title: 2007 m. kovo 22 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # SIGLA SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Žodinio Bendrijos prekių ženklo VIPS paraiška - Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas VIPS - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis - Reglamento (EB) Nr. 40/94 74 straipsnis - Dispozityvumo principas - Teisė į gynybą. # Byla T-215/03.

text:
      Byla T‑215/03
      Sigla SA
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą
      (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo VIPS paraiška – Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas VIPS – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis – Reglamento (EB) Nr. 40/94 74 straipsnis – Dispozityvumo principas – Teisė į gynybą“
      Sprendimo santrauka
      1.      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus gerą vardą turinčio prekių ženklo savininko protestas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis)
      2.      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus gerą vardą turinčio prekių ženklo savininko protestas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis)
      3.      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus gerą vardą turinčio prekių ženklo savininko protestas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis)
      4.      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus gerą vardą turinčio prekių ženklo savininko protestas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis)
      5.      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus gerą vardą turinčio prekių ženklo savininko protestas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 5 dalis)
      6.      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus gerą vardą turinčio prekių ženklo savininko protestas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis)
      7.      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus gerą vardą turinčio prekių ženklo savininko protestas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis)
      8.      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus gerą vardą turinčio prekių ženklo savininko protestas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis)
      9.      Bendrijos prekių ženklas – Apeliacinė procedūra
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 62 straipsnio 1 dalis ir 74 straipsnis)
      1.      Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 5 dalis, kurioje numatytas anksčiau įregistruoto gerą vardą
         turinčio prekių ženklo apsaugos išplėtimas prekėms arba paslaugoms, kurios nėra panašios į tas, kurioms jis yra įregistruotas,
         turi būti aiškinama taip, kad ja gali būti grindžiamas protestas, pareikštas tiek dėl Bendrijos prekių ženklo paraiškos, kurioje
         nurodomos prekės ir paslaugos, netapačios ankstesniu prekių ženklu žymimoms prekėms ar paslaugoms ir nepanašios į jas, tiek
         dėl Bendrijos prekių ženklo paraiškos, kurioje nurodomos prekės, tapačios ankstesniu prekių ženklu žymimoms prekėms arba panašios
         į jas. Iš tikrųjų šios nuostatos aiškinimas negali suteikti gerą vardą turinčiam prekių ženklui mažesnės apsaugos tuo atveju,
         kai žymuo naudojamas tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, palyginti su atveju, kai žymuo naudojamas nepanašioms
         prekėms ar paslaugoms.

      (žr. 32–33 punktus)
      2.      Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 5 dalyje, kurioje numatytas anksčiau įregistruoto gerą vardą
         turinčio prekių ženklo apsaugos išplėtimas prekėms arba paslaugoms, kurios nėra panašios į tas, kurioms jis yra įregistruotas,
         be kita ko, leidžiama ankstesnio gerą vardą turinčio prekių ženklo savininkui užprotestuoti prekių ženklų, galinčių padaryti
         žalos ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui, registravimą. Ši žala gali atsirasti, jei ankstesnis prekių ženklas iš
         karto nebesiasocijuotų su prekėmis, kurioms jis buvo įregistruotas ir naudojamas. Ši galimybė susijusi su ankstesnio prekių
         ženklo „nuvertėjimu“ ar „laipsnišku nykimu“, kurie pasireiškia jo išskirtinumo ir įtakos visuomenėje praradimu. Tačiau nuvertėjimo
         galimybė iš esmės yra mažesnė, jei ankstesnį prekių ženklą sudaro žodis, kuris dėl jam būdingos reikšmės yra labai paplitęs
         ir dažnai vartojamas atskirai nuo iš jo sudaryto ankstesnio prekių ženklo. Tokiu atveju mažesnė tikimybė, kad ankstesnis prekių
         ženklas nuvertės dėl to, jog nagrinėjamą žodį perima prašomas įregistruoti prekių ženklas.

      (žr. 37–38 punktus)
      3.      Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 5 dalyje, kurioje numatytas anksčiau įregistruoto gerą vardą
         turinčio prekių ženklo apsaugos išplėtimas prekėms arba paslaugoms, kurios nėra panašios į tas, kurioms jis yra įregistruotas,
         be kita ko, leidžiama ankstesnio gerą vardą turinčio prekių ženklo savininkui užprotestuoti prekių ženklų, galinčių padaryti
         žalos ankstesnio prekių ženklo geram vardui, registravimą. Ši žala atsiranda, kai prekes ar paslaugas, žymimas prašomu įregistruoti
         prekių ženklu, visuomenė gali vertinti taip, kad sumažėja ankstesnio prekių ženklo patrauklumas. Šios žalos galimybė dažniausiai
         gali atsirasti tada, kai minėtoms prekėms ar paslaugoms būdingas požymis arba savybė gali padaryti neigiamą įtaką gerą vardą
         turinčio ankstesnio prekių ženklo reputacijai dėl savo tapatumo prašomam įregistruoti prekių ženklui arba panašumo į jį.

      (žr. 39 punktą)
      4.      Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 5 dalyje, kurioje numatytas anksčiau įregistruoto gerą vardą
         turinčio prekių ženklo apsaugos išplėtimas prekėms arba paslaugoms, kurios nėra panašios į tas, kurioms jis yra įregistruotas,
         be kita ko, leidžiama ankstesnio gerą vardą turinčio prekių ženklo savininkui užprotestuoti prekių ženklų, dėl kurių gali
         būti nesąžiningai pasinaudota ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu arba geru vardu, registravimą. Nesąžiningas pasinaudojimas
         ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu arba geru vardu dėl neteisėto prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimo apima
         atvejus, kai akivaizdžiai eksploatuojamas arba piktybiškai naudojamas garsus prekių ženklas arba kai bandoma pasinaudoti jo
         reputacija. Kitaip tariant, tai yra galimybė, kad gerą vardą turinčio prekių ženklo reputacija arba juo perteikiamos savybės
         bus perkeltos prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimoms prekėms, todėl prekyba jomis palengvės dėl susiejimo su gerą vardą
         turinčiu ankstesniu prekių ženklu. Šią pastarąją galimybę reikia skirti nuo Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte
         nurodytos galimybės supainioti. Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalyje nurodytais atvejais suinteresuotoji visuomenė sulygina
         prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, t. y. nustato ryšį tarp jų, tačiau jų nesupainioja. Todėl galimybės supainioti egzistavimas
         nėra šios nuostatos taikymo sąlyga.

      (žr. 40–41 punktus)
      5.      Skirtumą tarp galimybės nesąžiningai pasinaudoti Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 5 dalies, kurioje
         numatytas anksčiau įregistruoto gerą vardą turinčio prekių ženklo apsaugos išplėtimas prekėms arba paslaugoms, kurios nėra
         panašios į tas, kurioms jis yra įregistruotas, prasme ir galimybės supainioti šio reglamento 8 straipsnio 1 dalies b punkto
         prasme trumpai galima apibūdinti taip: galimybė supainioti egzistuoja tuomet, kai atitinkamas vartotojas gali atkreipti dėmesį
         į prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimą prekę arba paslaugą manydamas, kad tai yra prekė arba paslauga, kurios komercinė
         kilmė yra tokia pati kaip ir prekės arba paslaugos, žymimos ankstesniu prekių ženklu, kuris tapatus prašomam įregistruoti
         prekių ženklui arba panašus į jį. Tačiau galimybė, jog neteisėtai naudojant prašomą įregistruoti prekių ženklą būtų nesąžiningai
         pasinaudojama ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu arba geru vardu, egzistuoja tada, kai vartotojas, nebūtinai supainiodamas
         nagrinėjamos prekės arba paslaugos komercinę kilmę, dėmesį atkreipia į patį prašomą įregistruoti prekių ženklą ir nuperka
         juo pažymėtą prekę arba paslaugą todėl, kad ji pažymėta šiuo prekių ženklu, kuris yra tapatus gerą vardą turinčiam ankstesniam
         prekių ženklui arba panašus į jį.

      (žr. 42 punktą)
      6.      Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 5 dalimi, kurioje numatytas anksčiau įregistruoto gerą vardą
         turinčio prekių ženklo apsaugos išplėtimas prekėms arba paslaugoms, kurios nėra panašios į tas, kurioms jis yra įregistruotas,
         nesiekiama sukliudyti įregistruoti kiekvieno prekių ženklo, kuris tapatus gerą vardą turinčiam prekių ženklui arba panašus
         į jį. Šia nuostata siekiama leisti gerą vardą turinčio ankstesnio prekių ženklo savininkui pareikšti protestą dėl prekių ženklų,
         dėl kurių gali būti pakenkta ankstesnio prekių ženklo geram vardui ar skiriamajam požymiui arba nesąžiningai pasinaudota šiuo
         geru vardu arba skiriamuoju požymiu, registravimo. Šiuo atžvilgiu ankstesnio prekių ženklo savininkas neprivalo įrodyti, kad
         jo prekių ženklui faktiškai ir realiai kenkiama. Vis dėlto jis turi pateikti įrodymų, leidžiančių prima facie padaryti išvadą, kad egzistuoja ne hipotetinė galimybė ateityje nesąžiningai pasinaudoti ar pakenkti.

      Įmanoma, ypač protesto, kuris grindžiamas prekių ženklu, turinčiu išskirtinai gerą vardą, atveju, kad ne hipotetinė galimybė,
         jog ateityje prašomas įregistruoti prekių ženklas pakenks prekių ženklui, kuriuo grindžiamas protestas, arba juo bus nesąžiningai
         pasinaudota, yra tokia akivaizdi, kad nėra būtinybės protestą pareiškusiam asmeniui dėl to nurodyti arba įrodyti kitos faktinės
         aplinkybės. Tačiau neturėtų būti preziumuojama, kad taip yra visada.

      (žr. 46, 48 punktus)
      7.      Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 5 dalies, kurioje numatytas anksčiau įregistruoto gerą vardą
         turinčio prekių ženklo apsaugos išplėtimas prekėms arba paslaugoms, kurios nėra panašios į tas, kurioms jis yra įregistruotas,
         pagrindinė taikymo sąlyga yra ryšio tarp prašomo įregistruoti prekių ženklo ir ankstesnio prekių ženklo buvimas. Iš tiesų
         šioje nuostatoje nurodytos žalos atsiradimas yra prašomo įregistruoti prekių ženklo ir ankstesnio prekių ženklo tam tikro
         panašumo, dėl kurio atitinkama visuomenė juos abu susieja, t. y. nustato ryšį tarp jų, padarinys. Šio ryšio buvimas turi būti
         vertinamas visapusiškai, atsižvelgiant į visus svarbius konkrečios bylos veiksnius. Todėl juo ryškesnis ankstesnio prekių
         ženklo skiriamasis požymis ir juo geresnis jo vardas, juo lengviau bus pripažinta galimybė pakenkti.

      (žr. 47 punktą)
      8.      Nesant kitų svarbių įrodymų, ryšio tarp paslaugų, žymimu žodiniu žymeniu VIPS, kurį prašoma įregistruoti kaip Bendrijos prekių
         ženklą Nicos sutarties 9, 35 ir 42 klasėms priklausantiems „kompiuteriams ir magnetinėse laikmenose įrašytai programinei įrangai“,
         „pagalbai komercinės veiklos klausimais; kompiuteryje įrašytų duomenų tvarkymo paslaugoms“ bei „viešbučių, restoranų ir kavinių
         paslaugoms skirtų kompiuterių programavimo paslaugoms“, ir paslaugų, žymimų žodiniu prekių ženklu VIPS, anksčiau Ispanijoje
         įregistruotu minėtos sutarties 42 klasei priklausančioms „paslaugoms, susijusioms su vartojimui paruoštų maisto produktų ir
         gėrimų teikimu; restoranų, savitarnos restoranų, valgyklų, barų, kavinių ir apgyvendinimo paslaugoms“, nepakanka prima facie padaryti išvadą, kad egzistuoja ne hipotetinė galimybė, jog minėto žymens naudojimu bus pakenkta ankstesnio prekių ženklo
         skiriamajam požymiui ar geram vardui arba nesąžiningai jais pasinaudota Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio
         5 dalies prasme.

      Iš tikrųjų, pirma, kadangi žodis „VIPS“ yra anglų kalbos trumpinio VIP, labai plačiai ir dažnai vartojamo garsiems asmenims
         apibūdinti tiek tarptautiniu, tiek nacionaliniu lygmeniu, daugiskaitos forma, galimybė, kad naudojant prašomą įregistruoti
         prekių ženklą bus pakenkta ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui, yra ribota. Ši galimybė yra dar mažiau tikėtina,
         nes prašomas įregistruoti prekių ženklas žymi paslaugas, kurios skirtos konkrečiai ir neišvengiamai labiau ribotai visuomenės
         daliai. Tariamas ryšys tarp abiem prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų paslaugų šiomis aplinkybėmis yra nesvarbus,
         nes gerą vardą turinčio prekių ženklo išskirtinumo praradimas nepriklauso nuo šiuo prekių ženklu žymimų prekių ir paslaugų
         bei prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimų prekių ir paslaugų panašumo.

