title: 2009 m. spalio 22 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # G. Elbertsen prieš Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: College van Beroep voor het bedrijfsleven - Nyderlandai. # Bendra žemės ūkio politika - Integruota tam tikrų pagalbos schemų administravimo ir kontrolės sistema - Reglamentas (EB) Nr. 1782/2003 - Bendrosios išmokos schema - Referencinės sumos nustatymas - Specialioje padėtyje esantys ūkininkai - Nacionalinis rezervas. # Byla C-449/08.

text:
      Byla C‑449/08
      G. Elbertsen
      prieš
      Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (College van Beroep voor het bedrijfsleven prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Bendra žemės ūkio politika – Integruota tam tikrų pagalbos schemų administravimo ir kontrolės sistema – Reglamentas (EB) Nr. 1782/2003 – Bendrosios išmokos schema – Referencinės sumos nustatymas – Specialioje padėtyje esantys ūkininkai – Nacionalinis rezervas“
      Sprendimo santrauka
      1.        Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Integruota administravimo ir kontrolės sistema, susijusi su tam tikromis pagalbos
            schemomis – Bendrosios išmokos schema
      (Tarybos reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsnio 4 dalis; Komisijos reglamento Nr. 795/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu
            Nr. 1974/2004, 21 straipsnis)
      2.        Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Integruota administravimo ir kontrolės sistema, susijusi su tam tikromis pagalbos
            schemomis – Bendrosios išmokos schema
      (Tarybos reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsnio 4 dalis)
      1.        Reglamento Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir
         nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiančio reglamentus Nr. 2019/93, Nr. 1452/2001, Nr. 1453/2001,
         Nr. 1454/2001, Nr. 1868/94, Nr. 1251/1999, Nr. 1254/1999, Nr. 1673/2000, Nr. 2358/71 ir Nr. 2529/2001, 42 straipsnio 4 dalis
         turi būti aiškinama taip, jog ši nuostata suteikia valstybėms narėms diskreciją nustatyti nulio eurų referencinę sumą ir neskirti
         teisių į išmokas iš nacionalinio rezervo ūkininkui, esančiam specialioje padėtyje Reglamento Nr. 795/2004, nustatančio išsamias
         bendrosios išmokos schemos, pateiktos Reglamente Nr. 1782/2003, įgyvendinimo taisykles su pakeitimais, padarytais Reglamentu
         Nr. 1974/2004, 21 straipsnio prasme, jei ši suma yra nustatoma vadovaujantis objektyviais kriterijais, ja sudaromos vienodos
         sąlygos ūkininkams, neiškraipoma rinka ir konkurencija.

      (žr. 34 punktą, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      2.        Bendrijos teisė ir ypač Reglamento Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio
         politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiančio reglamentus Nr. 2019/93,
         Nr. 1452/2001, Nr. 1453/2001, Nr. 1454/2001, Nr. 1868/94, Nr. 1251/1999, Nr. 1254/1999, Nr. 1673/2000, Nr. 2358/71 ir Nr. 2529/2001,
         42 straipsnio 4 dalis nedraudžia taikyti nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurią prieš nustatant referencinę sumą, remiantis
         kuria skiriamos teisės į išmokas iš nacionalinio rezervo, iš sumos, kuria padidėja papildomos išmokos investavus į gamybos
         pajėgumus arba įsigijus žemės, atimama 500 eurų suma.

      Kadangi ši nacionalinės teisės nuostata yra taikoma visiems ūkininkams, kurie kreipiasi į nacionalinį rezervą, ji yra bendro
         pobūdžio objektyviais kriterijais grindžiama priemonė, kuri nepažeidžia vienodo požiūrio principo, neiškreipia rinkos ir konkurencijos,
         kaip to reikalaujama minėto 42 straipsnio 4 dalyje.

      (žr. 38, 40, 46 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2009 m. spalio 22 d.(*)

      „Bendra žemės ūkio politika – Integruota tam tikrų pagalbos schemų administravimo ir kontrolės sistema – Reglamentas (EB) Nr. 1782/2003 – Bendrosios išmokos schema – Referencinės sumos nustatymas – Specialioje padėtyje esantys ūkininkai – Nacionalinis rezervas“
      Byloje C‑449/08
      dėl College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nyderlandai) 2008 m. spalio 8 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2008 m. spalio 13 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      G. Elbertsen
      prieš
      Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit,
      TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro penktosios kolegijos pirmininko pareigas einantis kolegijos pirmininkas E. Levits, teisėjai A. Borg Barthet (pranešėjas)
         ir M. Ilešič,

      generalinė advokatė J. Kokott,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos C. Wissels ir M. de Mol,
      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir J. Möller,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos F. Clotuche-Duvieusart ir B. Burggraaf,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003, nustatančio
         bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas
         ūkininkams bei iš dalies keičiančio Reglamentus (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001,
         (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001 (OL L 270,
         p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 40 t., p. 269), 42 straipsnio 4 dalies išaiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą tarp G. Elbertsen ir Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Žemės ūkio, gamtos apsaugos ir maisto kokybės ministras; toliau – ministras) dėl teisių į bendrąją išmoką skyrimo iš nacionalinio
         rezervo.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
       Reglamentas Nr. 1782/2003
      3        Vykdant bendros žemės ūkio politikos reformą, Europos Sąjungos Taryba priėmė Reglamentą Nr. 1782/2003, nustatantį bendrąsias
         tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką bei tam tikras paramos ūkininkams schemų taisykles.

