title: 2011 m. birželio 14 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Sphere Time prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos dizainas - Dizaino pripažinimo negaliojančiu procedūra - Įregistruotas Bendrijos dizainas, vaizduojantis prie dirželio pritvirtintą laikrodį - Ankstesnis dizainas - Ankstesnio dizaino atskleidimas - Individualios savybės - Piktnaudžiavimas įgaliojimais - Reglamento (EB) Nr. 6/2002 4, 6, 7 ir 61-63 straipsniai. # Byla T-68/10.

text:
      Byla T‑68/10
      Sphere Time
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „Bendrijos dizainas – Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra – Įregistruotas Bendrijos dizainas, vaizduojantis prie dirželio pritvirtintą laikrodį – Ankstesnis dizainas – Ankstesnio dizaino atskleidimas – Individualios savybės – Piktnaudžiavimas įgaliojimais – Reglamento (EB) Nr. 6/2002 4, 6, 7 ir 61–63 straipsniai“
      Sprendimo santrauka
      1.      Bendrijos dizainas – Registracijos pripažinimo negaliojančia pagrindai – Individualių savybių nebuvimas – Dizainerio ar jo
            teisių perėmėjo atliktas atskleidimas
      (Tarybos reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 2 dalis)
      2.      Bendrijos dizainas – Registracijos pripažinimo negaliojančia pagrindai – Individualių savybių nebuvimas – Informuotas vartotojas
            – Sąvoka
      (Tarybos reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnio 1 dalis)
      3.      Bendrijos dizainas – Registracijos pripažinimo negaliojančia pagrindai – Individualių savybių nebuvimas – Dizainas, informuotam
            vartotojui nesudarantis bendro įspūdžio, kuris skirtųsi nuo ankstesnio dizaino daromo bendro įspūdžio
      (Tarybos reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnio 1 dalis)
      4.      Bendrijos dizainas – Registracijos pripažinimo negaliojančia pagrindai – Individualių savybių nebuvimas – Dizainas, informuotam
            vartotojui nesudarantis bendro įspūdžio, kuris skirtųsi nuo ankstesnio dizaino daromo bendro įspūdžio – Bendras visų ankstesnio
            dizaino elementų vertinimas
      (Tarybos reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnio 1 dalis)
      1.      Reglamento Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino 7 straipsnio 2 dalimi dizaineriui ar jo teisių perėmėjui siekiama suteikti galimybę
         pateikti dizainą rinkai per dvylikos mėnesių laikotarpį, prieš įvykdant su pateikimo formalumais susijusius reikalavimus.

      Per šį laikotarpį dizaineris ar jo teisių perėmėjas prieš investuodamas į registraciją gali įsitikinti, ar atitinkamas dizainas
         komerciškai paklausus, ir nebijoti, kad dėl to atliktu atskleidimu bus sėkmingai pasiremta vykstant dizaino registracijos
         pripažinimo negaliojančia procedūrai, pradėtai po galimos atitinkamo dizaino registracijos.

      Todėl tam, kad šis straipsnis būtų taikomas registracijos pripažinimo negaliojančia procedūroje, dizaino, nurodyto prašyme
         pripažinti jo registraciją negaliojančia, savininkas privalo įrodyti, kad jis yra dizaino, kuriuo remiamasi pagrindžiant tokį
         prašymą, kūrėjas arba jo teisių perėmėjas.

      (žr. 24–26 punktus)
      2.      Pagal Reglamento Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino 6 straipsnio 1 dalį „vartotojo“ statusas reiškia, kad atitinkamas asmuo
         naudoja gaminį, kuriame panaudotas dizainas, pagal šio gaminio paskirtį. Be to, savybė „informuotas“ leidžia manyti, kad vartotojas,
         kuris nėra projekto kūrėjas ar techninis ekspertas, žino įvairius atitinkamame sektoriuje esančius dizainus, turi tam tikrų
         žinių apie tokių dizainų paprastai turimus elementus ir dėl suinteresuotumo atitinkamais gaminiais turi santykinai didelį
         pastabumo laipsnį juos naudodamas.

      Kalbant apie reklaminius gaminius pažymėtina, kad informuoto vartotojo sąvoka apima, viena vertus, specialistą, kuris juos
         įsigyja siekdamas išplatinti galutiniams vartotojams, ir, kita vertus, pačius galutinius vartotojus. Aplinkybės, kad viena
         iš dviejų informuotų vartotojų grupių suvokia, kad atitinkami dizainai sudaro tokį patį bendrą įspūdį, užtenka konstatuoti,
         kad ginčijamas dizainas neturi individualių savybių.

      (žr. 51, 53, 56 punktus)
      3.      Dizainas, vaizduojantis dirželį, kurio juostelės viename gale susijungia, toliau viena kitą uždengia ir kitame gale sudaro
         kilpą, apvalų laikrodį, pritvirtintą prie dirželio toje vietoje, kur dvi dirželio juostelės išsiskiria, ir du koncentrinius
         žiedus, einančius aplink laikrodžio kraštą, kurių išorinis žiedas viršuje turi tarpą su įmontuotu laiko nustatymo mygtuku,
         neturi individualių savybių, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino 6 straipsnį.

      Tokį patį bendrą įspūdį informuotam vartotojui daro šis dizainas ir SYMBICORT modelis, kuriame taip pat vaizduojamas iš esmės
         tokių pačių proporcijų dirželis, prie kurio toje pačioje vietoje pritvirtintas apvalus analoginis laikrodis, o aplink jo kraštą
         eina du koncentriniai žiedai ir išorinis žiedas yra su toje pačioje pusėje esančiu tarpu, kuriame įmontuotas laiko nustatymo
         mygtukas.

      Negalima konstatuoti jokio reikšmingo skirtumo tarp atitinkamuose dizainuose vaizduojamų dirželių ilgio ir pločio.
      Be to, nesvarbu, kad modelio SYMBICORT dirželis yra juodas, nes, kalbant apie ginčijamą dizainą, apie spalvą neužsiminta.
         Kadangi minėtas dizainas yra reklaminis gaminys, pagrįsta manyti, kad naudojant jis bus pažymėtas prekių ženklu. Todėl tai,
         kad SYMBICORT modelyje naudojamas SYMBICORT prekių ženklas, taip pat nėra reikšmingas skirtumas.

      Galiausiai abiejų dizainų laikrodžių korpusų ir ciferblatų išdėstymo elementai nėra pakankamai ryškūs, kad turėtų įtakos šių
         dizainų daromam bendram įspūdžiui. Šią aplinkybę dar labiau patvirtina tai, kad laikrodžio rodyklės ir prie laikrodžio ciferblato
         pritvirtintas stačiakampio formos elementas nėra ginčijamu dizainu saugomų elementų dalis.

      (žr. 70, 79, 81–84 punktus)
      4.      Per registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrą vertinant ankstesnius dizainus reikia ne atskirai ir išimtinai nagrinėti
         jų grafinį pavaizdavimą, o bendrai vertinti visus pateiktus elementus, iš kurių būtų galima pakankamai tiksliai ir užtikrintai
         nustatyti atitinkamo dizaino daromą bendrą įspūdį. Kalbant apie dizainus, naudotus prekyboje tiesiogiai, jų neregistruojant,
         neatmestina, kad gali nebūti tokio jų grafinio pavaizdavimo, kuriame būtų matyti visi jų svarbūs elementai ir kuris būtų panašus
         į paraiškoje įregistruoti esantį pavaizdavimą. Tokiomis aplinkybėmis iš prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikusio
         asmens būtų netinkama reikalauti visais atvejais pateikti tokį pavaizdavimą.

      (žr. 73–74 punktus)
BENDROJO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. birželio 14 d. (*)

      „Bendrijos dizainas – Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra – Įregistruotas Bendrijos dizainas, vaizduojantis prie dirželio pritvirtintą laikrodį – Ankstesnis dizainas – Ankstesnio dizaino atskleidimas – Individualios savybės – Piktnaudžiavimas įgaliojimais – Reglamento (EB) Nr. 6/2002 4, 6, 7 ir 61–63 straipsniai“
      Byloje T‑68/10
      Sphere Time, įsteigta Windhof (Liuksemburgas), atstovaujama advokatų C. Jäger, N. Gehlsen ir M.‑C. Simon,

      ieškovė,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą D. Botis,

      atsakovę,
      kita procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šalis:
      Punch SAS, įsteigta Nicoje (Prancūzija),

      dėl ieškinio, pareikšto dėl 2009 m. gruodžio 2 d. VRDT trečiosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1130/2008‑3), susijusio
         su dizaino pripažinimo negaliojančiu procedūra tarp Punch SAS ir Sphere Time,

      BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkė I. Pelikánová (pranešėja), teisėjai K. Jürimäe ir M. van der Woude,
      posėdžio sekretorė S. Spyropoulos, administratorė,
      susipažinęs su ieškiniu, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2010 m. vasario 15 d.,
      susipažinęs su atsakymu į ieškinį, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2010 m. birželio 1 d.,
      atsižvelgęs į ieškovei Bendrojo Teismo raštu pateiktą klausimą,
      įvykus 2011 m. sausio 18 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Ginčo aplinkybės
      1        Ieškovei Sphere Time priklauso Bendrijos dizainas, įregistruotas Nr. 325949-0002, kurio paraiška pateikta 2005 m. balandžio 14 d. (toliau – ginčijamas
         dizainas). Ginčijamas dizainas, skirtas laikrodžiams, pavaizduotas taip:

      2        2007 m. kovo 26 d. kita procedūros Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) apeliacinėje
         taryboje šalis Punch SAS pateikė VRDT prašymą pripažinti ginčijamą dizainą negaliojančiu. Šį prašymą ji grindė 2001 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamento
         (EB) Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino (OL L 3, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 142)
         25 straipsnio 1 dalies b punktu. Pripažinimo negaliojančiu prašyme kita procedūros Apeliacinėje taryboje šalis teigė, kad
         ginčijamas dizainas nėra naujas ir neturi individualių savybių, kaip suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 4 straipsnį, skaitomą
         kartu su to paties reglamento 5 ir 6 straipsniais.

      3        Grįsdama panaikinimo prašymą kita procedūros Apeliacinėje taryboje šalis rėmėsi keliais tariamai ankstesniais modeliais.

      4        Pirma, kita procedūros Apeliacinėje taryboje šalis pateikė katalogą, kuriame pavaizduoti du Fuzhou Eagle Electronic Co. Ltd gaminamų laikrodžių modeliai (toliau C ir F modeliai), taip pat šios bendrovės pažymėjimą, iš kurio matyti, kad 2001 m. C ir
         F modeliais buvo prekiaujama Europoje.

      5        Antra, kita procedūros Apeliacinėje taryboje šalis pateikė katalogą, kuriame pavaizduoti du Great Sun Technology Corp. gaminamų laikrodžių modeliai, ir šios bendrovės pažymėjimą, iš kurio matyti, kad Europoje šiais modeliais prekiaujama nuo
         2004 m. Prie šių įrodymų pridėtas išsiuntimo dokumentas ir kilmės pažymėjimas, susiję su vieno iš dviejų modelių, žymimų prekių
         ženklu SYMBICORT (toliau – SYMBICORT modelis), 2 000 vienetų pristatymu, atliktu 2004 m. balandžio mėn. Nyderlanduose esančiam
         klientui. SYMBICORT modelis pavaizduotas taip:

      6        2008 m. kovo 31 d. Anuliavimo skyrius ginčijamą dizainą pripažino negaliojančiu. Jo teigimu, ginčijamas dizainas neturėjo
         individualių savybių, nes jo daromas bendras įspūdis atitiko C ir F modelių daromą bendrą įspūdį. 2008 m. gegužės 13 d. ieškovė
         dėl šio sprendimo pateikė apeliaciją.

      7        2009 m. gruodžio 2 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT trečioji apeliacinė taryba apeliaciją atmetė. Visų pirma
         Apeliacinė taryba nusprendė, kad su SYMBICORT modelio pristatymu susijęs išsiuntimo dokumentas ir kilmės pažymėjimas laikytini
         įrodymais, tinkamai patvirtinančiais, kad minėtas modelis buvo atskleistas prieš paduodant ginčijamo dizaino paraišką. Remdamasi
         ginčijamo dizaino ir SYMBICORT modelio palyginimu, kokį atlieka paprastas vartotojas, įpratęs naudoti prie dirželio pritvirtintus
         laikrodžius, Apeliacinė taryba pirmiausia nusprendė, kad jie buvo labai panašūs, paskui – kad skirtumai buvo nereikšmingi,
         ir galiausiai – kad nors dizaineris, kurdamas modelį, galėjo tai daryti laisvai, visų pirma kiek tai susiję su laikrodžio
         ciferblatu, tačiau tokia laisve jis nepasinaudojo. Apibendrinant, Apeliacinė taryba nusprendė, kad, atsižvelgiant į tai, jog
         ginčijamas dizainas ir SYMBICORT modelis informuotam vartotojui darė tokį patį bendrą įspūdį, minėtas dizainas neturėjo individualių
         savybių.

       Šalių reikalavimai
      8        Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –        priteisti, pirma, iš VRDT Bendrajame Teisme patirtas bylinėjimosi išlaidas ir, antra, iš kitos procedūros Apeliacinėje taryboje
         šalies vykstant procedūrai VRDT apeliacinėje taryboje patirtas bylinėjimosi išlaidas.