      Antra, prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimoms paslaugoms nebūdingas joks požymis ar savybė, galintys patvirtinti tikimybę,
         kad naudojant prašomą įregistruoti prekių ženklą bus pakenkta ankstesnio prekių ženklo geram vardui. Šiuo atžvilgiu vien ryšio
         tarp prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų paslaugų nepakanka ir jis nėra lemiamas. Žinoma, toks ryšys sustiprina
         tikimybę, kad visuomenė, susidūrusi su prašomu įregistruoti prekių ženklu, pagalvos ir apie ankstesnį prekių ženklą. Tačiau
         vien šios aplinkybės nepakanka, kad sumažėtų ankstesnio prekių ženklo patrauklumas. Taip gali atsitikti tik tuo atveju, jeigu
         įrodyta, kad prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimų paslaugų požymiai ar savybės gali potencialiai kenkti ankstesnio prekių
         ženklo geram vardui.

      Galiausiai galimybė nesąžiningai pasinaudoti ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu arba geru vardu galėtų atsirasti
         tik tuomet, jei atitinkamai visuomenei, nepainiojant prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų paslaugų kilmės, pareiškėjo
         programinė įranga taptų ypač patraukli vien dėl to, kad ji žymima prekių ženklu, tapačiu gerą vardą turinčiam ankstesniam
         prekių ženklui. Pastarojo savininkui nenurodžius jo ankstesniam prekių ženklui būdingų konkrečių savybių ir būdo, kaip jos
         galėtų palengvinti prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimų paslaugų teikimą, vien savybės, paprastai siejamos su gerą vardą
         turinčių greito maisto restoranų tinklo prekių ženklu, negali būti laikomos galinčiomis suteikti naudos kompiuterių programavimo
         paslaugoms, net jeigu jos skirtos viešbučiams ar restoranams.

      (žr. 61–64, 67, 71–73 punktus)
      9.      Kai Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) apeliacinei tarybai pateikiama apeliacija dėl
         sprendimo patenkinti protestą, ji turi iš naujo iš esmės išnagrinėti protestą tiek teisiniu, tiek faktiniu požiūriais.

      Tuo atveju, kai Apeliacinė taryba mano, jog vienas iš santykinių atmetimo pagrindų, kuriuo remiasi protestą pareiškęs asmuo
         ir kurį savo sprendime patvirtina Protestų skyrius, yra nepagrįstas, nurodytas protesto nagrinėjimas iš naujo iš esmės reiškia,
         kad Apeliacinė taryba, prieš panaikindama Protestų skyriaus sprendimą, taip pat turi patikrinti, ar protestas gali būti patenkinamas
         remiantis kitu santykiniu atmetimo pagrindu, kurį protestą pareiškęs asmuo nurodė Protestų skyriuje ir kurį pastarasis atmetė
         arba kurio nenagrinėjo.

      (žr. 96–97 punktus)
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (penktoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2007 m. kovo 22 d.(*)

      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo VIPS paraiška – Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas VIPS – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis – Reglamento (EB) Nr. 40/94 74 straipsnis – Dispozityvumo principas – Teisė į gynybą“
      Byloje T‑215/03
      SIGLA SA, įsteigta Madride (Ispanija), atstovaujama advokato E. Armijo Chávarri,

      ieškovė,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą I. de Medrano Caballero ir G. Schneider,

      atsakovę,
      dalyvaujant kitai procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šaliai
      Elleni Holding BV, įsteigtai Alphen aan de Rijn (Nyderlandai),

      dėl ieškinio, pareikšto dėl 2003 m. balandžio 1 d. VRDT trečiosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1127/2000-3), susijusio
         su protesto procedūra tarp Sigla SA ir Elleni Holding BV,

      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas M. Vilaras, teisėjai F. Dehousse ir D. Šváby,
      posėdžio sekretorė B. Pastor, kanclerio pavaduotoja,
      susipažinęs su 2003 m. birželio 13 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu ieškiniu,
      susipažinęs su 2003 m. spalio 3 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu atsakymu į ieškinį,
      atsižvelgęs į žodinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. lapkričio 14 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Ginčo aplinkybės
      1        1997 m. vasario 7 d. Elleni Holding BV, remdamasi pataisytu 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994,
         p. 1), pateikė VRDT Bendrijos prekių ženklo paraišką.

      2        Prekių ženklas, kurį buvo prašoma įregistruoti (toliau – prašomas įregistruoti prekių ženklas), yra žodinis žymuo VIPS.

      3        Prekės ir paslaugos, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir pataisytos 1957 m. birželio 15 d.
         Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 9, 35 ir 42 klasėms ir pagal kiekvieną
         iš jų apibūdinamos taip:

      –        „kompiuteriai ir magnetinėse laikmenose įrašyta programinė įranga“, priskiriami 9 klasei;
      –        „pagalba komercinės veiklos klausimais; kompiuteryje įrašytų duomenų tvarkymo paslaugos“, priskiriamos 35 klasei;
      –        „kompiuterių programavimas; viešbučių, maisto ir gėrimų parūpinimo, kavinių-restoranų paslaugos“, priskiriami 42 klasei.
      4        1999 m. balandžio 23 d. laišku, skirtu VRDT, Elleni Holding apribojo Bendrijos prekių ženklo paraiškoje nurodytą 42 klasės paslaugų sąrašą šiomis paslaugomis: „viešbučių, maisto ir
         gėrimų parūpinimo, kavinių-restoranų paslaugoms skirtas kompiuterių programavimas“. 1999 m. balandžio 26 d. VRDT šį apribojimą
         patvirtino.

      5        1999 m. birželio 14 d. Bendrijos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 46/99.

      6        1999 m. rugsėjo 14 d. Sigla SA, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 1 dalimi, pareiškė protestą dėl prašomo prekių ženklo įregistravimo.

      7        Protestas buvo grindžiamas ieškovei priklausančiu žodiniu prekių ženklu VIPS, anksčiau įregistruotu Ispanijoje Nicos sutarties
         42 klasės paslaugoms, kurios apibūdinamos taip: „Paslaugos, susijusios su vartojimui paruoštų maisto produktų ir gėrimų tiekimu;
         restoranai; savitarnos restoranai, valgyklos, barai, kavinės, viešbučių paslaugos“ (toliau – ankstesnis prekių ženklas). Be
         to, Sigla tvirtino, kad prekių ženklas VIPS yra plačiai žinomas Ispanijoje 1883 m. kovo 20 d. Paryžiaus konvencijos dėl pramoninės
         nuosavybės apsaugos, paskutinį kartą peržiūrėtos 1967 m. liepos 11 d. Stokholme ir iš dalies pakeistos 1979 m. rugsėjo 28 d.
         (Recueil des traités des Nations unies, 828 tomas, Nr. 11847, p. 108), 6a straipsnio prasme „paslaugų, susijusių su vartojimui paruoštų maisto produktų ir gėrimų
         teikimu; restoranų; paslaugų, susijusių su barais ir kavinėmis; mažmeninės prekybos vartojimo prekėmis ir dovanomis, maisto
         produktais, spauda, knygomis, audiovizualinėmis prekėmis, fotografijos reikmenimis, parfumerijos prekėmis, priežiūros priemonėmis,
         drabužiais, žaislais ir programine įranga parduotuvių ir parduotuvių, siūlančių tokias paslaugas kaip filmų nuoma bei nuotraukų
         gamyba, eksploatavimo“ atžvilgiu pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 2 dalies c punktą. Protestas buvo pareikštas dėl
         visų Bendrijos prekių ženklo paraiškoje nurodytų prekių ir paslaugų.

      8        Protestas buvo grindžiamas pagrindais, nurodytais Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte ir 8 straipsnio 5 dalyje.

      9        2000 m. vasario 18 d. Elleni Holding, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 44 straipsnio 1 dalimi, apribojo paraiškoje įregistruoti pateiktą 42 klasei priskiriamų paslaugų
         sąrašą „viešbučių, restoranų ir kavinių paslaugoms skirto kompiuterių programavimo paslaugomis“.

      10      2000 m. rugsėjo 28 d. Sprendimu Nr. 2221/2000 VRDT protestų skyrius patenkino protestą dėl 42 klasės paslaugų ir atmetė jo
         dalį, susijusią su 9 ir 35 klasei priskiriamomis prekėmis ir paslaugomis. Iš esmės Protestų skyrius nurodė: kadangi paslaugos,
         kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, ir prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimos prekės ir paslaugos skiriasi, nepaisant
         žymenų, dėl kurių kilo ginčas, tapatumo, nėra galimybės supainioti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto prasme.
         Tačiau Protestų skyrius nurodė, jog minėto reglamento 8 straipsnio 5 dalis taikytina 42 klasei priskiriamoms paslaugoms dėl
         to, kad, pirma, ieškovė įrodė, jog jos ankstesnis prekių ženklas VIPS turi gerą vardą Ispanijos rinkoje, ir, antra, prašomu
         įregistruoti prekių ženklu gali būti pakenkta ankstesnio prekių ženklo geram vardui arba juo nesąžiningai pasinaudota, atsižvelgiant
         į ryšį, kuris egzistuoja tarp abiejų rūšių nagrinėjamų paslaugų.

      11      2000 m. lapkričio 22 d. Elleni Holding, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 57–62 straipsniais, pateikė apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.

      12      2003 m. balandžio 1 d. Sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas), apie kurį ieškovei buvo pranešta 2003 m. balandžio 3 d.,
         Trečioji apeliacinė taryba patenkino Elleni Holding apeliaciją ir panaikino Protestų skyriaus sprendimą.

      13      Iš esmės Apeliacinė taryba manė, kad ieškovė įrodė savo ankstesnio prekių ženklo gerą vardą Ispanijoje, tačiau nenurodė priežasčių,
         dėl kurių prašomu įregistruoti prekių ženklu būtų galima pakenkti ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui ar geram vardui
         arba nesąžiningai jais pasinaudoti. Todėl, neįrodžius vienos iš 8 straipsnio 5 dalyje įtvirtintų prielaidų, minėtas straipsnis
         šiuo atveju negali būti taikomas. Be to, Apeliacinė taryba manė, kad nereikėjo nagrinėti ieškovės argumentų, pateiktų jos
         atsiliepime į Elleni Holding apeliaciją ir šiuo atveju susijusių su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto taikymu, nes minėta apeliacija
         buvo grindžiama tik šio reglamento 8 straipsnio 5 dalimi, todėl ieškovė negalėjo išplėsti apeliacijos dalyko savo atsiliepime,
         pateiktame Apeliacinei tarybai. Kitaip galėjo būti tik tuo atveju, jei ieškovė Reglamento Nr. 40/94 59 straipsnyje nurodyta
         forma ir per šiame straipsnyje nustatytą terminą būtų pateikusi atskirą apeliaciją, kuria būtų siekiama iš dalies panaikinti
         Protestų skyriaus sprendimą.

       Šalių reikalavimai
      14      Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
      15      VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        atmesti tą ieškinio dalį, kuri susijusi su priekaištu dėl Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies pažeidimo,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
      16      Dėl to, kad ieškinys susijęs su priekaištu dėl teisės į gynybą ir Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnyje įtvirtinto dispozityvumo
         principo pažeidimo, VRDT nepateikia konkrečių reikalavimų ir nurodo, jog pasikliauja Pirmosios instancijos teismo nuomone.

       Dėl teisės
      17      Savo ieškinį ieškovė grindžia dviem pagrindais. Pirmasis pagrindas, kuris yra pagrindinis, susijęs su Reglamento Nr. 40/94
         8 straipsnio 5 dalies pažeidimu. Antrasis pagrindas, kuris yra papildomas, susijęs su teisės į gynybą ir minėto reglamento
         74 straipsnyje įtvirtinto dispozityvumo principo pažeidimu.

       Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies pažeidimu
       Šalių argumentai
      18      Pirmiausia ieškovė ginčija Apeliacinės tarybos tvirtinimą, kad ji nepateikė jokių argumentų ir įrodymų, susijusių su nurodytomis
         faktinėmis aplinkybėmis, t. y. su galima žala, kuri būtų padaryta ankstesniam prekių ženklui dėl prašomo įregistruoti prekių
         ženklo naudojimo arba su nauda, kurią pastarasis prekių ženklas nesąžiningai gautų iš ankstesnio prekių ženklo. Šiuo klausimu
         ieškovė nurodo savo rašytinių pastabų, 2000 m. vasario 11 d. ir gegužės 17 d. pateiktų Protestų skyriui, taip pat Apeliacinei
         tarybai pateikto savo atsiliepimo į Elleni Holding apeliaciją ištraukas.

      19      Ieškovės nuomone, iš šių ištraukų matyti, kad jos protestas tiek, kiek jis grindžiamas Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalimi,
         remiasi tokiais paaiškinimais: pirma, ieškovė pasiekė tai, kad jos ankstesnį prekių ženklą Ispanijos visuomenė pripažintų
         prestižiniu ir kokybišku, ir yra galimybė, jog su šiuo prekių ženklu siejamus teigiamus „įspūdžius“ vartotojai priskirs Elleni Holding prekėms. Antra, ieškovė skyrė dideles investicijas reklamai ir savo paslaugų populiarinimui, platindama ir įtvirtindama savo
         prekių ženklą, o tai nesąžiningai galėtų įgyti prašomas įregistruoti prekių ženklas. Trečia, Elleni Holding nepateikė jokių įrodymų dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimo teisėtumo. Ketvirta, galimybę, kad prašomas įregistruoti
         prekių ženklas įgis ankstesnio prekių ženklo prestižą, reputaciją ar gerą vardą, sustiprina tai, kad prekybos sritys, susijusios
         su prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimomis paslaugomis, yra giminingos. Todėl Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies
         taikymo reikalavimai šiuo atveju yra įvykdyti.

