m. lapkričio 14 d. Personalo ir administracijos generalinio direktorato (toliau – IX generalinis direktoratas) generalinis
         direktorius išsiuntė darbuotojams informacinį pranešimą dėl „Naujos laikinųjų tarnautojų, kuriems taikomas KTĮS 2 straipsnio
         a punktas, politikos“. Dėl darbo laikotarpių ribojimo taisyklės, ribojančios bendrą nenuolatinių darbuotojų darbo trukmę iki
         6 metų, šiame pranešime buvo nurodyta, jog skaičiuojant šį maksimalų laikotarpį reikia atsižvelgti į Komisijoje „dirbant DNE
         arba bet kuriuo kitu nestatutiniu darbuotoju išdirbtą laikotarpį <...>“.

      10      M. D. Fernández Gómez Komisijoje DNE dirbo trejus metus: nuo 1997 m. gruodžio 1 d. iki 2000 m. lapkričio 30 dienos. Paskui
         ji du su puse mėnesio dirbo pagalbine darbuotoja: nuo 2000 m. gruodžio 1 d. iki 2001 vasario 15 dienos.

      11      Tada ji dalyvavo konkurse užimti pareigas, nurodytas pranešime apie laisvą darbo vietą 13T/TRADE/2000, skirtą užpildyti keturias
         laisvas darbo vietas Prekybos generaliniame direktorate. Šiame pranešime apie darbo sutarties trukmę buvo nurodyta:

      „paskyrusi kandidatą į pareigas <...> Komisija privalo taikyti savo 1996 m. lapkričio 13 d. Sprendimo taisykles, skirtas apriboti
         darbo sutarčių, sudarytų pagal (KTĮS) 2 straipsnio a punktą, trukmę iki trijų metų, suteikiant vienintelę galimybę sutartį
         pratęsti vieneriems metams.“

      12      Patvirtinusi M. D. Fernández Gómez kandidatūrą, Komisija su ja sudarė laikinosios tarnautojos darbo sutartį pagal KTĮS 2 straipsnio
         a punktą. Ši 2001 m. sausio 17 d. pasirašyta darbo sutartis įsigaliojo 2001 m. vasario 16 d. Pagal jos 4 straipsnį ji buvo
         sudaryta dvejiems metams ir devyniems su puse mėnesio ir turėjo pasibaigti 2003 m. lapkričio 30 dieną.

      13      Ši sutartis atsakovei apeliaciniame procese buvo perduota 2001 m. sausio 19 d. laišku, kuriame kompetentingas Komisijos departamentas
         atkreipė M. D. Fernández Gómez dėmesį į tai, kad „terminuota darbo sutartis (buvo) sudaryta dvejiems metams ir devyniems su
         puse mėnesio ir kad atsižvelgiant į 1996 m. lapkričio 13 d. Komisijos sprendimą dėl skirtingų darbo sutarčių rūšių maksimalios
         trukmės jos negalima pratęsti“.

      14      2003 m. vasario 13 d. M. D. Fernández Gómez IX generalinio direktorato darbuotojui Daum išsiuntė elektroninį laišką. Šis laiškas,
         pavadintas „Klausimai, susiję su DNE delegavimu“, buvo suformuluotas taip:

      „<...> būčiau dėkinga, jeigu galėtumėte pateikti informacijos, ar:
      –        „darbo laikotarpių ribojimo“ taisyklė (1996 m. lapkričio 13 d. Komisijos sprendimas) taikoma iki 2002 m. sausio 5 d. prasidėjusiam
         ir pasibaigusiam DNE delegavimo laikotarpiui? Jei atsakymas yra teigiamas,

      –        nuo kurios datos taikoma ši taisyklė, ir
      –        kodėl toks apribojimas nėra numatytas 2001 m. vasario 9 d. Komisijos sprendime (reglamentuojančiame DNE darbo sąlygas) ir
         kodėl DNE delegavimo laikotarpiai nėra minimi 1996 m. lapkričio 13 d. Sprendime?

      <...>“.
      15      2003 m. balandžio 3 d. skyriaus, kuriame dirbo M. D. Fernández Gómez, vedėjas raštu, skirtu IX generaliniam direktoratui,
         paprašė pratęsti šio skyriaus laikinosios tarnautojos darbo sutartį iki maksimalios tos sutarties trukmės – t. y. iki ketverių
         metų. Šiame prašyme dėl pratęsimo, be kita ko, nurodomos priežastys, dėl kurių buvo „labai norima“ palikti suinteresuotąją
         darbuotoją dirbti skyriuje. Be to, šiame rašte nurodyta, kad 1996 m. lapkričio 13 d. Komisijos sprendimas nenumato, jog DEN
         delegavimo laikotarpis būtų įskaičiuojamas į darbo laikotarpių ribojimo taisyklėje nurodytą šešerių metų laikotarpį. Tame
         pačiame rašte taip pat nurodyta, kad gero elgesio kodekse DEN nėra nurodyti kaip „nestatutiniai darbuotojai“.