      9        VRDT Bendrojo Teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
      10      Ieškovė nurodo tris ieškinio pagrindus. Kaip matyti iš ieškinio teksto, pirmasis ieškinio pagrindas grindžiamas Reglamento
         Nr. 6/2002 4 ir 5 straipsnių pažeidimu, kiek tai susiję su ginčijamo dizaino naujumu. Antrasis ieškinio pagrindas grindžiamas
         Reglamento Nr. 6/2002 4 ir 6 straipsnių pažeidimu, kiek tai susiję su ginčijamo dizaino individualių savybių vertinimu. Trečiasis
         ieškinio pagrindas grindžiamas piktnaudžiavimu įgaliojimais. Ieškovė taip pat mano, kad, atsižvelgiant į ginčijamo sprendimo
         tekstą, C ir F modelių vertinimas nėra ginčo Bendrajame Teisme dalykas. Šiuo atžvilgiu ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba
         suklydo, nes nesilaikė Anuliavimo skyriaus sprendimo: ji tik palygino ginčijmą dizainą su SYMBICORT modeliu ir nepateikė tokio
         pasirinkimo motyvų.

      11      VRDT ginčija trijų ieškinio pagrindų pagrįstumą. Be to, ji tvirtina, kad ginčo Bendrajame Teisme dalykas apima ginčijamo dizaino
         panašumą tiek su C ir F modeliais, tiek su SYMBICORT modeliu – palyginti su Anuliavimo skyriaus sprendimu, Apeliacinė taryba
         tiesiog pridėjo papildomą motyvą.

      12      Pirmiausia reikia pabrėžti, kad Apeliacinė taryba turėjo teisę savo sprendime remtis ginčijamo dizaino ir SYMBICORT modelio
         palyginimu.

      13      Iš Reglamento Nr. 6/2002 62 straipsnio 1 dalies matyti, kad tuo atveju, kai Apeliacinei tarybai pateikiama apeliacija, ji
         turi iš naujo iš esmės išnagrinėti prašymą pripažinti dizainą negaliojančiu tiek teisiniu, tiek faktiniu požiūriais (pagal
         analogiją žr. 2007 m. kovo 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo VRDT prieš Kaul, C‑29/05 P, Rink. p. I‑2213, 57 punktą). Tai reiškia, kad Apeliacinė taryba gali remtis bet kuriuo iš ankstesnių dizainų,
         kuriais remiasi prašymą pripažinti dizainą negaliojančiu pateikęs asmuo, ir jos nesaisto Anuliavimo skyriaus sprendimo tekstas;
         be to, šiuo klausimu ji neprivalo pateikti konkrečių motyvų.

      14      Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad SYMBICORT modeliu kita procedūros Apeliacinėje taryboje šalis rėmėsi vykstant procedūrai
         Anuliavimo skyriuje.

      15      Tokiomis aplinkybėmis šioje stadijoje nebūtina nustatyti, ar ginčo Bendrajame Teisme dalykas apima C ir F modelių vertinimą.
         Visų pirma reikia išnagrinėti, ar ieškinys gali būti pripažintas pagrįstu, kiek jame kalbama apie ginčijamame sprendime atliktą
         SYMBICORT modelio vertinimą. Tik Bendrajam Teismui konstatavus, kad toks vertinimas neteisėtas, gali paaiškėti, kad C ir F modelių
         vertinimas svarbus norint priimti sprendimą Bendrajame Teisme nagrinėjamoje byloje.

       Dėl pirmojo (ieškinio) pagrindo, susijusio Reglamento Nr. 6/2002 4 ir 5 straipsnių pažeidimu
       Šalių argumentai
      16      Ieškovės teigimu, norint nustatyti SYMBICORT modelio atskleidimo datą, reikia atsižvelgti į Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio
         2 dalies b punktą. Todėl nagrinėjamu atveju reikia atsižvelgti ne į ginčijamo dizaino paraiškos datą, t. y. ne į 2005 m. balandžio
         14 d., o į 2004 m. balandžio 14 d.

      17      Tačiau išsiuntimo dokumentas buvo skirtas gaminiams, atitinkantiems SYMBICORT modelį, išsiųsti 2004 m. balandžio mėn., nenurodant
         konkrečios datos. Kadangi šis dokumentas parengtas 2004 m. balandžio 3 d. Honkonge (Kinija), atsižvelgiant į Honkongą ir Nyderlandus
         skiriantį atstumą, yra didelė tikimybė, kad SYMBICORT modelio gaminiai į Europos rinką pateikti, taigi ir šis modelis visuomenei
         atskleistas, po 2004 m. balandžio 14 d.

      18      Ieškovė taip pat nurodo, kad išsiuntimo dokumentą kitai procedūros Apeliacinėje taryboje šaliai pateikė SYMBICORT modelio
         laikrodžių gamintojas, kuris yra suinteresuotas įrodyti, kad šis modelis yra ankstesnis. Be to, neaišku, ar VRDT pateiktas
         šio dokumento originalas. Todėl, ieškovės teigimu, į šį dokumentą negalima atsižvelgti.

      19      Tokiomis aplinkybėmis ieškovė mano, kad ankstesnis SYMBICORT modelio atskleidimas nebuvo įrodytas. Tuo remdamasi ji daro išvadą,
         kad ginčijamą dizainą reikia laikyti nauju.

      20      VRDT ginčija ieškovės argumentų pagrįstumą.

       Bendrojo Teismo vertinimas
      21      Kaip matyti iš ieškinio teksto, pirmasis ieškinio pagrindas grindžiamas Reglamento Nr. 6/2002 4 ir 5 straipsnių, susijusių
         su Bendrijos dizaino naujumu, pažeidimu. Tačiau, kaip nurodo VRDT, ginčijamas sprendimas nėra grindžiamas tuo, kad ginčijamas
         dizainas nėra naujas.

      22      Faktiškai pirmasis ieškinio pagrindas susijęs su SYMBICORT modelio ankstesnio atskleidimo klausimu. Taigi iš tikrųjų jis susijęs
         su tariamu Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnio 1 dalies, skaitomos kartu su 7 straipsniu, pažeidimu.

      23      Šiose nuostatose numatyta:

      „6 straipsnis
      Individualios savybės
      1. Dizainas laikomas turinčiu individualių savybių, jeigu jo bendras įspūdis informuotam vartotojui skiriasi nuo bendro įspūdžio,
         kurį tokiam vartotojui padaro bet koks kitas dizainas, kuris tapo prieinamas visuomenei:

      <...>
      b)       iki paraiškos įregistruoti dizainą, kurį siekiama apsaugoti, padavimo datos, o prašant prioriteto – iki prioriteto datos,
         jeigu tai yra registruotasis Bendrijos dizainas.

      <...>
      7 straipsnis
      Atskleidimas
      1. Taikant 5 ir 6 straipsnius, dizainas laikomas tapęs prieinamu visuomenei, jeigu jis buvo paskelbtas po registracijos ar
         kitaip, arba eksponuotas, naudotas versle ar kitaip atskleistas, išskyrus <...> kai šie įvykiai <...> iki <...> 6 straipsnio
         1 dalies b punkte nurodytos dienos negalėjo pagrįstai tapti įprastu būdu žinomi Bendrijoje veikiantiems atitinkamos srities
         specialistams <...>

      2. Taikant 5 ir 6 straipsnius, į dizaino atskleidimą neatsižvelgiama, jeigu dizainas, kurio apsaugos prašoma pagal registruotąjį
         Bendrijos dizainą, tapo prieinamas visuomenei:

      a)       dėl paties dizainerio, jo teisių perėmėjo arba trečiojo asmens dėl dizainerio ar jo teisių perėmėjo pateiktos informacijos
         ar atliktų veiksmų ir

      b)       per 12 mėnesių laikotarpį iki paraiškos padavimo datos ar, jei prašoma prioriteto, iki prioriteto datos.
      <...>“
      24      Pirmiausia, kalbant apie Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 2 dalies taikymą nagrinėjamoje byloje, reikia pabrėžti, kad šia
         nuostata dizaineriui ar jo teisių perėmėjui siekiama suteikti galimybę pateikti dizainą rinkai per dvylikos mėnesių laikotarpį,
         prieš įvykdant su pateikimo formalumais susijusius reikalavimus.

      25      Per šį laikotarpį dizaineris ar jo teisių perėmėjas prieš investuodamas į registraciją gali įsitikinti, ar atitinkamas dizainas
         komerciškai paklausus, ir nebijoti, kad dėl to padarytu atskleidimu bus sėkmingai pasiremta vykstant dizaino pripažinimo negaliojančiu
         procedūrai, pradėtai po galimos atitinkamo dizaino registracijos.

      26      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 2 dalis gali būti taikoma dizaino pripažinimo negaliojančiu
         procedūroje tada, kai dizaino, nurodyto prašyme pripažinti jį negaliojančiu, savininkas įrodo, kad jis yra dizaino, kuriuo
         remiamasi pagrindžiant tokį prašymą, kūrėjas arba jo teisių perėmėjas.

      27      Nagrinėjamu atveju ieškovė privalo įrodyti, kad ji yra SYMBICORT modelio kūrėja arba yra perėmusi jį sukūrusio asmens teises.

      28      Tačiau ieškovė net nebando to įrodyti.

      29      Todėl tokio modelio atskleidimo atveju Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 2 dalis netaikoma.

      30      Antra, tokiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į tai, jog ieškovė neprašė, kad ginčijamam dizainui būtų suteiktas prioritetas,
         reikia išnagrinėti, ar iš VRDT pateiktos informacijos matyti, kad SYMBICORT modelis ar dizainas buvo atskleistas visuomenei
         prieš 2005 m. balandžio 14 d., kuri yra ginčijamo dizaino pateikimo registruoti data.

      31      Šiuo klausimu kita procedūros Apeliacinėje taryboje šalis pateikė išsiuntimo dokumentą, susijusį su 2000 SYMBICORT modelio
         laikrodžių pristatymu Nyderlanduose esančiam klientui. Iš šio dokumento matyti, kad aptariami gaminiai iš Honkongo išsiųsti
         2004 m. balandžio 3 d.

      32      Atsižvelgiant į įprastus transportavimo terminus, remiantis išsiuntimo dokumentu galima įrodyti, kad aptariami laikrodžiai
         buvo pristatyti į Nyderlandus ir todėl SYMBICORT modelis buvo atskleistas Bendrijoje veikiantiems atitinkamo sektoriaus specialistams
         prieš 2005 m. balandžio 14 d., kuri yra ginčijamo dizaino pateikimo registruoti data. Be to, ieškovė nepateikė jokio įrodymo,
         kuris galėtų patvirtinti, kad toks atskleidimas nebuvo atliktas arba buvo atliktas po ginčijamo dizaino pateikimo registruoti
         dienos.

      33      Trečia, dėl išsiuntimo dokumento įrodomosios galios reikia pripažinti, kad Great Sun Technology, kuri gamina SYMBICORT modelio laikrodžius ir kuri pateikė aptariamą dokumentą kitai procedūros Apeliacinėje taryboje šaliai,
         yra suinteresuota, kad ginčijamas dizainas būtų pripažintas negaliojančiu. Tai leistų jai toliau prekiauti savo gaminiais
         Europos Sąjungoje.

      34      Ši aplinkybė gali sukelti abejonių dėl Great Sun Technology vadovo pareiškimo, taip pat pateikto VRDT, patikimumo, tačiau tokios išvados negalima taikyti išsiuntimo dokumentui.

      35      Šis dokumentas parengtas ne specialiai tam, kad būtų įrodymas vykstant dizaino pripažinimo negaliojančiu procedūrai, o tam,
         kad vykdant einamąsias prekybos operacijas patvirtintų, jog paslauga buvo suteikta, ir kad skolininkas sumokėtų sutartą kainą.

      36      Be to, išsiuntimo dokumentas skirtas ne kitai procedūros Apeliacinėje taryboje šaliai, o trečiajai bendrovei ir išduotas 2004 m.
         balandžio mėn., t. y. beveik treji metai prieš 2007 m. kovo 26 d. pateiktą prašymą pripažinti dizainą negaliojančiu.

      37      Tokiomis aplinkybėmis negalima manyti, kad išsiuntimo dokumento įrodomajai galiai daro įtaką aplinkybė, kad jį kitai procedūros
         Apeliacinėje taryboje šaliai pateikė SYMBICORT modelio laikrodžių gamintojas.

      38      Tai, kad pateikta išsiuntimo dokumento kopija, o ne jo originalas, savaime nėra kliūtis tam, kad į aptariamą dokumentą būtų
         atsižvelgta.

      39      Šio dokumento originalo pateikimas galėtų prireikus būti svarbus, jeigu kopija būtų neįskaitoma arba jeigu ji sukeltų įtarimų,
         kad dokumentą mėginta suklastoti norint pakeisti jo turinį. Šiuo klausimu ieškovė nepateikia argumentų; be to, išanalizavus
         VRDT pateiktą išsiuntimo dokumentą šiuo atžvilgiu klausimų nekyla.

      40      Todėl aplinkybė, kad pateikta išsiuntimo dokumento kopija, o ne jo originalas, taip pat nedaro įtakos pateikto dokumento įrodomajai
         galiai.

      41      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, jog nusprendusi, kad buvo įrodyta, jog SYMBICORT modelis atskleistas
         visuomenei prieš ginčijamo dizaino pateikimo registruoti datą, Apeliacinė taryba nepadarė klaidos. Todėl pirmąjį ieškinio
         pagrindą reikia atmesti.

       Dėl antrojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 6/2002 4 ir 6 straipsnių pažeidimu
       Šalių argumentai
      42      Ieškovė tvirtina, jog konstatuodama, kad ginčijamas dizainas sukelia tokį patį bendrą įspūdį kaip ir SYMBICORT modelis, Apeliacinė
         taryba padarė vertinimo klaidą.