      4        Reglamente Nr. 1782/2003, be kita ko, nustatoma ūkininkų pajamų rėmimo schema. Šio reglamento 1 straipsnio antroje įtraukoje
         ji apibūdinama kaip „bendrosios išmokos schema“. Ši schema reglamentuojama to reglamento III dalyje.

      5        Reglamento Nr. 1782/2003 33 straipsnyje išvardijami atvejai, kada ūkininkai gali pasinaudoti bendrosios išmokos schema. Jame
         numatoma:

      „Reikalavimų atitikimas
      1.      Ūkininkai gali naudotis bendrosios išmokos schema, jei:
      a)      38 straipsnyje nurodytu referenciniu laikotarpiu jiems buvo skirta išmoka pagal bent jau vieną VI priede nurodytą paramos
         schemą,

      <...>“
      6        Šio reglamento 37 straipsnio 1 dalyje numatoma:

      „Referencine suma laikoma trejų metų bendros išmokų, kurios buvo paskirtos ūkininkui pagal VI priede nurodytas paramos schemas,
         sumos vidurkis, apskaičiuotas ir patikslintas pagal VII priedą kiekvienais 38 straipsnyje nurodyto referencinio laikotarpio
         kalendoriniais metais.“

      7        Reglamento Nr. 1782/2003 33 straipsnio 1 dalyje ir 37 straipsnio 1 dalyje minimas referencinis laikotarpis yra apibrėžtas
         šio reglamento 38 straipsnyje. Referencinis laikotarpis apima 2000, 2001 ir 2002 kalendorinius metus.

      8        Reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsnio 1 ir 4 dalyse numatoma:

      „1.      Valstybė narė, padariusi visus įmanomus sumažinimus pagal 41 straipsnio 2 dalį, pereina prie referencinės sumos linijinio
         procentinio dydžio sumažinimo, kad būtų sudarytas nacionalinis rezervas. Sumažinama ne daugiau kaip 3 %.

      <…>
      4. Valstybės narės, remdamosi objektyviais kriterijais ir užtikrindamos vienodas sąlygas ūkininkams bei vengdamos rinkos ir
         konkurencijos iškraipymo, naudoja nacionalinį rezervą referencinėms sumoms, skirtoms ūkininkams, atsidūrusiems specialioje
         padėtyje, kurią turi apibrėžti Komisija 144 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka, nustatyti.“

       Reglamentas (EB) Nr. 795/2004
      9        Pagal 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 795/2004, nustatančio išsamias bendrosios išmokos schemos, pateiktos
         Tarybos reglamente (EB) Nr. 1782/2003, nustatančiame bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką
         taisykles ir nustatančiame tam tikras paramos schemas ūkininkams, įgyvendinimo taisykles, su pakeitimais, padarytais 2004 m.
         spalio 29 d. Komisijos reglamentu Nr. 1974/2004 (OL L 345, p. 85; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 44 t.,
         p. 226; toliau ? Reglamentas Nr. 795/2004), devintą konstatuojamąją dalį:

      „Siekiant palengvinti nacionalinio rezervo administravimą, derėtų užtikrinti nacionalinio rezervo vadybą regioniniu lygiu,
         išskyrus atvejus, į kuriuos daroma nuoroda Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 42 straipsnio 3 dalyje, kai tinka, ir to reglamento
         42 straipsnio 4 dalyje, jei valstybės narės yra įpareigotos paskirstyti teises į išmokas.“

      10      Reglamento Nr. 795/2004 tryliktoje konstatuojamojoje dalyje numatoma:

      „Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 42 straipsnio 4 dalies nuostatos leidžia Komisijai apibrėžti tam tikras specialias padėtis,
         kurios suteikia teisę nustatyti referencines sumas tam tikriems ūkininkams, atsidūrusiems padėtyje, kuri užkirto kelią referenciniu
         laikotarpiu pilnai ar iš dalies gauti tiesiogines išmokas. Todėl būtų tikslinga išvardyti tas specialias padėtis kartu numatant
         taisykles tam, kad tas pats ūkininkas negalėtų pasinaudoti sukauptomis iš įvairių teisių į išmokas išmokomis, nepažeidžiant
         galimybės Komisijai į tą sąrašą įrašyti papildomus atvejus, jei tokių paaiškėtų. Be to, valstybėms narėms turėtų būti paliekama
         galimybė lanksčiai nustatinėti referencines sumas.“