      16      2003 m. gegužės 12 d. IX generalinio direktorato tarnautojas išsiuntė skyriaus, kuriame dirbo M. D. Fernández Gómez, tarnautojui
         elektroninį laišką. Šis laiškas buvo suformuluotas taip:

      „(Manęs) paprašė atsakyti į laišką dėl Jūsų 2003 m. balandžio 3 d. raštu pateikto prašymo pratęsti darbo sutartis dviem (laikiniesiems
         tarnautojams), kuriems taikomas KTĮS 2 straipsnio a punktas, M. D. Fernández Gómez ir <...>.

      M. D. Fernández Gómez tiesiogiai kreipėsi į Daum, klausdama, ar DEN laikotarpiui taikoma darbo laikotarpių ribojimo taisyklė;
         pastarasis jai atsakė, kad pagal nusistovėjusią praktiką šie DEN laikotarpiai įskaičiuojami kaip „nestatutinių darbuotojų“
         darbo laikotarpiai <...>

      Todėl patvirtinu, kad šių dviejų laikinųjų tarnautojų atveju, kaip ir bet kurių kitų toje pačioje situacijoje esančių darbuotojų,
         nėra numatyta galimybė neatsižvelgti į DEN išdirbtą laikotarpį ar pakeisti jų darbo sutarties trukmę.

      <...>“.
      17      Šis laiškas M. D. Fernández Gómez buvo išsiųstas 2003 m. birželio 18 dieną.

      18      Remdamasi PTN 90 straipsnio 2 dalimi, 2003 m. liepos 11 d. ji pateikė skundą, kuris buvo atmestas 2003 m. spalio 29 d. Komisijos
         sprendimu.

      19      Tuomet 2003 m. rugpjūčio 4 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu M. D. Fernández Gómez pareiškė
         ieškinį siekdama, pirma, ginčijamo sprendimo panaikinimo ir, antra, priteisimo iš Komisijos 101 328,60 eurų kartu su palūkanomis
         atlyginti už patirtą žalą.

      20      Atskiru dokumentu, kuris buvo pateiktas Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai tą pačią dieną, M. D. Fernández Gómez pateikė
         prašymą sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą.

      21      2003 m. rugsėjo 16 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininkas nutartimi Fernández Gómez prieš Komisiją (T‑272/03 R, Rink VT p. I‑A‑197 ir II‑979) šį prašymą atmetė ir atidėjo sprendimo dėl bylinėjimosi išlaidų priėmimą.

      22      2004 m. sausio 29 d. pateiktu dokumentu Komisija pareiškė prieštaravimą dėl priimtinumo pagal Pirmosios instancijos teismo
         Procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalį.

      23      2004 m. balandžio 30 d. Pirmosios instancijos teismas (penktoji kolegija) nutartimi nusprendė prijungti prieštaravimo dėl
         priimtinumo nagrinėjimą prie bylos nagrinėjimo iš esmės.

      24      Pirmosios instancijos teismas skundžiamu sprendimu pripažino ieškinį priimtinu ir panaikino ginčijamą sprendimą bei priteisė
         iš Komisijos sumokėti M. D. Fernández Gómez 50 000 eurų už patirtą žalą.

       Šalių reikalavimai
      25      Komisija savo apeliaciniame skunde Teisingumo Teismo prašo:

      –        panaikinti skundžiamą sprendimą,
      –        priimant sprendimą šioje byloje patenkinti jos reikalavimus, pateiktus Pirmosios instancijos teisme, ir atmesti ieškinį byloje
         T‑272/03,

      –        nepatenkinus pastarojo reikalavimo, perduoti bylą iš naujo nagrinėti Pirmosios instancijos teismui,
      –        priteisti iš M. D. Fernández Gómez bylinėjimosi išlaidas, įskaitant bylinėjimosi išlaidas Pirmosios instancijos teisme.
      26      Atsakovė apeliaciniame procese Teisingumo Teismo prašo:

      –        atmesti visą apeliacinį skundą,
      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas Pirmosios instancijos teisme ir apeliaciniame procese Teisingumo Teisme.
      27      2006 m. vasario 23 d. Teisingumo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu Komisija, remdamasi Teisingumo Teismo Procedūros
         reglamento 117 straipsniu, paprašė leisti jai pateikti dubliką. Teisingumo Teismo pirmininkas 2006 m. kovo 8 d. Sprendimu
         šį prašymą atmetė.