      43      Pirmiausia ieškovė teigia: kadangi SYMBICORT modelis skirtas naudoti reklamai, informuotas vartotojas yra specialistas, norintis
         įsigyti reklaminių gaminių. Taip pat ji nurodo, kad kai rinkoje yra didelė dirželių pasiūla, informuotas vartotojas atkreips
         dėmesį į konkretaus dirželio savybes.

      44      Be to, ieškovė Apeliacinę tarybą kaltina, pirma, kad neatsižvelgė į visus svarbius abiejų aptariamų dizainų elementus, t. y.
         į dirželį, laikrodžio korpusą, patį laikrodį ir tvirtinimo elementą. Apeliacinė taryba apsiribojo laikrodžio ekrano, jo pozicijos
         ir abiejų dizainų spalvos palyginimu. Tai atlikdama ji taip pat neatsižvelgė į aplinkybę, kad analoginį laikrodį kuriančio
         dizainerio laisvė yra ribota. Tačiau dizaineris turi didelę laisvę nuspręsti dėl dirželio ir tvirtinimo elemento.

      45      Antra, VRDT pateiktas SYMBICORT modelis pavaizduotas ne visas, nes jį sudaro tik dvi į skirtingas puses nusidriekusios juostelės
         ir nėra jas jungiančios kilpos. Kadangi dizainai turi būti palyginti atsižvelgiant į tai, kaip jie pavaizduoti, Apeliacinė
         taryba negalėjo daryti prielaidos, kad SYMBICORT modelis turėjo dirželį, leidžiantį nešioti laikrodį pasikabinus ant kaklo.

      46      Trečia, ieškovė nesutinka su Apeliacinės tarybos teiginiu, kad ginčijamo dizaino tvirtinimo elementas vaizduojamas punktyrais.
         Aptariamas elementas pavaizduotas ištisinėmis linijomis ir į jį turėjo būti atsižvelgta, juo labiau kad jis yra svarbi ginčijamo
         dizaino dalis. Šis elementas patraukia informuoto vartotojo dėmesį, nes, viena vertus, minėto elemento atžvilgiu dizaineris
         turi neribotą laisvę, ir, kita vertus, jo forma nulemia ant dirželio galimus pritvirtinti objektus.

      47      Tačiau nagrinėjamu atveju SYMBICORT modelio tvirtinimo elemento nematyti VRDT pateiktame šio modelio pavaizdavime, taigi jo
         buvimas ir potencialios savybės negali būti patvirtintos. Be to, ginčijamo dizaino tvirtinimo elementas aiškiai skiriasi nuo
         SYMBICORT modelio gale esančio elemento.

      48      VRDT ginčija ieškovės argumentų pagrįstumą.

       Bendrojo Teismo vertinimas
      49      Reglamento Nr. 6/2002 4 ir 6 straipsniuose nurodyta:

      „4 straipsnis
      Apsaugos reikalavimai
      1. Dizainas pagal Bendrijos dizainą saugomas atsižvelgiant į tai, ar jis yra naujas ir ar turi individualių savybių.
      <...>
      6 straipsnis
      Individualios savybės
      1. Dizainas laikomas turinčiu individualių savybių, jeigu jo bendras įspūdis informuotam vartotojui skiriasi nuo bendro įspūdžio,
         kurį tokiam vartotojui padaro bet koks kitas dizainas, kuris tapo prieinamas visuomenei:

      <...>
      b)       iki paraiškos įregistruoti dizainą, kurį siekiama apsaugoti, padavimo datos, o prašant prioriteto – iki prioriteto datos,
         jeigu tai yra registruotasis Bendrijos dizainas;

      2. Vertinant individualias savybes, atsižvelgiama į dizainerio laisvės mastą kuriant tą dizainą.“
      50      Taigi reikia išnagrinėti, ar informuoto vartotojo požiūriu ir atsižvelgiant į prie dirželio pritvirtinto laikrodžio dizainerio
         laisvės mastą ginčijamo dizaino daromas bendras įspūdis skiriasi nuo SYMBICORT modelio daromo bendro įspūdžio.

      –       Dėl informuoto vartotojo
      51      Aiškinant informuoto vartotojo sąvoką pasakytina, jog „vartotojas“ reiškia, kad atitinkamas asmuo naudoja gaminį, kuriame
         tas dizainas pritaikytas ar panaudotas, pagal šio gaminio paskirtį. Be to, savybė „informuotas“, leidžianti manyti, kad vartotojas,
         kuris nėra projekto kūrėjas ar techninis ekspertas, žino įvairius atitinkamame sektoriuje esančius dizainus, turi tam tikrų
         žinių apie tokių dizainų įprastai turimus elementus ir domisi atitinkamais gaminiais, įrodo santykinai didelį pastabumo laipsnį
         jam jais naudojantis (2010 m. birželio 22 d. Bendrojo Teismo sprendimo Shenzhen Taiden prieš VRDT – Bosch Security Systems (Ryšio įranga), T‑153/08, Rink. p. II‑0000, 46 ir 47 punktai).

      52      Nagrinėjamu atveju ginčijamo sprendimo 21 punkte Apeliacinė taryba nusprendė, kad informuotas vartotojas yra paprastas vartotojas,
         įpratęs naudoti ant dirželio tvirtinamus ir ant kaklo kabinamus laikrodžius.

      53      Neginčijama, kad SYMBICORT modelis, kaip ir ginčijamas dizainas, yra reklaminis gaminys. Kalbant apie šiuos gaminius, šio
         sprendimo 51 punkte pateikta informuoto vartotojo sąvoka apima, viena vertus, specialistą, kuris juos įsigyja siekdamas išplatinti
         galutiniams vartotojams, ir, kita vertus, pačius galutinius vartotojus.

      54      Todėl nagrinėjamu atveju laikytina, kad informuotas vartotojas yra tiek ginčijamame sprendime minimas paprastas vartotojas,
         tiek ieškovės nurodytas profesionalus pirkėjas.

      55      Tačiau ieškovė nepateikia argumentų, kad dvi naudotojų grupės atitinkamus dizainus suvoks skirtingai.

      56      Be to, bet kuriuo atveju aplinkybės, kad viena iš paminėtų informuotų vartotojų grupių suvokia, kad aptariami dizainai sudaro
         tokį patį bendrą įspūdį, užtenka konstatuoti, kad ginčijamas dizainas neturi individualių savybių.

      57      Šiomis aplinkybėmis tai, kad ginčijame sprendime tarp informuotų vartotojų, kurie naudoja prie dirželio tvirtinamus laikrodžius,
         neminimi specialistai, nedaro įtakos šio sprendimo teisėtumui.

      –       Dėl dizainerio laivės masto
      58      Norint išanalizuoti dizainerio laisvės, kuri, ieškovės teigimu, yra ribota laikrodžio atžvilgiu ir plati dirželio ir tvirtinimo
         elemento atžvilgiu, mastą, reikia nustatyti, kokie elementai iš tikrųjų saugomi ginčijamu dizainu ir todėl yra svarbūs šį
         modelį lyginant su SYMBICORT modeliu.

      59      Šiuo atžvilgiu 2003 m. gruodžio 9 d. VRDT pirmininko sprendimu EX-03-9 patvirtintų Bendrijos dizaino nagrinėjimo gairių 11.4 punkte
         „Dizaino vaizdo formai keliamos sąlygos“ nurodyta:

      „<...>
      Vaizduojant dizainą turi būti apsiribota savybėmis, dėl kurių prašoma apsaugos. Tačiau vaizduojant gali būti pateikti kiti
         elementai, kurie padėtų apibūdinti prašomo apsaugoti dizaino savybes. Bendrijos dizaino registracijos paraiškoje leidžiama
         žymėti taip:

      1.      Punktyrai ant dizaino perspektyvos gali būti naudojami nurodyti elementus, kurių neprašoma apsaugoti, arba nurodyti dizaino
         dalis, kurių nematyti atitinkamoje perspektyvoje. Taigi punktyru žymimi elementai, nesantys perspektyvos, kurioje jie naudojami,
         dalimi.

      <...>“
      60      Ieškovė šios taisyklės neginčija. Tačiau remdamasi tuo, kaip ginčijamas dizainas pavaizduotas ginčijamame sprendime, Bendrijos dizainų leidinyje ir Bendrijos dizainų duomenų bazėje, kuri prieinama VRDT interneto svetainėje, ji nurodo, kad, priešingai nei ginčijamo sprendimo
         20 punkte teigia VRDT apeliacinė taryba, ginčijamo dizaino tvirtinimo elementas nebuvo pavaizduotas punktyrais.

      61      Šiuo atžvilgiu, pirma, reikia pabrėžti, kad tai, kaip ginčijamas dizainas pavaizduotas ginčijamame sprendime, nėra svarbu
         nustatant tokio dizaino apsaugos apimtį.

      62      Antra, remiantis supaprastinta Bendrijos dizainų leidinyje ir Bendrijos dizainų duomenų bazėje pateikta ginčijamo dizaino perspektyva galima konstatuoti, kad kai kurie minėto dizaino
         elementai vaizduojami mažiau išskiriant, palyginti su kitais elementais, kaip antai dirželis ir laikrodžio korpusas. Tačiau
         dėl supaprastintos perspektyvos sumažinto dydžio neįmanoma tiksliai nustatyti, ar atitinkami elementai pažymėti punktyrais.

      63      Trečia, šiuo klausimu galimą abejonę išsklaido išsami ginčijamo dizaino perspektyva, prieinama Bendrijos dizainų leidinio elektroninėje versijoje ir Bendrijos dizainų duomenų bazėje, kur jis pavaizduotas supaprastintai; be to, ši perspektyva sutampa
         su ginčijamo dizaino pavaizdavimu ieškovės VRDT pateiktoje paraiškoje įregistruoti dizainą. Iš šios perspektyvos galima aiškiai
         suprasti, kad ginčijamo dizaino tvirtinimo elementas nurodytas punktyrais – kaip ir laikrodžio rodyklės bei ant laikrodžio
         ciferblato pritvirtintas stačiakampio formos elementas.

      64      Šiomis aplinkybėmis laikytina, kad ginčijamo dizaino tvirtinimo elementas, laikrodžio rodyklės ir ant laikrodžio ciferblato
         pritvirtintas stačiakampio formos elementas nėra ginčijamu dizainu saugomi elementai. Iš šios išvados matyti, kad nagrinėjamu
         atveju dizainerio laisvės mastas šių elementų atžvilgiu nėra svarbus.

      65      Dėl kitų ieškovės nurodytų elementų, pirma, reikia pastebėti, kad ji pervertina dizainerio laisvės mastą dirželio atžvilgiu.

      66      Nors iš dalies galima keisti šio elemento ilgį ir plotį, vis dėlto šios savybės negali turėti įtakos galimybei patogiai nešioti
         dirželį ant kaklo. Tokia pati išvada taikytina ir laikrodžio vietai ant dirželio.

      67      Todėl šiuo atžvilgiu Apeliacinės tarybos padarytos išvados, pateiktos ginčijamo sprendimo 21 punkte, nėra klaidingos.

      68      Antra, dėl dizainerio laisvės masto laikrodžio atžvilgiu pastebėtina, kad iš tikrųjų analoginiame laikrodyje turi būti tam
         tikri elementai, reikalingi laikrodžio funkcijai atlikti, kaip antai ciferblatas, rodyklės, esančios maždaug per ciferblato
         vidurį, ar laiko nustatymo mygtukas.

      69      Vis dėlto šie apribojimai susiję su tam tikrų elementų buvimu laikrodyje, tačiau nedaro didelės įtakos jo formai ir bendram
         vaizdui. Konkrečiai kalbant, laikrodžio korpusas ir ciferblatas gali būti įvairių formų ir įvairiai išdėstyti, kaip iš esmės
         nusprendė Apeliacinė taryba ginčijamo sprendimo 21 punkte.

      –       Dėl abiejų aptariamų dizainų daromo bendro įspūdžio palyginimo
      70      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta dėl ginčijamu dizainu saugomų elementų ir prie dirželio pritvirtinto laikrodžio dizainerio
         laisvės masto, laikytina, kad ginčijamo dizaino daromą bendrą įspūdį lemia šie elementai:

      –        dirželis, kurio juostelės viename gale susijungia, toliau viena kitą uždengia ir kitame gale sudaro kilpą,
      –        apvalus laikrodis, pritvirtintas prie dirželio toje vietoje, kur dvi dirželio juostelės išsiskiria,
      –        du koncentriniai žiedai, einantys aplink laikrodžio kraštą; išorinis žiedas su viršuje esančiu tarpu, kuriame įmontuotas laiko
         nustatymo mygtukas.

      71      Kalbant apie SYMBICORT modelio daromą bendrą įspūdį, pirmiausia reikia išnagrinėti ieškovės argumentą, jog Apeliacinė taryba
         negalėjo daryti prielaidos, kad SYMBICORT modelis turėjo dirželį, leidžiantį nešioti laikrodį ant kaklo.

      72      Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad VRDT pateiktame SYMBICORT modelio pavaizdavime matyti tik dvi į skirtingas puses einančios
         juostelės, tačiau jos nesujungtos, kuo remiantis būtų galima daryti prielaidą, kad laikrodis nešiotinas ant kaklo.

      73      Vis dėlto vertinant ankstesnius dizainus reikia ne atskirai ir išimtinai lyginti jų grafinį pavaizdavimą, o bendrai vertinti
         visus pateiktus elementus, iš kurių būtų galima pakankamai tiksliai ir užtikrintai nustatyti aptariamo dizaino daromą bendrą
         įspūdį.