      20      Antra, ieškovė nurodo, kad Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies formuluotėje naudojama tariamoji nuosaka („būtų nesąžiningai
         pasinaudota <...> arba <...> pakenkta <...>“), kaip ginčijamo sprendimo 44 punkte konstatavo Apeliacinė taryba, nurodo, jog
         vien paprastos tikimybės, grindžiamos logine ir dedukcine analize, pakaktų patvirtinti, kad nesąžiningai pasinaudojama ankstesnio
         prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu. Iš tikrųjų tol, kol  ginčijamas žymuo dar neįregistruotas, nereikalaujamas
         materialinis nesąžiningo pasinaudojimo įrodymas. Trečioji apeliacinė taryba šį požiūrį pripažino ir išdėstė savo 2001 m. balandžio
         25 d. Sprendime (byla HOLLYWOOD, Nr. R‑283/1999‑3).

      21      Trečia, ieškovė nurodo, kad Apeliacinė taryba klaidingai manė, jog Protestų skyrius savo vertinimą, susijusį su Reglamento
         Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalyje nurodytos galimybės supainioti buvimu, grindė paprasčiausiu ryšiu tarp paslaugų, žymimų prekių
         ženklais, dėl kurių kilo ginčas. Į šį ryšį Protestų skyrius atsižvelgė tik tam, kad patikrintų tokios galimybės egzistavimą.
         Ieškovės nuomone, VRDT instancijos galimybę susieti prekes, žymimas žymenimis, dėl kurių kilo ginčas, pripažįsta veiksniu,
         galinčiu sustiprinti galimybę nesąžiningai pasinaudoti ankstesniu prekių ženklu, ir tai įrodo 1999 m. lapkričio 15 d. Protestų
         skyriaus sprendimas Nr. 1219/1999 bei VRDT trečiosios apeliacinės tarybos sprendimas ankstesniame punkte nurodytoje byloje
         HOLLYWOOD.

      22      Ketvirta, ieškovė mano, jog šiuo atveju Apeliacinės tarybos pateiktas Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies aiškinimas
         prieštarauja šio reglamento 61 ir kitų straipsnių nuostatoms ir 1999 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimui
         Procter & Gamble prieš VRDT (BABY‑DRY) (T‑163/98, Rink. p. II‑2383, 43 punktas). Šiuo klausimu ieškovė tvirtina, kad jeigu Apeliacinė taryba abejojo dėl ieškovės
         pozicijos, ji turėjo, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 61 straipsnio 2 dalimi, paprašyti ieškovės ją paaiškinti.

      23      Penkta, ieškovė pateikia Pirmosios instancijos teismui VRDT protestų skyriaus sprendimus Nr. 531/2000 ir Nr. 621/2001, priimtus
         panašiose bylose ir patvirtinančius ieškovės poziciją šioje byloje dėl Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies aiškinimo.

      24      VRDT mano, jog ir Protestų skyrius, ir Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad, pirma, žymenys, dėl kurių kilo ginčas,
         yra tapatūs, ir, antra, kad ieškovė įrodė, jog jos prekių ženklas, kuriuo grindžiamas protestas, įgijo gerą vardą Ispanijoje
         42 klasei priskiriamų „paslaugų, susijusių su vartojimui paruoštų maisto produktų ir gėrimų tiekimu; savitarnos restoranų,
         valgyklų, barų, kavinių“ atžvilgiu.

      25      Be to, Apeliacinė taryba teisingai manė, kad įrodymas, jog prašomas įregistruoti prekių ženklas nesąžiningai įgytų ankstesnio
         prekių ženklo skiriamąjį požymį ar gerą vardą arba jiems pakenktų Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies prasme, gali
         būti grindžiamas tikimybėmis. Tačiau, kaip patvirtino Apeliacinė taryba, ieškovė nei 2000 m. vasario 11 d. ir 2000 m. gegužės
         17 d. Protestų skyriui pateiktose pastabose, nei atsiliepime į Elleni Holding apeliaciją nepateikė įtikinamų argumentų, galinčių įrodyti tokią galimybę. Taigi Apeliacinė taryba nesuklydo atlikdama tyrimą
         dėl  Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies taikymo.

      26      VRDT pripažįsta, kad ieškovės nuoroda 2000 m. vasario 11 d. Protestų skyriui pateiktose pastabose  į investicijas ir reklaminę
         veiklą, lėmusias jos prekių ženklo, kuriuo grindžiamas protestas, didelį žinomumą, yra tinkamas argumentas įrodant šio prekių
         ženklo gerą vardą. Tačiau ieškovė nepaaiškino, kaip šis argumentas susijęs su Elleni Holding pateikta paraiška įregistruoti. Dėl ieškovės argumento, susijusio su aplinkybe, kad Elleni Holding neįrodė, jog egzistuoja prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimą pateisinantis pagrindas, VRDT pažymi, jog pati ieškovė,
         kaip prašomo prekių ženklo registracijai prieštaraujanti šalis, turėjo pateikti objektyvių įrodymų, leidžiančių padaryti išvadą,
         kad Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis turi būti taikoma šioje byloje.

      27      VRDT pažymi, kad pritaria Apeliacinės tarybos išvadai, jog ieškovės nurodyto ryšio tarp paslaugų, žymimų atitinkamai ankstesniu
         prekių ženklu ir prašomu įregistruoti prekių ženklu, nepakanka padaryti išvadai, kad egzistuoja galimybė nesąžiningai pasinaudoti
         ankstesniu prekių ženklu arba jam pakenkti. Šiuo atžvilgiu VRDT nurodo, jog, pačios ieškovės nuomone, ryšys tarp prekių, žymimų
         žymenimis, dėl kurių kilo ginčas, yra tik aplinkybė, galinti sustiprinti tokią galimybę. Taigi, kadangi tokios galimybės egzistavimas
         nebuvo įrodytas, negali būti keliamas klausimas dėl jos padidėjimo.

      28      Be to, aplinkybė, kad Elleni Holding apribojo prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimas 42 klasės paslaugas (žr. 9 punktą), įrodo, kad ji neketina nesąžiningai
         pasinaudoti ankstesniu prekių ženklu ir galimybė prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimu pakenkti ankstesniam prekių
         ženklui yra abejotina.

      29      Galiausiai dėl ieškovės argumento, kad Apeliacinė taryba turėjo jos paprašyti paaiškinti savo poziciją dėl minėtos galimybės
         egzistavimo, VRDT pateikia kontrargumentą, jog Apeliacinė taryba nėra atsakinga už ieškovės protesto spragas. VRDT nuomone,
         Apeliacinė taryba, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 74 straipsniu, nagrinėja tik protesto procedūros šalių nurodytus pagrindus
         ir bet kokia jos vienai iš šalių pateikta nuoroda į trūkstamas faktines ar teisines aplinkybes  pažeistų kitos šalies interesus,
         taip pat rungimosi principą, kuris taikomas inter partes procedūrai VRDT.

      30      Bet kuriuo atveju VRDT nurodo, kad 2001 m. sausio 3 d. rašytiniame prašyme, kuriame nurodomi Apeliacinei tarybai pateiktos
         apeliacijos pagrindai, Elleni Holding jau nurodė, kad nėra ieškovės argumentų, galinčių  įrodyti, jog dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimo būtų nesąžiningai
         pasinaudota  ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu, arba jiems būtų pakenkta. Todėl ieškovė negali tvirtinti,
         kad ji nežinojo šio argumento, į kurį atsakė savo atsiliepime į Elleni Holding apeliaciją.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      31      Pirmiausia reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalį „ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus,
         pareikštas registruoti prekių ženklas neregistruojamas, jeigu jis yra tapatus ankstesniam prekių ženklui arba panašus į jį,
         ir turi būti registruojamas prekėms arba paslaugoms, kurios nėra panašios į tas, kurioms yra įregistruotas ankstesnis prekių
         ženklas, jeigu, kalbant apie ankstesnį Bendrijos prekių ženklą, pareikštas registruoti prekių ženklas turi gerą vardą Bendrijoje
         arba, kalbant apie ankstesnį nacionalinį prekių ženklą, pareikštas registruoti prekių ženklas turi gerą vardą toje valstybėje
         narėje ir jeigu dėl prekių ženklo vartojimo be rimtos priežasties gali atsirasti galimybė nesąžiningai įgyti pranašumą arba
         pakenkti ankstesnio prekių ženklo išskirtinumui ar jo geram vardui“.

      32      Minėtos nuostatos formuluotėje nurodomas prekių ženklas, kurį prašoma įregistruoti prekėms arba paslaugoms, netapačioms ankstesniu
         prekių ženklu žymimoms prekėms ar paslaugoms arba nepanašioms į jas. Tačiau dėl prejudicinio klausimo, susijusio su  1988 m.
         gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40,
         1989, p. 1) 5 straipsnio 2 dalies, kurios norminis turinys iš esmės tapatus Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies norminiam
         turiniui, aiškinimu, Teisingumo Teismas nusprendė, jog atsižvelgiant į reglamentavimo, kuris apima ir minėtos direktyvos 5 straipsnio
         2 dalį, bendrą struktūrą ir tikslus, šios nuostatos aiškinimas negali suteikti gerą vardą turinčiam prekių ženklui mažesnės
         apsaugos tuo atveju, kai žymuo naudojamas tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, palyginti su atveju, kai žymuo naudojamas
         nepanašioms prekėms ar paslaugoms. Kitaip tariant, remiantis Teisingumo Teismo pateiktu išaiškinimu, tuo atveju, kai žymuo
         naudojamas tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, gerą vardą turinčio prekių ženklo apsauga turi būti bent jau tokia
         pati kaip ir tuo atveju, kai žymuo naudojamas nepanašioms prekėms ar paslaugoms (2003 m. sausio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo
         Davidoff, C‑292/00, Rink. p. I‑389, 24–26 punktai ir 2003 m. spalio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo Adidas-Salomon ir Adidas Benelux, C‑408/01, Rink. p. I‑12537, 19–22 punktai).

      33      Todėl Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis pagal analogiją turi būti aiškinama taip, kad ja gali būti grindžiamas protestas,
         pareikštas tiek dėl Bendrijos prekių ženklo paraiškos, kurioje nurodomos prekės ir paslaugos, netapačios ankstesniu prekių
         ženklu žymimoms prekėms ar paslaugoms arba nepanašios į jas, tiek dėl Bendrijos prekių ženklo paraiškos, kurioje nurodomos
         prekės, tapačios ankstesniu prekių ženklu žymimoms prekėms arba panašios į jas.

      34      Be to, iš Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies formuluotės matyti, kad jai taikyti nustatomos šios sąlygos: pirma, prekių
         ženklų, dėl kurių kilo ginčas, tapatumas arba panašumas; antra, ankstesnio prekių ženklo, kuriuo grindžiamas protestas, geras
         vardas ir, trečia, galimybė, kad dėl neteisėto prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimo būtų nesąžiningai pasinaudota
         ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu arba jiems būtų pakenkta. Kadangi šios sąlygos yra kumuliacinės,
         nesant nors vienos iš jų, minėta nuostata netaikoma (2005 m. gegužės 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Spa Monopole prieš VRDT – Spa-Finders Travel Arrangements (SPA‑FINDERS), T‑67/04, Rink. p. II‑1825, 30 punktas).

      35      Siekiant geriau apibrėžti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalyje nurodytą galimybę, reikia nurodyti, kad pagrindinė prekių
         ženklo funkcija neginčijamai yra „kilmės nuoroda“ (žr. Reglamento Nr. 40/94 septintą konstatuojamąją dalį). Tačiau prekių
         ženklas veikia ir kaip priemonė, perduodanti informaciją apie juo žymimų prekių ar paslaugų išskirtines savybes arba požymius,
         arba juo perteikiami tokie vaizdai ir įspūdžiai, pavyzdžiui, prabanga, gyvenimo būdas, išskirtinumas, nuotykiai, jaunystė.
         Šia prasme prekių ženklui būdinga ekonominė vertė skiriasi nuo prekių ar paslaugų, kurioms jis yra įregistruotas, ekonominės
         vertės. Nagrinėjama informacija, kurią perduoda gerą vardą turintis prekių ženklas arba kuri su juo siejama, suteikia prekių
         ženklui didelę vertę ir jis tampa saugotinu, ypač dėl to, kad daugeliu atvejų prekių ženklo geras vardas yra jo savininko
         didelių pastangų ir investicijų rezultatas. Todėl Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis užtikrina gerą vardą turinčio
         prekių ženklo apsaugą visų paraiškų įregistruoti tapačius ar panašius prekių ženklus, galinčius pakenkti jo reputacijai, atžvilgiu,
         net jeigu prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimos prekės ar paslaugos nėra tapačios prekėms ar paslaugoms, kurioms buvo
         įregistruotas gerą vardą turintis prekių ženklas.