       Dėl apeliacinio skundo
      28      Grįsdama savo apeliacinį skundą Komisija nurodo tris pagrindus. Pirmasis susijęs su Pirmosios instancijos teismo padaryta
         klaida pripažinus, kad dėl ginčijamo sprendimo pareikštas ieškinys yra priimtinas. Antrasis pagrindas susijęs su teisės klaida,
         padaryta dėl KTĮS 8 straipsnio ir darbo laikotarpių ribojimo taisyklės. Trečiasis pagrindas susijęs su teisės klaida, padaryta
         nustatant ir įvertinant atsakovės apeliaciniame procese tariamai patirtos žalos dydį.

       Dėl pirmojo pagrindo
      29      Pirmiausia skundžiamo sprendimo 37 punkte Pirmosios instancijos teismas pripažino, kad ginčijamas sprendimas, t. y. 2003 m.
         gegužės 12 d. elektroninis laiškas, yra administracijos atsakymas į 2003 m. balandžio 3 d. skyriaus vedėjo prašymą pratęsti
         M. D. Fernández Gómez darbo sutartį.

      30      Pagal to paties skundžiamo sprendimo 38 punktą šis prašymas ginčijamu sprendimu atmetamas remiantis tuo, kad trejų metų laikotarpį,
         kurį atsakovė apeliaciniame procese išdirbo Komisijoje DEN, reikia įskaičiuoti taikant darbo laikotarpių ribojimo taisyklę,
         ir prie šio laikotarpio reikia pridėti, pirma, du su puse mėnesio, kai ji dirbo pagalbine darbuotoja, ir, antra, dvejus metus
         ir devynis su puse mėnesio, kai ji dirbo laikinąja tarnautoja, ir kad iš viso tai sudaro maksimalų darbo laikotarpių ribojimo
         taisyklėje numatytą šešerių metų darbo institucijoje laikotarpį.

      31      Be to, galiausiai dėl Komisijos pareikšto prieštaravimo dėl priimtinumo, kad ginčijamas sprendimas tik patvirtina laikinojo
         tarnautojo, atsakovės apeliaciniame procese, darbo sutarties turinį, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 43 punkte
         nurodė, jog ginčijamą sprendimą palyginus su darbo sutartimi ir 2001 m. sausio 19 d. laišku, kuriuo perduodama ši darbo sutartis,
         galima pripažinti, jog šiame sprendime yra naujų aplinkybių, susijusių su atsisakymu patenkinti prašymą pratęsti minėtą darbo
         sutartį dėl to, kad Komisijoje išdirbtą DEN laikotarpį reikia įskaičiuoti taikant darbo laikotarpių ribojimo taisyklę, o ankstesniuose
         dokumentuose buvo nurodyta tik sutarties trukmė neįtvirtinant galimo pratęsimo jai pasibaigus, šiuo klausimu nurodant  taikytinas
         taisykles.

      32      Skundžiamo sprendimo 44 punkte nurodęs, kad ginčijamas sprendimas nėra ankstesnį sprendimą patvirtinantis aktas, o yra atsakovės
         apeliaciniame procese nenaudai priimtas aktas, galiausiai Pirmosios instancijos teismas to sprendimo 45 ir 46 punktuose nusprendė,
         kad buvo laikytasi PTN numatytų terminų, ir 47 punkte padarė išvadą, jog visas ieškinys priimtinas.

      33      Komisija tvirtina, kad taip nusprendęs Pirmosios instancijos teismas padarė keletą teisės klaidų. Šiuo klausimu ji būtent
         nurodo tai, kad atsakovė apeliaciniame procese nepateikė prašymo dėl jos laikinosios tarnautojos sutarties pratęsimo pagal
         PTN, todėl vien dėl šio pagrindo ieškinys buvo nepriimtinas. Komisija papildomai nurodo, kad bet kuriu atveju ginčijamas sprendimas
         yra sprendimo galios neturintis informacinis pranešimas ir jis nėra asmens nenaudai priimtas aktas.

      34      Reikia priminti, kad PTN 90 straipsnio 1 ir 2 dalys suformuluotos taip:

      „1. Bet kuris asmuo, kuriam taikomi šie Tarnybos nuostatai, gali paduoti prašymą Paskyrimų tarnybai, kad ši priimtų dėl jo
         sprendimą. Institucija apie savo motyvuotą sprendimą prašytojui praneša per keturis mėnesius nuo prašymo pateikimo dienos.
         Jei pasibaigus šiam terminui atsakymas į prašymą negautas, laikoma, kad priimtas sprendimas prašymą atmesti, kuris gali būti
         skundžiamas pagal šią pastraipą.