      74      Kalbant apie dizainus, naudotus prekyboje tiesiogiai, jų neregistruojant, neatmestina, kad gali nebūti tokio jų grafinio pavaizdavimo,
         kuriame būtų matyti visi jų svarbūs elementai ir kuris būtų panašus į paraiškoje įregistruoti esantį pavaizdavimą. Tokiomis
         aplinkybėmis iš prašymą pripažinti dizainą negaliojančiu pateikusio asmens būtų netinkama reikalauti visais atvejais pateikti
         tokį pavaizdavimą.

      75      Nagrinėjamu atveju, pirma, kitos procedūros Apeliacinėje taryboje šalies pateiktame SYMBICORT modelio pavaizdavime dvi dirželio
         juostelės staiga baigiasi, o žodis „symbicort“ tik iš dalies nurodytas ant vienos iš jų. Remiantis šia aplinkybe darytina
         išvada, jog kilpos nėra dėl to, kad pavaizduota neišsamiai, o ne todėl, kad atitinkamas modelis iš tikrųjų taip atrodo.

      76      Antra, tiek iš išsiuntimo dokumento, tiek iš kilmės pažymėjimo matyti, kad 2004 m. balandžio 3 d. Great Sun Technology į Nyderlandus išsiųstoje siuntoje buvo 2 000 vienetų „dirželių su SYMBICORT laikrodžiais“.

      77      Neginčijama, kad dirželio, kaip antai aptariamas šiuo atveju, paskirtis – leisti nešioti daiktą ant kaklo.

      78      Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į tai, kad informuotam vartotojui dizainu daromą bendrą įspūdį būtina nustatyti atsižvelgiant
         ir į būdą, kuriuo naudojamas nagrinėjamas gaminys (minėto Sprendimo Équipement de communication 66 punktas), ginčijamo sprendimo 20 punkte Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad SYMBICORT modelis iš tikrųjų turėjo
         dirželį, leidžiantį kabinti laikrodį ant kaklo, nepaisant VRDT pateikto neišsamaus grafinio pavaizdavimo.

      79      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad SYMBICORT modelio daromą bendrą įspūdį lemia šio sprendimo 70 punkte
         išvardyti elementai. Kaip ginčijamo sprendimo 19 punkte teisingai konstatavo Apeliacinė taryba, SYMBICORT modelyje taip pat
         yra iš esmės tokių pačių proporcijų dirželis, prie kurio toje pačioje vietoje pritvirtintas apvalus analoginis laikrodis.
         Aplink laikrodžio kraštą taip pat eina du koncentriniai žiedai ir išorinis žiedas yra su toje pačioje pusėje esančiu tarpu,
         kuriame įmontuotas laiko nustatymo mygtukas.

      80      Be to, ginčijamo sprendimo 20 punkte Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad dviejų aptariamų dizainų skirtumai, kuriuos
         nurodo ieškovė, yra nereikšmingi.

      81      Pirmiausia, kalbant apie aptariamų dizainų dirželių santykinį ilgį ir plotį, negalima konstatuoti jokio reikšmingo skirtumo.

      82      Be to, nesvarbu, kad modelio SYMBICORT dirželis yra juodas, nes, kalbant apie ginčijamą dizainą, apie spalvą neužsiminta.
         Kadangi minėtas dizainas yra reklaminis gaminys, pagrįsta manyti, kad naudojant jis bus pažymėtas prekių ženklu. Todėl tai,
         kad SYMBICORT modelyje naudojamas SYMBICORT prekių ženklas, taip pat nėra reikšmingas skirtumas.

      83      Pagaliau dviejų dizainų laikrodžių korpusų ir ciferblatų išdėstymo elementai nėra pakankamai ryškūs, kad turėtų įtakos šių
         dizainų daromam bendram įspūdžiui. Šią aplinkybę dar labiau patvirtina tai, kaip matyti iš šio sprendimo 58–64 punktų, kad
         laikrodžio rodyklės ir prie laikrodžio ciferblato pritvirtintas stačiakampio formos elementas, nėra ginčijamu dizainu saugomų
         elementų dalis.

      84      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad ginčijamas dizainas ir SYMBICORT modelis informuotam vartotojui sudaro
         tokį patį bendrą įspūdį. Todėl ginčijamo sprendimo 22 punkte Apeliacinė taryba teisingai padarė tokią pačią išvadą ir ja remdamasi
         nusprendė, kad ginčijamas dizainas neturi individualių savybių, kaip suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį, ir
         todėl turi būti pripažintas negaliojančiu.

      85      Tokiomis aplinkybėmis antrąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti.

       Dėl trečiojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su piktnaudžiavimu įgaliojimais, kaip suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 61 straipsnio
            2 dalį
       Šalių argumentai
      86      Ieškovė teigia, kad Apeliacinė taryba piktnaudžiavo įgaliojimais, pirma, nes nepakankamai teisiškai įvertino visus jos pateiktus
         argumentus ir įrodymus, visų pirma – išsiuntimo dokumentą, antra, ji neatsižvelgė į dizainerio laisvę, kiek tai susiję su
         dirželio ir tvirtinimo elementu, ir, trečia, kad ginčijamą sprendimą ji grindė klaidingu ginčijamo dizaino tvirtinimo elemento
         vertinimu. Šiomis aplinkybėmis ieškovė mano, kad Apeliacinė taryba iš tikrųjų neatliko analizės, tik pateikė teiginius, nepagrįstus
         argumentais ar nuorodomis į įrodymus, ir taip pažeidė ieškovės teisę į gynybą. Be to, tikėtina, kad remdamasi aplinkybe, jog
         tvirtinimo elementas pažymėtas punktyrais, Apeliacinė taryba darė nuorodą į nežinomą dizainą.

      87      VRDT ginčija ieškovės argumentų pagrįstumą.

       Bendrojo Teismo vertinimas
      88      Reikia priminti, kad piktnaudžiavimo įgaliojimais sąvoka Sąjungos teisėje turi tiksliai apibrėžtą reikšmę ir apima situaciją,
         kai administracinės valdžios institucija naudojasi įgaliojimais kitu tikslu nei tas, kuriam tie įgaliojimai jai buvo suteikti.
         Šiuo atžvilgiu pagal nusistovėjusią teismo praktiką sprendimui būdingas piktnaudžiavimas įgaliojimais tik jei remiantis objektyviomis,
         reikšmingomis ir sutampančiomis aplinkybėmis paaiškėja, kad šis sprendimas priimtas kitais nei nustatytais tikslais (1996 m.
         balandžio 24 d. Bendrojo Teismo sprendimo Industrias Pesqueras Campos ir kt. prieš Komisiją, T‑551/93 ir T‑231/94–T‑234/94, Rink. p. II‑247, 168 punktas ir 2000 m. sausio 12 d. Sprendimo DKV prieš VRDT (COMPANYLINE), T‑19/99, Rink. p. II‑1, 33 punktas).

      89      Tačiau nagrinėjamu atveju ieškovė neįrodė ir netgi nesirėmė tokių aplinkybių buvimu. Tariamą piktnaudžiavimą įgaliojimais,
         kuriuo ji remiasi, sudaro daugiausia potencialios vertinimo klaidos, kurias galima suprasti kaip Reglamento Nr. 6/2002 4,
         6 ir 7 straipsnių pažeidimą. Vis dėlto iš pirmojo ir antrojo (ieškinio) pagrindų analizės matyti, kad ieškovės teiginiai šiuo
         atžvilgiu bet kuriuo atveju nepagrįsti.

      90      Kalbant apie tariamą ieškovės teisės į gynybą pažeidimą, iš Reglamento Nr. 6/2002 62 straipsnio matyti, kad VRDT sprendimai
         gali būti grindžiami tik motyvais ar įrodymais, dėl kurių šalys galėjo pareikšti savo nuomonę. Nagrinėjamu atveju VRDT instancijose
         ieškovė pareiškė nuomonę dėl išsiuntimo dokumento įrodomosios galios, dizainerio laisvės, neišsamaus SYMBICORT modelio pavaizdavimo
         ir tvirtinimo elemento reikšmės vertinant bendrą prie dirželio pritvirtinto laikrodžio daromą įspūdį. Aplinkybė, kad tvirtinimo
         elementas nėra ginčijamu dizainu saugomų elementų dalis, aiškiai minima Anuliavimo skyriaus sprendimo 21 punkte, taigi šiuo
         klausimu ieškovė galėjo pateikti pastabas vykstant apeliacinei procedūrai. Todėl ieškovės argumentą, kad pažeista jos teisė
         į gynybą, taip pat reikia atmesti.

      91      Tiek, kiek grindžiant trečiąjį ieškinio pagrindą pateikti argumentai gali būti aiškinami kaip susiję su Reglamento Nr. 6/2002
         62 straipsnyje numatytos motyvavimo pareigos ar šio reglamento 63 straipsnio 1 dalyje numatytos pareigos išnagrinėti šalių
         pateiktus motyvus ir prašymus nesilaikymu, reikia konstatuoti, kad ginčijamame sprendime nuosekliai ir pakankamai išsamiai
         pateiktos priežastys, dėl kurių Apeliacinė taryba nusprendė, kad, pirma, su SYMBICORT modeliu susiję įrodymai, ypač išsiuntimo
         dokumentas, buvo patikimi ir įtikinami (ginčijamo sprendimo 7 ir 15–17 punktai) ir, antra, informuoto vartotojo suvokimu ginčijamas
         dizainas, atsižvelgiant į dizainerio laisvę, sudarė tokį patį bendrą įspūdį kaip SYMBICORT modelis (ginčijamo sprendimo 18–22 punktai).
         Todėl šiuo atžvilgiu ginčijamas sprendimas nėra neteisėtas.

      92      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, trečiąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti.

      93      Kadangi nė vienas ieškovės pateiktų ieškinio pagrindų nėra pagrįstas, kiek tai susiję su SYMBICORT modelio atskleidimo įrodymu
         ir jo palyginimu su ginčijamu dizainu, jų nebereikia nagrinėti atsižvelgiant į C ir F modelius, remiantis tuo, kas numatyta
         šio sprendimo 12–15 punktuose. Tokiomis aplinkybėmis Apeliacinės tarybos atliktas ginčijamo dizaino ir SYMBICORT modelio palyginimas
         yra pakankamas pagrindas ginčijamam sprendimui pagrįsti.

      94      Todėl reikia atmesti visą ieškinį.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      95      Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas,
         jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT pateiktus
         reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Priteisti iš Sphere Time bylinėjimosi išlaidas.

               Pelikánová

               Jürimäe

               Van der Woude

         Paskelbta 2011 m. birželio 14 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
      Parašai.
      * Proceso kalba: anglų.


title: 2015 m. birželio 25 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH prieš Gerhard und Jürgen Vogel GbR ir kt.#Landgericht Mannheim prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Augalų veislių apsauga Bendrijoje – Reglamentas (EB) Nr. 2100/94 – 14 straipsnyje numatyta nukrypti leidžianti nuostata – Ūkininkų atliekamas augalinės medžiagos naudojimas dauginimo tikslais, neturint savininko leidimo – Ūkininkų pareiga sumokėti teisingą atlygį už šį naudojimą – Terminas, per kurį mokėjimas turi būti atliktas, kad būtų galima pasinaudoti nukrypti leidžiančia nuostata – Galimybė savininkui remtis 94 straipsniu – Pažeidimas.#Byla C-242/14.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2015 m. birželio 25 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Augalų veislių apsauga Bendrijoje — Reglamentas (EB) Nr. 2100/94 — 14 straipsnyje numatyta nukrypti leidžianti nuostata — Ūkininkų atliekamas augalinės medžiagos naudojimas dauginimo tikslais, neturint savininko leidimo — Ūkininkų pareiga sumokėti teisingą atlygį už šį naudojimą — Terminas, per kurį mokėjimas turi būti atliktas, kad būtų galima pasinaudoti nukrypti leidžiančia nuostata — Galimybė savininkui remtis 94 straipsniu — Pažeidimas“
      Byloje C‑242/14
      dėl Landgericht Mannheim (Vokietija) 2014 m. gegužės 9 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2014 m. gegužės 19 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

      prieš

         Gerhard und Jürgen Vogel GbR,

         Jürgen Vogel,

         Gerhard Vogel

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkė R. Silva de Lapuerta, teisėjai J.‑C. Bonichot, A. Arabadjiev, J. L. da Cruz Vilaça ir C. Lycourgos (pranešėjas),
      generalinis advokatas N. Jääskinen,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH, atstovaujamos Rechtsanwälte K. von Gierke ir E. Trauernicht,

               —

                  Gerhard und Jürgen Vogel GbR, G. ir J. Vogel, atstovaujamų Rechtsanwälte J. Beismann ir M. Miersch,

               —

               Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos A. Gavela Llopis,

               —

               Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M. Bulterman, C. Schillemans ir J. Langer,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos G. von Rintelen ir I. Galindo Martín,

         susipažinęs su 2015 m. kovo 5 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje (OL L 227, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 16 t., p. 390) ir 1995 m. liepos 24 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1768/95, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalyje numatytos žemės ūkio išimties taisykles (OL L 173, p. 14; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 18 t., p. 63), tam tikrų nuostatų išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas sprendžiant Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (toliau – STV), atstovaujančios augalų veislių, kurioms suteikta teisinė apsauga Bendrijoje, savininko interesams, susijusiems su žieminių miežių veisle ‛Finita’, ginčą su žemės ūkio įmone Gerhard und Jürgen Vogel GbR, taip pat G. ir J. Vogel, šios bendrovės akcininkais, atsakančiais už jos prievoles visu savo turtu (toliau kartu – bendraatsakoviai Vogel), dėl to, kad pastarieji augino šią rūšį.

