title: 2016 m. balandžio 28 d. Teisingumo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas.#SIA „Oniors Bio" prieš Valsts ieņēmumu dienests.#Administratīvā apgabaltiesa prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Reglamentas (EEB) Nr.º2658/87 – Bendrasis muitų tarifas – Tarifinis klasifikavimas – Kombinuotoji nomenklatūra – 1517 90 91 ir 1518 00 31 subpozicijos – Neapdorotas nelakus skystas augalinių aliejų mišinys, sudarytas iš rapsų aliejaus (88 %) ir saulėgrąžų aliejaus (12 %).#Byla C-233/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. balandžio 28 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Reglamentas (EEB) Nr. 2658/87 — Bendras muitų tarifas — Tarifinis klasifikavimas — Kombinuotoji nomenklatūra — 1517 90 91 ir 1518 00 31 subpozicijos — Neapdorotas nelakus skystas augalinių aliejų mišinys, sudarytas iš rapsų aliejaus (88 %) ir saulėgrąžų aliejaus (12 %)“
      Byloje C‑233/15
      dėl Administratīvā apgabaltiesa (Apygardos administracinis teismas, Latvija) 2015 m. gegužės 13 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2015 m. gegužės 21 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         SIA „Oniors Bio“

      prieš

         Valsts ieņēmumu dienests

      TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas D. Šváby, teisėjai M. Safjan ir M. Vilaras (pranešėjas),
      generalinis advokatas N. Wahl,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               Latvijos vyriausybės, atstovaujamos I. Kalniņš ir G. Bambāne,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos A. Sauka ir A. Caeiros,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo (OL L 256, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 2 sk., 2 t., p. 382), iš dalies pakeisto 2011 m. rugsėjo 27 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 1006/2011 (OL L 282, p. 1, ir klaidų ištaisymas OL L 341, 2005 12 23, p. 111), I priede esančios Kombinuotosios nomenklatūros (toliau – KN) 1517 90 91 ir 1518 00 31 subpozicijų išaiškinimu.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant SIA Oniors Bio (toliau – Oniors Bio) ir Valsts ieņēmumu dienests (Valstybinė mokesčių inspekcija, toliau – VID) ginčą dėl neapdoroto nelakaus augalinių aliejų (88 % rapsų aliejaus ir 12 % saulėgrąžų aliejaus) mišinio tarifinio klasifikavimo.

         Teisinis pagrindas

         KN ir SS

               3

               Į Europos Sąjungą importuotų prekių muitinį klasifikavimą reglamentuoja KN. Ji pagrįsta suderinta prekių aprašymo ir kodavimo sistema (toliau – SS), kurią parengė Muitinių bendradarbiavimo taryba, vėliau tapusi Pasaulio muitinių organizacija (toliau – PMO), įsteigta 1950 m. gruodžio 15 d. Briuselyje sudaryta konvencija dėl šios tarybos sukūrimo. SS buvo sukurta 1983 m. birželio 14 d. Briuselyje pasirašyta Tarptautine suderintos prekių aprašymo ir kodavimo sistemos konvencija, kuri kartu su 1986 m. birželio 24 d. šios konvencijos pakeitimo protokolu Europos ekonominės bendrijos vardu patvirtinta 1987 m. balandžio 7 d. Tarybos sprendimu 87/369/EEB (OL L 198, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 2 t., p. 288). KN naudojamos SS šešių skaitmenų pozicijos ir subpozicijos, skiriasi tik septintas ir aštuntas skaitmenys.

               4

               Pagal Reglamento Nr. 2658/87 12 straipsnį kiekvienais metais Europos Komisija priima reglamentą, kuriame išdėstoma išsami KN redakcija kartu su Bendrojo muitų tarifo autonominių ir konvencinių muitų normomis, parengtomis pritaikius Europos Sąjungos Tarybos arba Komisijos patvirtintas priemones. Šis reglamentas paskelbiamas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje vėliausiai iki spalio 31 d. ir yra taikomas nuo kitų metų sausio 1 d.

               5

               Kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos pagrindinėje byloje taikytina 2012 m. skirta KN redakcija, įtvirtinta Reglamente Nr. 1006/2011.

               6

               KN pirmoje dalyje įtvirtintos „Preliminariosios nuostatos“. Šios dalies l skyriaus, skirto bendrosioms nuostatoms, A poskyryje „Bendrosios Kombinuotosios nomenklatūros aiškinimo taisyklės“ nustatyta:
               „Klasifikuojant prekes pagal [KN], turi būti vadovaujamasi šiais principais:

                        1.

                        Skyrių, skirsnių ir poskirsnių pavadinimai pateikiami tik nurodymui palengvinti; juridiniais tikslais prekių klasifikavimas turi būti nustatomas pagal pozicijų pavadinimus bei skyrių ir skirsnių pastabas <...>“

               7

               KN antroje dalyje yra III skyrius „Gyvūniniai arba augaliniai riebalai ir aliejus bei jų skilimo produktai; paruošti valgomieji riebalai; gyvūninis arba augalinis vaškas“. Šio skyriaus 15 skirsis pavadintas taip pat.

               8

               KN 15 skirsnis apima, be kita ko, šias tarifines pozicijas ir subpozicijas:

                        „1516

                        – Gyvūniniai arba augaliniai riebalai ir aliejus ir jų frakcijos, visiškai arba iš dalies sukietinti, peresterinti, reesterinti arba elaidinizuoti, nerafinuoti arba rafinuoti, bet toliau neapdoroti.

                  <...>

                        1517

                        – Margarinas; gyvūninių arba augalinių riebalų ir aliejaus bei įvairių šiame skirsnyje klasifikuojamų riebalų arba aliejaus frakcijų valgomieji mišiniai arba preparatai, išskyrus valgomuosius riebalus, aliejų arba jų frakcijas, klasifikuojamus 1516 pozicijoje.

                  <...>
               1517 90 91 – Nelakusis, skystas, sumaišytas augalinis aliejus.“

               9

               KN 1518 pozicija suskirstyta taip:

                        „1518 00

                        Gyvūniniai arba augaliniai riebalai ir aliejus bei jų frakcijos, kaitinti, oksiduoti, dehidratuoti, sulfuruoti, prapūsti, polimerizuoti šiluma vakuume arba inertinėse dujose arba kitaip chemiškai modifikuoti, išskyrus klasifikuojamus 1516 pozicijoje; nevalgomieji gyvūninių arba augalinių riebalų, aliejaus arba įvairių 15 skirsnyje klasifikuojamų riebalų arba aliejų frakcijų mišiniai arba preparatai, nenurodyti kitoje vietoje;

                        1518 00 10

                        – Linoksinas

                                 –

                                 Nelakusis, skystas, sumaišytas augalinis aliejus, skirtas naudoti technikoje arba pramonėje, išskyrus maisto produktų gamybą

                        1518 00 31

                        – Neapdorotas
                        <...>“

               10

               KN 15 skirsnio 3 pastaboje numatyta:
               „1518 pozicijai nepriskiriami denatūruoti, bet kitaip neapdoroti riebalai, aliejus arba jų frakcijos, kurie turi būti priskiriami pozicijoms, kurioms priskiriami atitinkami nedenatūruoti riebalai, aliejus ir jų frakcijos.“

               11

               SS aiškinamosios pastabos, kurias PMO parengė pagal 1983 m. birželio 14 d. tarptautinės konvencijos nuostatas, yra paskelbtos dviem oficialiosiomis PMO kalbomis, t. y. prancūzų ir anglų. SS aiškinamosios pastabos dėl 15 skirsnio versijoje prancūzų kalba nurodoma:
               „Šio skirsnio 3 pastaboje nurodyti „denatūruoti, bet kitaip neapdoroti riebalai, aliejus arba jų frakcijos“ apima riebalus ar aliejus ir jų frakcijas, į kuriuos, siekiant juos padaryti netinkamus maisto produktams, įmaišoma denatūrato, pavyzdžiui, žuvų taukų, fenolio, mineralinių alyvų, sakų terpentino, tolueno, metilo salicilato (arenikės ar bruknuolių aliejaus), rozmarino aliejaus. Įmaišomas nedidelis šių medžiagų kiekis (paprastai daugiausia 1 %) tokiomis dalimis, kad riebalai ar aliejai ir jų frakcijos taptų, pavyzdžiui, karstelėjusiais, rūgščiais, dirginančiais ar karčiais. Vis dėlto reikia pažymėti, kad šio skirsnio 3 pastaba netaikoma denatūruotiems riebalų ar aliejų arba jų frakcijų mišiniams ar preparatams (Nr. 15.18).“

         Muitinės kodeksas

               12

               1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307), iš dalies pakeisto 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 648/2005 (OL L 117, p. 13, toliau – Muitinės kodeksas), 13 straipsnyje numatyta:
               „1.   Muitinė gali, laikydamasi galiojančių nuostatų nustatytų sąlygų, atlikti visų rūšių tikrinimą, kurį, jos nuomone, būtina atlikti norint užtikrinti, kad būtų tinkamai taikomos muitinės veiklos taisyklės ir kiti teisės aktai, reglamentuojantys prekių, gabenamų tarp Bendrijos muitų teritorijos ir trečiųjų šalių, įvežimo, išvežimo, tranzito, perkėlimo ir galutinio vartojimo tvarką bei Bendrijos prekių statuso neturinčių prekių laikymo tvarką. Muitinis tikrinimas, kuriuo norima užtikrinti tinkamą Bendrijos teisės aktų taikymą, gali būti atliekamas ir trečiojoje šalyje, jei tą numato tarptautinis susitarimas.
               <...>
               3.   Kai tikrinimą atlieka ne muitinė, o kita institucija, toks tikrinimas atliekamas pastarajai institucijai glaudžiai derinant savo veiksmus su muitine ir, jei įmanoma, tuo pačiu metu ir toje pačioje vietoje.
               <...>“