      2. Bet kuris asmuo, kuriam taikomi šie Tarnybos nuostatai, gali paduoti Paskyrimų tarnybai skundą dėl kiekvieno jo nenaudai
         priimto akto, ir tuo atveju, kai minėta institucija priėmė sprendimą, ir tuo atveju, kai ji nepriėmė Tarnybos nuostatuose
         nustatyto sprendimo. <...>

      <...>“ (Pataisytas vertimas)
      35      Reikia pripažinti, kad iš PTN 90 straipsnio 1 dalies matyti, jog prašymą Paskyrimų tarnybai gali pateikti tik asmuo, kuriam
         taikomi nuostatai.

      36      Atsakovė apeliaciniame procese, laikinoji tarnautoja, yra asmuo, kuriam taikoma PTN 90 straipsnio 1 dalis, todėl šiuo pagrindu
         ji gali pateikti toje nuostatoje numatytą prašymą. Tad reikia išnagrinėti, ar ji iš tiesų pateikė tokį prašymą.

      37      Kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktos medžiagos, atsakovė apeliaciniame procese dėl savo sutarties šio sprendimo 14 punkte
         minimu 2003 m. vasario 13 d. elektroniniu laišku kreipėsi į IX generalinį direktoratą. Netvirtindama, kad šis laiškas yra
         prašymas PTN 90 straipsnio 1 dalies prasme, atsakovė apeliaciniame procese teigia, kad po jos individualių veiksmų prašymą
         dėl sutarties pratęsimo pateikė skyriaus, kuriame ji dirbo, vedėjas.

      38      Akivaizdu, kad 2003 m. balandžio 3 d. raštu skyriaus vedėjas prašė pratęsti atsakovės apeliaciniame procese darbo sutartį.
         Vis dėlto, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 34 punkte, iš aiškios tame punkte pateiktos PTN 90 straipsnio 1 dalies formuluotės
         matyti, kad tokį prašymą gali pateikti tik asmenys, kuriems taikomi šie nuostatai. Todėl vieno Komisijos padalinio raštas
         kitam padaliniui nepatenka į šios nuostatos taikymo sritį. Be to, toks raštas negali prilygti šioje nuostatoje numatytam prašymui,
         nes priešingu atveju būtų pažeista šioje nuostatoje įtvirtinta procedūra.

      39      Be to, taip pat iš minėto 2003 m. vasario 13 d. elektroninio laiško matyti, kad atsakovė apeliaciniame procese Paskyrimų tarnybos
         neprašė priimti sprendimo jos atžvilgiu. Iš tikrųjų šiame laiške „Klausimai, susiję su DNE delegavimu“ atsakovė apeliaciniame
         procese tik prašė suteikti informacijos dėl jai taikomos darbo laikotarpių ribojimo taisyklės.

      40      Iš to išplaukia, kad atsakovė apeliaciniame procese PTN 90 straipsnio 1 dalies prasme prašymo nepateikė.

      41      Tokiomis aplinkybėmis dar reikia išnagrinėti, ar nepateikus tokio prašymo ginčijamas sprendimas yra asmens nenaudai priimtas
         aktas, atsižvelgiant į tai, kad bet kuriuo atveju atsakovė apeliaciniame procese dėl šio akto pateikė skundą PTN 90 straipsnio
         2 dalies prasme.

      42      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad tik tie aktai arba priemonės, kurios sukuria privalomų teisinių pasekmių bei gali tiesiogiai
         ir nedelsiant daryti poveikį ieškovo interesams, aiškiai pakeisdamos jo teisinę padėtį, yra asmens nenaudai priimti aktai.

      43      Pirmiausia reikia pripažinti, jog akivaizdu, kad 2003 m. gegužės 12 d. IX generalinio direktorato elektroninis laiškas nėra
         toks aktas.

      44      Iš tikrųjų darant prielaidą, kad nagrinėjamas laiškas reiškia sprendimą, reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką
         asmenims, kuriems taikomi PTN, teisinių pasekmių gali sukelti tik darbo sutartis (šiuo klausimu žr. 1987 m. liepos 9 d. Sprendimo
         Castagnoli prieš Komisiją, 329/85, Rink. p. 3281, 10 ir 11 punktus bei 1988 m. gegužės 4 d. Sprendimo Centini prieš Komisiją, 95/87, Rink. p. 2537, 8 punktą). Neginčijama, kad atsakovė apeliaciniame procese per PTN numatytus terminus neužginčijo savo
         darbo sutarties sąlygų, kurios išdėstytos 2000 m. sausio 19 d. lydinčiame laiške.

      45      Be to, kalbant apie 2003 m. gegužės 12 d. laišką, reikia pripažinti, kad, palyginti su minėtomis sąlygomis, jame nėra jokių
         naujų aplinkybių, susijusių su atsakovės apeliaciniame procese darbo sutarties termino pabaiga ir šios sutarties pratęsimu.