         Teisinis pagrindas

         Reglamentas Nr. 2100/94

               3

               Šio reglamento 13 straipsnyje „Augalų veislių teisinės apsaugos savininko Bendrijoje teisės ir draudžiami veiksmai“ nustatyta:
               „1.   Augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje poveikį sudaro augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje savininko ar savininkų, toliau vadinami [vadinamų] „savininku“, teisė atlikti 2 dalyje nustatytus veiksmus.
               2.   Nepažeidžiant 15 ir 16 straipsnių nuostatų, savininko leidimas yra būtinas, kad su saugomos augalų veislės dauginamąja medžiaga arba saugomos veislės surinkta augaline medžiaga, toliau bendrai vadinamų [vadinama] „medžiaga“, būtų galima atlikti šiuos veiksmus:

                        a)

                        gaminti ar dauginti (veisti);

                  <...>
               Savo leidimą savininkas gali susieti su sąlygomis ir apribojimais.
               <...>“

               4

               Šio reglamento 14 straipsnyje „Nukrypimas nuo augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje [Nuo augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje nukrypti leidžianti nuostata]“ numatyta:
               „1.   Nepaisant 13 straipsnio 2 dalies nuostatų ir siekiant užtikrinti žemės ūkio gamybą, ūkininkams leidžiama dauginimo tikslais lauke savo ūkyje naudoti augalinę medžiagą, gautą nuėmus derlių, išskyrus hibridinės ar sintetinės veislės, kuriai yra taikoma augalų veislių teisinė apsauga Bendrijoje, dauginamąją medžiagą.
               2.   1 dalies nuostatos taikomos tiktai žemės ūkio augalų rūšims:
               <...>

                        b)

                        javams:

                  <...>

                  Hordeum vulgare L. – paprastasis miežis
               <...>
               3.   Siekiant, kad įsigaliotų 1 dalyje nurodytas nukrypimas [nurodyta nukrypti leidžianti nuostata] ir kad būtų apsaugoti teisėti selekcininko ir ūkininko interesai, prieš įsigaliojant šiam reglamentui, sąlygos pagal 114 straipsnį priimtose įgyvendinimo taisyklėse turi būti nustatytos remiantis šiais kriterijais:
               <...>

                        —

                        iš smulkių ūkininkų nereikalaujama mokėti jokio selekcinio mokesčio [jokio atlygio] savininkui; <...>
                        <...>

                        —

                        iš kitų ūkininkų reikalaujama mokėti savininkui teisėtą selekcinį mokestį [teisingą atlygį], kuris yra gerokai mažesnis už tos pačios veislės dauginamosios medžiagos, auginamos tame pačiame plote, licencinį mokestį; faktiškas selekcinio mokesčio [šio teisingo atlygio] dydis laikui bėgant gali svyruoti atsižvelgiant į tai, kokiu mastu ta veislė bus naudojama pagal 1 dalyje nurodytą nukrypimą [nukrypti leidžiančią nuostatą],

                        —

                        kontroliuoti, kaip laikomasi šio straipsnio nuostatų ar vadovaujantis šiuo straipsniu priimtų nuostatų, yra savininkų išimtinės atsakomybės reikalas; organizuojant nurodytą monitoringą, jiems oficialių institucijų pagalba gali būti neteikiama,

                        —

                        reikalingą informaciją savininkams jų prašymu teikia ūkininkai ir perdirbimo paslaugų tiekėjai; taip pat lygiavertę informaciją gali teikti oficialios institucijos, kontroliuojančios žemės ūkio produkciją, jei tokia informacija buvo gauta įprastu būdu jiems atliekant savo užduotis be papildomų įsipareigojimų ar išlaidų. <...>“

               5

               Šio reglamento 94 straipsnyje, susijusiame su civiliniais ieškiniais, kuriuos galima pareikšti tuo atveju, kai naudojant augalų veisles padaromas pažeidimas, nustatyta:
               „1.   Kiekvienam asmeniui, kuris:

                        a)

                        neturėdamas teisės atlikti veiksmus [veiksmų] su veisle, kuriai yra suteikta teisinė apsauga Bendrijoje, atlieka vieną iš 13 straipsnio 2 dalyje nurodytų veiksmų
                        <...>

                  savininkas gali pareikšti ieškinį dėl tokio pažeidimo [pažeidimo nutraukimo] arba reikalauti tinkamo žalos atlyginimo [teisingo atlygio sumokėjimo], arba ir dėl vieno, ir dėl kito.
               2.   Kiekvienas asmuo, kuris veikia tyčia ar dėl neatsargumo, privalo atlyginti savininkui ir visą tolesnę dėl to veiksmo patirtą žalą. Nedidelio neatsargumo atvejais tokie reikalavimai gali būti sumažinti pagal tokio nedidelio neatsargumo laipsnį, bet jokiu būdu ne tokiu mastu, kad jie būtų mažesni už pažeidimą padariusio asmens iš to gautą naudą.“

         Reglamentas Nr. 1768/95

               6

               Reglamento Nr. 1768/95 1 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad šiame reglamente nustatomos sąlygų įgyvendinimo taisyklės siekiant realizuoti Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 1 dalyje numatytą nukrypti leidžiančią nuostatą.

               7

               Šio reglamento 2 straipsnis suformuluotas taip:
               „1.   1 straipsnyje nurodytas sąlygas įgyvendina tiek turėtojas [savininkas], atstovaujantis selekcininką, tiek ūkininkas taip, kad apsaugotų teisėtus vienas kito interesus.
               2.   Laikoma, kad teisėti interesai neapsaugoti, jeigu vienam ar keliems iš šių interesų daromas nepalankus poveikis neatsižvelgus į poreikį išlaikyti deramą pusiausvyrą tarp jų visų arba į poreikį išlaikyti proporcingumą tarp atitinkamų sąlygų tikslo ir faktiško tų sąlygų įgyvendinimo poveikio.“

               8

               Šio reglamento 6 straipsnio „Individuali pareiga mokėti“ 1 dalyje nustatyta:
               „Nepažeidžiant 2 dalies nuostatų, individuali ūkininko pareiga mokėti teisingą atlygį atsiranda tuomet, kai jis dauginimo tikslu faktiškai pasinaudoja augaliniais produktais savo lauke.
               Savininkas gali nustatyti apmokėjimo datą ir būdą. Tačiau jis negali nustatyti ankstesnės apmokėjimo datos negu data, kai atsiranda pareiga.“

               9

               To paties reglamento 7 straipsnio „Smulkūs ūkininkai“ 2 dalyje numatyta:
               „Ūkininko ūkio plotai, kuriuose anksčiau buvo auginami augalai, bet kurie dabar yra laikinai arba pastoviai užleista žemė, prekybos metais, kurie prasideda liepos 1 d., o baigiasi vėlesnių kalendorinių metų birželio 30 d. („prekybos metai“) ir kuriais reikėtų sumokėti atlygį, laikomi plotais, kuriuose vis dar auginami augalai, jeigu Bendrija arba atitinkama valstybė narė teikia subsidijas arba kompensacines išmokas už tą užleistą žemę.“

               10

               Reglamento Nr. 1768/95 17 straipsnyje „Pažeidimai“ nustatyta:
               „Turėtojas [Savininkas] gali remtis teisėmis, kurias jam suteikia augalų veislių teisinė apsauga Bendrijoje, prieš asmenį, pažeidžiantį bet kurias sąlygas arba apribojimus, priskirtus prie nukrypti leidžiančios nuostatos remiantis pagrindinio reglamento 14 straipsniu, kaip nurodyta šiame reglamente.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               11

               STV yra saugomų veislių savininkų asociacija, kuri, be kita ko, administruoja pagal Reglamentą Nr. 2100/94 saugomos žieminių miežių veislės ‛Finita’ savininko teises. Savo interneto svetainėje STV skelbia sąrašą, kuriame nurodytos visos saugomos augalų veislės, kurių teisių administravimas jai buvo patikėtas vykdant įvairias komercines kampanijas, ir sumos, mokėtinos už šių veislių auginimą. Be to, STV kasmet, nenurodydama konkrečios rūšies, prašo ūkininkų pranešti jai apie galimą saugomų augalų veislių, teises į kurias ji administruoja, auginimą ir šiuo tikslu siunčia jiems auginimo deklaracijos formuliarus ir vadovą, kuriame nurodytos visos veislės, teises į kurias ji administruoja atitinkamais prekybos metais, taip pat jų savininkai ir atitinkami naudojimo licenciją turintys asmenys. Bendraatsakoviai Vogel, kurie neturi jokių sutartinių santykių su STV, neatsakė į šiuos prašymus pateikti informacijos.

               12

               2011 m. gruodžio 16 d. STV iš apdorojimo paslaugų teikėjo sužinojo, kad 2010–2011 prekybos metais bendraatsakoviai Vogel, be kita ko, užsakė apdoroti 35 centnerius žieminių miežių veislės ‛Finita’ sėklų.

               13

               2012 m. gegužės 31 d. raštu STV pareikalavo, kad bendraatsakoviai Vogel patikrintų su žieminių miežių veislės ‛Finita’ auginimu susijusią informaciją, kurią ji sužinojo iš minėto paslaugų teikėjo, ir pateiktų jai su šiuo auginimu susijusią informaciją; nurodyta atsakyti iki 2012 m. birželio 20 d. Bendraatsakoviai Vogel į šį raštą neatsakė.

               14

               2012 m. liepos 27 d. raštu STV iš bendraatsakovių Vogel pareikalavo sumokėti 262,50 EUR sumą, atitinkančią visą mokestį, mokėtiną už žieminių miežių veislės ‛Finita’ sėklų naudojimą pagal licenciją, vadinamąjį C licencijos mokestį, kad būtų atlyginta dėl šios saugomos veislės slapto auginimo patirta žala. Jiems nesumokėjus, STV 2013 m. kovo 18 d. pareiškė ieškinį, kuriuo siekia, kad, remiantis Reglamento Nr. 2100/94 94 straipsnio 1 ir 2 dalimis, būtų atlyginta minėta žala.

               15

               Grįsdama ieškinį, STV teigia, kad bendraatsakoviai Vogel pagal Reglamento Nr. 2100/94 94 straipsnio 1 dalį privalo jai sumokėti teisingą atlygį, kurio dydis atitinka visą C licencijos mokesčio sumą, nes augino „neturėdam[i] teisės“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, ir negali naudotis šio reglamento 14 straipsnio 1 dalyje numatyta nukrypti leidžiančia nuostata, kadangi neįvykdė pareigos sumokėti šio reglamento 14 straipsnio 3 dalies ketvirtoje įtraukoje nurodytą atlygį. Be to, STV tvirtina, kad ši pareiga mokėti egzistuoja neatsižvelgiant į tai, ar atitinkamos veislės apsaugos savininkas paprašė pateikti informacijos, ir kad ūkininkas privalo jį sumokėti prieš sėją arba bet kuriuo atveju prieš prekybos metų, kuriais augalai buvo pasėti, pabaigą. Be to, ji mano, kad jos interneto svetainėje paskelbta informacija ir vadovas, kuriame nurodytos visos saugomos veislės, kurių administravimo teisės jai buvo patikėtos, ir kuris kasmet siunčiamas ūkininkams, leidžia jiems patiems apskaičiuoti, taigi ir sumokėti, už šių veislių auginimą mokėtiną sumą.

               16

               Bendraatsakoviai Vogel nesutinka, kad privalo sumokėti visą C licencijos mokestį atitinkančią sumą kaip žalos atlyginimą. Jie mano, kad daugiausia, ką turėtų sumokėti, – tai sumažintą sumą, nes auginimas buvo „leidžiamas“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 1 dalį. Be to, jie tvirtina neprivalėję atsakyti į 2012 m. gegužės 31 d. prašymą pateikti informacijos, nes jis buvo nesusijęs su einamaisiais prekybos metais. Bendraatsakovių Vogel manymu, kad būtų galima manyti, jog teisės į žalos atlyginimą sąlygos yra įvykdytos, turėjo būti padarytas pareigos pateikti informacijos pažeidimas.

               17

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad STV teiginys, jog ūkininkas turi savo iniciatyva sumokėti Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies ketvirtoje įtraukoje nurodytą atlygį prieš sėją, kelia abejonių visų pirma dėl Reglamento Nr. 1768/95 6 straipsnio 1 dalies. Jis atkreipia dėmesį į tai, kad pastarąja nuostata, atrodo, draudžiama manyti, jog ūkininkas šį atlygį privalo sumokėti iš anksto, prieš sėją. Be to, tas teismas pabrėžia, kad jeigu šį atlygį būtų galima sumokėti pasėjus saugomą veislę, kiltų klausimas, iki kada ūkininkas turi jį sumokėti, kad galėtų pasinaudoti Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnyje įtvirtinta nukrypti leidžiančia nuostata ir taip išvengti šio reglamento 94 straipsnio nuostatų, kuriose reglamentuojami pažeidimai, taikymo. Minėto teismo nuomone, reglamentų Nr. 2100/94 ir Nr. 1768/95 nuostatose nepateikiamas aiškus ir tikslus atsakymas į šį klausimą, į kurį Teisingumo Teismas, be to, dar neturėjo progos atsakyti.

               18

               Šiomis aplinkybėmis Landgericht Mannheim nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar ūkininkas, kuris, nesudaręs sutarties su saugomos veislės savininku, naudojo auginant gautą saugomos augalų veislės dauginamąją medžiagą, privalo pagal Reglamento Nr. 2100/94 94 straipsnio 1 dalį sumokėti tinkamą atlyginimą ir – tyčios ar neatsargumo atveju – pagal šio reglamento 94 straipsnio 2 dalį atlyginti visą tolesnę dėl augalų veislių apsaugos pažeidimo patirtą žalą dėl to, kad tuo momentu, kai dauginimo tikslu faktiškai panaudojo augalinius produktus savo lauke, jis dar nebuvo įvykdęs šio reglamento 14 straipsnio 3 dalies ketvirtoje įtraukoje kartu su Reglamento Nr. 1768/95 5 ir paskesniais straipsniais numatytos pareigos sumokėti teisingą atlygį (auginimo mokestis)?