               13

               Muitinės kodekso 62 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Rašytinės deklaracijos turi [būti] surašomos blankuose, atitinkančiuose tam skirtą oficialiai patvirtintą pavyzdinę formą. Jos turi būti pasirašytos ir jose turi būti pateikti visi duomenys, reikalingi nuostatoms, reglamentuojančioms muitinės procedūros, kuriai deklaruojamos prekės, atlikimo tvarką, taikyti.
               2.   Kartu su deklaracija turi būti pateikti visi dokumentai, reikalingi nuostatoms, reglamentuojančioms muitinės procedūros, kuriai deklaruojamos prekės, atlikimo tvarką, taikyti.
               <...>“

               14

               Muitinės kodekso 68 straipsnyje skelbiama:
               „Muitinė, tikrindama jos priimtas deklaracijas, turi teisę:

                        a)

                        patikrinti deklaraciją sudarančius ir kartu su ja pateikiamus dokumentus. Muitinė turi teisę reikalauti, kad deklarantas pateiktų kitus dokumentus, reikalingus deklaracijoje pateiktų duomenų tikslumui patikrinti;

                        b)

                        patikrinti prekes ir imti jų pavyzdžių analizei arba detaliam patikrinimui.“

                  <...>“

               15

               Muitinės kodekso 71 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Deklaracijos tikrinimo rezultatais remiamasi taikant nuostatas, reglamentuojančias prekėms įformintos muitinės procedūros atlikimo tvarką.
               2.   Jeigu deklaracija nebuvo patikrinta, 1 dalyje nurodytos nuostatos taikomos remiantis deklaracijoje pateiktais duomenimis.“

         Reglamentas (EB) Nr. 178/2002

               16

               2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (OL L 31, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 463), 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „1.   Šis reglamentas užtikrina žmonių sveikatos ir vartotojų interesų apsaugą maisto atžvilgiu, ypač atsižvelgiant į tiekiamo maisto įvairovę, įskaitant tradicinius produktus, ir kartu užtikrina veiksmingą vidaus rinkos veikimą. Jis nustato bendruosius principus ir atsakomybę, solidaus mokslinio pagrindo pateikimo priemones, veiksmingas organizacines priemones ir procedūras, padedančias priimti su maisto ir pašarų sauga susijusius sprendimus.“

               17

               Reglamento Nr. 178/2002 2 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad šiame reglamente „maistas“ (arba „maisto produktas“) – tai medžiaga arba produktas, perdirbtas, perdirbtas iš dalies arba neperdirbtas, kurį žmogus nuris arba pagrįstai tikimasi, kad nuris.

               18

               Reglamento Nr. 178/2002 14 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
               „1.   Nesaugus maistas į rinką nepateikiamas.
               2.   Maistas laikomas nesaugus, jei manoma, kad jis:

                        a)

                        kenkia sveikatai;

                        b)

                        netinka žmonėms vartoti.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               19

               2012 m. kovo 16 d.Oniors Bio pateikė VID dvi deklaracijas dėl neapdoroto nelakiojo skysto augalinių aliejų mišinio, sudaryto iš 88 % rapsų aliejaus ir 12 % saulėgrąžų aliejaus, pagaminto Baltarusijoje, tam tikro kiekio išleidimo į laisvą apyvartą. Šiose deklaracijose Oniors Bio aptariamus produktus priskyrė prie KN 1518 00 31 subpozicijos.

               20

               Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, remiantis gamintojo pateikta informacija, Oniors Bio importuota prekė buvo skirta ne maistui, o naudoti technikoje. Iš tikrųjų dėl gaminant aptariamą mišinį naudoto gamybos technologinio proceso negalima atmesti kenksmingų medžiagų, konkrečiai denatūranto tolueno, buvimo galutiniame produkte galimybės.

               21

                  Oniors Bio taip pat pateikė VID Latvijas Sertifikācijas Centrs (Latvijos sertifikavimo centras) išvadą, iš kurios matyti, kad nagrinėjama prekė savo sudėtyje turi 1,4 % tolueno, todėl nėra tinkama maistui. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad šios prekės neleidžiama naudoti gaminant maisto produktus. Galiausiai, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, jam nebuvo pateikta jokių įrodymų, kurie leistų, kad ir netiesiogiai, konstatuoti gamintojo ar Oniors Bio sukčiavimą ar ketinimą sukčiauti, siekiant išvengti muitų ar kitų mokėtinų mokesčių mokėjimo.

               22

               Atlikęs importuotų prekių patikrinimą ir ištyręs paimtus prekių mėginius, 2012 m. kovo 27 d. VID dviem išvadomis nusprendė, kad nagrinėjamą produktą reikia priskirti prie KN 1517 90 91 subpozicijos. Remdamasi šiomis išvadomis VID 2012 m. kovo 29 d. priėmė du sprendimus, kuriais padidino Oniors Bio mokėtiną muitą ir pridėtinės vertės mokestį.

               23

                  Oniors Bio VID generalinei direktorei pateikė skundą dėl minėtų sprendimų. Kadangi ši jį atmetė, Oniors Bio dėl šių sprendimų pateikė ieškinį Administratīvā rajona tiesa (Apylinkės administracinis teismas). 2013 m. gegužės 7 d. sprendimu šis ieškinys buvo atmestas.

               24

                  Oniors Bio dėl šio teismo sprendimo pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.

               25

               Pastarasis teismas nurodo, kad, norėdamas nagrinėti bylą ir žinodamas visas aplinkybes, jis paprašė Pārtikas un veterinārais dienests (Maisto ir veterinarijos tarnyba, toliau – PVD) dalyvauti procese ir pagal savo kompetenciją pateikti nuomonę nagrinėjant šią bylą iškeltais klausimais. Remdamasi nagrinėjamo produkto gamintojo pateikta informacija ir šio produkto lydraščiais PVD pateikė išvadą, kad šis produktas nėra skirtas maistui ar maisto produktų gamybai, todėl jis negali būti naudojamas šiuo tikslu.

               26

               Prašymą priimti sprendimą pateikęs teismas mano, kad Oniors Bio importuoto aliejų mišinio priskyrimas prie KN 1517 90 91 subpozicijos kelia abejonių atsižvelgiant į produkto gamintojo pateiktą informaciją ir į Latvijas Sertifikācijas Centrs ir PVD išvadas. Nacionalinis teismas mano, kad šių abejonių kyla dėl to, kad, pirma, nagrinėjamoje byloje nebuvo tikslinių veiksmų, kaip numatyta Sprendime Evroetil (C‑503/10, EU:C:2011:872), kad atitinkamas produktas taptų negrįžtamai netinkamas maistui dėl įmaišytų denatūrantų ar kitų kenksmingų medžiagų. Antra, tai, kad VID importuoto produkto mėginyje nenustatė kenksmingų medžiagų, yra papildoma aplinkybė, kelianti abejonių dėl tinkamo nagrinėjamos prekės klasifikavimo.

               27

               Šiomis aplinkybėmis Administratīvā apgabaltiesa nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar produktus, kurių mėginius, paimtus iš atskirų prekių partijų, ištyrus nerasta juos netinkamus maistui darančių denatūratų ar kitų kenksmingų medžiagų, tačiau kurių pagal gamintojo pateiktą informaciją negalima naudoti maistui (maisto gamybai ir maisto grandinėje), nes dėl prekės gamybos proceso ypatumų negalima atmesti kenksmingų medžiagų buvimo produkte galimybės, reikėtų bendrai klasifikuojant priskirti prie kurios nors Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo I priedo KN pozicijos, numatytos ne maisto prekėms, ar vis dėlto juos reikėtų bendrai priskirti prie kurios nors KN pozicijos, numatytos maisto prekėms?

                        2.

                        Taikant prekėms KN kodus ir jas klasifikuojant, kokie kriterijai yra svarbiausi, aiškinant sąvokas „maisto prekė“ ir „nemaisto prekė“?

                        3.

                        Ar, taikant prekėms KN kodus ir jas klasifikuojant, produkto naudojimo paskirtis gali būti objektyvus prekių klasifikavimo kriterijus?

                        4.

                        Ar, taikant prekėms KN kodus ir jas klasifikuojant, Europos Sąjungos valstybės narės kompetentingos įstaigos išvada, kad pagal maistą reglamentuojančius Europos Sąjungos ir valstybės narės teisės aktus pareiškėjos įvežtos prekės negalima naudoti maisto grandinėje, nes ji netinkama žmonių mitybai, galima vadovautis kaip prekių klasifikavimo kriterijumi aiškinant sąvoką „ne maisto prekė“?

                        5.

                        Ar, taikant prekėms KN kodus ir jas klasifikuojant, gamintojo suteikta informacija apie prekės gamybos technologinį procesą, dėl kurio negalima atmesti kenksmingų medžiagų buvimo produkte galimybės, galima vadovautis kaip prekių klasifikavimo kriterijumi aiškinant sąvoką „ne maisto prekė“?

                        6.