      36      Konkrečiai kalbant apie 34 punkte nurodytą trečiąją sąlygą, reikia išanalizuoti tris skirtingas galimybes, t. y. kad neteisėtas
         naudojimasis prašomu įregistruoti prekių ženklu, pirma, pakenks ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui, antra, pakenks
         ankstesnio prekių ženklo geram vardui arba, trečia, bus nesąžiningai pasinaudota ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu
         ar geru vardu (34 punkte nurodyto sprendimo SPA‑FINDERS 43–53 punktai; taip pat žr. generalinio advokato F. G. Jacobs išvados 32 punkte nurodytam sprendimui Adidas-Salomon ir Adidas Benelux (Rink. p. I‑12540), 36–39 punktus). Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies formuluotės atžvilgiu pakanka, kad egzistuotų
         viena iš nurodytų galimybių tam, kad ši nuostata būtų taikoma. Taigi trečiąją iš 34 punkte nurodytų kumuliacinių sąlygų sudaro
         joje alternatyviai nurodytos trys galimybės.

      37      Žala, kurią neteisėtas prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimas padarytų ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui,
         gali atsirasti, jei ankstesnis prekių ženklas iš karto nebesiasocijuotų su prekėmis, kurioms jis buvo įregistruotas ir naudojamas
         (žr. 34 punkte nurodyto sprendimo SPA-FINDERS 43 punktą). Ši galimybė susijusi su ankstesnio prekių ženklo „nuvertėjimu“ ar „laipsnišku nykimu“, kurie pasireiškia jo išskirtinumo
         ir įtakos visuomenėje praradimu (generalinio advokato F. G. Jacobs išvados 36 punkte nurodytam sprendimui Adidas-Salomon ir Adidas Benelux 37 punktas).

      38      Tačiau nuvertėjimo galimybė iš esmės yra mažesnė, jei ankstesnį prekių ženklą sudaro žodis, kuris dėl jam būdingos reikšmės
         yra labai paplitęs ir dažnai vartojamas atskirai nuo iš jo sudaryto ankstesnio prekių ženklo. Tokiu atveju mažesnė tikimybė,
         kad ankstesnis prekių ženklas nuvertės dėl to, jog nagrinėjamą žodį perima prašomas įregistruoti prekių ženklas. 34 punkte
         nurodytame sprendime SPA‑FINDERS (44 punktas) Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad dėl žodžio „spa“ dažno vartojimo, pavyzdžiui, Belgijos miestui
         Spa ir Belgijos Spa-Francorchamps automobilių trasai arba apskritai hidroterapijai skirtoms vietoms, kaip antai garinės turkiškos
         pirtys ar saunos, įvardyti, galimybė, jog kitas prekių ženklas, taip pat turintis žodinį elementą „Spa“, pakenks prekių ženklo
         SPA skiriamajam požymiui, atrodo ribota.

      39      Toliau kalbat apie žalą, kurią neteisėtas prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimas gali padaryti ankstesnio prekių ženklo
         geram vardui, reikia nurodyti, jog ši žala atsiranda, kai prekes ar paslaugas, žymimas prašomu įregistruoti prekių ženklu,
         visuomenė gali vertinti taip, kad sumažėja ankstesnio prekių ženklo patrauklumas (34 punkte nurodyto sprendimo SPA-FINDERS 46 punktas). Šios žalos galimybė dažniausiai gali atsirasti tada, kai minėtoms prekėms ar paslaugoms būdingas požymis arba
         savybė gali padaryti neigiamą įtaką gerą vardą turinčio ankstesnio prekių ženklo reputacijai dėl savo tapatumo prašomam įregistruoti
         prekių ženklui arba panašumo į jį.

      40      Galiausiai, nesąžiningas pasinaudojimas ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu arba geru vardu turi būti suprantamas
         kaip apimantis atvejus, kai akivaizdžiai eksploatuojamas arba piktybiškai naudojamas garsus prekių ženklas arba kai bandoma
         pasinaudoti jo reputacija (34 punkte nurodyto sprendimo SPA‑FINDERS 51 punktas). Kitaip tariant, tai yra galimybė, kad gerą vardą turinčio prekių ženklo reputacija arba juo perteikiamos savybės
         bus perkeltos prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimoms prekėms, todėl prekyba jomis palengvės dėl susiejimo su gerą vardą
         turinčiu ankstesniu prekių ženklu.

      41      Šią galimybę reikia skirti nuo Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytos galimybės supainioti. Remiantis
         nusistovėjusia teismų praktika, galimybė supainioti egzistuoja, jeigu visuomenė gali manyti, jog prašomu įregistruoti prekių
         ženklu žymimos prekės ar paslaugos pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės, kuri pagamino ar suteikė ankstesniu prekių
         ženklu pažymėtas prekes ar paslaugas, arba ekonomiškai susijusių įmonių (2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo
         sprendimo Oberhauser prieš VRDT – Petit Liberto (Fifties), T‑104/01, Rink. p. II‑4359, 25 punktas; taip pat pagal analogiją žr. 1998 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Canon, C‑39/97, Rink. p. I‑5507, 29 punktą ir 1999 m. birželio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Rink. p. I‑3819, 17 punktą). Tačiau Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalyje nurodytais atvejais suinteresuotoji
         visuomenė susieja prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, t. y. nustato ryšį tarp jų, tačiau jų nesupainioja (pagal analogiją
         žr. 32 punkte nurodyto sprendimo Adidas-Salomon ir Adidas Benelux 29 punktą). Todėl galimybės supainioti egzistavimas nėra šios nuostatos taikymo sąlyga (pagal analogiją žr. 1997 m. lapkričio
         11 d. Teisingumo Teismo sprendimo SABEL, C‑251/95, Rink. p. I‑6191, 20 punktą).

      42      Remiantis pateiktais paaiškinimais, skirtumą tarp galimybės nesąžiningai pasinaudoti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies
         prasme ir galimybės supainioti trumpai galima apibūdinti taip: galimybė supainioti egzistuoja tuomet, kai atitinkamas vartotojas
         gali atkreipti dėmesį į prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimą prekę arba paslaugą manydamas, kad tai yra prekė arba paslauga,
         kurios komercinė kilmė yra tokia pati kaip ir prekės arba paslaugos, žymimos ankstesniu prekių ženklu, kuris tapatus prašomam
         įregistruoti prekių ženklui arba panašus į jį. Tačiau galimybė, jog neteisėtai naudojant prašomą įregistruoti prekių ženklą
         būtų nesąžiningai pasinaudojama ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu arba geru vardu, egzistuoja tada, kai vartotojas,
         nebūtinai supainiodamas nagrinėjamos prekės arba paslaugos komercinę kilmę, dėmesį atkreipia į patį prašomą įregistruoti prekių
         ženklą ir nuperka juo pažymėtą prekę arba paslaugą todėl, kad ji pažymėta šiuo prekių ženklu, kuris yra tapatus gerą vardą
         turinčiam ankstesniam prekių ženklui arba panašus į jį.

      43      Antra, reikia išnagrinėti, kokius įrodymus protestą pareiškęs asmuo – gerą vardą turinčio ankstesnio prekių ženklo savininkas
         – turi pateikti, kad įrodytų protesto pagrindą, įtvirtintą Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalyje.

      44      Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalies antrą sakinį procedūroje dėl atsisakymo
         registruoti santykiniais pagrindais VRDT nagrinėja tiktai šalių nurodytus faktus, įrodymus bei argumentus ir siekiamą reikalavimų
         patenkinimo būdą. Ši nuostata buvo išaiškinta taip, kad VRDT instancijos, įskaitant Apeliacinę tarybą, priimdamos sprendimą
         protesto procedūroje, savo nuomonę gali grįsti tik santykiniais atmetimo pagrindais, kuriais rėmėsi suinteresuotoji šalis,
         bei tik šios šalies nurodytais ir su santykiniais atmetimo pagrindais susijusiais faktais ir įrodymais (2003 m. rugsėjo 23 d.
         Pirmosios instancijos teismo sprendimo Henkel prieš VRDT – LHS (UK) (KLEENCARE), T‑308/01, Rink. p. II‑3253, 32 punktas; 2004 m. birželio 22 d. Pirmosios instancijos tesimo sprendimo Ruiz-Picasso ir kt. prieš VRDT – DaimlerChrysler (PICARO), T‑185/02, Rink. p. II‑1739, 28 punktas).

      45      Tačiau taip pat buvo nuspręsta, kad apribojant atliekamo protesto tyrimo faktinį pagrindą neatimama teisė atsižvelgti ne tik
         į protesto procedūroje dalyvaujančių šalių aiškiai nurodytus faktus, bet ir į plačiai žinomus faktus, tai yra tuos, kurie
         bet kuriam asmeniui gali būti žinomi arba kuriuos galima sužinoti iš viešai prieinamų šaltinių (44 punkte nurodyto sprendimo
         PICARO 29 punktas).

      46      Be to, reikia nurodyti, kad Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalimi nesiekiama sukliudyti įregistruoti kiekvieno prekių
         ženklo, kuris tapatus gerą vardą turinčiam prekių ženklui arba panašus į jį. Šia nuostata siekiama leisti gerą vardą turinčio
         ankstesnio prekių ženklo savininkui pareikšti protestą dėl prekių ženklų, kurie gali pakenkti ankstesnio prekių ženklo geram
         vardui ar skiriamajam požymiui arba nesąžiningai pasinaudoti šiuo geru vardu arba skiriamuoju požymiu, registravimo. Šiuo
         atžvilgiu pažymėtina, kad ankstesnio prekių ženklo savininkas neprivalo įrodyti, kad jo prekių ženklui faktiškai ir realiai
         kenkiama. Vis dėlto jis turi pateikti įrodymų, leidžiančių prima facie padaryti išvadą, kad egzistuoja ne hipotetinė galimybė ateityje nesąžiningai pasinaudoti ar pakenkti (34 punkte nurodyto
         sprendimo SPA FINDERS 40 punktas).

      47      Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies pagrindinė taikymo sąlyga yra ryšio tarp prašomo įregistruoti prekių ženklo ir
         ankstesnio prekių ženklo buvimas. Iš tiesų šioje nuostatoje nurodytos žalos atsiradimas yra prašomo įregistruoti prekių ženklo
         ir ankstesnio prekių ženklo tam tikro panašumo, dėl kurio atitinkama visuomenė juos abu susieja, t. y. nustato ryšį tarp jų,
         padarinys (34 punkte nurodyto sprendimo SPA FINDERS 41 punktas). Šio ryšio buvimas turi būti vertinamas visapusiškai, atsižvelgiant į visus svarbius konkrečios bylos veiksnius
         (pagal analogiją žr. sprendimo Adidas-Salomon ir Adidas Benelux 29 ir 30 punktus). Todėl juo ryškesnis ankstesnio prekių ženklo skiriamasis požymis ir juo geresnis jo vardas, juo lengviau
         bus pripažinta galimybė pakenkti (pagal analogiją žr. 1999 m. rugsėjo 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo General Motors, C‑375/97, Rink. p. I‑5421, 30 punktą).

      48      Iš visų šių paaiškinimų matyti, kad protestą pareiškęs asmuo, ketinantis remtis Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalyje
         nurodytu santykiniu atmetimo pagrindu, turi nurodyti ankstesnį prekių ženklą, kuriuo grindžiamas protestas, ir įrodyti jo
         gerą vardą. Atsižvelgiant į 47 punkte nurodytame sprendime General Motors (30 punktas) pateiktus paaiškinimus, kurie pagal analogiją taikytini šioje byloje, įmanoma, ypač protesto, kuris grindžiamas
         prekių ženklu, turinčiu išskirtinai gerą vardą, atveju, kad ne hipotetinė galimybė, jog ateityje prašomas įregistruoti prekių
         ženklas pakenks prekių ženklui, kuriuo grindžiamas protestas, arba juo nesąžiningai pasinaudos, yra tokia akivaizdi, kad nėra
         būtinybės protestą pareiškusiam asmeniui dėl to nurodyti arba įrodyti kitą faktinę aplinkybę. Tačiau neturėtų būti preziumuojama,
         kad taip yra visada. Iš tikrųjų įmanoma, kad iš pirmo žvilgsnio gali pasirodyti, jog prašomas įregistruoti prekių ženklas
         negali sukurti vienos iš trijų Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalyje nurodytų galimybių gerą vardą turinčio ankstesnio
         prekių ženklo atžvilgiu, nepaisant to, kad jis yra tapatus ankstesniam prekių ženklui arba panašus į jį. Tokiu atveju protestas
         turi būti atmetamas kaip nepagrįstas, jeigu tokios ne hipotetinės pakenkimo arba nesąžiningo pasinaudojimo galimybės ateityje
         negalima įrodyti kitomis aplinkybėmis, kurias turi nurodyti bei pagrįsti protestą pareiškęs asmuo.