      11      Pagal Reglamento Nr. 795/2004 18 straipsnio 1 dalį:

      „Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 42 straipsnio 4 dalyje „specialioje padėtyje atsidūrę ūkininkai“ – tai šio reglamento 19–23 straipsniuose
         nurodyti ūkininkai.“

      12      Reglamento Nr. 795/2004 21 straipsnio 1 dalyje nustatoma:

      „Iki 2003 m. rugsėjo 29 d. investavęs į gamybos pajėgumus ar įsigytą žemę pagal 2–6 straipsniuose nustatytus reikalavimus
         ūkininkas gauna teises į išmokas, apskaičiuotas dalijant valstybės narės, remiantis objektyviais kriterijais ir užtikrinant
         vienodas sąlygas ūkininkams bei vengiant rinkos ir konkurencijos iškraipymo, nustatytą referencinę sumą iš hektarų skaičiaus,
         ne didesnio negu jo įsigytų hektarų skaičius.“

       Nacionalinės teisės aktai
      13      2006 m. Reglamento dėl Bendrijos žemės ūkio politikos – Pajamų rėmimas (Regeling GLB‑inkomenssteun 2006, toliau ? Regeling)
         16 straipsnyje, be kita ko, numatoma:

      „1.      Teisės į išmokas iš nacionalinio rezervo gali būti skiriamos tik šiems asmenims:
      <...>
      c)      ūkininkams, pagal Reglamento Nr. 795/2004 21 straipsnį investavusiems į gamybos pajėgumus ar įsigijusiems žemės, jeigu ministras
         mano esant pakankamai įrodymų, kad jie pagal Reglamento Nr. 795/2004 21 straipsnį vėliausiai 2004 m. gegužės 15 d.:

      –        investavo į tvartus arba juos išsinuomojo mažiausiai šešeriems metams,
      –        įsigijo žemės arba ją išsinuomojo mažiausiai šešeriems metams,
      –        įsigijo galvijų, už kuriuos gali būti mokamos Reglamento Nr. 1782/2003 VI priede nurodytos tiesioginės išmokos;
      <...>
      d)      ūkininkams, pagal Reglamento Nr. 795/2004 22 straipsnį išsinuomojusiems arba įsigijusiems žemės, jeigu ministras mano esant
         pakankamai įrodymų, kad jie šią žemę išsinuomojo arba įsigijo vėliausiai 2004 m. gegužės 15 d.;

      <…>
      2.      Ūkininkams 1 dalies b–d punktų prasme teisės į išmokas iš nacionalinio rezervo gali būti skiriamos tik tuomet, jeigu:
      a)      jie dėl investicijų į gamybos pajėgumus, turto įgijimo arba žemės, už kurią gali būti mokamos išmokos, Reglamento Nr. 1782/2003
         42 straipsnio 2 dalies prasme, įsigijimo arba išsinuomojimo paskesniais kalendoriniais metais turi daugiau:

      i)      vietų tvartuose;
      ii)      gyvulių, už kuriuos gali būti mokama Reglamento Nr. 1782/2003 VI priede nurodyta tiesioginė išmoka,
      <...>
      nei turėti gamybos pajėgumai arba žemės plotai referenciniu laikotarpiu;
      b)      jie dėl to pagal skaičiavimus, atliktus remiantis 17 straipsniu, gavo daugiau tiesioginių išmokų ir
      c)      šie papildomi gamybos pajėgumai arba žemės plotai dar nesuteikia teisės pripažinti teises į išmokas arba į referencines sumas
         remiantis referenciniu laikotarpiu.

      3.      Prašymai pripažinti teises į išmokas iš nacionalinio rezervo turi būti pateikiami 11 straipsnyje nustatyta tvarka.“
      14      Regeling 17 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatoma:

      „1.      Papildomos referencinės sumos ūkininkams 16 straipsnio 2 dalies prasme apskaičiuojamos pagal tokį metodą:
      a)      pagal Reglamento Nr. 1782/2003 VI priede įtvirtintas paramos taisykles išmokėtų tiesioginių išmokų padidėjimas kitais metais,
         palyginti su referenciniu laikotarpiu, kaip investicijų į atitinkamus gamybos pajėgumus, turto įgijimo, žemės įsigijimo arba
         išsinuomojimo išdava, apskaičiuojamas pagal Reglamento Nr. 1782/2003 VII priede aprašytą metodą;

      b)      apskaičiavimo pagal a punktą rezultatas sumažinamas 500 eurų suma, kuri proporcingai padalijama įvairioms pagal a punkte nurodytas
         paramos taisykles gautoms papildomoms sumoms;

      c)      pagal b punktą apskaičiuotos papildomos sumos padauginamos iš ministro nustatytos procentinės normos. Ministras paskelbia
         šią normą įsakymu Staatscourant (Nyderlandų oficialusis leidinys).