                        Kurios klasifikuotinos prekės fizinės ir cheminės savybės yra lemiamos, siekiant teisingai aiškinti ir taikyti KN 1518 00 31 subpoziciją ir KN 1517 90 91 subpoziciją?

                        7.

                        Ar prekei, kuriai būdingos šioje byloje nustatytos fizinės ir cheminės savybės, apskritai galima taikyti KN 1518 00 31 subpoziciją?“

         Dėl prejudicinių klausimų

               28

               Pirmiausia reikia priminti, kad kai Teisingumo Teismui pateikiamas prašymas priimti prejudicinį sprendimą dėl tarifinės klasifikacijos, jis pirmiausia turėtų išaiškinti nacionaliniam teismui kriterijus, kurie šiam leistų tinkamai klasifikuoti atitinkamus produktus pagal KN, o ne pats juos klasifikuoti, juo labiau kad jis nebūtinai turi visą tam reikalingą informaciją. Nacionalinis teismas bet kuriuo atveju tai gali padaryti geriau (Sprendimas Lukoyl Neftohim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, 27 punktas ir nurodyta teismo praktika).

               29

               Taigi pagrindinėje byloje nagrinėjamus produktus turi klasifikuoti pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo atsakymus į pateiktus klausimus.

               30

               Be to, reikia priminti, kad iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, jog pagal nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrą, įtvirtintą SESV 267 straipsnyje, pastarasis nacionaliniam teismui turi pateikti naudingą atsakymą, kuris leistų išspręsti jam pateiktą bylą. Todėl Teisingumo Teismas prireikus turi performuluoti jam pateiktus klausimus (Sprendimo Lukoyl Neftohim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, 29 punktas ir nurodyta teismo praktika).

               31

               Šiuo atveju iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad septyniais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar KN turi būti aiškinama taip, kad, norint nustatyti, ar augalinių aliejų mišinys, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, turi būti klasifikuojamas kaip valgomasis augalinių aliejų mišinys ir priskiriamas prie KN 1517 90 91 subpozicijos, ar vis dėlto kaip nevalgomasis augalinių aliejų mišinys ir priskiriamas prie KN 1518 00 31 subpozicijos, reikia atsižvelgti į:

                        —

                        mėginių, paimtų iš atskirų prekių partijų, tyrimo rezultatus, ar nerasta denatūrantų ar kitų kenksmingų medžiagų, darančių atitinkamą prekę netinkamą maistui;

                        —

                        informaciją, kurią pateikė atitinkamos prekės gamintojas ir pagal kurią ši prekė nėra skirta maistui, nes dėl prekės gamybos technologinio proceso negalima atmesti kenksmingų medžiagų, konkrečiai tolueno, buvimo produkte galimybės;

                        —

                        nagrinėjamos prekės paskirtį;

                        —

                        valstybės narės maisto srityje kompetentingos institucijos išvadą, pagal kurią, remiantis Sąjungos ir valstybės narės teisės aktais, importuota prekė yra netinkama žmonių mitybai;

                        —

                        prekės gamybos procesą;

                        —

                        nagrinėjamos prekės fizines ir chemines savybes.

               32

               Šiuo klausimu reikia priminti nusistovėjusią teismo praktiką, pagal kurią, siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir lengvesnę kontrolę, prekių tarifinį klasifikavimą lemiantis kriterijus paprastai turi būti nustatytas atsižvelgiant į šių prekių objektyvius požymius ir savybes, išvardytus KN pozicijos aprašyme ir skyriaus ar skirsnio pastabose (Sprendimo Delphi Deutschland, C‑423/10, EU:C:2011:315, 23 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).

               33

               Pagal nusistovėjusią teismo praktiką produkto paskirtis gali būti objektyvus klasifikavimo kriterijus, jeigu ji būdinga šiam produktui, ir tai gali būti įvertinta atsižvelgiant į objektyvias jo savybes ir požymius (žr. Sprendimo Agroferm, C‑568/11, EU:C:2013:407, 41 punktą ir Oliver Medical, C‑547/13,EU:C:2015:139, 47 punktą). Be to, prekės paskirtis yra tinkamas kriterijus tik tada, kai prekės klasifikuoti neįmanoma remiantis tik objektyviomis jos savybėmis (Sprendimo Skoma‑Lux, C‑339/09, EU:C:2010:781, 47 punktas).

               34

               Taigi iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas produktas yra neapdorotas nelakusis skystas augalinių aliejų mišinys, sudarytas iš 88 % rapsų aliejaus ir 12 % saulėgrąžų aliejaus. Remiantis jo gamintojo pateikta informacija minėtas mišinys neskirtas maistui, nes dėl jo gamybos technologinio proceso negalima atmesti kenksmingų medžiagų, konkrečiai tolueno, buvimo jame galimybės.

               35

               Kaip matyti iš KN 1517 pozicijos teksto, ši pozicija, be „margarino“, apima „gyvūninių arba augalinių riebalų ir aliejaus bei įvairių šiame skirsnyje klasifikuojamų riebalų arba aliejaus frakcijų valgomuosius mišinius arba preparatus, išskyrus valgomuosius riebalus, aliejų arba jų frakcijas, klasifikuojamus 1516 pozicijoje“.

               36

               KN 1518 pozicija, remiantis jos tekstu, apima „gyvūninius arba augalinius riebalus ir aliejus bei jų frakcijas, kaitintus, oksiduotus, dehidratuotus, sulfuruotus, prapūstus, polimerizuotus arba kitaip chemiškai modifikuotus, išskyrus klasifikuojamus 1516 pozicijoje“, taip pat „nevalgomuosius gyvūninių arba augalinių riebalų, aliejaus arba įvairių 15 skirsnyje klasifikuojamų riebalų arba aliejų frakcijų mišinius arba preparatus, nenurodytus kitoje vietoje“.

               37

               Kadangi pagrindinėje byloje nagrinėjamas saulėgrąžų ir rapsų aliejų mišinys nepriskirtinas KN 1516 pozicijai, nes jis nėra sudarytas iš gyvūninių ar augalinių riebalų ir aliejų bei jų frakcijų, visiškai ar iš dalies sukietintų, peresterintų, reesterintų arba elaidinizuotų, nerafinuotų arba rafinuotų, bet toliau neapdorotų, reikia konstatuoti, kad jis priskirtinas KN 1517 pozicijai arba KN 1518 pozicijai, nes šiose dvejose pozicijose minimi augalinių aliejų mišiniai, o aptariamo mišinio klasifikavimas vienoje ar kitoje pozicijoje priklauso nuo to, ar tai yra valgomas, ar nevalgomas mišinys, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 34 punkte. KN 15 skirsnyje, kaip ir SS 15 skirsnyje, iš tikrųjų atskiriami augalinių aliejų valgomi mišiniai, klasifikuojami KN 1517 pozicijoje, ir augalinių aliejų nevalgomi mišiniai, klasifikuojami KN 1518 pozicijos.

               38

               Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad KN 15 skirsnio 3 pastaboje, kurioje pakartojamas SS 15 skirsnio 3 pastabos tekstas, patikslinama, kad prie KN 1518 pozicijos „nepriskiriami denatūruoti, bet kitaip neapdoroti riebalai, aliejus arba jų frakcijos, kurie turi būti priskiriami pozicijoms, kurioms priskiriami atitinkami nedenatūruoti riebalai, aliejus ir jų frakcijos“. SS aiškinamojoje pastaboje dėl 15 skirsnio patikslinama: pirma, minėtoje 3 pastaboje nurodyti „denatūruoti, bet kitaip neapdoroti riebalai, aliejus arba jų frakcijos“ apima „riebalus ar aliejus ir jų frakcijas, į kuriuos, siekiant juos padaryti netinkamus maisto produktams, įmaišoma denatūrato“, pavyzdžiui, tolueno. Šios aiškinamosios pastabos paskutiniame sakinyje pažymima, kad SS 15 skirsnio 3 pastaba netaikoma denatūruotiems riebalų ar aliejų arba jų frakcijų mišiniams ar preparatams.

               39

               Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad norint tokį augalinių aliejų mišinį, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pripažinti „nevalgomu“ ir priskirti prie KN 1518 00 31 subpozicijos, nebūtina, kad jis tiksliniais veiksmais gamybos procese būtų negrįžtamai padarytas netinkamas vartoti žmonėms. Pakanka, kad jame būtų mišinių, kurie dėl savo savybių ir objektyvių požymių, taip pat dėl savo paskirties yra nevalgomi.

               40

               Šiuo klausimu pirmiausia konstatuotina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytas Sprendimas Evroetil (C‑503/10, EU:C:2011:872) negali pakeisti šios išvados. Iš tikrųjų byla, kurioje buvo priimtas šis sprendimas, susijusi su „denatūravimu“, o ne su valgomų ir nevalgomų mišinių atskyrimu. Toje byloje Teisingumo Teismas nusprendė, kad produktas, kuris nėra denatūruotas taikant vieną iš taikomuose teisės aktuose numatytų denatūravimo procedūrų, negali būti atleistas nuo toje byloje nagrinėjamo akcizo mokesčio, net jei šio produkto sudėtyje yra medžiagų, darančių jį netinkamą vartoti žmonėms (šiuo klausimu žr. Sprendimo Evroetil, C‑503/10,EU:C:2011:872, 66 punktą). Nagrinėjamu atveju KN 1518 00 31 subpozicijos tekstas apima ne tik tam tikru metodu denatūruotus augalinių aliejų mišinius, bet ir iš viso nevalgomus augalinių aliejų mišinius.