                        2.

                        Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta taip, kad ūkininkas savo pareigą sumokėti teisingą atlygį už auginimą gali įvykdyti ir po to, kai dauginimo tikslu jau faktiškai naudojo augalinius produktus savo lauke, ar minėtąsias nuostatas reikia aiškinti taip, kad jose yra nustatytas terminas, per kurį ūkininkas, naudojęs auginant gautą saugomos augalų veislės dauginamąją medžiagą, privalo įvykdyti savo pareigą sumokėti teisingą atlygį, kad auginimas galėtų būti laikomas „teisėtu“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2100/94 94 straipsnio 1 dalį ir 14 straipsnį?“

         Dėl prejudicinių klausimų

               19

               Klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, per kokį terminą ūkininkas, kuris, nesudaręs tuo tikslu sutarties su atitinkamos saugomos augalų veislės savininku, panaudojo auginant gautą saugomos augalų veislės dauginamąją medžiagą (ūkyje užaugintas sėklas), privalo įvykdyti pareigą sumokėti teisingą atlygį pagal Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies ketvirtą įtrauką (toliau – teisingas atlygis pagal leidžiančią nukrypti nuostatą), kad galėtų pasinaudoti šiame 14 straipsnyje numatyta nuostata, leidžiančia nukrypti nuo pareigos gauti šio savininko leidimą.

               20

               Pirmiausia primintina, kad pagal Reglamento Nr. 2100/94 13 straipsnio 2 dalį augalų veislių teisinės apsaugos savininko leidimas būtinas, kai tai susiję su saugomos augalų veislės dauginamąja medžiaga arba saugomos veislės surinkta augaline medžiaga, ypač kai norima ją gaminti ar dauginti (veisti). Šiuo klausimu šio reglamento 14 straipsnio 1 dalyje numatyta šio principo išimtis: ūkininkai, norintys dėl dauginimo tikslų lauke naudoti savo ūkyje užaugintą augalinę medžiagą, gautą nuėmus derlių, neprivalo gauti apsaugos savininko leidimo, jei tenkina tam tikras sąlygas, aiškiai išvardytas šio reglamento 14 straipsnio 3 dalyje (žr. Sprendimo Geistbeck, C‑509/10, EU:C:2012:416, 21 ir 22 punktus).

               21

               Viena iš šių sąlygų, nustatytų Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies ketvirtoje įtraukoje, yra pagal leidžiančią nukrypti nuostatą mokėtino teisingo atlygio už minėtą naudojimą sumokėjimas atitinkamos saugomos augalų veislės savininkui.

               22

               Ūkininkas, kuris šiam savininkui nesumoka tokio atlygio, kai naudoja augalinę medžiagą, gautą auginant saugomos veislės dauginamąją medžiagą, negali remtis Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 1 dalimi, taigi turi būti laikomas be leidimo vykdančiu vieną iš šio reglamento 13 straipsnio 2 dalyje nurodytų veiksmų. Todėl iš to paties reglamento 94 straipsnio išplaukia, kad savininkas gali tokiam ūkininkui pareikšti ieškinį dėl pažeidimo nutraukimo arba teisingo atlygio sumokėjimo, arba ir dėl vieno, ir dėl kito. Jeigu ūkininkas veikia tyčia ar neatsargiai, jis, be to, turi atlyginti savininko patirtą žalą (Sprendimo Schulin, C‑305/00, EU:C:2003:218, 71 punktas).

               23

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pirmiausia kyla klausimas, ar atitinkamas ūkininkas turi sumokėti teisingą atlygį pagal leidžiančią nukrypti nuostatą prieš faktiškai panaudodamas augalinius produktus lauke dauginimo tikslais.

               24

               Šiuo klausimu Reglamento Nr. 1768/95 6 straipsnio, kuriame reglamentuotos pareigos sumokėti teisingą atlygį pagal leidžiančią nukrypti nuostatą taikymo sąlygos, 1 dalies antroje pastraipoje nustatyta, kad, nors atitinkamos saugomos augalų veislės savininkas gali nustatyti apmokėjimo datą ir būdą, šio mokėjimo negalima pareikalauti anksčiau, nei atsiranda pareiga sumokėti šį teisingą atlygį. Remiantis šio reglamento 6 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa, ši pareiga atsiranda tuomet, kai ūkininkas dauginimo tikslais faktiškai panaudoja saugomos veislės augalinius produktus savo lauke. Tai reiškia, kad šis ūkininkas dar gali įvykdyti minėtą pareigą po to, kai pasėjo saugomos veislės augalinius produktus, o ši faktinio šių produktų panaudojimo lauke dauginimo tikslais data yra ne termino, per kurį turi būti sumokamas teisingas atlygis pagal leidžiančią nukrypti nuostatą, pabaigos data, o data, nuo kurios galima pareikalauti šio atlygio.

               25

               Remiantis minėta nuostata galima tvirtinti, kad ūkininkas dar gali įvykdyti pareigą sumokėti teisingą atlygį pagal leidžiančią nukrypti nuostatą po to, kai faktiškai pasėja saugomos veislės augalinius produktus, tačiau toje pačioje nuostatoje nenurodytas joks terminas, per kurį šis ūkininkas turi sumokėti šį atlygį, jeigu šis savininkas nenustatė jam termino pagal Reglamento Nr. 1768/95 6 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą.

               26

               Šiuo klausimu bendraatsakoviai Vogel ir Ispanijos vyriausybė iš esmės tvirtina, kad šis terminas yra neapibrėžtas. Jie remiasi būtent Reglamento Nr. 1768/95 6 straipsnio 1 dalimi ir šiuo klausimu nurodo, kad ši nuostata, nors reglamentuoja, kada atsiranda minėta pareiga mokėti, nenumato, iki kada ją reikia įvykdyti.

               27

               Vis dėlto tokiam aiškinimui negalima pritarti.

               28

               Pirma, kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 39 punkte, jeigu ūkininkui, kuris panaudojo auginant gautą saugomos augalų veislės dauginamąją medžiagą (ūkyje užaugintas sėklas), būtų leidžiama įvykdyti pareigą sumokėti teisingą atlygį pagal leidžiančią nukrypti nuostatą be jokio laiko apribojimo, taigi, neapibrėžtai remtis Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnyje įtvirtinta nukrypti leidžiančia nuostata, šio reglamento 94 straipsnyje numatyti ieškiniai netektų praktinio veiksmingumo. Be to, numatant galimybę pareikšti šiuos ieškinius bet kuriam šios pareigos mokėti neįvykdžiusiam pažeidėjui, šiuo 94 straipsniu draudžiama tai, kad šis pažeidėjas visuomet galėtų įvykdyti savo pareigą net ir po to, kai saugomos veislės savininkas atskleidžia slaptą saugomos augalų veislės naudojimą. Tai reiškia, kad veiksmingai pasinaudoti minėtais ieškiniais galima, tik jei nustatytas mokėjimo terminas.

               29

               Antra, primintina, kad kontroliuoti ir prižiūrėti, kaip naudojamos teisėtai auginamos saugomos veislės, yra saugomų augalų veislių savininkų išimtinė atsakomybė, ir jie yra priklausomi nuo atitinkamų ūkininkų sąžiningumo ir bendradarbiavimo (Sprendimo Geistbeck, C‑509/10, EU:C:2012:416, 42 punktas). Taigi, aiškiai apibrėžto termino ūkininkų pareigai sumokėti teisingą atlygį pagal leidžiančią nukrypti nuostatą įvykdyti nebuvimas gali juos paskatinti neribotai atidėlioti šį mokėjimą, tikintis jo išvengti. Tačiau, jeigu ūkininkams būtų leidžiama taip nevykdyti savo pareigų savininkams, tai prieštarautų Reglamento Nr. 1768/95 2 straipsnyje nurodytam tikslui išlaikyti deramą ūkininkų ir atitinkamų savininkų teisėtų abipusių interesų pusiausvyrą.

               30

               Nagrinėjant, ar mokėjimo terminas reikšmingose nuostatose iš tiesų numatytas, pažymėtina, kad iš Reglamento Nr. 1768/95 7 straipsnio 2 dalies matyti, jog prekybos metai, kuriais reikėtų sumokėti atlygį, prasideda liepos 1 d., o baigiasi kitų kalendorinių metų birželio 30 d. Nors ši nuostata susijusi su „smulkiųjų ūkininkų“ plotų, skirtų augalams auginti, nustatymu, ji rodo, kad šį reglamentą priėmusi institucija, nustatydama Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies taikymo sąlygas, prekybos metus, kuriais buvo panaudota auginant gauta saugomos augalų veislės dauginamoji medžiaga (ūkyje užaugintos sėklos), suvokė kaip reikšmingą terminą, per kurį turi būti sumokėtas teisingas atlygis pagal leidžiančią nukrypti nuostatą.

               31

               Taigi, per terminą, pasibaigusį prekybos metų, kuriais buvo panaudota auginant gauta saugomos augalų veislės dauginamoji medžiaga, tuo tikslu nesudarius sutarties su saugomos veislės savininku, pabaigoje, nesumokėjęs teisingo atlygio pagal leidžiančią nukrypti nuostatą, ūkininkas turi būti laikomas be leidimo atlikusiu vieną iš Reglamento Nr. 2100/94 13 straipsnio 2 dalyje nurodytų veiksmų, dėl kurių savininkas gali pareikšti šio reglamento 94 straipsnyje numatytus ieškinius.

               32

               Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip: kad galėtų pasinaudoti Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnyje numatyta nuostata, leidžiančia nukrypti nuo pareigos gauti atitinkamos saugomos augalų veislės savininko leidimą, ūkininkas, kuris, nesudaręs tuo tikslu sutarties su šiuo savininku, panaudojo auginant gautą saugomos augalų veislės dauginamąją medžiagą (ūkyje užaugintas sėklas), privalo sumokėti teisingą atlygį pagal leidžiančią nukrypti nuostatą per terminą, kuris baigiasi prekybos metų, kuriais ši medžiaga panaudota, pabaigoje, t. y. vėliausiai birželio 30 d. po pakartotinio pasėjimo dienos.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               33

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti tas teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

                     Kad galėtų pasinaudoti 1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje 14 straipsnyje numatyta nuostata, leidžiančia nukrypti nuo pareigos gauti atitinkamos saugomos augalų veislės savininko leidimą, ūkininkas, kuris, nesudaręs tuo tikslu sutarties su šiuo savininku, panaudojo auginant gautą saugomos augalų veislės dauginamąją medžiagą (ūkyje užaugintas sėklas), privalo sumokėti teisingą atlygį, mokėtiną pagal šio 14 straipsnio 3 dalies ketvirtą įtrauką, per terminą, kuris baigiasi prekybos metų, kuriais ši medžiaga panaudota, pabaigoje, t. y. vėliausiai birželio 30 d. po pakartotinio pasėjimo dienos.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


title: Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas 2005 m. balanžio 20 d. # Atomic Austria GmbH prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRHT). # Bendrijos prekių ženklas - Žodinis prekių ženklas ATOMIC BLITZ - Žodinio prekių ženklo ATOMIC savininko protestas - Ankstesnio prekių ženklo registracijos galiojimo pratęsimo įrodymas - VRDT nagrinėjimo apimtis - Protesto atmetimas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas. # Byla T-318/03.

text:
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (antroji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2005 m. balandžio 20 d.(*)

      „Bendrijos prekių ženklas – Žodinis prekių ženklas ATOMIC BLITZ – Žodinių nacionalinių prekių ženklų ATOMIC savininko protestas – Ankstesnio prekių ženklo registracijos galiojimo pratęsimo įrodymas – VRDT nagrinėjimo apimtis – Protesto atmetimas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas“
      Byloje T‑318/03
      Atomic Austria GmbH, įsteigta Altenmarkt (Austrija), atstovaujama advokatų G. Kucsko ir C. Schumacher,

      ieškovė,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą G. Schneider ir B. Müller,

      atsakovė,
      kita procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šalis
      Fabricas Agrupadas de Muñecas de Onil, SA, įsteigta Onil (Ispanija),

      dėl 2003 m. liepos 9 d. VRDT Antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 95/2003-2), susijusio su protesto procedūra tarp
         Atomic Austria GmbH ir Fabricas Agrupadas de Muñecas de Onil, SA, panaikinimo

      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas J. Pirrung, teisėjai A. W. H. Meij ir I. Pelikánová,
      posėdžio sekretorius  J. Plingers, administratorius,
      atsižvelgęs į 2003 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje gautą ieškinį,
      atsižvelgęs į 2004 m. vasario 3 d. Pirmosios instancijos kanceliarijoje gautą atsakymą į ieškinį,
      įvykus 2004 m. lapkričio 9 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Ginčo aplinkybės
      1       2000 m. lapkričio 13 d. Ispanijos bendrovė Fabricas Agrupadas de Muñecas de Onil, SA, remdamasi iš dalies pakeistu 1993 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11,
         1994, p. 1), Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pateikė paraišką įregistruoti
         prekių ženklą.

      2       Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra žodinis žymuo ATOMIC BLITZ.
      3       Pagal peržiūrėtą ir pataisytą 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų ženklų registravimo
         klasifikacijos, prekės ir paslaugos, kurioms buvo prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso 28 klasei ir atitinka šį aprašymą:
         „žaidimai ir žaislai; gimnastikos ir sporto reikmenys, nepriskirti prie kitų klasių“.