      49      Šiuo atveju pirmiausia reikia konstatuoti, kad Apeliacinė taryba neginčijo Protestų skyriaus išvados, pagal kurią žymenys,
         dėl kurių kilo ginčas, yra tapatūs. Be to, Apeliacinė taryba atmetė Elleni Holding argumentus, kad ieškovė nepateikė pakankamai įrodymų dėl savo ankstesnio prekių ženklo gero vardo Ispanijoje ir, kaip ir
         Protestų skyrius, pripažino, jog toks geras vardas egzistuoja tokių 42 klasei priskiriamų prekių atžvilgiu: „paslaugos, susijusios
         su vartojimui paruoštų maisto produktų ir gėrimų tiekimu; restoranai; savitarnos restoranai, valgyklos, barai, kavinės“ (ginčijamo
         sprendimo 31 punktas).

      50      Taigi Apeliacinė taryba manė, jog ieškovė patenkino dvi iš trijų Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies taikymo sąlygų.
         Tačiau ji nurodė, jog ieškovė nepateikė jokių argumentų ar įrodymų, galinčių patvirtinti, kad dėl prašomo įregistruoti prekių
         ženklo naudojimo bus pasisavintas ankstesnio prekių ženklo geras vardas arba jam bus pakenkta  (ginčijamo sprendimo 47 punktas).
         Šiuo atžvilgiu Apeliacinė taryba nurodė, kad, priešingai nei tvirtinama Protestų skyriaus sprendime, vienintelės svarbios
         aplinkybės, kurią nurodė ieškovė, t. y. paprasčiausio ryšio tarp paslaugų, žymimų prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas,
         egzistavimo, nepakanka (ginčijamo sprendimo 46 punktas). Todėl Apeliacinė taryba nurodė, kad ieškovės pareikštas protestas
         turi būti atmestas, nes nebuvo įvykdyta viena iš Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies taikymo sąlygų.

      51      Taigi ginčijamas sprendimas turi būti suprantamas taip, kad Apeliacinė taryba šiuo atveju negalėjo nustatyti, kad egzistuoja
         galimybė, jog naudojant prašomą įregistruoti prekių ženklą nesąžiningai naudojamasi ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu
         ar geru vardu arba jiems pakenkiama, nepaisant žymenų, dėl kurių kilo ginčas, tapatumo ir ankstesnio prekių ženklo gero vardo.

      52      Iš to matyti, kad, vertinat ginčijamo sprendimo teisėtumą reikia ištirti, ar šiuo atveju egzistavo bent viena iš trijų galimybių,
         nurodytų Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalyje. Siekiant atlikti šį tyrimą pirmiausia reikia patikrinti, ar VRDT instancijose
         ieškovė, be to, kad tarp paslaugų, žymimų prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, egzistuoja tariamas ryšys, nurodė kitas
         aplinkybes, į kurias Apeliacinė taryba galėtų atsižvelgti vertindama nagrinėjamas galimybes.

      53      Savo ieškinyje ieškovė šiuo atžvilgiu nurodo dideles pastangas, susijusias su reklama, kurias ji dėjo populiarindama savo
         prekes bei platindama ir įtvirtindama savo ankstesnį prekių ženklą. Būtina konstatuoti, kad ši aplinkybė svarbi tik įrodant
         ankstesnio prekių ženklo gerą vardą, kurį ginčijamas sprendimas pripažino. Tačiau vien šios su reklama susijusios pastangos
         negali įrodyti, jog egzistuoja galimybė, kad naudojant prašomą įregistruoti prekių ženklą būtų nesąžiningai pasinaudojama
         ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu arba jiems būtų pakenkta Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies
         prasme, todėl šiuo atveju jos nesvarbios.

      54      Be to, ieškovė nurodo aplinkybę, kad Ispanijos visuomenė pripažintų ankstesnį prekių ženklą „prestižiniu ir kokybišku“. Ieškinyje
         ieškovė tokiomis pačiomis aplinkybėmis cituoja savo pastabas, 2000 m. vasario 11 d. pateiktas Protestų skyriui, kuriose ji
         rėmėsi sisteminga ankstesnio prekių ženklo, siejamo su „patvirtinta nagrinėjamų prekių ir paslaugų kokybe“, reklama. Tose
         pačiose pastabose ieškovė pateikė savo ankstesnio prekių ženklo „prestižo ir gero vardo įrodymų“ (evidence of the prestige and reputation).

      55      Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad šiose pastabose restoranus VIPS ieškovė apibūdino kaip įstaigas, kurioms būdingas
         labai lankstus darbo laikas (nuo ryto iki 3 val. nakties), kurios dirba visas savaitės dienas, taip pat ir sekmadieniais bei
         švenčių dienomis, ir kuriose praktiškai nenutrūkstamai teikiamos maitinimo paslaugos pagal visiems restoranams bendrą valgiaraštį.
         Be to, ji pateikė kelias straipsnių, pasirodžiusių spaudoje arba knygose, ištraukas, iš kurių matyti, jog Ispanijos visuomenė
         VIPS laiko neformalios ir atsipalaiduoti padedančios aplinkos vietomis, ypač patraukliomis jaunimui, kur galima bet kuriuo
         metu apsirūpinti maisto produktais ir apsipirkti.

      56      Be to, VIPS restoranai tarp kitų gerai žinomų greito maisto restoranų tinklų arba kaip priešingybė kokybiško maisto restoranams
         nurodyti būtent šiose ištraukose:

      –        „Galima eiti nuo Moncloa iki Ispanijos aikštės stebint McDonald, VIPS ir Pan’s & Company“.
      –        „Išskirtiniams svečiams buvo kruopščiai parinktas kokybiško maisto restoranas, tačiau Willy Banks ir Al Oerter norėjo tik
         mėsainių. Jau praėjo šiek tiek laiko, tačiau reikalai nepasikeitė. Pernai Maurice Greene savo pasaulio rekordą atšventė pirmą
         valandą nakties nuėjęs į VIPS valgyti mėsainių <...>“.

      –        „Kalbant apie restoranus, tai VIPS ir Burger King“.
      57      Šiuo atžvilgiu reikia nurodyti, kad nors kai kurie greito maisto restoranų tinklų prekių ženklai greitai įgyja neginčijamą
         gerą vardą, jie paprastai ir nesant priešingų įrodymų nesiasocijuoja su išskirtiniu prestižu ar aukšta kokybe, nes greito
         maisto restoranų sektorius greičiau siejamas su tokiomis savybėmis kaip greitumas ar prieinamumas ir tam tikru atžvilgiu –
         jaunyste, nes tokios rūšies įstaigose lankosi labai daug jaunimo.

      58      Atsižvelgiant į šiuos paaiškinimus, neaiškios ir nepagrįstos nuorodos, kurias ieškovė pateikė savo pastabose Protestų skyriui,
         susijusios su VIPS restorane siūlomų prekių ir paslaugų „prestižu ir reputacija“ arba „pripažinta kokybe“, nėra rėmimasis
         prestižu ar išskirtinai aukšta kokybe, tariamai siejama su jos ankstesniu prekių ženklu VIPS. Iš tikrųjų atrodo, kad ieškovė
         tiek savo pastabose VRDT, tiek ieškinyje supainiojo prekių ženklo gero vardo ir jo tariamo prestižo ar išskirtinių savybių
         sąvokas. Neturėtų būti daroma prielaida, kad kiekvienas gerą vardą turintis prekių ženklas vien dėl to gero vardo asocijuojasi
         su prestižu ar aukšta kokybe. Todėl ginčijamame sprendime teisingai neatsižvelgta į tariamai su ankstesniu prekių ženklu siejamą
         prestižą.

      59      Jeigu ieškinyje ieškovės pateikta nuoroda į išskirtinį jos ankstesnio prekių ženklo prestižą turi būti suprantama kaip rėmimasis
         pirmą kartą šia faktine aplinkybe Pirmosios instancijos teisme, reikia priminti, jog Pirmosios instancijos teismui pateiktu
         ieškiniu siekiama patikrinti VRDT apeliacinių tarybų sprendimo teisėtumą Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnio prasme (2003 m.
         kovo 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Alcon prieš VRDT – Dr. Robert Winzer Pharma (BSS), T‑237/01, Rink. p. II‑411, 61 punktas; 2003 m. kovo 6 d. Pirmosios instancijos tesimo sprendimo DaimlerChrysler prieš VRDT (Calandre), T‑128/01, Rink. p. II‑701, 18 punktas ir 2003 m. liepos 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Alejandro prieš VRDT – Anheuser-Busch (BUDMEN), T‑129/01, Rink. p. II‑2251, 67 punktas). Ši teisėtumo peržiūra turi būti atliekama atsižvelgiant į Apeliacinei tarybai nurodytas
         faktines ir teisines aplinkybes (2003 m. kovo 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Unilever prieš VRDT (Kiaušinio formos tabletė), T‑194/01, Rink. p. II‑383, 16 punktas; 2003 m. spalio 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Éditions Albert René prieš VRDT – Trucco (Starix), T‑311/01, Rink. p. II‑4625, 70 punktas). Tai reiškia, kad ši nauja faktinė aplinkybė turi būti atmesta kaip nepriimtina,
         nes ją nagrinėdamas Pirmosios instancijos teismas neapsiribotų vien ginčijamo sprendimo faktinėmis aplinkybėmis (šiuo klausimu
         žr. minėto sprendimo Starix 73 punktą ir 2004 m. birželio 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo „Drie Mollen sinds 1818“ prieš VRDT – Nabeiro Silveria (Galáxia), T‑66/03, Rink. p. II‑1765, 46 ir 47 punktus).

      60      Galiausiai ieškovė nurodo, kad Elleni Holding nepateikė įrodymų dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo teisėto naudojimo. Tačiau šiuo klausimu reikia priminti, kad bent
         vienos iš trečioje ir paskutinėje Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies taikymo sąlygoje nurodytų galimybių buvimas logiškai
         turėtų būti nagrinėjamas prieš tariamo „teisėtumo“ įvertinimą. Jeigu pasirodo, kad nėra nė vienos iš šių trijų galimybių,
         negali būti trukdoma įregistruoti arba naudoti prašomą įregistruoti prekių ženklą, nes tokiu atveju tokio ženklo naudojimo
         teisėtumas yra nesvarbus.

      61      Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, jog ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba teisingai tvirtino, kad vienintelė svarbi aplinkybė,
         kurią ieškovė nurodė Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalyje įtvirtintam santykiniam atmetimo pagrindui pagrįsti, yra ryšys
         tarp paslaugų, žymimų abiem prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas. Todėl reikia patikrinti, ar teisingai Apeliacinė taryba
         manė, kad šios aplinkybės nepakanka įrodyti bent vienai iš trijų pirmiau apibūdintų ir šioje nuostatoje nurodytų galimybių.

      62      Pirma, dėl galimybės, kad prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimas kenkia ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui,
         kitaip vadinamos šio prekių ženklo „nuvertėjimu“ ar „laipsnišku nykimu“, paaiškintu 37 ir 38 punktuose, reikia nurodyti, jog
         žodis „VIPS“ yra anglų kalbos trumpinio VIP (angliškai „Very Important Person“, t. y. labai svarbus asmuo), labai plačiai
         ir dažnai vartojamo garsiems asmenims apibūdinti tiek tarptautiniu, tiek nacionaliniu lygmeniu, daugiskaitos forma. Tokiomis
         aplinkybėmis galimybė, kad naudojant prašomą įregistruoti prekių ženklą bus pakenkta ankstesnio prekių ženklo skiriamajam
         požymiui, yra ribota.

      63      Be to, ši galimybė šiuo atveju yra dar mažiau tikėtina, nes prašomas įregistruoti prekių ženklas žymi „viešbučių, maisto ir
         gėrimų parūpinimo, kavinių-restoranų paslaugoms skirto kompiuterių programavimo“ paslaugas, kurios skirtos konkrečiai visuomenei,
         tiksliau tariant, minėtų įstaigų savininkams. Dėl šios priežasties prašomą įregistruoti prekių ženklą, jeigu būtų leista jį
         įregistruoti, dėl naudojimo greičiausiai žinotų tik ši santykinai ribota visuomenės dalis, o tai akivaizdžiai sumažintų ankstesnio
         prekių ženklo nuvertėjimo ar laipsniško nykimo, kurie pasireiškia jo išskirtinumo ir įtakos visuomenėje praradimu, galimybę.

      64      Šių vertinimų neturėtų paneigti ieškovės nurodytas tariamas ryšys tarp abiem prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų
         paslaugų. Iš tikrųjų, kaip ginčijamo sprendimo 46 punkte teisingai nurodė Apeliacinė taryba, nurodytas ryšys šiomis aplinkybėmis
         yra nesvarbus, nes gerą vardą turinčio prekių ženklo išskirtinumo praradimas nepriklauso nuo šiuo prekių ženklu žymimų prekių
         ir paslaugų bei prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimų prekių ir paslaugų panašumo.

      65      Iš to matyti, kad ginčijamame sprendime teisingai tvirtinama, jog nėra galimybės, kad dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo
         naudojimo nuvertės ankstesnio prekių ženklo skiriamasis požymis.