               41

               Dėl valgomų augalinių aliejų mišinio, kuris gali būti klasifikuojamas KN 1517 90 91 subpozicijoje, atskyrimo nuo nevalgomo augalinių aliejų mišinio, priskirtino KN 1518 00 31 subpozicijai, reikia priminti, kad kaip buvo nurodyta šio sprendimo 37 punkte, šis atskyrimas pagrįstas minėto mišinio paskirtimi, t. y. atitinkamai maistui ar ne maistui.

               42

               Norint nustatyti, ar toks mišinys skirtas maistui, ar ne maistui, reikia atsižvelgti į visas reikšmingas aplinkybes, susijusias su šiam produktui būdingais objektyviais požymiais ir savybėmis. Importuotojas importuodamas turi pateikti atitinkamo produkto paskirties įrodymus deklaracijoje, kurią jis pateikia kompetentingai muitinei (žr. pagal analogiją Sprendimo Oliver Medical, C‑547/13, EU:C:2015:139, 51 punktą).

               43

               Šiuo klausimu reikia pažymėti, jog aplinkybė, kad dėl augalinio aliejaus mišinio gamybos proceso ypatumų negalima atmesti kenksmingų medžiagų buvimo produkte galimybės, yra reikšminga ir leidžia tokį mišinį laikyti „nevalgomu“ dėl savo savybių ir objektyvių požymių ir priskirti jį prie KN 1518 pozicijos, o jei toks mišinys yra sudarytas iš neapdorotų augalinių aliejų – prie 1518 00 31 subpozicijos.

               44

               Dėl įrodymų, susijusių su augalinių aliejų mišinio, kaip antai nagrinėjamo pagrindinėje byloje, savybėmis ir objektyviais požymiais, reikia pažymėti, kad produkto gamintojo rašte pateikta informacija, remiantis Muitinės kodekso 68 straipsnio a punktu, yra įrodymas, į kurį reikia atsižvelgti tikrinant deklaraciją dėl išleidimo į laisvą rinką ir nagrinėjamos prekės priskyrimą prie tinkamos KN pozicijos.

               45

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas vis dėlto nori išsiaiškinti, kaip turėtų būti vertinami tie atvejai, kai augalinių aliejų mišinio gamintojo apie šį mišinį pateikta informacija nesutampa su muitinės paimtų minėto mišinio mėginių tyrimo rezultatais, pagal kuriuos nerasta žmogaus sveikatai kenksmingų medžiagų.

               46

               Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Muitinės kodekso 68 straipsnio b punktą muitinė, tikrindama priimtas deklaracijas, turi teisę patikrinti atitinkamas prekes ir paimti jų pavyzdžių, reikalingų analizei arba detaliai patikrai. Pagal Muitinės kodekso 71 straipsnio 1 dalį deklaracijos dėl išleidimo į laisvą rinką tikrinimo rezultatais remiamasi taikant nuostatas, reglamentuojančias prekėms įformintos muitinės procedūros atlikimo tvarką, taigi ir klasifikuojant minėtas prekes KN.

               47

               Iš šių nuostatų matyti, kad kai deklaracijoje dėl išleidimo į laisvą rinką nurodyta prekė apibūdinama kaip maistui netinkamas augalinių aliejų mišinys, o ištyrus kompetentingos muitinės paimtų minėtų mišinių mėginius nerandama jokių žmogaus sveikatai kenksmingų medžiagų, ši muitinė gali minėtą prekę priskirti prie KN pozicijos, kuri skirta valgomiems augalinių aliejų mišiniams, konkrečiai prie KN 1517 pozicijos, jei nėra kitų įrodymų, patvirtinančių, kad nagrinėjama prekė dėl savo pobūdžio ir objektyvių požymių neskirta maistui.

               48

               Pagrindinėje byloje nagrinėjamo augalinių aliejų mišinio gamintojo pateikta informacija, kad dėl tokio mišinio gamybos proceso ypatumų negalima atmesti žmogaus sveikatai kenksmingų medžiagų buvimo produkte galimybės, būtent ir yra įrodymas, galintis patvirtinti, kad nagrinėjamas mišinys negali būti laikomas „valgomu“. Šios informacijos savaime nepaneigia mėginių analizės rezultatai, pagal kuriuos nerasta kenksmingų medžiagų, nes kalbama tik apie tokių medžiagų buvimo galimybę nagrinėjamame augalinių aliejų mišinyje, o ne apie neginčijamą buvimą.

               49

               Tiesa, augalinių aliejų mišinių mėginių analizės rezultatai, kokius gavo VID, pagrindinėje byloje gali kelti abejonių dėl gamintojo pateiktos ir deklaracijose dėl pateikimo į laisvą rinką esančios informacijos, susijusios su žmogaus sveikatai kenksmingų medžiagų nagrinėjamame mišinyje buvimo galimybe, tikslumo ir patikimumo. Tokiu atveju muitinė, remdamasi Muitinės kodekso 68 straipsnio a punktu, gali atlikti papildomus tyrimus ir iš deklaruojančio asmens pareikalauti pateikti jai kitus rašytinius įrodymus, kurie patvirtintų arba paneigtų gamintojo informacijos ir šioje deklaracijoje pateiktų duomenų teisingumą, ir taip užkirsti kelią bet kokiam galimam mėginimui sukčiauti.

               50

               Vis dėlto nesant tokios informacijos ir papildomų įrodymų, galinčių paneigti augalinių aliejų mišinio, kaip antai nagrinėjamo pagrindinėje byloje, gamintojo pateiktą ir deklaracijoje dėl išleidimo į laisvą rinką nurodytą informaciją, muitinė norėdama negali remtis tik tuo, kad tokio augalinių aliejų mišinio paimtuose mėginiuose nerasta kenksmingų medžiagų, kurių reikia, kad būtų galima priskirti šį mišinį prie maisto produktams skirtos KN pozicijos, konkrečiai šiuo atveju prie 1517 pozicijos.

               51

               Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos negalima daryti išvados, jog pagrindinėje byloje yra įrodymų, galinčių paneigti informacijos apie ieškovės pagrindinėje byloje importuoto augalinių aliejų mišinio gamybos procesą teisingumą. Be to, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 21 punkte, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, jog nėra jokių nagrinėjamos prekės gamintojo ar ieškovės pagrindinėje byloje sukčiavimo įrodymų. Bet kuriuo atveju, ar yra tokių įrodymų, turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

               52

               Galiausiai, dėl kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos nurodomos maistui skirtų teisės aktų, konkrečiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyto Reglamento Nr. 178/2002 taikymo klasifikuojant pagrindinėje byloje nagrinėjamą prekę, svarbu pažymėti, kad prekių tarifinę klasifikaciją prieš sumokant muitą turi atlikti nacionalinės muitinės, kurios šiuo atžvilgiu taiko KN ir Muitinės kodekso nuostatas.

               53

               Dėl Reglamento Nr. 178/2002 reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš jo 1 straipsnio 1 dalies, jis užtikrina žmonių sveikatos ir vartotojų interesų apsaugą maisto atžvilgiu, taigi jo tikslas yra kitas.

               54

               Be to, iš Reglamento Nr. 178/2002 2 straipsnio 1 dalies, siejamos su 14 straipsnio 1 ir 2 dalimis, matyti, kad šiame reglamente „maisto produktas“ gali apimti žmogaus sveikatai žalingus ar maistui netinkamus naudoti produktus, kuriuos draudžiama pateikti rinkai.

               55

               Iš to matyti, kad vien tik valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos nuomonė dėl maistui skirtų teisės aktų taikymo, pagal kurią toks augalinių aliejų mišinys, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, yra netinkamas naudoti maistui, negali būti lemiama pripažįstant minėtą mišinį „nevalgomu“ ir priskiriant jį dėl to prie KN 1518 pozicijos.

               56

               Iš tikrųjų tokio mišinio pripažinimas „valgomu“, taikant KN ir nustatant atitinkamus muitus, savaime nereiškia, kad šis mišinys pateikiamas rinkai kaip maistui skirtas produktas. Kaip jau buvo nurodyta, Reglamento Nr. 178/2002 14 straipsnis draudžia pavojingo, t. y. žalingo ar žmonėms netinkamo, „maisto produkto“ pateikimą rinkai. Vis dėlto maisto srityje kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos nuomonė, kad toks augalinių aliejų mišinys, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, yra netinkamas vartoti žmonėms, yra viena iš aplinkybių, į kurias kompetentinga valdžios institucija ar teismas turi atsižvelgti priskirdami minėtą mišinį prie atitinkamos KN pozicijos (žr. pagal analogiją Sprendimo Oliver Medical, C‑547/13, EU:C:2015:139, 53 punktą).