      46      Aktas, kuriame, palyginti su ankstesniu aktu, nėra pateikta jokių naujų aplinkybių, tėra jį patvirtinantis aktas ir negali
         sukelti tokių pasekmių, jog būtų pradėtas skaičiuoti naujas terminas ieškiniui pareikšti (žr. 1980 m. gruodžio 10 d. Sprendimo
         Grasselli prieš Komisiją, 23/80, Rink. p. 3709, 18 punktą).

      47      Todėl reikia pripažinti, jog skundžiamo sprendimo 37 punkte nurodydamas, kad ginčijamas sprendimas yra administracijos atsakymas
         į 2003 m. balandžio 3 d. skyriaus vedėjo prašymą pratęsti M. D. Fernández Gómez darbo sutartį, o skundžiamo sprendimo 44 punkte
         pripažindamas, jog ginčijamas sprendimas yra asmens nenaudai priimtas aktas, bei dėl to 47 punkte padaręs išvadą, jog atsakovės
         apeliaciniame procese ieškinys yra priimtinas, Pirmosios instancijos teismas pažeidė PTN 90 ir 91 straipsnius.

      48      Tad reikia patenkinti pirmą apeliacinio skundo pagrindą ir panaikinti skundžiamą sprendimą, nesant būtinumo nagrinėti kitų
         apeliacinio skundo pagrindų, kuriais remiasi Komisija. Taip pat reikia panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo iš Komisijos
         priteista sumokėti M. D. Fernández Gómez dėl ginčijamo sprendimo priėmimo tariamai patirtą žalą.

       Dėl ieškinio Pirmosios instancijos teisme
      49      Remdamasis Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmosios pastraipos antru sakiniu Teisingumo Teismas, panaikinęs Pirmosios
         instancijos teismo sprendimą, gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti. Toks yra
         šios bylos atvejis.

      50      Iš pirmiau nurodytų 43–47 punktų matyti, kad reikėtų patenkinti Komisijos Pirmosios instancijos teisme pareikštą prieštaravimą
         dėl nepriimtinumo. Todėl M. D. Fernández Gómez ieškinį reikia pripažinti nepriimtinu tiek, kiek juo siekiama panaikinti ginčijamą
         sprendimą.

      51      Šiuo klausimu būtina pažymėti, jog dėl prašymo panaikinti aktą nepriimtinumo prašymas atlyginti žalą taip pat yra nepriimtinas,
         nes šiuo atveju akivaizdu, kad tuos du prašymus sieja glaudus ryšys.

      52      Iš to išplaukia, kad visą M. D. Fernández Gómez ieškinį reikia atmesti kaip nepriimtiną.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      53      Procedūros reglamento 122 straipsnio pirmoji pastraipa nustato, kad jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teisingumo
         Teismas priima galutinį sprendimą byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.

      54      Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą, taikomą apeliacinėse bylose pagal Procedūros reglamento
         118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė.

      55      Vis dėlto remiantis šio reglamento 70 straipsniu, taikomu pagal jo 118 ir 122 straipsnius institucijų pateiktiems apeliaciniams
         skundams, bylose tarp Bendrijų ir jų tarnautojų institucijos pačios padengia savo išlaidas. Tokiomis aplinkybėmis kiekviena
         šalis padengia savo išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2005 m. rugsėjo 13 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Fernández Gómez prieš Komisiją (T‑272/03).
      2.      Atmesti M. D. Fernández Gómez Pirmosios instancijos teisme pareikštą ieškinį dėl 2003 m. gegužės 12 d. tarnybos, įgaliotos
            sudaryti darbo sutartis, sprendimo atmesti prašymą pratęsti M. D. Fernández Gómez darbo sutartį panaikinimo ir atlyginti dėl
            šio sprendimo patirtą žalą kaip nepriimtiną.
      3.      Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas pirmojoje ir apeliacinėje instancijose.
      Parašai.
      * Proceso kalba: prancūzų.


2013 m. rugsėjo 16 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Knut IP Management Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Byla T-250/10.


1978 m. kovo 16 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Bernhard Diether Ritter von Wüllerstorff und Urbair prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 7/77.


title: 2010 m. gegužės 19 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas.#Wieland-Werke AG, Buntmetall Amstetten GmbH ir Austria Buntmetall AG prieš Europos Komisiją.#Konkurencija - Karteliai - Varinių instaliacinių vamzdžių sektorius - Sprendimas, kuriu pripažįstamas EB 81 straipsnio pažeidimas - Tęstinis, įvairiomis formomis pasireiškęs pažeidimas - Bausmių teisėtumo principas - "Ne bis in idem" principas - Baudos - Konkretus poveikis rinkai - Atitinkamos rinkos dydis - Pažeidimo trukmė - Švelninančios aplinkybės.#Byla T-11/05.