      2.      Nukrypstant nuo 1 dalies ir 16 straipsnio 2 dalies, ūkininko prašymu, apskaičiuojant papildomą referencinę sumą už pagrindą
         imami antrieji metai po investicijų į gamybos pajėgumus arba turto įgijimo, žemės įsigijimo arba išsinuomojimo, bet vėliausiai
         2005 m., jeigu ministras mano esant pakankamai įrodymų, kad ūkininkas pirmaisiais metais po investicijų negalėjo panaudoti
         visų atitinkamų gamybos pajėgumų arba žemės.

      <...>“
       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      15      Nyderlandų ūkininkas G. Elbertsen 2004 m. laikė keturias aveles, 2001 m. – tris, o 2002 m. – vienuolika. Per šį laikotarpį
         jis už jas tiesioginių išmokų negavo.

      16      2002 m. gruodžio 20 d. ilgalaikės nuomos sutartimi jis išsinuomojo 1,29 ha dydžio ganyklai skirtą žemės sklypą, o kitais metais
         perstatė anksčiau kaip sandėlį naudotą pastatą į tvartą.

      17      2003?2005 metų laikotarpiu jis laikė 20 avelių ir todėl galėjo kiekvienais metais gauti už jas išmoką, kurios bendra suma
         siekė 440,40 eurų.

      18      2005 m. rugsėjo 6 d. G. Elbertsen, nurodydamas investicijas į tvartus, aveles ir žemės sklypus, padavė prašymą dėl teisių
         į išmokas iš nacionalinio rezervo.

      19      2006 m. spalio 13 d. raštu ministras jam atsakė, kad nors jis dėl šių investicijų neabejotinai tenkina teisių į išmokas iš
         nacionalinio rezervo skyrimo sąlygas, apskaičiuotos papildomos tiesioginės išmokos yra mažesnės nei nacionalinio įstatymo
         nustatyta 500 eurų riba ir dėl to jam negali būti skirtos teisės į išmokas iš nacionalinio rezervo.

      20      2006 m. gruodžio 15 d. sprendimu ministras nustatė nulio eurų vertės G. Elbertsen priklausančių išmokų vertę.

      21      G. Elbertsen padavus skundą, 2007 m. balandžio 24 d. sprendimu ministras patvirtino savo sprendimą neskirti jam teisės į išmokas
         iš nacionalinio rezervo.

      22      2007 m. gegužės 1 d. pareiškimu G. Elbertsen pateikė skundą College van Beroep voor het bedrijfsleven dėl 2007 m. balandžio 24 d. sprendimo.

      23      Skunde jis tvirtina, kad nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią yra taikoma 500 eurų riba, sudaro nevienodas sąlygas smulkiesiems
         ūkininkams ir todėl prieštarauja Reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsniui bei Reglamento Nr. 795/2004 21 straipsniui. Be to,
         jis tvirtina, kad Regeling 17 straipsnio 1 dalies b punktas prieštarauja teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principams,
         nes tuo metu, kai jis investavo, nebuvo nustatyta jokia riba. Galiausiai G. Elbertsen teigia, kad Reglamentas Nr. 795/2004
         jam suteikia teises į išmokas iš rezervo fondo ir draudžia taikant valstybės narės nustatytą referencinės sumos apskaičiavimo
         taisyklę visiškai iš jo atimti teisę gauti tokias išmokas.

      24      Manydamas, kad jo nagrinėjamos bylos baigtis priklauso nuo to, kaip bus aiškinamos taikytinos Bendrijos teisės nuostatos,
         College van Beroep voor het bedrijfsleven nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar <...> Reglamento <...> Nr. 1782/2003 42 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama kaip suteikianti valstybėms narėms diskreciją
         nustatyti nulio eurų referencinę sumą ir neskirti teisių į išmokas iš nacionalinio rezervo ūkininkui, esančiam specialioje
         padėtyje <...> Reglamento <...> Nr. 795/2004 21 straipsnio prasme?

      2.      Jei į šį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar tuomet Bendrijos teisė nedraudžia taikyti nuostatos, kaip antai Regeling <...>
         17 straipsnio 1 dalies b punktas, pagal kurią prieš nustatant referencinę sumą, remiantis kuria skiriamos teisės į išmokas
         iš nacionalinio rezervo, iš sumos, kuria padidėja papildomos išmokos investavus į gamybos pajėgumus arba įsigijus žemės, atimama
         500 eurų suma?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo
      25      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsnio
         4 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji suteikia valstybėms narėms diskreciją nustatyti nulio eurų referencinę sumą ir neskirti
         teisių į išmokas iš nacionalinio rezervo ūkininkui, esančiam specialioje padėtyje Reglamento Nr. 795/2004 21 straipsnio prasme.

       Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
      26      Rašytinėse pastabose Nyderlandų ir Vokietijos vyriausybės bei Komisija teigia, kad Reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsnio
         4 dalis, skaitoma kartu su Reglamento Nr. 795/2004 21 straipsniu, valstybėms narėms tokią diskreciją suteikia, jei referencinė
         suma yra nustatyta remiantis objektyviais kriterijais, ja sudaromos vienodos sąlygos ūkininkams, neiškraipoma rinka ir konkurencija.

       Teisingumo Teismo atsakymas
      27      Visų pirma reikia priminti, kad vadovaujantis Reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsnio 4 dalimi, skaitoma kartu su Reglamento
         Nr. 795/2004 21 straipsniu, pagal bendrosios išmokos schemą valstybės narės turi sudaryti nacionalinį rezervą, kad būtų atsižvelgta
         į ypatingas situacijas. Pagal šio straipsnio 4 dalį valstybės narės, remdamosi objektyviais kriterijais ir užtikrindamos vienodas
         sąlygas ūkininkams bei vengdamos rinkos ir konkurencijos iškraipymo, naudoja nacionalinį rezervą referencinėms sumoms, skirtoms
         ūkininkams, atsidūrusiems specialioje padėtyje, nustatyti.

      28      Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad, kitaip negu Reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsnio 3 ir 5 dalyse, kuriose valstybėms
         narėms akivaizdžiai suteikiama galimybė pasirinkti, ar naudoti nacionalinį rezervą tose nuostatose numatytose situacijose,
         šio straipsnio 4 dalis įpareigoja valstybes nares nustatyti referencines sumas, skirtas ūkininkams, atsidūrusiems specialioje
         padėtyje. Tokioje padėtyje, pavyzdžiui, yra ūkininkai, kurie investavo į gamybos pajėgumus ar iki 2004 m. gegužės 15 d. nusipirko
         žemės.

      29      Vis dėlto reikia konstatuoti, kad remiantis tiek Reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsnio 4 dalimi, tiek Reglamento Nr. 795/2004
         21 straipsnio 1 dalimi a priori matyti, kad valstybė narė gali nustatyti nulio eurų referencinę sumą.

      30      Pagal Reglamento Nr. 795/2004 21 straipsnio 1 dalį ūkininkams, apie kuriuos kalbama šioje nuostatoje, skiriamos teisės į išmokas
         yra apskaičiuojamos remiantis valstybės narės nustatytomis referencinėmis sumomis. Iš to matyti, kad nacionalinėje teisėje,
         jei ji nepanaikina teisės į referencinės sumos nustatymą, vis dėlto gali būti numatyta, kad tam tikrais atvejais apskaičiuojant
         teises į išmokas referencinė suma yra lygi nuliui eurų.

      31      Negalima teigti, kad tai prieštarauja Reglamento Nr. 795/2004 21 straipsnio 1 daliai, kuri, aiškinama atsižvelgiant į šio
         reglamento devintą konstatuojamąją dalį, įpareigoja valstybes nares pagal Reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsnio 4 dalį paskirti
         atitinkamiems ūkininkams teises į išmokas.

      32      Iš tikrųjų, kaip aiškiai matyti iš Reglamento Nr. 795/2004 21 straipsnio 1 dalies ir Reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsnio
         4 dalies, nustatydamos skirtinas referencines sumas valstybės narės naudojasi tam tikra laisve. Tokį aiškinimą patvirtina
         ir Reglamento Nr. 795/2004 trylikta konstatuojamoji dalis.

      33      Nepaisant to, kaip numatoma šiose nuostatose, valstybės narės turi vadovautis objektyviais kriterijais, sudaryti vienodas
         sąlygas ūkininkams, neiškraipyti rinkos ir konkurencijos.

      34      Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, jog
         ši nuostata suteikia valstybėms narėms diskreciją nustatyti nulio eurų referencinę sumą ir neskirti teisių į išmokas iš nacionalinio
         rezervo ūkininkui, esančiam specialioje padėtyje Reglamento Nr. 795/2004 21 straipsnio prasme, jei ši suma yra nustatoma vadovaujantis
         objektyviais kriterijais, ja sudaromos vienodos sąlygos ūkininkams, neiškraipoma rinka ir konkurencija.

       Dėl antrojo klausimo
      35      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Bendrijos teisė nedraudžia taikyti
         nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurią prieš nustatant referencinę sumą, remiantis kuria paskiriamos teisės į išmokas
         iš nacionalinio rezervo, iš sumos, kuria padidėja papildomos išmokos investavus į gamybos pajėgumus arba įsigijus žemės, atimama
         500 eurų suma.

       Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
      36      Nyderlandų ir Vokietijos vyriausybės bei Komisija teigia, kad Bendrijos teisės nedraudžia taikyti tokios nuostatos.

       Teisingumo Teismo atsakymas
      37      Visų pirma reikia priminti, kad įgyvendindamos Bendrijos teisę valstybės narės turi ne tik laikytis atitinkamo reglamento
         nuostatų, bet ir paisyti bendrųjų Bendrijos teisės principų, kaip antai vienodo požiūrio, teisėtų lūkesčių apsaugos ir proporcingumo
         principai (šiuo atžvilgiu žr. 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo JK Otsa Talu, C‑241/07, Rink. p. I‑0000, 46 punktą).

      38      Pagal Reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsnio 4 dalį reikalaujama, kad referencinės sumos, skirtos ūkininkams, atsidūrusiems
         specialioje padėtyje, būtų nustatomos remiantis objektyviais kriterijais ir užtikrinant vienodas sąlygas ūkininkams bei vengiant
         rinkos ir konkurencijos iškraipymo.

      39      Regeling 17 straipsnio 1 dalyje numatoma, kad referencinė suma yra apskaičiuojama pagal išmokėtų tiesioginių išmokų padidėjimą
         dėl investicijų į atitinkamus gamybos pajėgumus, turto įgijimo, žemės įsigijimo arba išsinuomojimo. Iš šios sumos atimama
         500 eurų suma, kuri proporcingai padalijama įvairioms gautoms papildomoms sumoms ir padauginama iš ministro nustatytos procentinės
         normos. Taip apskaičiuota referencinė suma yra teisių į išmokas vertės, kurios yra skiriamos arba padidinamos, nustatymo pagrindas.

      40      Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama nuostata, pagal kurią apskaičiuojant referencinę
         sumą visiems ūkininkams, kurie kreipėsi į nacionalinį rezervą, ji sumažinama 500 eurų, yra bendro pobūdžio objektyviais kriterijais
         grindžiama priemonė, kuri nepažeidžia vienodo požiūrio principo, neiškreipia rinkos ir konkurencijos.

      41      Kalbant apie vienodo požiūrio principą, reikia priminti, kad remiantis nusistovėjusia teismo praktika pagal bendrąjį vienodo
         požiūrio principą reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai,
         nebent skirtingas vertinimas yra objektyviai pateisinamas (2006 m. liepos 11 d. Sprendimo Franz Egenberger, C‑313/04, Rink. p. I‑6331, 33 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

      42      Šiuo atveju visi į nacionalinį rezervą kreipęsi ūkininkai yra panašioje situacijoje. Tai, kad 500 eurų sumos atėmimas gali
         labiau paveikti smulkųjį nei stambųjį ūkį, šiuo atžvilgiu neturi reikšmės. Tačiau ūkininkai, kurie kreipėsi į nacionalinį
         rezervą, nėra situacijoje, panašioje į ūkininkų, kurie pasinaudojo įprastomis išmokomis, situaciją, nes jie netenkina teisių
         į bendrąją išmoką skyrimo sąlygų.

      43      Be to, reikia pažymėti, kad proporcingumo principas, kuris reikalauja, kad tikslo būtų siekiama mažiausiai suvaržančiomis
         priemonėmis, nedraudžia tokios nacionalinės teisės nuostatos, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, kuria siekiama užkirsti
         kelią tam, kad įgyvendinant išmokų sistemą neatsitiktų taip, kad referencinės sumos būtų nereikšmingos ir visiškai neproporcingos
         valstybės narės patirtų administracinių išlaidų atžvilgiu (šiuo atžvilgiu žr. 1990 m. liepos 12 d. Sprendimo Spronk, C‑16/89, Rink. p. I‑3185, 28 punktą).

      44      Taigi tam tikros Bendrijos teisės nuostatos suteikia valstybėms narėms diskreciją, kuri leidžia joms taikyti ribą, kurios
         nesiekiantys prašymai yra atmetami. Pavyzdžiui, valstybė narė gali nuspręsti nustatyti mažiausią ūkio, kuris gali kreiptis
         dėl teisių į išmokas nustatymo, dydį, tačiau mažiausias ūkis negali būti didesnis negu 0,3 ha. Be to, pagal 2004 m. balandžio
         21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 796/2004, nustatančio išsamias kompleksinio paramos susiejimo, moduliavimo ir integruotos
         administravimo ir kontrolės sistemos, numatytų Tarybos reglamente (EB) Nr. 1782/2003 (OL L 14, p. 18; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 3 sk., 44 t., p. 243), 70 straipsnį valstybės narės gali nuspręsti neskirti pagalbos, jeigu pagal vieną
         pagalbos paraišką išmokama suma yra ne didesnė kaip 100 eurų. Galiausiai 2001 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2529/2001
         dėl bendro avienos ir ožkienos rinkos organizavimo (OL L 341, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 34 t.,
         p. 344) 4 straipsnis suteikia valstybėms narėms tam tikrą diskreciją, leidžiančią nustatyti, kad minimalus gyvulių skaičius,
         už kuriuos pateikiama paraiška priemokai gauti, būtų ne mažesnis kaip 10 ir ne didesnis kaip 50.