               57

               Atsižvelgiant į visus pirma išdėstytus argumentus, į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip: KN aiškintina taip, kad siekiant nustatyti, ar toks augalinių aliejų mišinys, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, turi būti priskiriamas prie KN 1517 90 91 subpozicijos kaip valgomas augalinių aliejų mišinys, ar prie KN 1518 00 31 subpozicijos kaip nevalgomas augalinių aliejų mišinys, reikia atsižvelgti į visas svarbias bylos aplinkybes, kiek jos susijusios su šiam produktui būdingomis savybėmis ir objektyviais požymiais. Tarp svarbių aplinkybių, galinčių pagrįsti tokio mišinio pripažinimą „nevalgomu“, reikia įvertinti šį mišinį deklaruojant muitinėje gamintojo pateiktą informaciją apie jį, pagal kurią dėl minėto mišinio gamybos proceso ypatumų negalima atmesti kenksmingų medžiagų buvimo produkte galimybės. Šiuo klausimu pažymėtina, jog vien tik aplinkybės, kad ištyrus tokio augalinių aliejų mišinio mėginius nerasta jokių kenksmingų medžiagų, nepakanka, norint paneigti nagrinėjamo mišinio pripažinimą „nevalgomu“. Tai suponuoja, kad yra kitų reikšmingų įrodymų, galinčių paneigti gamintojo pateiktos ir pagal Muitinės kodekso 62, 68 ir 71 straipsnius deklaracijoje nurodytos informacijos apie nagrinėjamo mišinio gamybos procesą teisingumą.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               58

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:

                     1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo, iš dalies pakeisto 2011 m. rugsėjo 27 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 1006/2011, I priede esanti Kombinuotoji nomenklatūra aiškintina taip, kad siekiant nustatyti, ar toks augalinių aliejų mišinys, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, turi būti klasifikuojamas KN 1517 90 91 subpozicijoje, kaip valgomas augalinių aliejų mišinys, ar KN 1518 00 31 subpozicijoje, kaip nevalgomas augalinių aliejų mišinys, reikia atsižvelgti į visas svarbias bylos aplinkybes, kiek jos susijusios su šiam produktui būdingomis savybėmis ir objektyviais požymiais. Tarp svarbių aplinkybių, galinčių pagrįsti tokio mišinio pripažinimą „nevalgomu“, reikia įvertinti šį mišinį deklaruojant muitinėje gamintojo pateiktą informaciją apie jį, pagal kurią dėl minėto mišinio gamybos proceso ypatumų negalima atmesti kenksmingų medžiagų buvimo produkte galimybės. Šiuo klausimu pažymėtina, jog vien tik aplinkybės, kad ištyrus tokio augalinių aliejų mišinio mėginius nerasta jokių kenksmingų medžiagų, nepakanka norint paneigti nagrinėjamo mišinio pripažinimą „nevalgomu“. Tai suponuoja, kad yra kitų reikšmingų įrodymų, galinčių paneigti gamintojo pateiktos ir pagal 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, iš dalies pakeisto 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 648/2005, 62, 68 ir 71 straipsnius deklaracijoje nurodytos informacijos apie nagrinėjamo mišinio gamybos procesą teisingumą.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: latvių.


title: 2012 m. kovo 9 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Coverpla prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui).#Bendrijos pramoninis dizainas – Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra – Įregistruotas Bendrijos pramoninis dizainas, vaizduojantis flakoną – Ankstesnis Bendrijos pramoninis dizainas – Negaliojimo pagrindas – Ankstesnio pramoninio dizaino atskleidimas – Naujumo nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 6/2002 5 straipsnis ir 25 straipsnio 1 dalies b punktas.#Byla T‑450/08.

text:
      2012 m. kovo 9 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimasCoverpla prieš VRDT – Heinz‑Glas (Flacon)
      (Byla T‑450/08)
      „Bendrijos pramoninis dizainas – Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra – Įregistruotas Bendrijos pramoninis dizainas, vaizduojantis flakoną – Ankstesnis Bendrijos pramoninis dizainas – Negaliojimo pagrindas – Ankstesnio pramoninio dizaino atskleidimas – Naujumo nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 6/2002 5 straipsnis ir 25 straipsnio 1 dalies b punktas“
      Bendrijos dizainas – Registracijos pripažinimo negaliojančia pagrindai – Individualių savybių nebuvimas – Dizainerio ar jo teisių perėmėjo atliktas atskleidimas – Atskleidimo įrodymas (Tarybos reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnio 1 dalies b punktas ir 7 straipsnio 1 dalis) (žr. 20–23 punktus)
      Dalykas

         Ieškinys dėl 2008 m. liepos 7 d. VRDT trečiosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1411/2007‑3), susijusio su Bendrijos
                  pramoninio dizaino registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra tarp

               Heinz‑Glas GmbH
                ir
               Coverpla
               .
            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Coverpla bylinėjimosi išlaidas.


1996 m. kovo 14 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 93/67/EEB. # Byla C-238/95.


2003 m. gegužės 22 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Arkkitehtuuritoimisto Riitta Korhonen Oy, Arkkitehtitoimisto Pentti Toivanen Oy et Rakennuttajatoimisto Vilho Tervomaa prieš Varkauden Taitotalo Oy. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Kilpailuneuvosto - Suomija. # Direktyva 92/50/EEB. # Byla C-18/01.


2000 m. gegužės 16 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Prancūzijos Respublika prieš Ladbroke Racing Ltd ir Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas - Konkurencija - Valstybės pagalba. # Byla C-83/98 P.


1996 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Henk Altmann ir Margaret Casson prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Sujungtos bylos T-177/94 ir T-377/94.


2001 m. balanžio 24 d. Pirmos instancijos teismo (vienas teisėjas) sprendimas. # Ugo Miranda prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai. # Byla T-37/99.


1988 m. gruodžio 15 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Irish Cement Limited prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Sujungtos bylos 166 ir 220/86.


1979 m. spalio 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # DGV, Deutsche Getreideverwertung und Rheinische Kraftfutterwerke GmbH ir kt. prieš Europos Bendrijų Tarybą ir Komisiją. # Sujungtos bylos 241, 242, 245 iki 250/78.


title: 2010 m. balanžio 15 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Friedrich G. Barth prieš Bundesministerium für Wissenschaft und Forschung.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgerichtshof - Austrija.#Laisvas asmenų judėjimas - Darbuotojai - Vienodas požiūris - Nacionalinės teisės aktuose nustatytas specialus priedas už darbo stažą universiteto dėstytojams, kurį Teisingumo Teismas buvo pripažinęs neatitinkančiu Bendrijos teisės - Senaties terminas - Lygiavertiškumo ir veiksmingumo principai.#Byla C-542/08.

text:
      Byla C‑542/08
      Friedrich G. Barth
      prieš
      Bundesministerium für Wissenschaft und Forschung
      (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Laisvas asmenų judėjimas – Darbuotojai – Vienodas požiūris – Nacionalinės teisės aktuose, kurie Teisingumo Teismo sprendimu buvo pripažinti neatitinkančiais Bendrijos teisės, numatytas
         specialus priedas už darbo stažą universiteto dėstytojams – Senaties terminas – Lygiavertiškumo ir veiksmingumo principai“

      Sprendimo santrauka
      Sąjungos teisė – Tiesioginis veikimas – Asmens teisės – Nacionalinių teismų teikiama apsauga – Nacionalinės proceso taisyklės
            – Taikymo sąlygos – Lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų užtikrinimas
      Sąjungos teisė nedraudžia tokios teisės normos, kuria įtvirtinamas trejų metų senaties terminas prašymams mokėti specialų
         priedą už darbo stažą, kurį taikant su Bendrijos teise nesuderinamus nacionalinės teisės aktus buvo atsisakyta išmokėti judėjimo
         laisve pasinaudojusiam darbuotojui prieš priimant 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimą Köbler (C‑224/01).

      Iš tiesų kiekviena valstybė narė savo nacionalinėje teisinėje sistemoje turi paskirti kompetentingus teismus ir nustatyti
         ieškinių, skirtų užtikrinti iš Bendrijos teisės asmenims kylančių teisių apsaugą, nagrinėjimo procesines taisykles su sąlyga,
         kad, pirma, tokios taisyklės nėra mažiau palankios nei taikomos panašiems nacionaline teise grindžiamiems ieškiniams (ekvivalentiškumo
         principas), ir, antra, kad dėl jų naudojimasis Sąjungos teisės sistemoje nustatytomis teisėmis netampa praktiškai neįmanomas
         arba pernelyg sudėtingas (veiksmingumo principas).

      Šiomis aplinkybėmis senaties taisyklė negali būti laikoma prieštaraujančia lygiavertiškumo principui, kai, be senaties taisyklės,
         kuri taikoma ieškiniams, skirtiems pagal nacionalinę teisę užtikrinti teisės subjektų teisių, kylančių iš Sąjungos teisės,
         apsaugą, egzistuoja senaties taisyklė, kuri taikoma nacionaline teise grindžiamiems ieškiniams, ir šios abi senaties taisyklės,
         atsižvelgiant į jų tikslą ir esminius elementus, gali būti laikomos panašiomis.

      Dėl veiksmingumo principo tai, kad teisinio saugumo, kuris apsaugo tiek suinteresuotą asmenį, tiek administratorių, sumetimais
         nustatomi protingi senaties terminai procesui teisme pradėti, atitinka Sąjungos teisę. Iš tiesų dėl tokių senaties terminų
         negali tapti praktiškai neįmanoma arba pernelyg sudėtinga naudotis Sąjungos teisės sistemoje nustatytomis teisėmis. Šiuo atžvilgiu
         nacionalinėje teisėje numatytas trejų metų naikinamasis terminas yra protingas.

      Šio aiškinimo nepaneigia aplinkybė, kad minėto Sprendimo Köbler poveikis kilo nuo aiškinamos taisyklės įsigaliojimo, nes Teisingumo Teismas jo veikimo laiko atžvilgiu neapribojo. Iš tiesų
         proceso taisyklės, kaip antai senaties terminas, taikymas negali būti painiojamas su Teisingumo Teismo sprendimo, kuriuo išaiškinama
         Sąjungos teisės nuostata, veikimo apribojimu.