text:
      2010 m. gegužės 19 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas Wieland‑Werke ir kt. prieš Komisiją
      (Byla T‑11/05)
      „Konkurencija – Karteliai – Varinių instaliacinių vamzdžių sektorius – Sprendimas, kuriuo pripažįstamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Tęstinis, įvairiai pasireiškęs pažeidimas – Bausmių teisėtumo principas – „Ne bis in idem“ principas – Baudos – Konkretus poveikis rinkai – Atitinkamos rinkos dydis – Pažeidimo trukmė – Lengvinančios aplinkybės“
      1.                     Bendrijos teisė – Bendrieji teisės principai – Teisinis saugumas – Bausmių teisėtumas (žr. 58–63 punktus)
      2.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalimi Komisijai suteikta diskrecija –
            Bausmių teisėtumo principo pažeidimas – Nebuvimas (Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalys) (žr. 64–72 punktus)
      3.                     Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Ankstesnis sprendimas,
            kuriuo konstatuojamas tos pačios įmonės padarytas pažeidimas – Pažeidimai, susiję su skirtingomis, nors ir gretimomis, rinkomis
            – Sąlygotumo ar koordinavimo ryšių tarp dviejų pažeidimų nebuvimas – Bendro plano iškraipyti konkurenciją nebuvimas – Pažeidimų,
            dėl kurių priimti abu sprendimai, netapatumas – „Ne bis in idem“ principo pažeidimas – Nebuvimas (EB 81 straipsnis) (žr. 81–83,
            87 punktus)
      4.                     Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos įgaliojimai – Teisė išskaidyti procedūrą (EB 81 straipsnis) (žr. 101 punktą)
      5.                     Konkurencija – Baudos – Baudų apskaičiavimo metodo gairės – Nustatymo metodas, kuriuo atsižvelgiama į įvairius lankstumo kriterijus
            (EB 229 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis;
            Komisijos pranešimas 98/C 9/03) (žr. 108–112 punktus)
      6.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasomasis pobūdis – Vertinimas – Pareiga skirti švelnesnes sankcijas įmonei,
            tuo pačiu metu dalyvavusiai atliekant kelis pažeidimus – Nebuvimas (Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis ir Tarybos reglamento
            Nr. 1/2003 23 straipsnis) (žr. 114–115 punktus)
      7.                     Konkurencija – Administracinė procedūra – Pranešimas apie kaltinimus – Būtinas turinys (Tarybos reglamentai Nr. 17 ir Nr. 1/2003)
            (žr. 129–131 punktus)
      8.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Horizontalus kainų kartelis – Rinkos pasidalijimas
            – Labai sunkus pažeidimas (EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003
            23 straipsnis) (žr. 138–140 punktus)
      9.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Atsižvelgimas į konkretų poveikį rinkai (Tarybos
            reglamento Nr. 17 15 straipsnis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1A punktas)
            (žr. 143–149 punktus)
      10.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Nagrinėjamų produktų rinkos dydis – Atsižvelgimas
            (Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo
            98/C 9/03 1A punktas) (žr. 160–163 punktus)
      11.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Proporcingumo principo paisymas (Tarybos reglamento
            Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis) (žr. 166 punktą)
      12.                     Konkurencija – Baudos – Sprendimas, kuriuo skiriamos baudos – Pareiga motyvuoti – Apimtis (EB 253 straipsnis; Tarybos reglamento
            Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis) (žr. 177, 179 punktus)
      13.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasomasis pobūdis – Atsižvelgimas į baudžiamos įmonės dydį ir bendrus išteklius
            (Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo
            98/C 9/03 1A punktas) (žr. 189–190, 192 punktus)
      14.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo trukmė – Ilgos trukmės pažeidimai – Pradinės baudos padidinimas
            10 % už kiekvienus metus (Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis;
            Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1B punktas) (žr. 203, 205–206 punktus)
      15.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės (Tarybos reglamento
            Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03) (žr.
            227 punktą)
      Dalykas

               Pirma, 2004 m. rugsėjo 3 d. Komisijos sprendimo C (2004) 2826 dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį
                  (byla COMP/E-1/38.069 – Variniai instaliaciniai vamzdžiai) panaikinimas, antra, papildomai – prašymas sumažinti šiuo sprendimu
                  ieškovėms skirtas baudų sumas ir, trečia, Komisijos priešpriešinis prašymas padidinti šias sumas.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Atmesti Europos Komisijos pateiktą priešpriešinį prašymą.

                  3.

                  	Wieland‑Werke AG, Buntmetall Amstetten GmbH ir Austria Buntmetall AG padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir 90 % Komisijos
                     patirtų bylinėjimosi išlaidų.

                  4.

                  	Komisija padengia 10 % savo bylinėjimosi išlaidų.