      66      Antra, reikia patikrinti, ar dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimo yra galimybė pakenti ankstesnio prekių ženklo
         geram vardui. Kaip jau buvo nurodyta 39 punkte, kalbama apie tai, jog ankstesnio prekių ženklo gero vardo susiejimas su tapačiu
         arba panašiu prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimomis prekėmis arba paslaugomis gali lemti ankstesnio prekių ženklo nuvertėjimą
         arba suteršimą dėl to, kad prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimoms prekėms ar paslaugoms būdingas konkretus požymis ar
         savybė gali padaryti neigiamą įtaką ankstesnio prekių ženklo reputacijai.

      67      Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, jog prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimoms paslaugoms nebūdingas joks požymis ar savybė,
         galintys patvirtinti tikimybę taip pakenkti ankstesniam prekių ženklui. Ieškovė nenurodė ir a fortiori neįrodė tokio požymio ar savybės. Vien ryšio tarp prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų paslaugų nepakanka ir jis
         nėra lemiamas. Žinoma, toks ryšys sustiprina tikimybę, kad visuomenė, susidūrusi su prašomu įregistruoti prekių ženklu, pagalvos
         ir apie ankstesnį prekių ženklą.  Tačiau vien šios aplinkybės nepakanka, kad sumažėtų ankstesnio prekių ženklo patrauklumas.
         Taip gali atsitikti tik tuo atveju, jeigu įrodyta, kad prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimų paslaugų požymiai ar savybės
         gali potencialiai kenkti ankstesnio prekių ženklo geram vardui. Tačiau toks įrodymas šiuo atveju nebuvo pateiktas.

      68      Todėl Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad nėra galimybės pakenti ankstesnio prekių ženklo geram vardui.

      69      Galiausiai reikia įvertinti, ar naudojant prašomą įregistruoti prekių ženklą yra galimybė nesąžiningai pasinaudoti ankstesnio
         prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu. Kaip jau buvo nurodyta 40–42 punktuose, šią galimybę reikia skirti nuo Reglamento
         Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytos galimybės supainioti, nes to paties straipsnio 5 dalyje nurodytos galimybės
         atveju visuomenė nebūtinai supainiotų prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas.

      70      Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad argumentas, jog visuomenė, kuriai skirtas prašomas įregistruoti prekių ženklas, bus linkusi
         įsigyti šiuo prekių ženklu pažymėtą programinę įrangą manydama, kad ją sukūrė arba naudoja gerą vardą turintys restoranai
         VIPS, turi būti nagrinėjamas vertinant galimybę supainioti, kurią nurodo Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte
         esantis, o ne to paties straipsnio 5 straipsnyje įtvirtintas santykinis atmetimo pagrindas. Iš tikrųjų galimybe supainioti
         ieškovė grindė savo protestą, tačiau ją atmetė Protestų skyrius ir ji nebuvo iš naujo nagrinėjama ginčijamame sprendime, o
         tam ieškovė nepritaria pateikdama antrąjį pagrindą, kuris bus analizuojamas vėliau.

      71      Tačiau galimybė nesąžiningai pasinaudoti ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu arba geru vardu galėtų atsirasti tik
         tuomet, jei atitinkamai visuomenei, nepainiojant prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų paslaugų kilmės, Elleni Holding programinė įranga taptų ypač patraukli vien dėl to, kad ji žymima prekių ženklu, tapačiu gerą vardą turinčiam ankstesniam
         prekių ženklui VIPS.

      72      Vis dėl to šiuo atveju nėra jokios aplinkybės, galinčios įrodyti ankstesniame punkte nurodytą galimybę. Taigi, kaip teisingai
         nurodė Apeliacinė taryba, vien ryšio tarp prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų paslaugų nepakanka. Iš tikrųjų, norint
         pripažinti, kad dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimo būtų nesąžiningai pasinaudota ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju
         požymiu ar geru vardu, net kai nėra galimybės suklysti dėl nagrinėjamų paslaugų komercinės kilmės, būtinas įrodymas dėl prašomo
         įregistruoti prekių ženklo susiejimo su tapataus ankstesnio prekių ženklo teigiamomis savybėmis, kurios prašomu įregistruoti
         prekių ženklu galėtų būti akivaizdžiai eksploatuojamos arba piktybiškai naudojamos.

      73      Tačiau, kadangi ieškovė nenurodė jos ankstesniam prekių ženklui būdingų konkrečių savybių ir būdo, kaip jos galėtų palengvinti
         prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimų paslaugų teikimą, vien 57 punkte nurodytos savybės, paprastai siejamos su gerą vardą
         turinčių greito maisto restoranų tinklo prekių ženklu, negali būti laikomos galinčiomis suteikti naudos kompiuterių programavimo
         paslaugoms, net jeigu jos skirtos viešbučiams ar restoranams.

      74      Taip yra juo labiau dėl to, kad prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimos paslaugos iš viešbučių, restoranų ir kitų tokios
         rūšies įstaigų, kurioms jos yra skirtos, savininkų reikalauja didelių investicijų. Iš tikrųjų mažai tikėtina, kad vien prekių
         ženklo, žyminčio šias paslaugas, tapatumas gerą vardą turinčiam ankstesniam prekių ženklui daro didelę įtaką šiai ribotai
         ir palyginti specialių žinių turinčiai visuomenei pasirenkant rinkoje esančią vienokią ar kitokią programinę įrangą. Daug
         labiau tikėtina, kad tokio pasirinkimo atveju būtų atsižvelgiama į kitus svarbesnius ir lemiamus veiksnius, kaip antai kiekvienos
         siūlomos programinės įrangos kaina, jos parametrai ar pajėgumas informatikos požiūriu.

      75      Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, jog ginčijamame sprendime teisingai buvo atmesta galimybė, kad dėl prašomo įregistruoti
         prekių ženklo naudojimo bus nesąžiningai pasinaudota ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu.

      76      Be to, kalbant apie nagrinėtas tris galimybes reikia priminti, kad pati ieškovė savo pastabose pripažįsta (žr. 21 punktą),
         jog nurodytas ryšys tarp abiem prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų paslaugų svarbus tik „tikrinant“ Reglamento
         Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalyje įtvirtintos galimybės egzistavimą. Taigi ieškovė pripažino, kad ši galimybė turi būti nustatyta
         remiantis kitomis aplinkybėmis, o ryšys tarp nagrinėjamų paslaugų ją gali tik paremti arba sustiprinti. Tačiau, kaip jau buvo
         nurodyta, tokių kitų aplinkybių šiuo atveju nėra.

      77      Nepritartina ir ieškovės argumentui, susijusiam su Reglamento Nr. 40/94 61 ir paskesniais straipsniais bei 22 punkte nurodytu
         sprendimu BABY-DRY (43 punktas). Pirma, šiame sprendime Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad iš Reglamento Nr. 40/94 61 ir 62 straipsnių
         nuostatų, taip pat iš šio reglamento bendros struktūros matyti, jog Apeliacinė taryba negalėjo paprasčiausiai atmesti naujo
         šalies, padavusios apeliaciją, argumento, pirmą kartą pateikto per apeliacinę procedūrą, vien dėl to, kad šis argumentas nebuvo
         pateiktas žemesnėje instancijoje, bet turėjo arba išspręsti šį klausimą iš esmės, arba grąžinti bylą nagrinėti žemesnei instancijai.
         Tačiau šiuo atveju ieškovė, kuri iš esmės nėra šalis, pateikusi apeliaciją Apeliacinei tarybai, net nenurodo, jog ji pateikė
         naujų argumentų šiai tarybai, kuri atsisakė į juos atsižvelgti.

      78      Kita vertus, Reglamento Nr. 40/94 61 straipsnio 2 dalis įtvirtina, kad: „nagrinėdama apeliaciją, Apeliacinė taryba tiek kartų,
         kiek reikia, pasiūlo šalims per nustatytą laiką pateikti atsiliepimus į kitų šalių arba jos pačios pastabas“. Priešingai nei
         tvirtina ieškovė, ši nuostata neįpareigoja Apeliacinės tarybos siūlyti šalims papildomai jai pateikti dokumentus ir įrodymus.

      79      Galiausiai dėl VRDT instancijų sprendimų kitose bylose, kuriais rėmėsi ieškovė, reikia nurodyti, jog šalys gali remtis tokiais
         sprendimais vien siekdamos pateikti įkvėpimo šaltinį Pirmosios instancijos teismui, aiškinančiam atitinkamas nuostatas (šiuo
         klausimu žr. 2005 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Cargo Partner prieš VRDT (CARGO PARTNER), T‑123/04, Rink. p. II‑3979, 68 punktą ir 2005 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Sadas prieš VRDT – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE), T‑346/04, Rink. p. II‑0000, 20 punktą), tačiau Apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumas turi būti vertinamas remiantis tik
         Reglamentu Nr. 40/94, aiškinamu Bendrijų teismų, todėl vien Apeliacinės tarybos sprendimu padarytas VRDT instancijų praktikos
         pažeidimas negali tapti šio sprendimo panaikinimo pagrindu (2005 m. rugsėjo 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo BioID prieš VRDT, C‑37/03 P, Rink. p. I‑7975, 47 punktas; 2002 m. gruodžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Sykes Enterprises prieš VRDT (REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS), T‑130/01, Rink. p. II‑5179, 31 punktas ir 59 punkte nurodyto Pirmosios instancijos teismo sprendimo BUDMEN 61 punktas ir 2005 m. birželio 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Metso Paper Automatikon prieš VRDT (PAPERLAB), T‑19/04, Rink. p. II‑2383, 39 punktas).

      80      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, ieškovės nurodytas pirmasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

       Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su teisės į gynybą ir Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnyje įtvirtinto dispozityvumo
            principo pažeidimu
       Šalių argumentai
      81      Ieškovė tvirtina, kad Apeliacinė taryba pažeidė jos teisę į gynybą bei Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnyje įtvirtintą dispozityvumo
         principą, atsisakydama analizuoti su minėto reglamento 8 straipsnio 1 dalies b punkto taikymu šioje byloje susijusius argumentus,
         pateiktus jos atsiliepime į Elleni Holding apeliaciją.

      82      Pasak ieškovės, per inter partes procedūras VRDT apeliacijos nagrinėjimas iš esmės Apeliacinėje taryboje apsiriboja, remiantis Reglamento Nr. 40/94 74 straipsniu,
         apeliaciniu skundu ir šalių reikalavimais. Šiuo atveju iš Elleni Holding pateikto apeliacijos blanko matyti, kad apeliacija buvo pateikta dėl viso Protestų skyriaus sprendimo. Be to, savo pastabose,
         pateiktose Apeliacinėje taryboje, ieškovė ginčijo Protestų skyriaus atsisakymą taikyti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies
         b punktą 42 klasės paslaugoms, tačiau nieko nenurodė dėl jos protesto atmetimo 9 ir 35 klasių atžvilgiu.

      83      Iš to išplaukia, kad apeliacijos dalyką sudaro Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto ir 8 straipsnio 5 dalies
         taikymo ieškovės protestui analizė 42 klasės paslaugų atžvilgiu. Apeliacinė taryba tariamos Elleni Holding, kuri savo apeliacijoje, pateiktoje Apeliacinėje taryboje, neapsiribojo vien jai nepalankia Protestų skyriaus sprendimo dalimi,
         klaidos neturėtų ištaisyti savo iniciatyva. Jei ji turėjo abejonių šiuo klausimu, dėl paaiškinimo privalėjo kreiptis į apeliaciją
         pateikusią šalį pagal 1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos Reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Tarybos reglamentą
         (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 303, p. 1), 49 taisyklę.

      84      Ieškovė tvirtina, kad jos poziciją paremia 2001 m. sausio 23 d. VRDT trečiosios apeliacinės tarybos sprendimas (byla R 158/2000‑3),
         nurodytas ginčijamo sprendimo 23 punkte, bei tos pačios tarybos 2000 m. liepos 3 d. Sprendimas (byla R 198/1999‑3), kuriuose
         pripažįstama, jog atsakovės pastabos gali išplėsti ginčo dalyką, jeigu apeliaciją pateikusi šalis tam neprieštarauja.

      85      Pirmiausia VRDT nurodo, kad savo atsiliepime į Elleni Holding apeliaciją Apeliacinėje taryboje ieškovė reikalavo atmesti tą apeliaciją ir patvirtinti atsisakymą įregistruoti prašomą prekių
         ženklą. Savo reikalavimus ieškovė grindė argumentais, kuriais siekiama, pirma, paneigti Elleni Holding argumentus dėl Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies pažeidimo ir, antra, patvirtinti, kad minėto reglamento 8 straipsnio
         1 dalies b punktas taip pat turi būti taikomas šioje byloje.

      86      VRDT tvirtina, kad nėra jokios nuostatos, leidžiančios kitai procedūros Apeliacinėje taryboje šaliai savo atsiliepime į apeliaciją
         pateikti savarankiškus reikalavimus ar pagrindus. Nesant tokios nuostatos, Apeliacinė taryba šiuo atveju manė, kad šalis,
         kurios ne visus reikalavimus patenkino žemesnė VRDT instancija, turėjo pateikti Apeliacinei tarybai atskirą apeliaciją, siekdama
         apskųsti jai nepalankią ginčijamo sprendimo dalį.