      Be to, Sąjungos teisė nedraudžia valstybei narei taikyti naikinamąjį terminą tokiam prašymui išmokėti specialų priedą už darbo
         stažą, kuris, pažeidžiant Sąjungos teisės nuostatas, nebuvo išmokėtas, net jei ši valstybė narė nepakeitė nacionalinių taisyklių,
         kad jos atitiktų minėtas nuostatas. Kitaip būtų tik tuomet, jei nacionalinių institucijų veiksmais ir pritaikius naikinamąjį
         terminą iš asmens visiškai būtų atimta galimybė apginti savo teises nacionaliniuose teismuose.

      (žr. 17, 20, 27–30, 33, 41 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. balandžio 15 d.(*)

      „Laisvas asmenų judėjimas – Darbuotojai – Vienodas požiūris – Nacionalinės teisės aktuose, kurie Teisingumo Teismo sprendimu buvo pripažinti neatitinkančiais Bendrijos teisės, numatytas
         specialus priedas už darbo stažą universiteto dėstytojams – Senaties terminas – Lygiavertiškumo ir veiksmingumo principai“

      Byloje C‑542/08
      dėl Verwaltungsgerichtshof (Austrija) 2008 m. lapkričio 12 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2008 m. gruodžio 4 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Friedrich G. Barth
      prieš
      Bundesministerium für Wissenschaft und Forschung,

      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J.‑C. Bonichot, teisėjai C. Toader, C. W. A. Timmermans (pranešėjas), P. Kūris ir L. Bay
         Larsen,

      generalinis advokatas Y. Bot,
      posėdžio sekretorius M.-A. Gaudissart, padalinio vadovas,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. vasario 4 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        G. Barth, atstovaujamo advokatų R. Laurer ir K.-A. Arlamovsky,
      –        Austrijos vyriausybės, atstovaujamos E. Riedl,
      –        Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek,
      –        Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos G. de Bergues ir B. Cabouat bei A. Czubinski,
      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos I. Bruni, padedamos valstybės advokato F. Arena,
      –        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos M. Dowgielewicz,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos, V. Kreuschitz ir G. Rozet,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su EB 39 straipsnio, 1968 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (EEB)
         Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje (OL L 257, 1968 10 19; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk.,
         1 t., p. 15) 7 straipsnio 1 dalies ir veiksmingumo principo išaiškinimu.

      2        Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas nagrinėjant ginčą tarp M. Barth ir Bundesministerium für Wissenschaft und Forschung (Federalinė mokslo ir mokslo tyrimų ministerija), susijusį su sprendimu, kuriuo nuspręsta, kad M. Barth prašymo skirti specialų
         priedą už darbo stažą dalies atžvilgiu buvo suėjęs senaties terminas.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        Reglamento Nr. 1612/68 7 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Darbuotojui, jei jis yra valstybės narės pilietis, turi būti sudarytos tos pačios įdarbinimo ir darbo sąlygos, kaip ir piliečiui
         tos valstybės narės, kurioje jis dirba, nepaisant jo pilietybės, ypač nustatant atlyginimą ir atleidžiant iš darbo, o bedarbystės
         [nedarbo] atveju – grąžinant arba vėl priimant į darbą.“

       Nacionalinės teisės aktai
      4        BGBl. I, 109/1997 paskelbtos redakcijos Gehaltsgesetz 1956 (1956 m. Darbo užmokesčio įstatymas, toliau – GehG) 50 a straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Universiteto dėstytojas <...>, bent penkiolika metų išdirbęs Austrijos universitetuose <...>, kuriam ne mažiau kaip ketverius
         metus buvo mokamas 50 straipsnio 4 dalyje numatytas priedas už darbo stažą, nuo tos dienos, kai yra įvykdomos šios dvi sąlygos,
         turi teisę gauti 50 straipsnio 4 dalyje numatyto dydžio specialų priedą už darbo stažą, į kurį atsižvelgiama skaičiuojant
         jo senatvės pensiją.“

      5        Įstatymu, kuris buvo paskelbtas BGBl. I, 130/2003, į GehG 50 a straipsnį buvo įtraukta 4 dalis, kurioje nustatyta:

      „Apskaičiuojant 1 dalyje nustatytą penkiolikos metų darbo stažą, reikia atsižvelgti į laikotarpius:
      1)      išdirbtus po 1968 m. lapkričio 7 d. panašiose pareigose valstybės, kuri arba kurios teisių perėmėja nuo šios datos šiuo metu
         yra Europos ekonominės erdvės valstybė narė, universitete; arba

      <…>“
      6        Ieškovo pagrindinėje byloje paskyrimo metu galiojusios redakcijos GehG (BGBl. 318/1973) 13 c straipsnio 1 dalyje nurodyta:

      „Teisei į išmokas sueina senatis, jeigu ja nepasinaudojama per trejus metus nuo teisės į išmoką arba išlaidų, pateisinančių
         nagrinėjamą reikalavimą, atsiradimo.“

      7        GehG 169 a straipsnio 1 dalyje, kuri buvo įtraukta BGBl. I, 130/2003 paskelbtu įstatymu, nustatyta:

      „1.      Jei dirbantis, išėjęs ar išleistas į pensiją universiteto dėstytojas yra išdirbęs laikotarpius, numatytus GehG – federalinio įstatymo redakcija, paskelbta BGBl. I, Nr. 130/2003, 169 a straipsnio 4 dalyje, į kuriuos turi būti atsižvelgta
         pagal nurodytą federalinį įstatymą, jo prašymu reikia pakoreguoti 50 a straipsnyje nustatytą specialų priedą už darbo stažą.
         Įvykdžius šias sąlygas, tokį prašymą leidžiama pateikti ir buvusiems universiteto dėstytojams <…>.

      2.      Specialaus priedo už darbo stažą korekcija pagal 1 dalį turi atgalinį poveikį, tačiau tik iki 1994 m. sausio 1 dienos.
      3.      Prašymai pagal 1 dalį galioja, jeigu jie buvo pateikti iki 2004 m. birželio 30 dienos.
      4.      Kalbant apie teises į atlyginimą ir pensiją, kurios pagal 1 dalį atsiranda prieš 2004 m. liepos 1 d. einančių laikotarpių
         atžvilgiu, apskaičiuojant šio federalinio įstatymo 13 b straipsnyje ir 1965 m. Pensijų įstatymo 40 straipsnyje nustatytą trejų
         metų senaties terminą neatsižvelgiama į laikotarpį nuo 2003 m. rugsėjo 30 d. iki 2004 m. birželio 30 dienos.“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      8        Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad ieškovas pagrindinėje byloje, Vokietijos Federacinės Respublikos pilietis,
         nuo 1975 m. sausio 1 d. iki 1987 m. vasario 28 d. buvo įdarbintas universiteto profesoriumi Frankfurto Johann Wolfgang Goethe
         universitete (Vokietija). Nuo 1987 m. kovo 1 d. jis buvo paskirtas į etatinio profesoriaus pareigas Vienos universitete. Remiantis
         šia nominacija ieškovui pagrindinėje byloje buvo suteikta ir Austrijos pilietybė.

      9        Kadangi skiriant specialų priedą už darbo stažą pagal GehG 50 a straipsnio 1 dalį nebuvo atsižvelgta į ieškovo pagrindinėje byloje Frankfurto Johann Wolfgang Goethe universitete įgytą
         darbo stažą, jam šis priedas nebuvo mokamas.

      10      Po to, kai atsižvelgęs į 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimą Köbler (C‑224/01, Rink. p. I-10239) Austrijos teisės aktų leidėjas įstatymu, paskelbtu BGBl. I, 130/2003, pakeitė GehG, ieškovas pagrindinėje byloje 2004 m. kovo 2 d. laišku Vienos universiteto administracijai paprašė pakoreguoti jo specialų
         priedą už darbo stažą, įskaičiuojant Frankfurto universitete išdirbtus laikotarpius. Pagal šį administracinį skundą priimto
         spendimo 1 straipsnyje nurodyta, kad ieškovas pagrindinėje byloje galėjo nuo 1994 m. sausio 1 d. reikalauti specialaus priedo
         už darbo stažą, nes minėtas laikotarpis buvo įskaitytas. Tačiau šio sprendimo 2 straipsnyje nustatyta, kad korekcija pagal
         sprendimo I punktą, apskaičiuojant darbo užmokestį, teisiškai įsigalioja nuo 2000 m. spalio 1 dienos.

      11      Ieškinyje, kurį ieškovas pagrindinėje byloje pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, jis aiškiai
         ginčija tik minėto sprendimo 2 straipsnį ir neginčija datos, nuo kurios pagal to sprendimo 1 straipsnį jis gali siekti, kad
         būtų padaryta specialaus priedo už darbo stažą korekcija. Jis iš esmės teigia, kad toks to paties sprendimo 2 straipsnyje
         numatytas senaties taisyklės taikymas neatitinka Bendrijos teisės, konkrečiai kalbant, EB 39 straipsnio.

      12      Verwaltungsgerichtshof, manydamas, kad siekiant priimti sprendimą byloje būtinas Bendrijos teisės išaiškinimas, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą
         ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar trejų metų senaties taisyklės, nustatytos prašymui išmokėti specialų priedą, kuris tokiais atvejais, kaip antai nagrinėjamas
         pagrindinėje byloje, pagal Bendrijos teisei prieštaraujančius nacionalinės teisės aktus prieš priimant [minėtą Sprendimą Köbler] buvo atmestas, taikymas reiškia darbuotojų migrantų netiesioginę diskriminaciją EB 39 straipsnio ir Reglamento <...> Nr. 1612/68
         7 straipsnio 1 dalies prasme arba šiomis nuostatomis užtikrinamo laisvo darbuotojų judėjimo apribojimą?