                  5.

                  	Europos Sąjungos Taryba padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


title: 2008 m. balanžio 24 d. Tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Pavlos Longinidis prieš Europos profesinio mokymo plėtros centrą (Cedefop). # Viešoji tarnyba - Paskyrimas (į kitas pareigas) - Atleidimas iš darbo - Motyvavimas. # Byla F-74/06.

text:
      TARNAUTOJŲ TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2008 m. balandžio 24 d.
      Byla F‑74/06
      Pavlos Longinidis
      prieš
      Europos profesinio mokymo plėtros centrą (Cedefop)
      „Viešoji tarnyba − Laikinieji tarnautojai − Paskyrimas į kitas pareigas − Skundus nagrinėjanti komisija − Sudėtis ir vidaus
         taisyklės − Nelojalus elgesys − Atleidimas iš darbo − Motyvavimas − Akivaizdi vertinimo klaida − Piktnaudžiavimas įgaliojimais“

      Dalykas: Pagal EB 236 straipsnį ir AE 152 straipsnį pareikštas ieškinys, kuriuo P. Longinidis prašo panaikinti 2005 m. lapkričio 30 d.
         Cedefop vadovybės sprendimą nutraukti jo laikinojo tarnautojo neterminuotą darbo sutartį, 2006 m. kovo 10 d. Cedefop vadovybės sprendimą atmesti jo prašymą atidėti minėto sprendimo vykdymą, 2005 m. gruodžio 9 d. Cedefop vadovybės sprendimą jį paskirti į minėtos vadovybės patarėjo pareigas, 2006 m. gegužės 24 d. Cedefop skundus nagrinėjančios komisijos sprendimą atmesti ieškovo skundą dėl sprendimų atleisti iš darbo ir paskirti į kitas pareigas,
         2005 m. lapkričio 11 d. Cedefop vadovybės sprendimą pakeisti skundus nagrinėjančios komisijos sudėtį, 2005 m. lapkričio 14 d. Cedefop skundus nagrinėjančios komisijos sprendimą pakeisti savo vidaus taisyklės, 2006 m. kovo 10 d. Cedefop skundus nagrinėjančios komisijos sprendimą atmesti ieškovo skundą dėl dviejų minėtų sprendimų panaikinimo, 2006 m. balandžio
         28 d. Cedefop vadovybės sprendimą atmesti ieškovo prašymą pašalinti Cedefop direktoriaus pavaduotoją nuo vadovavimo dėl ieškovo pradėtam administraciniam tyrimui ir 2006 m. kovo 9 d. Cedefop skundus nagrinėjančios komisijos sprendimą dėl Cedefop laikinosios tarnautojos C skundo.

      Sprendimas: Atmesti ieškinį kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą. Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.      Pareigūnai – Laikinieji tarnautojai – Neterminuotos sutarties nutraukimas – Pareiga motyvuoti – Apimtis
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 25 straipsnio antra pastraipa; Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 11 straipsnis ir 47 straipsnio
            c punktas)
      2.      Pareigūnai – Laikinieji tarnautojai – Neterminuotos sutarties nutraukimas – Administracijos diskrecija
      (Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 47 straipsnio c punktas ir 49 straipsnio 1 dalis)
      3.      Pareigūnai – Tarnybų organizavimas – Darbuotojų paskyrimas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 7 straipsnis)
      1.      Joks privalomas reikalavimas neleidžia laikiniesiems tarnautojams nesuteikti apsaugos nuo nepagrįsto atleidimo iš darbo, ypač
         jei jie įdarbinti pagal neterminuotą darbo sutartį arba yra sudarę terminuotą sutartį, tačiau atleidžiami iš darbo dar jai
         nepasibaigus. Siekiant užtikrinti pakankamą apsaugą šiais atvejais, reikia leisti, pirma, suinteresuotiesiems asmenims įsitikinti,
         ar buvo paisoma jų teisėtų interesų, ar atvirkščiai, ir įvertinti tikslingumą kreiptis į teismą, antra, teismui vykdyti priežiūrą,
         o tai reiškia, kad pripažįstama, jog kompetentinga institucija turi pareigą motyvuoti.

      Atleidžiant pagal neterminuotą sutartį įdarbintą tarnautoją ypatinga svarba teikiama tam, kad tokį atleidimą pagrindžiantys
         motyvai, kaip įprasta, būtų aiškiai išdėstyti raštu, pageidautina – pačiame atitinkamo sprendimo tekste. Iš tiesų tik šiuo
         aktu, kurio teisėtumas vertinamas atsižvelgiant į jo priėmimo dieną, išreiškiamas institucijos sprendimas. Vis dėlto gali
         būti laikoma, kad pareiga nurodyti atleidimo iš darbo motyvus įvykdyta, jeigu suinteresuotasis asmuo buvo tinkamai informuotas
         apie motyvus per pokalbius su vadovais ir jeigu sudaryti darbo sutartis įgaliotos tarnybos sprendimas buvo priimtas netrukus
         po šių pokalbių. Prireikus ši tarnyba gali papildyti šiuos motyvus atsakydama į suinteresuotojo asmens skundą.