      4       2001 m. liepos 9 d. ši paraiška buvo paskelbta Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 60/2001.

      5       2001 m. spalio 3 d. bendrovė Atomic Austria GmbH (toliau – ieškovė), remdamasi Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktu, pateikė protestą dėl paraiškos įregistruoti
         prekių ženklą. Protestas buvo grindžiamas penkiais ankstesniais prekių ženklais, sudarytais iš žymens ATOMIC (toliau – ankstesni
         prekių ženklai), Austrijoje įregistruotais kaip:

      –       prekių ženklas Nr. 75 086, dėl kurio paraiška pateikta 1973 m. kovo 16 d. ir kuris įregistruotas 1973 m. rugpjūčio 23 d.,
      –       prekių ženklas Nr. 76 640, dėl kurio paraiška pateikta 1974 m. vasario 8 d. ir kuris įregistruotas 1974 m. kovo 15 d.,
      –       prekių ženklas Nr. 85 558, dėl kurio paraiška pateikta 1977 m. kovo 2 d. ir kuris įregistruotas 1977 m. gegužės 16 d.,
      –       prekių ženklas Nr. 97 370, dėl kurio paraiška pateikta 1981 m. kovo 27 d. ir kuris įregistruotas 1981 m. liepos 22 d.,
      –       prekių ženklas Nr. 106 849, dėl kurio paraiška pateikta 1984 m. birželio 28 d. ir kuris įregistruotas 1984 m. rugsėjo 10 d.
      6       Prie ieškovės protesto kiekvienam ankstesniam prekių ženklui buvo pridėtas išrašas iš Austrijos prekių ženklų registro su
         vertimu į anglų kalbą bei VRDT ieškovę atstovaujančio patentinio patikėtinio patvirtinimas, kad „<...> visos penkios registracijos
         yra galiojančios prekėms, nurodytoms išrašuose ir atitinkamuose mano vertimuose“. Ant išrašų nurodyta data buvo 1999 m. balandžio
         19 diena.

      7       2001 m. lapkričio 23 d. laišku VRDT Protestų skyrius informavo ieškovę, kad apie jos protestą pranešta paraišką pateikusiai
         bendrovei ir jai suteiktas keturių mėnesių terminas (iki 2002 m. kovo 23 d.) pateikti visus papildomus faktus, įrodymus ar
         pastabas, kurios, jos nuomone, būtinos grindžiant protestą.

      8       Prie šio laiško buvo pridėtas aiškinamasis raštas dėl grindžiant protestą reikalingų įrodymų (toliau – aiškinamasis raštas).
         Nei laiške, nei aiškinamajame rašte nebuvo aiškaus nurodymo pateikti konkrečius trūkstamus dokumentus.

      9       Per nustatytą terminą ieškovė nepateikė jokio papildomo dokumento, pagrindžiančio protestą.
      10     2002 m. gruodžio 9 d. sprendimu VRDT Protestų skyrius atmetė protestą, nes ieškovė per nustatytą terminą nepateikė ankstesnių
         prekių ženklų registracijos galiojimo pratęsimo įrodymų, patvirtinančių jų teisinį galiojimą.

      11     2003 m. sausio 17 d. ieškovė pareiškė apeliaciją dėl VRDT Protestų skyriaus sprendimo. Ieškovė tvirtina, kad Protestų skyrius
         neatsižvelgė į patentinio patikėtinio patvirtinimą, jog pateiktose išrašų kopijose nebuvo nieko, kas rodytų registracijos
         galiojimo pasibaigimą, ir kad Protestų skyrius turėjo aiškiai pareikalauti ieškovės pateikti trūkstamus dokumentus.

      12     2003 m. liepos 9 d. Sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT antroji Apeliacinė taryba atmetė apeliaciją dėl Protestų
         skyriaus sprendimo.

      13     Apeliacinė taryba pažymėjo, kad prie VRDT 2001 m. lapkričio 23 d. laiško pridėtame aiškinamajame rašte buvo aiškiai ir nedviprasmiškai
         sakoma, kad ankstesnių prekių ženklų registracijos galiojimo pratęsimas turi būti patvirtintas registracijos galiojimo pratęsimo
         sertifikatu ar kitu lygiaverčiu įrodymu. Ji nusprendė, kad VRDT ieškovę atstovaujančio patentinio patikėtinio ankstesnių prekių
         ženklų galiojimo patvirtinimas negali būti laikomas įrodymu, lygiaverčiu oficialiam registracijos galiojimo pratęsimo sertifikatui.
         Pagaliau ji pažymėjo, kad tai, jog aiškinamasis raštas buvo pridėtas prie 2001 m. lapkričio 23 d. laiško, skiria šią bylą
         nuo tų, kuriose Apeliacinė taryba priėmė ieškovės nurodytus sprendimus, kuriuose buvo nuspęsta, kad Protestų skyrius turėjo
         atsiųsti papildomą prašymą.

       Procesas
      14     2004 m. spalio 27 d. laišku VRDT pateikė kelias pastabas dėl pranešimo apie bylą.
      15     Po 2004 m. lapkričio 16 d. posėdžio Pirmosios instancijos teismas pasiūlė šalims pateikti teisės normas, reglamentuojančias
         prekių ženklo apsaugos laikotarpį Austrijos teisėje. Ieškovė ir VRDT į šį raginimą atsakė atitinkamai 2004 m. lapkričio 25 d.
         ir 2004 m. lapkričio 29 d. laiškais.

      16     Gavus šalių atsakymus, žodinė proceso dalis buvo baigta 2004 m. gruodžio 10 d.
       Šalių reikalavimai
      17     Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –       priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
      18     VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       atmesti ieškinį,
      –       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
      19     Savo ieškiniui paremti ieškovė nurodo tris ieškinio pagrindus: pagrindinį – kad Apeliacinė taryba nesukritikavo neatsižvelgimo
         į jos pateiktus įrodymus, ir du subsidiarius – kad Apeliacinė taryba nelaikė procedūros pažeidimu Protestų skyriui ieškovei
         nenurodžius tam tikrų trūkstamų dokumentų ir kad Apeliacinė taryba nepatvirtino, jog Protestų skyrius pažeidė teisėtų lūkesčių
         principą, nenurodydamas pasikeitusios savo praktikos.

       Dėl pirmojo ieškinio pagrindo dėl Protestų skyriaus neatsižvelgimo į pateiktus įrodymus
      20     Pirmąjį ieškinio pagrindą sudaro dvi dalys. Pirmoje dalyje ieškovė tvirtina, kad išrašas iš Austrijos prekių ženklų registro,
         kurį ji pateikė, yra pakankamas prekių ženklų registracijos galiojimo įrodymas. Antroje dalyje ji subsidiariai tvirtina, kad
         toks įrodymas buvo pateiktas patentinio patikėtinio patvirtinimu.

      21     Pirmiausia reikia išnagrinėti pirmą šio ieškinio pagrindo dalį.
       Šalių argumentai
      22     Ieškovė tvirtina, kad prie 2001 m. spalio 3 d. protesto pridėta medžiaga buvo pakankama. Ji mano, kad buvo pateikti 1995 m.
         gruodžio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių
         ženklo (OL L 303, p. 1), 16 taisyklės 2 dalyje reikalaujami įrodymai, nes oficialus registro išrašas apie ankstesnius prekių
         ženklus leido manyti, kad nagrinėjami prekių ženklai vis dar galioja. Iš tikrųjų, kaip mano ieškovė, jei išrašų padarymo metu
         ankstesnių prekių ženklų apsauga būtų, pavyzdžiui, pasibaigusi, Austrijos patentų biuras (Österreichisches Patentamt) būtų galėjęs juose tą pažymėti. Kadangi ieškovės pateiktuose su ankstesniais prekių ženklais susijusiuose išrašuose tokios
         žymos nėra, Protestų skyrius neturėjo jokios priežasties manyti, kad registracijos galiojimo laikas yra pasibaigęs.

      23     Be to, nuo išrašų padarymo momento iki protesto pateikimo nebuvo būtinas joks ankstesnių prekių ženklų galiojimo pratęsimas,
         išskyrus prekių ženklui Nr. 97 370. Todėl ieškovė mano, kad pagal aiškinamąjį raštą nereikėjo pateikti prekių ženklų galiojimo
         pratęsimo sertifikato ar jam lygiaverčio įrodymo.

      24     Per posėdį ieškovė pabrėžė, kad oficialiame dokumente nurodytas prekių ženklo apsaugos laikas negarantuoja, kad prekių ženklas
         bus būtinai saugomas per visą šį laikotarpį. Pirma, apsauga gali būti atnaujinta; iš tikrųjų Austrijoje registracija gali
         būti atnaujinama per šešis mėnesius nuo apsaugos galiojimo pasibaigimo. Antra, prekių ženklo galiojimas teismo sprendimu gali
         būti panaikintas nepasibaigus šiam terminui arba pats prekių ženklo savininkas gali atsisakyti savo prekių ženklo. Iš to ieškovė
         daro išadą, kad net prekių ženklo apsaugos laiko nurodymas negarantuoja, kad prekių ženklas bus tikrai saugomas iki nurodytos
         datos ir kad dėl to apsaugos laikas neturi tokios reikšmės kaip kitos prekių ženklo charakteristikos, pavyzdžiui, juo saugomų
         prekių ir paslaugų sąrašas.

      25     Be to, ieškovė per posėdį tvirtino, kad Österreichisches Patentamt neišduoda specialių prekių ženklo registracijos galiojimo pratęsimo sertifikatų. Esant tokiai situacijai, ieškovė nusprendė
         ankstesnių prekių ženklų galiojimą įrodyti registro išrašais.

      26     VRDT primena, kad protestą pateikusi šalis turi pateikti ankstesnių teisių, kuriomis grindžiamas protestas, buvimo įrodymus.
         Ankstesnio prekių ženklo įrodymas apima ir galimo jo galiojimo pratęsimo įrodymą. Iš tikrųjų, nepratęsus galiojimo, prekių
         ženklas nebegalioja ir nebėra kliūtis registruojant naujus prekių ženklus.

      27     VRDT teigia, kad prie ieškovės protesto pridėti Österreichisches Patentamt registro išrašai apie ankstesnius prekių ženklus neleido nustatyti ankstesnių prekių ženklų apsaugos galiojimo pasibaigimo
         datos – pagrindinio prekių ženklu suteikiamos teisės elemento. Ieškovei nepateikus konkrečių paaiškinimų dėl ankstesnių prekių
         ženklų apsaugos laiko, VRDT nusprendė, kad šis laikas yra dešimt metų. Taigi, šis laikas jau baigėsi visiems ankstesniems
         prekių ženklams, įregistruotiems nuo 1973 iki 1984 metų.

      28     VRDT, siūlydama mutatis mutandis taikyti principus, kurie buvo suformuluoti 2003 m. lapkričio 17 d. Pirmosios instancijos teismo nutartyje Strongline prieš VRDT – Scala (SCALA, T‑235/02, dar nepaskelbta Rinkinyje), taip pat tvirtina, kad tai, jog apsaugos galiojimo laiko pasibaigimo datos nematyti
         registro išrašuose, užkerta kelią kitai protesto procedūros šaliai su pakankamu užtikrintumu nustatyti ankstesnių prekių ženklų
         teisinį statusą ir kam jie priklauso. Todėl VRDT mano, kad vien pateikti išrašai neįrodo ankstesnių prekių ženklų egzistavimo.

      29     Posėdžio metu VRDT pridūrė, kad ieškovės pateikti išrašai jų pateikimo VRDT metu buvo per seni. Ji taip pat nurodė, kad net
         jei ieškovė negalėjo pateikti oficialaus prekių ženklo galiojimo pratęsimo sertifikato, vis dėlto ji galėjo įrodyti ankstesnių
         prekių ženklų galiojimo pratęsimą, pateikdama Austrijos teisės, reglamentuojančios prekių ženklų apsaugos laiką, ištraukas
         arba Österreichisches Patentamt ankstesnių prekių ženklų įregistravimo lydraščius.

      30     Be to, VRDT pateikė ne vieną argumentą, galintį patvirtinti šio ieškinio pagrindo pirmąją dalį bei prašymą panaikinti ginčijamą
         sprendimą.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      31     Pirmiausia, Pirmosios instancijos teismas primena, kad, kaip matyti iš Reglamento Nr. 40/94 penktos konstatuojamosios dalies,
         Bendrijos teisės aktai, susiję su prekių ženklais, nepakeičia valstybių narių prekių ženklus reguliuojančių teisės aktų. Šiuo
         reglamentu sukurta sistema įpareigoja VRDT atsižvelgti į ankstesnių nacionalinių prekių ženklų ar teisių egzistavimą.

      32     Šio reglamento 8 straipsnio 1 dalis, skaitoma kartu su 8 straipsnio 2 dalies a punkto ii ir iii papunkčiais, nustato, kad
         ankstesnio nacionalinio ar tarptautinio prekių ženklo, galiojančio valstybėje narėje, savininkas nustatytomis sąlygomis gali
         užprotestuoti Bendrijos prekių ženklo įregistravimą.

      33     Kaip matyti iš Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalies in fine procedūros dėl santykinių atsisakymo registruoti paraiškas pagrindų atveju, protestuojanti dėl Bendrijos prekių ženklo įregistravimo
         šalis, remdamasi nacionaliniu ankstesniu prekių ženklu, turi įrodyti apsaugos buvimą, o tam tikrais atvejais ir jos apimtį.

      34     Tačiau VRDT turi išnagrinėti, ar protesto procedūros metu yra tenkinamos nurodomos santykinių atsisakymo registruoti paraišką
         pagrindų taikymo sąlygos. Tokiu atveju ji turi įvertinti šalių nurodytų ir pateiktų faktų realumą ir jų įrodomąją galią.