      87      VRDT mano, kad tokia situacija skiriasi nuo situacijos Pirmosios instancijos teisme, nes pagal Pirmosios instancijos teismo
         procedūros reglamento 134 straipsnio 3 dalį kitos procedūros Apeliacinėje taryboje šalys, kurios nėra pareiškėjos, gali prašyti
         Pirmosios instancijos teismo panaikinti arba pakeisti Apeliacinės tarybos sprendimą tais klausimais, kurie nėra išdėstyti
         ieškinyje, ir pateikti teisinius pagrindus, kurių nėra ieškinyje. Be to, VRDT kaip pavyzdį nurodo tam tikras Ispanijos teisės
         nuostatas, veikiančias panašiai kaip Procedūros reglamento 134 straipsnio 3 dalis. Tačiau ji pažymi, kad Europos patentų biuro,
         kuriam taikomos į Reglamentą Nr. 40/94 panašios taisyklės, Apeliacinės tarybos laikosi pozicijos, tapačios nurodytai ginčijamame
         sprendime.

      88      Dėl Apeliacinės tarybos pozicijos VRDT pateikia šiuos analitinius duomenis: pirma, ji remiasi Reglamento Nr. 40/94 58 straipsniu,
         pagal kurį paduoti apeliaciją gali bet kuri nagrinėjant klausimą dalyvavusi šalis, kuriai priimtas sprendimas turi neigiamą
         reikšmę. VRDT nuomone, atsižvelgiant į šią nuostatą, šiuo atveju būtų galima suabejoti ieškovės apeliacijos, pateiktos dėl
         Protestų skyriaus sprendimo, priimtinumu, nes šis skyrius patenkino ieškovės reikalavimus. Jeigu ieškovė negalėtų pateikti
         atskiros apeliacijos dėl Protestų skyrius sprendimo, Apeliacinės tarybos pozicija galėtų pažeisti ieškovės teisę į gynybą,
         nes Protestų skyriaus sprendimas, kuriuo patenkinami ieškovės reikalavimai, buvo panaikintas, o Apeliacinė taryba nepriėmė
         sprendimo dėl kito pagrindo, kurį galutinai atmetė Protestų skyrius.

      89      Iš esmės atrodytų pernelyg griežta reikalauti iš šalies, kurios reikalavimai buvo patenkinti, pateikti apeliaciją dėl to,
         kad atmestas vienas iš jos argumentų, vien tam, kad apsisaugotų nuo hipotetinės galimybės, jog kita šalis, kurios reikalavimai
         buvo atmesti, pateiks apeliaciją.

      90      Antra, VRDT mano, kad ieškovės pastabomis, pateiktomis Apeliacinėje taryboje, buvo siekiama ne pateikti apeliaciją su skirtingu
         dalyku, bet prieštarauti Elleni Holding reikalavimams šioje instancijoje tam, kad būtų sumažinta Protestų skyriaus sprendimo panaikinimo galimybė. Todėl ieškovės
         argumento, susijusio su tariamu Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu, nagrinėjimas neturėtų reikšti
         Protestų skyriaus sprendimo reformatio in pejus.

      91      Trečia, VRDT tvirtina, kad būtina išanalizuoti Apeliacinės tarybos poziciją dėl apeliacijos nagrinėjimo iš esmės, numatyto
         Reglamento Nr. 40/94 62 straipsnio 1 dalyje, bei dėl minėto reglamento 74 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto dispozityvumo principo.

      92      Ketvirta, VRDT nurodo, kad visose teisminėse sistemose aukštesnių instancijų įgaliojimai yra mažesni už žemesnių instancijų,
         kurių sprendimų teisėtumas yra tikrinamas, įgaliojimus. Tačiau Apeliacinės tarybos pozicija šioje byloje, vertinama atsižvelgiant
         į Procedūros reglamento 134 straipsnio 3 dalies nuostatas, reiškia, kad Pirmosios instancijos teismo įgaliojimai, kiek tai
         susiję su ginčo dalyko nustatymu, yra didesni už Apeliacinių tarybų įgaliojimus, o tai, VRDT nuomone, yra mažų mažiausiai
         keista.

      93      Todėl VRDT nurodo, kad klausimo, susijusio su ieškovės nurodytu antruoju ieškinio pagrindu, sprendimą patiki Pirmosios instancijos
         teismui ir tvirtina, kad jeigu Pirmosios instancijos teismas pritars šiam pagrindui, byla turėtų būti gražinta iš naujo nagrinėti
         Apeliacinei tarybai, kad ši priimtų sprendimą dėl Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte įtvirtinto santykinio
         atmetimo pagrindo taikymo.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      94      Pirmiausia Pirmosios instancijos teismas primena, kad nors VRDT neturi reikalaujamo subjektiškumo pareikšti ieškinį dėl Apeliacinės
         tarybos sprendimo, ji neprivalo nuolat ginti bet kokį ginčijamą Apeliacinės tarybos sprendimą arba būtinai prašyti atmesti
         bet kokį ieškinį dėl tokio sprendimo ir gali nuspręsti pasikliauti Pirmosios instancijos teismo nuomone, pateikdama visus,
         jos manymu, tinkamus argumentus, skirtus informuoti Pirmosios instancijos teismą (2004 m. birželio 30 d. Pirmosios instancijos
         teismo sprendimo GE Betz prieeš VRDT – Atofina Chemicals (BIOMATE), T‑107/02, Rink. p. II‑1845, 34 ir 36 punktai; 2005 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Peek & Cloppenburg prieš VRDT (Cloppenburg), T‑379/03, Rink. p. II‑4633, 22 punktas ir 2006 m. vasario 1 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Dami prieš VRDT – Stilton Cheese Makers (GERONIMO STILTON), T‑466/04 ir T‑467/04, Rink. p. II‑0000, 30 ir 31 punktai).

      95      Be to, reikia pažymėti, jog šiuo pagrindu nurodydama teisės į gynybą ir dispozityvumo principo pažeidimą ieškovė iš tikrųjų
         ginčija ginčijamo sprendimo teisėtumą dėl to, kad Apeliacinė taryba neišanalizavo motyvo, susijusio su galimybės supainioti
         egzistavimu, o tai ji privalėtų padaryti nagrinėdama apeliaciją iš esmės. Todėl reikia patikrinti, ar Apeliacinės tarybos
         pozicija atitinka pareigas, kurios jai tenka nagrinėjant Protestų skyriaus sprendimą, dėl kurio pateikta apeliacija.

      96      Reikia priminti, kad iš Reglamento Nr. 40/94 62 straipsnio 1 dalies matyti, jog išnagrinėjusi apeliaciją iš esmės Apeliacinė
         taryba priima sprendimą dėl apeliacijos ir tai darydama gali „pasinaudoti skyriaus, atsakingo už sprendimą, kuriam pateikta
         apeliacija, kompetencijai priklausančiais įgaliojimais“, t. y. šiuo atveju – išdėstyti savo nuomonę dėl protesto jį atmetant
         arba pripažįstant pagrįstu ir taip patvirtinant ginčijamą sprendimą arba jo nepatvirtinant. Taigi iš Reglamento Nr. 40/94
         62 straipsnio 1 dalies matyti, kad tuo atveju, kai Apeliacinei tarybai pateikiama apeliacija, ji turi iš naujo iš esmės išnagrinėti
         protestą tiek teisiniu, tiek faktiniu požiūriais.

      97      Taigi tuo atveju, kai Apeliacinė taryba mano, jog vienas iš santykinių atmetimo pagrindų, kuriuo remiasi protestą pareiškęs
         asmuo ir kurį savo sprendime patvirtina Protestų skyrius, yra nepagrįstas, ankstesniame punkte nurodytas protesto nagrinėjimas
         iš naujo iš esmės reiškia, kad Apeliacinė taryba, prieš panaikindama Protestų skyriaus sprendimą, taip pat turi patikrinti,
         ar protestas gali būti patenkinamas remiantis kitu santykiniu atmetimo pagrindu, kurį protestą pareiškęs asmuo nurodė Protestų
         skyriuje ir kurį pastarasis atmetė arba kurio nenagrinėjo.

      98      Iš to išplaukia, kad šiuo atveju nuspręsdama, jog Protestų skyrius neteisėtai rėmėsi Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalyje
         įtvirtintu santykiniu atmetimo pagrindu 42 klasės paslaugų atžvilgiu, Apeliacinė taryba, prieš panaikindama žemesnės instancijos
         sprendimą, turėjo iš naujo išnagrinėti kitą santykinį atmetimo pagrindą, ieškovės nurodytą savo protestui paremti, t. y. santykinį
         atmetimo pagrindą, nurodantį galimybę supainioti prašomą įregistruoti prekių ženklą su ankstesniu prekių ženklu.

      99      Priešingai nei tvirtinama ginčijamame sprendime, nurodytas Apeliacinės tarybos santykinio atmetimo pagrindo, susijusio su
         galimybe supainioti, nagrinėjimas negali išplėsti apeliacijos dalyko, nes Apeliacinėje taryboje pateikiama apeliacija siekiama,
         kad protestas iš naujo iš esmės būtų išnagrinėtas ir teisiniu, ir faktiniu požiūriais (žr. 96 punktą).

      100    Be to, toks sprendimas šiuo atveju yra neišvengiamas remiantis šiais paaiškinimais. Iš Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio matyti,
         kad visi šiame straipsnyje įtvirtinti santykiniai atmetimo pagrindai lemia lygiai tą patį rezultatą, t. y. atsisakymą registruoti
         prašomą prekių ženklą. Todėl pakanka bent vieno iš skirtingų santykinių atmetimo pagrindų pagrįstumo protesto atveju tam,
         kad būtų patenkintas protestą pareiškusio asmens reikalavimas atsisakyti registruoti pateiktą prekių ženklą. Tokiomis aplinkybėmis
         Protestų skyrius, manydamas, kad vienas iš protestą pareiškusio asmens nurodytų santykinių atmetimo pagrindų yra pagrįstas,
         gali nagrinėdamas protestą apsiriboti šiuo vieninteliu pagrindu, kurio pakanka protestą patenkinančiam sprendimui pagrįsti.

      101    Žinoma, negalima atmesti galimybės, kad Protestų skyrius taip pat nuspręs išnagrinėti ir prireikus atmesti kitus protestą
         pareiškusio asmens nurodytus santykinius atmetimo pagrindus, kaip tai buvo padaryta šioje byloje. Tačiau ši jo sprendimo motyvų
         dalis nėra būtina pagrįsti protestą tenkinančio sprendimo rezoliucinę dalį, kurią teisiniu požiūriu pakankamai pagrindžia
         patvirtintas santykinis atmetimo pagrindas. Negalėtų būti keliamas klausimas ir dėl protesto atmetimo iš dalies, nes protestą
         pareiškusio asmens reikalavimai buvo visiškai patenkinti.

      102    Darant tokią prielaidą juo labiau negalėtų būti keliamas klausimas dėl protestuotojo pareikštų skirtingų protestų, iš kurių
         kelis Protestų skyrius atmetė po to, kai vienas iš jų buvo patenkintas, sujungimo. Išvada, kad kiekvienas protestą pareiškusio
         asmens nurodytas santykinis atmetimo pagrindas turi būti laikomas skirtingu protestu, prieštarauja Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio
         1 dalies formuluotei, kurioje nurodoma: „remdamiesi tuo, kad 8 straipsnio pagrindu prekių ženklas negali būti įregistruotas,
         <…> gali paduoti protestą <…>“. Be to, procedūros VRDT ekonomijos principas reikalauja, kad be reikalo nedaugėtų protestų,
         ir todėl prieštarauja tam, kad protestas, grindžiamas keliais santykiniais atmetimo pagrindais, iš tikrųjų būtų laikomas
         kelių skirtingų protestų rinkiniu.

      103    Šiuos vertinimus patvirtina nagrinėjamo Protestų skyriaus sprendimo rezoliucinė dalis, kurios pirmame punkte paprasčiausiai
         įtvirtinta, kad protestas turi būti patenkintas 42 klasės paslaugų atžvilgiu, ir nenurodomas protesto atmetimas iš dalies
         arba kito protesto dėl tos pačios klasės atmetimas.

      104    Tokiomis aplinkybėmis ieškovės protesto nagrinėjimas neturėjo pasibaigti, kalbant apie 42 klasę, ginčijamu sprendimu, kuriuo
         Apeliacinė taryba tik panaikino Protestų skyriaus sprendimą. Šis panaikinimas lėmė tai, kad protesto procedūra tiek, kiek
         ji susijusi su nurodyta klase, atsinaujino ir turėjo pasibaigti protestą atmetančiu arba patenkinančiu antruoju sprendimu.

      105    Pagal Reglamento Nr. 40/94 62 straipsnio 1 dalį šį antrąjį sprendimą turėjo priimti pati Apeliacinė taryba, neatmesdama galimybės
         grąžinti bylą iš naujo nagrinėti Protestų skyriui. Tačiau, kaip jau buvo nurodyta, toks grąžinimas šiuo atveju buvo nereikalingas,
         nes Protestų skyrius jau nusprendė ir dėl santykinio atmetimo pagrindo, susijusio su galimybe supainioti. Akivaizdu, kad šią
         Protestų skyriaus poziciją paaiškina su procedūros ekonomija susijęs bandymas išvengti bylos grąžinimo iš Apeliacinės tarybos
         šio skyriaus sprendimo panaikinimo atveju.