      45      Kalbant apie teisėtų lūkesčių principą, reikia priminti, kad bendrosios žemės ūkio politikos srityje ūkio subjektai negali
         turėti teisėtų lūkesčių, jog, kompetentingoms valdžios institucijoms naudojantis savo diskrecija, esama situacija išliks nepasikeitusi
         (minėto sprendimo JK Otsa Talu 51 punktas). Vadinasi, investicijos į gamybos pajėgumus ar žemės įsigijimas negali ūkio subjektui leisti remtis kokiais nors
         teisėtais lūkesčiais dėl šių investicijų atlikimo, kad jis galėtų teigti turįs teisę į referencinę sumą, skiriamą kaip tik
         dėl šių investicijų (šiuo atžvilgiu žr. minėto sprendimo Spronk 29 punktą).

      46      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Bendrijos teisė nedraudžia taikyti nacionalinės
         teisės nuostatos, pagal kurią prieš nustatant referencinę sumą, remiantis kuria skiriamos teisės į išmokas iš nacionalinio
         rezervo, iš sumos, kuria padidėja papildomos išmokos investavus į gamybos pajėgumus arba įsigijus žemės, atimama 500 eurų
         suma.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      47      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
      1.      2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą
            žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiančio Reglamentus (EEB)
            Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999,
            (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001, 42 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, jog ši nuostata
            suteikia valstybėms narėms diskreciją nustatyti nulio eurų referencinę sumą ir neskirti teisių į išmokas iš nacionalinio rezervo
            ūkininkui, esančiam specialioje padėtyje 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 795/2004, nustatančio išsamias
            bendrosios išmokos schemos, pateiktos Tarybos reglamente (EB) Nr. 1782/2003, įgyvendinimo taisykles su pakeitimais, padarytais
            2004 m. spalio 29 d. Komisijos reglamentu Nr. 1974/2004, 21 straipsnio prasme, jei ši suma yra nustatoma vadovaujantis objektyviais
            kriterijais, ja sudaromos vienodos sąlygos ūkininkams, neiškraipoma rinka ir konkurencija.
      2.      Bendrijos teisė nedraudžia taikyti nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurią prieš nustatant referencinę sumą, remiantis
            kuria skiriamos teisės į išmokas iš nacionalinio rezervo, iš sumos, kuria padidėja papildomos išmokos investavus į gamybos
            pajėgumus arba įsigijus žemės, atimama 500 eurų suma.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.


1982 m. birželio 17 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Ludwig Wünsche & Co. prieš Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Byla 3/81.


1988 m. vasario 2 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 61/86.


1990 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Peter Kaefer ir Andréa Procacci prieš Prancūzijos valstybę. # Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal administratif de Papeete (Polynesie) - Prancūzija. # 177 straipsnis. # Sujungtos bylos C-100/89 ir C-101/89.


title: 2008 m. balanžio 10 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Nyderlandų Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Ekonomiškai neaktyvių arba nutraukusių savo profesinę veiklą Europos Sąjungos ir Europos ekonominės erdvės piliečių teisė apsigyventi - Nacionalinės teisės aktai ir administracinė praktika, reikalaujanti asmeninių išteklių, kurių pakaktų bent jau vieniems metams gyventi priimančioje valstybėje narėje. # Byla C-398/06.

text:
      2008 m. balandžio 10 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas Komisija prieš Nyderlandus
      (Byla C‑398/06)
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Ekonomiškai neaktyvių arba nutraukusių savo profesinę veiklą Europos Sąjungos ir Europos ekonominės erdvės piliečių teisė
         apsigyventi – Nacionalinės teisės aktai ir administracinė praktika, reikalaujanti asmeninių išteklių, kurių pakaktų bent jau vieniems metams
         gyventi priimančioje valstybėje narėje“

      1.                     Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Teisingumo Teismo atliekamas pagrįstumo nagrinėjimas – Padėtis, į kurią reikia atsižvelgti
            – Padėtis pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje (EB 226 straipsnis) (žr. 26 punktą)
      2.                     Laisvas asmenų judėjimas – Valstybių narių piliečių teisė įvažiuoti ir apsigyventi – Direktyvos 68/360, 90/364 ir 90/365 –
            Leidimo apsigyventi išdavimui nustatytos sąlygos (Tarybos direktyvos 68/360 9 straipsnio 1 ir 3 dalys, Tarybos direktyvos
            90/364 ir 90/365) (žr. 29, 31 punktus ir rezoliucinę dalį)
      Dalykas