      2.      Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar pagal EB 39 straipsnį ir Reglamento <...> Nr. 1612/68 7 straipsnio 1 dalį
         tokiu atveju, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, draudžiama taikyti tokią trejų metų senaties taisyklę darbuotojo
         migranto prašymui išmokėti specialų priedą už darbo stažą, kuris pagal Bendrijos teisei prieštaraujančius nacionalinės teisės
         aktus buvo atmestas prieš priimant [minėtą Sprendimą Köbler]?

      3.      Ar tokiais atvejais, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, veiksmingumo principas draudžia taikyti trejų metų senaties
         taisyklę prašymams pripažinti teisę į priedą už darbo stažą, kuri, remiantis aiškiai suformuluotais nacionalinės teisės aktais,
         pažeidžiant Bendrijos teisę anksčiau buvo atmesta?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      13      Savo prejudiciniais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš
         esmės klausia, ar Europos Sąjungos teisė draudžia tokias teisės normas, kokios nagrinėjamos šioje pagrindinėje byloje, kuriomis
         įtvirtinamas trejų metų senaties terminas prašymui išmokėti specialų priedą už darbo stažą, kuris pagal Bendrijos teisei prieštaraujančius
         nacionalinės teisės aktus nebuvo išmokėtas judėjimo laisve besinaudojančiam darbuotojui prieš priimant [minėtą Sprendimą Köbler].

      14      Pažymėtina, kad minėtame Sprendime Köbler, Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad EB 39 straipsnis ir Reglamento Nr. 1612/68 7 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinami
         kaip draudžiantys mokėti specialų priedą už darbo stažą, kuris pagal tokią nuostatą, kaip antai GehG redakcijos, galiojusios prieš iš dalies keičiantį įstatymą, paskelbtą BGBl. I, 130/2003, 50a straipsnis, mokamas tik asmenims, bent penkiolika metų išdirbusiems Austrijos universitetuose ar aukštojo mokslo
         įstaigose universiteto dėstytojais.

      15      Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Austrijos Respublika laikėsi šio sprendimo, įstatymu, paskelbtu
         BGBl. I, Nr. 130/2003, įtraukdama į GehG 50 a straipsnį šio sprendimo 5 punkte minėtą 4 dalį. Atsižvelgiant į šį įstatyminį pakeitimą, pagal GehG 13c straipsnio 1 dalį prašymui skirti specialų priedą už darbo stažą taikomas trejų metų senaties terminas, kuris prireikus
         gali būti pratęstas iki devynių mėnesių pagal GehG 169 a straipsnio 4 dalį.

      16      Šiuo klausimu pažymėtina, pirma, kad pagrindinės bylos aplinkybėmis toks senaties terminas yra procesinė taisyklė, skirta
         užtikrinti tokių teisės subjektų, koks yra ieškovas pagrindinėje byloje, teisių, kylančių iš Sąjungos teisės, apsaugą. Antra,
         Sąjungos teisė nereglamentuoja klausimo, ar valstybės narės gali tokiomis aplinkybėmis nustatyti senaties terminą.

      17      Darytina išvada, kad kiekviena valstybė narė savo nacionalinėje teisinėje sistemoje turi paskirti kompetentingus teismus ir
         nustatyti ieškinių, skirtų užtikrinti iš Bendrijos teisės asmenims kylančių teisių apsaugą, nagrinėjimo procesines taisykles
         su sąlyga, kad, pirma, tokios taisyklės nėra mažiau palankios nei taikomos panašiems nacionaline teise grindžiamiems ieškiniams
         (ekvivalentiškumo principas), ir, antra, kad dėl jų naudojimasis Sąjungos teisės sistemoje nustatytomis teisėmis netampa praktiškai
         neįmanomas arba pernelyg sudėtingas (veiksmingumo principas) (šiuo klausimu žr. 1998 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Aprile, C‑228/96, Rink. p.  I‑7141, 18 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      18      Būtent šių dviejų principų aspektu reikia išnagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus.

      19      Kalbant apie lygiavertiškumo principą, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką pagal šį principą reikalaujama,
         kad visos ieškiniui taikytinos normos būtų vienodai taikomos tiek Sąjungos, tiek panašiems nacionalinės teisės pažeidimu grindžiamiems
         ieškiniams (2010 m. sausio 26 d. Sprendimo Transportes Urbanos y Servicios Generales, C‑118/08, Rink. p. I‑0000, 33 punktas ir nurodyta teismų praktika).

      20      Siekiant patikrinti, ar lygiavertiškumo principo buvo laikomasi pagrindinėje byloje, reikia išnagrinėti, ar, be tokios senaties
         taisyklės, kokia nustatyta pagrindinėje byloje, kuri taikoma ieškiniams, skirtiems pagal nacionalinę teisę užtikrinti tokių
         teisės subjektų teisių, kylančių iš Sąjungos teisės, apsaugą, egzistuoja senaties taisyklė, kuri taikoma nacionaline teise
         grindžiamiems ieškiniams, ir abi šios senaties taisyklės, atsižvelgiant į jų tikslą ir esminius elementus, gali būti laikomos
         panašiomis (šiuo klausimu žr. 2000 m. gegužės 16 d. Sprendimo Preston ir kt., C‑78/98, Rink. p. I‑3201, 49 punktą ir minėto Sprendimo Transportes Urbanos y Servicios Generales 35 punktą).

      21      Tačiau visų pirma reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos, tokia senaties taisyklė,
         kokia nustatyta GehG 13 b straipsnyje, taikoma tiek ieškiniams, skirtiems užtikrinti tokių teisės subjektų teisių, kylančių iš Sąjungos teisės,
         apsaugą, tiek ieškiniams pagal vidaus teisę. Vadinasi, senaties taisyklės, kurios taikomos abiem ieškinių kategorijoms, yra
         tapačios.

      22      Bet kuriuo atveju visos Teisingumo Teismui pastabas pateikusios vyriausybės mano, kad išimtis, kuri išplaukia iš tokios nuostatos,
         kokia yra GehG 169 a straipsnio 4 dalis, leidžianti pratęsti senaties terminą devynių mėnesių laikotarpiu, yra palanki tik pareiškiant ieškinį
         pagal nacionalinę teisę, skirtą užtikrinti teisės subjektų teisių, kylančių iš Sąjungos teisės, apsaugą.

      23      Ieškovas pagrindinėje byloje ir Komisija iš esmės teigia, kad pagal GehG 169 a straipsnio 4 dalį universiteto dėstytojai, kurie darbo stažą bent iš dalies buvo įgiję ne vien Austrijos Respublikos,
         bet ir kitų valstybių narių universitetuose, priešingai nei dėstytojai, kurie per visą savo karjerą dirbo minėtoje valstybėje
         narėje, privalo pateikti prašymą skirti specialų priedą už darbo stažą. Tokia situacija reiškia, kad tokios senaties taisyklės,
         kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, taikymo sritis, pareiškiant ieškinius, skirtus nacionalinėje teisėje užtikrinti teisės
         subjektų teisių, kylančių iš Sąjungos teisės, apsaugą, yra platesnė nei pareiškiant ieškinius pagal nacionalinę teisę.

      24      Iš tiesų ieškovas pagrindinėje byloje ir Komisija teigia, kad minėta senaties taisyklė tik retais ir ypatingais atvejais sukelia
         poveikį dėstytojams, kurie per visą savo karjerą dirbo Austrijoje, kai, pavyzdžiui, suinteresuotiesiems asmenims dėl klaidos
         darbo užmokesčio dalis nebuvo išmokėta, o jie per nustatytą terminą nepateikė prašymo išnagrinėti jų atvejį. Tačiau, kiek
         tai susiję su dėstytojais, kurie bent iš dalies darbo stažą buvo įgiję ne vien Austrijos Respublikos, bet ir kitų valstybių
         narių universitetuose, senaties taisyklė taikoma automatiškai.

      25      Vis dėlto ši aplinkybė neleidžia daryti išvados, kad iš tiesų egzistavo dvi senaties taisyklės, kurios negali būti laikomos
         panašiomis.

      26      Iš tiesų, kaip iš esmės pažymi Austrijos, Italijos ir Lenkijos vyriausybės, reikalavimas pateikti prašymą taikomas ir dėstytojams,
         kurie bent iš dalies buvo įgiję darbo stažą ne vien Austrijos Respublikos, bet ir kitų valstybių narių universitetuose, ir
         dėstytojams, kurie per visą savo karjerą dirbo Austrijoje, tačiau kurių atveju specialus priedas už darbo stažą buvo apskaičiuotas
         netinkamai. Darytina išvada, kad reikalavimas pateikti prašymą iš tikrųjų taikytinas visiems dėstytojams, kuriems buvo neteisingai
         pritaikytos teisės taisyklės, reglamentuojančios minėto priedo mokėjimą, ir kurie prašo, kad padaryta klaida būtų ištaisyta,
         nesvarbu, ar ta klaida susijusi su nacionalinės teisės, ar Europos Sąjungos teisės normomis, kurias kompetentingos nacionalinės
         institucijos turėjo tiesiogiai taikyti.