      106    Vien tik Apeliacinės tarybos išvados, kad Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies taikymo sąlygos šiuo atveju nėra įvykdytos,
         nepakako, kad būtų atmestas protestas 42 klasės paslaugų atžvilgiu. Tokiam rezultatui pasiekti reikėjo, kad  Apeliacinė taryba
         atliktų Protestų skyriaus argumentavimo dėl galimybės supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, vertinimą, o tai neišvengiamai
         reiškė šios galimybės nagrinėjimą iš naujo.

      107    Pirma, Apeliacinė taryba ginčijamame sprendime aiškiai atsisakė nagrinėti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte
         nurodytą santykinį atmetimo pagrindą ir todėl nepatvirtino arba nepripažino su šiuo pagrindu susijusių Protestų skyriaus argumentų.
         Antra, ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje tik panaikinamas Protestų skyriaus sprendimas nenurodant, nei kokia yra protesto
         baigtis, nei fakto, kad byla grąžinama Protestų skyriui nagrinėti iš naujo.

      108    Iš viso to, kas išdėstyta matyti, jog neišnagrinėdama nurodyto santykinio atmetimo pagrindo, kurį ieškovė nurodė laiku ir
         pakartojo atsiliepime į Elleni Holding apeliaciją, Apeliacinė taryba neįvykdė pareigų, kurios jai tenka nagrinėjant apeliaciją.

      109    Ginčijamame sprendime ji rėmėsi klaidinga prielaida manydama, kad šiam tyrimui būtina, jog ieškovė pateiktų atskirą apeliaciją
         dėl Protestų skyriaus sprendimo. Nors pagal Reglamento Nr. 40/94 58 straipsnį paduoti apeliaciją gali bet kuri nagrinėjant
         klausimą dalyvavusi šalis, kuriai priimtas sprendimas turi neigiamą reikšmę, ieškovė šiuo atveju negalėjo pateikti apeliacijos
         dėl Protestų skyriaus sprendimo dalies, susijusios su prašomo prekių ženklo įregistravimu 42 klasės prekėms. Kaip buvo nurodyta
         103–105 punktuose, kadangi buvo patenkintas protestas ir atsisakyta įregistruoti prašomą prekių ženklą šios klasės paslaugoms,
         šis sprendimas visiškai patenkino ieškovės reikalavimus.

      110    Šiame kontekste VRDT nurodyta aplinkybė, kad tarp Reglamento Nr. 40/94 nuostatų, susijusių su apeliacija Apeliacinėse tarybose,
         nėra Procedūros reglamento 134 straipsnio 3 daliai analogiškos nuostatos, yra nesvarbi, nes Apeliacinė taryba turėjo šios
         bylos aplinkybėmis išnagrinėti kitą santykinį atmetimo pagrindą, kuris buvo nurodytas Protestų skyriuje ir kurį jis atmetė,
         net ir nesant asmens, pareiškusio protestą, aiškaus prašymo šiuo klausimu.

      111    Iš viso to, kas išdėstyta matyti, jog antrajam ieškinio pagrindui reikia pritarti. Todėl ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas,
         o Pirmosios instancijos teismas neturi vertinti santykinių atmetimo pagrindų, susijusių su galimybe supainioti, nes tai turi
         atlikti VRDT.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      112    Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to
         reikalavo.

      113    Šiuo atveju reikia nurodyti, kad net jeigu klausimo dėl antrojo pagrindo, kuriam buvo pritarta, sprendimą VRDT patikėjo Pirmosios
         instancijos teismui, reikia priteisti iš jos ieškovės patirtas bylinėjimosi išlaidas, nes ginčijamą sprendimą priėmė jos Apeliacinė
         taryba (šiuo klausimu žr. 94 punkte nurodyto sprendimo BIOMATE 97 punktą).

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2003 m. balandžio 1 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) trečiosios apeliacinės
            tarybos sprendimą (byla R 1127/2000-3).
      2.      Priteisti iš Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) ieškovės patirtas bylinėjimosi išlaidas.

               Vilaras

                Dehousse

                Šváby

         Paskelbta 2007 m. kovo 22 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                      Pirmininkas

               E. Coulon

                      M. Vilaras

         * Proceso kalba: ispanų.


title: 2009 m. rugsėjo 30 d. (date) Pirmosios instancijos teismo (apeliacinė kolegija) sprendimas. # Carina Skareby prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas - Viešoji tarnyba - Pareigūnai. # Byla T-193/08 P.

text:
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (apeliacinių skundų kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. rugsėjo 30 d.
      Byla T‑193/08 P
      Carina Skareby
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Vertinimas – Karjeros raidos ataskaita – 2004 m. vertinimo procedūra – Tikslų nustatymas ir vertinimo kriterijų pranešimas“
      Dalykas: Apeliacinis skundas dėl 2008 m. kovo 6 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimo Skareby prieš Komisiją (F‑46/06, Rink. VT p I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000), kuriuo siekiama panaikinti šį sprendimą.

      Sprendimas: Panaikinti 2008 m. kovo 6 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimą Skareby prieš Komisiją (F‑46/06, Rink. VT p I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000) tiek, kiek Tarnautojų teismas atmetė kaltinimą, susijusį su tikslų nenustatymu
         iš anksto, vertinimo kriterijų nepranešimu iš anksto ir Carinos Skareby pareigų neapibūdinimu. Panaikinti 2005 m. rugpjūčio
         31 d. sprendimą, kuriame pateikiama C. Skareby karjeros raidos nuo 2004 m. sausio 1 d. iki gruodžio 31 d. ataskaita tiek,
         kiek jis susijęs su 6.1 punktu „Darbo našumas“. Atmesti likusią ieškinio, pareikšto Tarnautojų teisme byloje F‑46/06, dalį.
         Priteisti iš Europos Bendrijų Komisijos visas šioje instancijoje ir per procesą Tarnautojų teisme patirtas bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.      Apeliacinis skundas – Pagrindai – Įrodymų iškraipymas – Iš bylos dokumentų išplaukiantis faktinių išvadų netikslumas – Priimtinumas
            – Neišsamus faktinių aplinkybių nagrinėjimas – Priimtinumas
      (EB 225 straipsnis)
      2.      Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka
      (Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalis)
      3.      Pareigūnai – Vertinimas – Karjeros raidos ataskaita – Vertintojų diskrecija
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnis)
      4.      Pareigūnai – Vertinimas – Karjeros raidos ataskaita – Vertintojų kompetencijai priklausančių funkcijų priskyrimas vertinamam
            asmeniui – Nepriimtinumas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnis)
      5.      Apeliacinis skundas – Pagrindai – Įrodymų iškraipymas – Iš bylos dokumentų išplaukiantis faktinių išvadų netikslumas – Įrodinėjimo
            pareiga
      (EB 225 straipsnis)
      1.      Apeliaciniame procese priimtini kaltinimai dėl pirmosios instancijos teismo faktinių išvadų, kai šiais kaltinimais tvirtinama,
         kad šių išvadų netikslumas išplaukia iš bylos dokumentų arba neišsamaus faktinių aplinkybių nagrinėjimo.

      (žr. 48 punktą)
      Nuoroda: 2002 m. spalio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, Rink. p. I‑8375, 392–405 punktai; 2008 m.
         rugsėjo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Chassagne prieš Komisiją, T‑253/06 P, Rink. VT p. I‑B‑1‑0000 ir II‑B‑1‑0000, 57 punktas ir jame nurodyta teismų praktika.

      2.      Nagrinėjant, ar ieškinys atitinka Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies reikalavimus,
         į tvirtinimus, pateiktus vėlesniame proceso etape, ex hypothesi neatsižvelgiama.

      (žr. 61 punktą)
      Nuoroda: 2008 m. gegužės 19 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties TF1 prieš Komisiją, T‑144/04, Rink. p. II‑761, 30 punktas ir jame nurodyta teismų praktika.

      3.      Pareigūnų vertinimo srityje vertintojai, priimdami sprendimus dėl vertinamų asmenų darbo, turi labai didelę diskreciją, ir
         teismas negali kištis į šį vertinimą ir kontroliuoti jo pagrįstumo, nes vertintojų parengtų ataskaitų turinio teisminė priežiūra
         apsiriboja patikrinimu, ar laikomasi procedūrinių reikalavimų.

      Dėl šio procedūrinių reikalavimų laikymosi patikrinimo reikia pažymėti, kad tais atvejais, kai Bendrijos institucijoms suteikiama
         diskrecija, Bendrijos teisės sistemos suteikiamų procesinių garantijų laikymasis yra dar svarbesnis.

      Labai didelę vertintojų diskreciją vertinant pareigūnus turi kompensuoti ypač tikslus nuostatų, reglamentuojančių šio vertinimo
         tvarką ir šiuo tikslu numatytos procedūros eigą, laikymasis.

      (žr. 68–70 punktus)
      Nuoroda: 1991 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Technische Universität München, C‑269/90, Rink. p. I‑5469, 14 punktas; 2008 m. lapkričio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo Nyderlandai prieš Komisiją, C‑405/07 P, Rink. VT p. I‑B‑2‑0000 ir II‑B‑2‑0000, 56 ir 57 punktai; 1992 m. spalio 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Maurissen prieš Audito Rūmus, T‑23/91, Rink. p. II‑2377, 41 punktas; 1994 m. spalio 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Marcato prieš Komisiją, T‑18/93, Rink. VT p. I‑A‑215 ir II‑681, 45 punktas; 1995 m. lapkričio 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo France-aviation prieš Komisiją, T‑346/94, Rink. p. II‑2841, 32–34 punktai; 2000 m. kovo 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Gogos prieš Komisiją, T‑95/98, Rink. VT p. I‑A‑51 ir II‑219, 37 punktas; 2005 m. gegužės 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Schmit prieš Komisiją, T‑144/03, Rink. VT p. I‑A‑101 ir II‑465, 70 punktas ir jame nurodyta teismų praktika.

      4.      Funkcijų, priskirtinų tik vertintojų kompetencijai, kaip antai vertinamo asmens tikslų nustatymas, priskyrimas vertinamam
         asmeniui nesuderinamas ne tik su Komisijos priimtų Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnio bendrųjų įgyvendinimo nuostatų
         8 straipsnio 5 dalies ketvirtos pastraipos b punktu, bet ir su vienodo požiūrio į vertinamus pareigūnus principu. Iš tikrųjų
         karjeros raidos ataskaitos yra svarbūs įrodymai vykstant pareigų paaukštino procedūrai, nes pareigūnas, kurio pareigos gali
         būti paaukštintos, pasirenkamas remiantis karjeros raidos ataskaitų palyginimu. Atsižvelgiant į minėtų ataskaitų paskirtį
         ir remiantis vienodo požiūrio principu būtina bet kuriuo atveju griežtai atskirti vertintojo ir vertinamojo funkcijas.

      (žr. 80 ir 81 punktus)
      Nuoroda: 2003 m. kovo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tsarnavas prieš Komisiją, T‑188/01 à T‑190/01, Rink. VT p. I‑A‑95 ir II‑495, 97 ir 98 punktai; 2004 m. kovo 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Lebedef prieš Komisiją, T‑175/02, Rink. VT p. I‑A‑73 ir II‑313, 25 ir 26 punktai.

      5.      Kai nagrinėdamas klausimą, kurio įrodinėjimo pareiga tenka institucijai, Pirmosios instancijos teismas pirmenybę teikė vienašališkiems
         ir netiksliems Bendrijos institucijos tvirtinimams, o ne į aiškiems ieškovės neiginiams, jis neišsamiai išnagrinėjo faktines
         aplinkybes, todėl skundžiamame sprendime pateikiamos faktinės išvados, kurių netikslumas išplaukia iš bylos dokumentų.

      (žr. 87 punktą)
      Nuoroda: 2007 m. gruodžio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo Marcuccio prieš Komisiją, C‑59/06 P, neskelbiamo Rinkinyje, 67, 68 ir 70 punktai.


1991 m. vasario 7 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Harissios Tagaras prieš Europos Bendrijų Teisingumo Teismą. # Pareigūnai - Priimtinumas. # Sujungtos bylos T-18/89 ir T-24/89.


1978 m. spalio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Royal Scholten-Honig (Holdings) Limited prieš Intervention Board for Agricultural Produce ; Tunnel Refineries Limited prieš Intervention Board for Agricultural Produce. # Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: High Court of Justice, Queen's Bench Division, Commercial Court - Jungtinė Karalystė. # Sujungtos bylos 103 ir 145/77.


1987 m. lapkričio 24 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Rijn-Schelde-Verolme (RSV) Machinefabrieken en Scheepswerven NV prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Valstybės pagalba. # Byla 223/85.


1980 m. birželio 12 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Ministère public prieš Siegfried Grunert. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal de grande instance de Strasbourg - Prancūzija. # Byla 88/79.


2000 m. spalio 3 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Cinzia Gozza ir kt. prieš Università degli Studi di Padova ir kt. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale civile e penale di Venezia - Italija. # Laisvė teikti paslaugas - Darbo užmokestis - Tiesioginis veikimas. # Byla C-371/97.


1992 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Chemie Linz AG prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Konkurencija. # Byla T-15/89.