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Bendrijos teisės aktų, reglamentuojančių Sąjungos piliečių apsigyvenimo klausimą, pažeidimas
                  – Nacionalinės teisės aktai ir nacionalinė administracinė praktika, reikalaujantys, kad nutraukę savo profesinę veiklą asmenys
                  tam, jog gautų leidimą apsigyventi, turėtų pakankamai asmeninių lėšų.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Išlaikydama nacionalinės teisės nuostatas, pagal kurias ekonomiškai neaktyvūs arba nutraukę savo profesinę veiklą Europos
                     Sąjungos ar Europos ekonominės erdvės piliečiai, siekdami gauti leidimą apsigyventi, turi įrodyti, kad turi lėšų ilgalaikiam
                     gyvenimui, Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 1968 m. spalio 15 d. Tarybos direktyvą 68/360/EEB dėl valstybių
                     narių darbuotojų bei jų šeimų judėjimo ir teisės apsigyventi Bendrijoje apribojimų panaikinimo, 1990 m. birželio 28 d. Tarybos
                     direktyvą 90/364/EEB dėl teisės apsigyventi ir 1990 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvą 90/365/EEB dėl pagal darbo sutartį
                     ir savarankiškai dirbančių asmenų, kurie nutraukė savo profesinę veiklą, teisės apsigyventi.

                  2.

                  	Priteisti iš Nyderlandų Karalystės bylinėjimosi išlaidas.

                  3.

                  	Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


1984 m. vasario 22 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Gerda Kloppenburg prieš Finanzamt Leer. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Finanzgericht Niedersachsen - Vokietija. # Byla 70/83.


1990 m. vasario 22 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Pedro Bocos Viciano prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnas - Atviras konkursas. # Byla T-72/89.


title: 2007 m. gruodžio 14 d. Teismo sprendimas, Byloje E-5/06 — ELPA priežiūros institucija prieš Lichtenšteino Kunigaikštystę (Susitariančiosios šalies įsipareigojimų neįvykdymas — Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 ir 2a dalys — socialinio draudimo išmokos ir specialiosios neįmokinės išmokos — Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 IIa priedo, kuriame nurodytos specialiosios neįmokinės išmokos, juridinė galia — EEA Tarybos sprendimas 1/95 dėl EEE susitarimo įsigaliojimo Lichtenšteine)

text:
               8.5.2008

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 113/14

      TEISMO SPRENDIMAS

   2007 m. gruodžio 14 d.
   Byloje E-5/06
   ELPA priežiūros institucija prieš Lichtenšteino Kunigaikštystę

      (Susitariančiosios šalies įsipareigojimų neįvykdymas — Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 ir 2a dalys — socialinio draudimo išmokos ir specialiosios neįmokinės išmokos — Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 IIa priedo, kuriame nurodytos specialiosios neįmokinės išmokos, juridinė galia — EEA Tarybos sprendimas 1/95 dėl EEE susitarimo įsigaliojimo Lichtenšteine)

   (2008/C 113/11)
   Byloje E-5/06 ELPA priežiūros institucija prieš Lichtenšteino Kunigaikštystę – prašymas paskelbti, kad Lichtenšteino Kunigaikštystė neįvykdė savo įsipareigojimų pagal EEE susitarimo VI priedo 1 punkte nurodyto akto, t. y. 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, suderinto su EEE susitarimu 1 protokolu, 19 straipsnio 1 ir 2 dalis, 25 straipsnio 1 dalį ir 28 straipsnio 1 dalį, Teismas, kurį sudaro Carl Baudenbacher (pirmininkas), Henrik Bull (teisėjas pranešėjas) ir Thorgeir Örlygsson (teisėjas), 2007 m. gruodžio 14 d. priėmė sprendimą, kurio rezoliucinė dalis yra tokia:

               1.

               Paskelbia, kad Lichtenšteino Kunigaikštystė, taikydama gyvenamosios vietos reikalavimą asmenims, siekiantiems gauti bejėgiškumo pašalpą, neįvykdė įsipareigojimų pagal EEE susitarimo VI priedo 1 punkte nurodyto akto, t. y. 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, suderinto su EEE susitarimu 1 protokolu, 19 straipsnio 1 ir 2 dalis, 25 straipsnio 1 dalį ir 28 straipsnio 1 dalį.

               2.

               Nurodo Lichtenšteino Kunigaikštystei padengti bylinėjimosi išlaidas.


1997 m. vasario 6 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Finanzamt Augsburg-Stadt prieš Marktgemeinde Welden. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Šeštoji PVM direktyva. # Byla C-247/95.