      27      Šiomis aplinkybėmis tokia senaties taisyklė, kokią pareiškėjas ginčija pagrindinėje byloje, negali būti laikoma prieštaraujančia
         lygiavertiškumo principui.

      28      Dėl veiksmingumo principo Teisingumo Teismas yra pripažinęs, jog tai, kad teisinio saugumo, kuris apsaugo tiek suinteresuotą
         mokesčių mokėtoją, tiek administratorių, sumetimais nustatomi protingi senaties terminai ieškiniui pareikšti, atitinka Bendrijos
         teisę. Iš tiesų dėl tokių senaties terminų naudojimasis Bendrijos teisėje nustatytomis teisėmis netampa praktiškai neįmanomas
         arba pernelyg sudėtingas (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Aprile 19 punktą ir 2009 m. kovo 24 d. Sprendimo Danske Slagterier, C‑445/06, Rink. p. I‑0000, 32 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      29      Kadangi Teisingumo Teismui nebuvo nurodytos ypatingos aplinkybės, tokia taisyklė, kokią ieškovas ginčija pagrindinėje byloje,
         nustatanti trejų metų senaties terminą, kuris gali būti pratęstas iki devynių mėnesių, negali būti laikoma prieštaraujančia
         veiksmingumo principui.

      30      Šio aiškinimo nepaneigia aplinkybė, kad minėto Sprendimo Köbler poveikis kilo nuo aiškinamos taisyklės įsigaliojimo, nes Teisingumo Teismas jo veikimo laiko neapribojo. Iš tiesų proceso
         taisyklės taikymas, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjamas senaties terminas, negali būti painiojamas su Teisingumo Teismo
         sprendimo, kuriuo išaiškinama Sąjungos teisės nuostata, veikimo apribojimu (šiuo klausimu žr. 1998 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo
         Edis, C-231/96, Rink. p. I-4951, 17 ir 18 punktai).

      31      Tačiau ieškovas pagrindinėje byloje ir Komisija pažymi, kad Austrijos teisės aktų leidėjas, priimdamas aiškią įstatyminę nuostatą,
         uždraudė atsižvelgti į darbo stažo laikotarpius, per kuriuos jis dirbo kitų valstybių narių nei Austrijos universitetuose.

      32      Jų manymu, universiteto dėstytojai, kurie pateisina tokiuose universitetuose įgytus darbo stažo laikotarpius, turi tokiomis
         aplinkybėms tikėtis, kad nebus patenkinti jų prašymai įskaityti šiuos stažo laikotarpius skiriant specialų priedą už darbo
         stažą. Austrijos teisės aktų leidėjas iš esmės siekė atgrasyti universitetų dėstytojus, kurie iš principo turi teisę į šį
         specialų priedą, per nustatytą terminą pateikti prašymą, kuris reikalingas įgyvendinant šią teisę.

      33      Vis dėlto reikia pažymėti, kad Sąjungos teisė nedraudžia valstybei narei nustatyti naikinamąjį terminą, po kurio negalima
         pateikti tokio prašymo išmokėti specialų priedą už darbo stažą, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuris, pažeidžiant
         Sąjungos teisės nuostatas, nebuvo išmokėtas, net jei ši valstybė narė nepakeitė nacionalinių taisyklių, kad jos atitiktų minėtas
         nuostatas. Kitaip būtų tik tuomet, jei nacionalinių institucijų veiksmais ir pritaikius naikinamąjį terminą, po kurio negalima
         pateikti prašymo išmokėti specialų priedą už darbo stažą, iš asmens visiškai būtų atimta galimybė apginti savo teises nacionaliniuose
         teismuose (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Aprile 43 ir 45 punktus).

      34      Tačiau taip nėra šioje pagrindinėje byloje.

      35      Konkrečiai kalbant, taikant tokį senaties terminą toks asmuo, koks yra ieškovas pagrindinėje byloje, visiškai nepraranda teisės
         gauti priedą, priešingai nei to reikalaujama pagal Sąjungos teisės nuostatas (pagal analogiją žr. 1988 m. vasario 2 d. Sprendimo
         Barra, 309/85, Rink. p. 355, 19 punktą ir 1999 m. vasario 9 d. Sprendimo Dilexport, C‑343/96, Rink. p. I‑579, 37 punktą).

      36      Bet kuriuo atveju iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos nėra aišku, kad ieškovui pagrindinėje byloje toks senaties
         terminas buvo pritaikytas dėl to, jog kompetetingos nacionalinės institucijos jam sąmoningai pateikė klaidingą informaciją
         (pagal analogiją žr. 1998 m. gruodžio 1 d. Sprendimo Levez, C‑326/96, Rink. p. I‑7835, 34 punktą). Kaip teisingai pažymi Prancūzijos vyriausybė, tai, kad anksčiau galiojo aiškūs teisės
         aktai, kurie prieštaravo Bendrijos teisei, negali būti prilyginama klaidingos informacijos teikimui, nes tuomet pagrindinės
         bylos aplinkybėmis, priešingai nei matyti iš šio sprendimo 33 punkto, gali būti neįmanoma taikyti senaties taisyklę.

      37      Galiausiai, kadangi prejudiciniai klausimai taip pat susiję su EB 39 straipsnio ir Reglamento Nr. 1612/68 7 straipsnio 1 dalies
         išaiškinimu, pažymėtina, kad dėl tų pačių priežasčių, kurios nustatytos šio sprendimo 21–26 punktuose, senaties termino taikymas
         tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, negali būti laikomos darbuotojo netiesiogine diskriminacija
         šių nuostatų prasme.

      38      Iš tiesų tokių universiteto dėstytojų, kaip ieškovas pagrindinėje byloje, padėtis turi būti laikoma prilyginama universiteto
         dėstytojų, kurie per visą savo karjerą dirbo Austrijoje ir kuriems specialus priedas už darbo stažą nebuvo tinkamai apskaičiuotas
         pagal nacionalinės teisės nuostatas, padėčiai. Aišku, kad iš esmės požiūris į šiuos dviejų kategorijų universiteto dėstytojus
         yra identiškas.

      39      Be to, neatrodo, kad senaties termino taikymas tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, savaime apriboja
         laisvą darbuotojų judėjimą EB 39 straipsnio prasme. Kai taikoma senaties taisyklė, tai daro poveikį galimybei gauti specialų
         priedą už darbo stažą už buvusį laikotarpį. Darytina išvada, kad jis negali sukliudyti arba atgrasyti tokį darbuotoją, koks
         yra ieškovas pagrindinėje byloje, įgyvendinti savo teises, susijusias su darbuotojų judėjimo laisve, nes teisė gauti minėtą
         priedą už buvusį laikotarpį nepriklauso nuo darbuotojo sprendimo įgyvendinti savo teises ar ne (šiuo klausimu žr. 2000 m.
         sausio 27 d. Sprendimo Graf, C‑190/98, Rink. p I‑493, 24 punktą).

      40      Be to, nėra jokio požymio, rodančio, kad senaties termino taikymas tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje,
         galėtų sukliudyti arba atgrasyti konkrečiu praeities momentu tokį darbuotoją, koks yra ieškovas pagrindinėje byloje, įgyvendinti
         savo teises, susijusias su darbuotojų judėjimo laisve. Kaip tai matyti iš minėto Sprendimo Köbler, būtent atsisakymas suinteresuotajam asmeniui suteikti specialų priedą už darbo stažą tuo atveju, kai jis įgyvendina tas
         pačias teises, yra darbuotojų judėjimo laisvės apribojimas EB 39 straipsnio prasme.

      41      Todėl į pateiktus prejudicinius klausimus reikia atsakyti, kad Sąjungos teisė nedraudžia tokios teisės normos, kokia nagrinėjama
         pagrindinėje byloje, kuria įtvirtinamas trejų metų senaties terminas prašymams mokėti specialų priedą už darbo stažą, kurį
         taikant su Bendrijos teise nesuderinamus nacionalinės teisės aktus buvo atsisakyta išmokėti judėjimo laisve pasinaudojusiam
         darbuotojui prieš priimant minėtą Sprendimą Köbler.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      42      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      Sąjungos teisė nedraudžia tokios teisės normos, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, kuria įtvirtinamas trejų metų senaties
            terminas prašymams mokėti specialų priedą už darbo stažą, kurį taikant su Bendrijos teise nesuderinamus nacionalinės teisės
            aktus buvo atsisakyta išmokėti judėjimo laisve pasinaudojusiam darbuotojui prieš priimant 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimą
            Köbler (C‑224/01).
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


1999 m. balanžio 29 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Ispanijos Karalystė prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Valstybės pagalba. # Byla C-342/96.


2001 m. gegužės 17 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # International Express Carriers Conference (IECC) prieš Europos Bendrijų Komisiją, La Poste, Jungtinę Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystę ir The Post Office. # Apeliacinis skundas - Konkurencija. # Byla C-449/98 P.


2002 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji išplėstinė kolegija) sprendimas. # Hijos de Andrés Molina, SA (HAMSA) prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Valstybės pagalba - Ieškinys dėl panaikinimo. # Byla T-152/99.


1980 m. birželio 19 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Vittorio Testa, Salvino Maggio ir Carmine Vitale prieš Bundesanstalt für Arbeit. # Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Bayerisches Landessozialgericht, Bundessozialgericht ir Hessisches Landessozialgericht - Vokietija. # Sujungtos bylos 41/79, 121/79 ir 796/79.