      Sudaryti tarnybos sutartis įgaliota tarnyba turi didelę diskreciją atleidimo iš darbo srityje, todėl Bendrijos teismo kontrolė
         apsiriboja patikrinimu, ar nebuvo akivaizdžios vertinimo klaidos ar piktnaudžiavimo įgaliojimais.

      (žr. 49, 51 ir 84 punktus)
      Nuoroda:
      Pirmosios instancijos teismo praktika: 2000 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Dejaiffe prieš VRDT, T‑223/99, Rink. VT p. I‑A‑277 ir II‑1267, 53 punktas; 2003 m. vasario 6 d. Sprendimo Pyres prieš Komisiją, T‑7/01, Rink. VT p. I‑A‑37 ir II‑239, 50 punktas.

      Tarnautojų teismo praktika: 2006 m. spalio 26 d. Sprendimo Landgren prieš ETF, F‑1/05, Rink. VT p. I‑A‑1‑123 ir II‑A‑1‑459, apskųstas Pirmosios instancijos teismui, T‑404/06 P, 73–75 ir 79 punktai.

      2.      Atsižvelgiant į plačią diskreciją, kurią turi sudaryti tarnybos sutartis įgaliota tarnyba tuo atveju, kai laikinasis tarnautojas
         padaro nusižengimą, kuriuo būtų galima pagrįsti jo atleidimą iš darbo, nėra numatyta šios tarnybos pareiga jo atžvilgiu pradėti
         drausminę procedūrą užuot vienašališkai nutraukus Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 47 straipsnio c punkte numatytą sutartį.
         Tik tuo atveju, kai tarnyba ketina atleisti laikinąjį tarnautoją be įspėjimo, kai šis šiurkščiai pažeidė savo pareigas, reikia
         pradėti, kaip numatyta Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 49 straipsnio 1 dalyje, drausminę procedūrą laikantis Pareigūnų tarnybos
         nuostatų IX priedo, kuris pagal analogiją taikomas laikiniesiems tarnautojams. Be to, administracija gali pradėti drausminę
         procedūrą netgi po laikinojo tarnautojo sutarties nutraukimo jį įspėjusi, jei vėliau paaiškėja, kad suinteresuotajam asmeniui
         pareikšti kaltinimai pakankamai sunkūs ir galima pradėti šią procedūrą.

      (žr. 115 ir 116 punktus)
      3.      Pakeitus pareigūnui priskirtas funkcijas taikoma lygio ir pareigų atitikties taisyklė įpareigoja palyginti ne suinteresuotojo
         asmens šiuo metu vykdomas ir anksčiau vykdytas funkcijas, bet jo šiuo metu vykdomas funkcijas ir jo lygį hierarchijoje.

      Be to, kad dėl paskyrimo į kitas pareigas galėtų būti pažeista lygio ir pareigų atitikties taisyklė, nepakanka to, kad dėl
         jo pasikeistų ar net sumažėtų kai kurie pareigūno įgaliojimai, taip pat būtina, kad visos naujos funkcijos, atsižvelgiant
         į jų pobūdį, svarbą bei apimtį, aiškiai atitiktų lygį bei pareigas.

      (žr. 142 ir 143 punktus)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 1988 m. kovo 23 d. Sprendimo Hecq prieš Komisiją, 19/87, Rink. p. 1681, 7 punktas.

      Pirmosios instancijos teismo praktika: 1992 m. liepos 10 d. Sprendimo Eppe prieš Komisiją, T‑59/91 ir T‑79/91, Rink. p. II‑2061, 49 punktas; 1998 m. gegužės 28 d. Sprendimo W prieš Komisiją, T‑78/96 ir T‑170/96, Rink. VT p. I‑A‑239 ir II‑745, 104 punktas; 2002 m. balandžio 16 d. Sprendimo Fronia prieš Komisiją, T‑51/01, Rink. VT p. I‑A‑43 ir II‑187, 53 punktas; 2004 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Soubies prieš Komisiją, T‑325/02, Rink. VT p. I‑A‑241 ir II‑1067, 55 punktas.


1974 m. gruodžio 3 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Johannes Henricus Maria van Binsbergen prieš Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor de Metaalnijverheid. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Centrale Raad van Beroep - Nyderlandai. # Byla 33-74.


1988 m. kovo 24 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Jean-Pierre Goossens ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Vidaus konkursas. # Byla 228/86.