      35     Jai gali būti nurodyta atsižvelgti, be kita ko, į nacionalinę teisę valstybės narės, kurioje ankstesnis prekių ženklas, kuriuo
         grindžiamas protestas, yra saugomas. Tokiu atveju VRDT ex officio, jos nuomone, tinkamomis priemonėmis, turi pasidomėti atitinkamos valstybės nacionaline teise, jei tokia informacija yra
         būtina, vertinant santykinių atsisakymo registruoti paraišką pagrindų taikymo sąlygas, ypač nurodytų faktų realumą ir šalių
         pateiktų dokumentų įrodomąją galią. Iš tikrųjų, apribojant VRDT atliekamo tyrimo faktinį pagrindą, iš jos neatimama teisė,
         be kita ko, atsižvelgti į protesto procedūroje dalyvaujančių šalių pateiktus tinkamus ir plačiai pripažintus faktus, tai yra
         tuos, kuriuos bet kuris asmuo gali žinoti arba apie kuriuos gali sužinoti iš viešai prieinamų šaltinių (2004 m. birželio 22 d.
         Pirmosios instancijos teismo Sprendimo Ruiz-Picasso ir kt. prieš VRDT –  DaimlerChrysler (PICARO), T‑185/02, dar nepaskelbto Rinkinyje, 29 punktas, kuris nėra ginčijamas apeliaciniame skunde).

      36     VRDT taip pat gali, jei mano tai esant reikalinga, paprašyti šalių pateikti paaiškinimus tam tikrais konkrečiais klausimais
         dėl nacionalinės teisės. Vis dėlto suinteresuota šalis neprivalo savo iniciatyva pateikti bendros informacijos apie atitinkamoje
         valstybėje galiojančią intelektinės nuosavybės teisę.

      37     VRDT pateiktų įrodymų ir faktų nagrinėjimas turi būti atliekamas nepažeidžiant šalių teisės į gynybą protesto procedūroje
         ir teisės į teisingą procesą principų. Jei prašymą dėl Bendrijos prekių ženklo pateikęs asmuo abejoja protestą pareiškusios
         šalies nurodytos ankstesnės teisės buvimą liudijančių dokumentų įrodomąja galia ar šios teisės apimtimi, jis gali šias abejones
         išreikšti VRDT procedūros metu, kuri turi kruopščiai išnagrinėti tokias pastabas.

      38     Vis dėlto VRDT negali atsisakyti visiškai įvertinti faktų ir pateiktų dokumentų, motyvuodama tuo, kad protestą pateikusi šalis
         savo iniciatyva turi pateikti išsamią informaciją ir įrodymus apie teisę valstybės narės, kurioje yra saugomas ankstesnis
         prekių ženklas, kuriuo grindžiamas protestas.

      39     Be to, pažymėtina, kad nei Reglamentas Nr. 40/94, nei Reglamentas Nr. 2868/95 nenurodo įrodymų, kuriuos turi pateikti protestą
         pateikusi šalis, siekdama įrodyti ankstesnės teisės buvimą, privalomos formos. Reglamentas Nr. 2868/95 16 taisyklės 2 dalyje
         tik nurodo, kad „jei protestas grindžiamas ankstesniu ženklu, kuris nėra Bendrijos prekės ženklas, prie protesto pranešimo
         turėtų būti pridėti ankstesnio ženklo registracijos arba paraiškos padavimo įrodymai, pavyzdžiui, registracijos pažymėjimas“.
         Be to, Reglamento Nr. 40/94 76 straipsnio 1 dalis, susijusi su VRDT procedūroje įrodymų pateikimu ir gavimu, numato tik nebaigtinį
         galimų priemonių sąrašą („<...> įrodymų pateikimo ir gavimo priemonės yra <...>“).

      40     Iš to, visų pirma, matyti, kad protestą pateikusi šalis yra laisva pateikti VRDT įrodymus, kuriuos ji mano esant reikalingus
         pagrįsti savo protestą, ir, antra, VRDT turi išnagrinėti visus pateiktus įrodymus, kad išsiaiškintų, ar jie iš tikrųjų yra
         ankstesnio prekių ženklo įregistravimo ar paraiškos dėl jo padavimo įrodymai, ir neturi teisės iš karto atmesti tam tikrų
         įrodymų kaip nepriimtinų dėl formos trūkumų.

      41     Šią išvada patvirtina ir valstybių narių administracinės praktikos skirtumai. Iš tikrųjų, jei VRDT galėtų nustatyti pateiktinų
         įrodymų formos reikalavimus, tai tam tikrais atvejais tokių įrodymų pateikimas šalims taptų neįmanomas. Taip galėjo atsitikti
         šioje byloje, kadangi ieškovė tvirtina, ko nepaneigė VRDT, kad Österreichisches Patentamt neišrašo oficialių dokumentų, patvirtinančių prekių ženklo registracijos atnaujinimą, ir dėl to ieškovė negalėjo pateikti
         tokio dokumento.

      42     Šioje byloje ieškovė pateikė 1999 m. balandžio 19 d. Österreichisches Patentamt padarytus išrašus. Ant penkių išrašų, atitinkančių kiekvieną ankstesnį prekių ženklą, grafa „Galioja iki“ buvo tuščia. Todėl
         šie dokumentai patvirtina ankstesnių prekių ženklų galiojimą išrašų padarymo metu, t. y. 1999 m. balandžio 19 d. Iš išrašų
         taip pat matyti, kad ankstesni prekių ženklai buvo įregistruoti atitinkamai 1973 m. rugpjūčio 23 d. (prekių ženklas Nr. 75 086),
         1974 m. kovo 15 d. (prekių ženklas Nr. 76 640), 1977 m. gegužės 16 d. (prekių ženklas Nr. 85 558), 1981 m. liepos 22 d. (prekių
         ženklas Nr. 97 370) ir 1984 m. rugsėjo 10 d. (prekių ženklas Nr. 106 849).

      43     Ieškovei nenurodžius konkrečios informacijos, Apeliacinė taryba preziumavo, kad prekių ženklų apsaugos laikas pagal Austrijos
         teisę yra dešimt metų nuo įregistravimo. Net jei, kaip matyti iš Pirmosios instancijos teismo siūlymu šalių pateiktų vidaus
         teisės taisyklių, yra akivaizdu, kad VRDT prezumpcija buvo teisinga, šiuo klausimu pastebėtina, kad VRDT, būdama specializuota
         Bendrijos įstaiga intelektinės nuosavybės srityje ir turinti didelę patirtį šioje srityje, neturėjo pasitenkinti paprasta
         pagrindinių faktų dėl ankstesnių prekių ženklų apsaugos prezumpcija. Iš tikrųjų, pirma, Apeliacinė taryba veikė prieštaringai,
         remdamasi preziumuojamu dešimties metų Austrijos prekių ženklo apsaugos terminu ir atsisakydama visiškai taikyti šią prezumpciją
         dėl apsaugos termino, vertindama ieškovės pateiktų registro išrašų reikšmę. Antra, iš šio sprendimo 31–41 punktų matyti, kad
         Apeliacinė taryba turėjo patikrinti prekių ženklų apsaugos laiką Austrijoje pagal šios valstybės teisę.

      44     Remiantis 1970 m. įstatymo dėl prekių ženklų apsaugos (Markenschutzgesetz) 19 straipsnio 1 dalimi, Austrijos prekių ženklo apsauga baigiasi praėjus dešimčiai metų nuo to mėnesio pabaigos, kurį prekių
         ženklas buvo įregistruotas. Šis terminas gali būti atnaujintas. Atnaujinimo atveju naujas dešimties metų apsaugos terminas
         pradedamas skaičiuoti kitą dieną po ankstesnio termino pasibaigimo, neatsižvelgiant į faktinę galiojimo pratęsimo datą.

      45     Iš to išplaukia, kad, siekiant išlaikyti apsaugą, kiekvieno ankstesnio prekių ženklo registracija turėjo būti atnaujinta kas
         dešimt metų. Šio sprendimo 42 punkte nurodytas faktas, kad visi ankstesni prekių ženklai galiojo 1999 m. balandžio 19 d.,
         reiškia, kad atitinkamai 1991 m. (prekių ženklui Nr. 97 370), 1993 m. (prekių ženklui Nr. 75 086), 1994 m. (prekių ženklui
         Nr. 76 640 ir prekių ženklui Nr. 106 849) ir 1997 m. (prekių ženklui Nr. 85 558) turėję būti registracijos atnaujinimai buvo
         iš tikrųjų atlikti. Taigi, tai reiškia, kad prekių ženklo Nr. 75 086 apsaugos laikas buvo iki 2003 m. rugpjūčio 31 d., prekių
         ženklo Nr. 76 640 – iki 2004 m. kovo 31 d., prekių ženklo Nr. 85 558 – iki 2007 m. gegužės 31 d., prekių ženklo Nr. 97 370
         – iki 2001 m. liepos 31 d. ir prekių ženklo Nr. 106 849 – iki 2004 m. rugsėjo 30 dienos.

      46     Priešingai nei tvirtina VRDT, ieškovės pateikti išrašai leido nustatyti ankstesnių prekių ženklų apsaugos pasibaigimo datą
         bei daryti išvadą, kad keturi iš penkių ankstesnių prekių ženklų (išskyrus prekių ženklą Nr. 97 370) vis dar galiojo Apeliacinės
         tarybos sprendimo priėmimo metu, t. y. 2003 m. liepos 9 dieną.

      47     Tai, kad išrašai jų pateikimo VRDT metu buvo daugiau nei 29 mėnesių senumo, negali paneigti tokios išvados. Iš tikrųjų net
         jei ieškovei būtų buvę geriau pateikti naujesnius išrašus, šio sprendimo 45 ir 46 punktuose esantis vertinimas nepriklauso
         nuo išrašų naujumo. Be to, akivaizdu, kad penkių ankstesnių prekių ženklų statusas nepasikeitė nuo išrašų padarymo momento
         iki jų pateikimo. Pagaliau ieškovės patentinis patikėtinis nusprendė pridėti savo ankstesnių prekių ženklų galiojimo patvirtinimo
         ištraukas, kad padengtų šį trūkstamą laikotarpį, kuris neišvengiamai susidaro pateikiant oficialius dokumentus.

      48     Taip pat atmestinas VRDT argumentas, kad ieškovė galėjo pateikti atitinkamas Austrijos teisės ištraukas arba Österreichisches Patentamt ankstesnių prekių ženklų įregistravimo sertifikatų lydraščius, kad įrodytų ankstesnių prekių ženklų registracijos pratęsimą.

      49     Iš tikrųjų, kaip nurodyta šio sprendimo 31–41 ir 43 punktuose, ieškovė neprivalėjo savo iniciatyva pateikti bendrą informaciją
         apie Austrijos prekių ženklų teisę.

      50     Lydraščiuose, sprendžiant pagal VRDT per posėdį kaip pavyzdį pateiktą jų tekstą, yra tik bendri teiginiai, kartojantys 1970 m.
         Markenschutzgesetz nuostatas dėl apsaugos laiko. Todėl šių lydraščių pateikimas neturėtų jokios reikšmės šioje byloje.

      51     Pagaliau dėl VRDT nurodytos teismų praktikos dėl pareigos pateikti tinkamą įrodymų ir dokumentų vertimą (minėta nutartis SCALA), Pirmosios instancijos teismas pastebi, kad, nors rungimosi principas reikalauja, jog kita Protesto procedūros šalis galėtų
         bylos kalba susipažinti su ieškovės pateiktais įrodymais, tačiau tai negali būti aiškinama taip, kad tokių įrodymų pakanka,
         norint įsitikinti ankstesnių prekių ženklų buvimu, nesikreipiant tai šaliai į patarėją ar visuotinai prieinamus informacijos
         šaltinius, nenurodytus pateiktuose įrodymuose.

      52     Todėl šio ieškinio pagrindo pirmoji dalis yra tenkintina.
      53     Todėl ginčijamas sprendimas yra naikintinas neatsižvelgiant į VRDT nurodytus argumentus, pagrindžiančius ieškovo pirmojo ieškinio
         pagrindo pirmą dalį, ir todėl Pirmosios instancijos teismui nereikia nagrinėti jų priimtinumo.

      54     Patenkinus pirmąjį ieškinio pagrindą, subsidiariai nurodyti pagrindai yra nenagrinėtini.
       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      55     Pagal Pirmosios instancijos teismo Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas,
         jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi VRDT pralaimėjo bylą, ji turi padengti ieškovės išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2003 m. liepos 9 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) antrosios apeliacinės
            tarybos sprendimą (byla R 95/2003-2).
      2.      Priteisti iš Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) bylinėjimosi išlaidas.

               Pirrung

               Meij

               Pelikánová

         Paskelbta 2005 m. balandžio 20 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                     Pirmininkas

               H. Jung

                     J. Pirrung

         * Proceso kalba: vokiečių.


1976 m. birželio 15 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Ute Wack prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 1-76.


1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Société Baxter, B. Braun Médical SA, Société Fresenius France ir Laboratoires Bristol-Myers-Squibb SA prieš Premier Ministre, Ministère du Travail et des Affaires sociales, Ministère de l'Economie et des Finances ir Ministère de l'Agriculture, de la Pêche et de l'Alimentation. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Conseil d'État - Prancūzija. # Byla C-254/97.


1986 m. rugsėjo 30 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # P. Agostini ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai. # Byla 233/83.


1980 m. lapkričio 20 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # François Gerin prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Priimtinumas - Patvirtinantis aktas. # Byla 806/79.