title: 2009 m. spalio 7 d. Pirmosios instancijos teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#Vischim Srl prieš Europos Bendrijų Komisiją.#Augalų apsaugos produktai - Veiklioji medžiaga chlorotalonilas - Įtraukimo į Direktyvos 91/414/EEB I priedą pakeitimas - Direktyva 2006/76/EB - Galiojimas atgaline data - Pereinamojo laikotarpio nebuvimas - Teisinis saugumas - Teisėti lūkesčiai - Vienodo požiūrio principas.#Byla T-380/06.

text:
         PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. spalio 7 d. (
            *1
         )
      „Augalų apsaugos produktai — Veiklioji medžiaga chlorotalonilas — Įtraukimo į Direktyvos 91/414/EEB I priedą pakeitimas — Direktyva 2006/76/EB — Galiojimas atgaline data — Pereinamojo laikotarpio nebuvimas — Teisinis saugumas — Teisėti lūkesčiai — Vienodo požiūrio principas“
      Byloje T-380/06

         Vischim Srl, įsteigta Cesano Maderno (Italija), atstovaujama advokatų C. Mereu ir K. Van Maldegem,
      ieškovė,
      prieš

         Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą L. Parpala ir B. Doherty,
      atsakovę,
      dėl prašymo panaikinti 2006 m. rugsėjo 22 d. Komisijos direktyvos 2006/76/EB, iš dalies keičiančios Tarybos direktyvos 91/414/EEB nuostatas dėl veikliosios medžiagos chlortalonilo specifikacijos (OL L 263, p. 9), 2 straipsnio antrąją pastraipą,
      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (šeštoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas A. W. H. Meij, teisėjai F. Dehousse ir V. Vadapalas (pranešėjas),
      posėdžio sekretorė C. Kantza, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. rugsėjo 25 d. posėdžiui,
      priima šį

         Sprendimą

         Teisinis pagrindas

         Direktyva 91/414/EEB

               1

               Pagal 1991 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką (OL L 230, 1991, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 11 t., p. 332–367) 4 straipsnio 1 dalies a punktą „valstybės narės užtikrina, kad augalų apsaugos produktas nebūtų registruojamas, kol jo veikliosios medžiagos neįrašytos į I priedo sąrašą ir neįvykdytos visos ten nustatytos sąlygos“.

               2

               Pagal Direktyvos 91/414 5 straipsnio 1 dalį „atsižvelgiant į dabartines mokslo ir technikos žinias, veiklioji medžiaga gali būti įrašyta į I priedą pradiniam laikotarpiui, neviršijančiam 10 metų, jeigu tikimasi, kad augalų apsaugos produktai, savo sudėtyje turintys veikliosios medžiagos, atitiks (toliau nurodytas) sąlygas“, kurios reikalauja, kad jie nebūtų kenksmingi žmonių ir gyvūnų sveikatai bei aplinkai.

               3

               Pagal šios direktyvos 5 straipsnio 4 dalies pirmą ir antrą įtraukas įrašant gali būti keliami reikalavimai, susiję su „veikliosios medžiagos minimaliu grynumo laipsniu“ ir „tam tikrų priemaišų pobūdžiu ir didžiausiu jų kiekiu“.

               4

               Direktyvos 91/414 6 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
               „Sprendimas dėl veikliosios medžiagos įrašymo į I priedą priimamas 19 straipsnyje nustatyta [tvarka].
               Šia tvarka taip pat priimami sprendimai:

                        —

                        bet kurios įrašymo sąlygos,

                        —

                        prireikus I priedo pakeitimai,

                  <…>“

               5

               Pagal Direktyvos 91/414 8 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą „nukrypstant nuo 4 straipsnio nuostatų <…> valstybė narė gali per 12 mėnesių [12 metų] nuo pranešimo apie šią direktyvą įregistruoti ir pateikti į vidaus rinką augalų apsaugos produktus, savo sudėtyje turinčius veikliųjų medžiagų, neįrašytų į I priedą, kurios jau dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos yra rinkoje“.

               6

               Pagal tos pačios direktyvos 8 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą tuo pačiu 12 metų laikotarpiu Europos Bendrijų Komisija pradeda vykdyti darbų programą dėl šių veikliųjų medžiagų laipsniško vertinimo.

               7

               Pagal Direktyvos 91/414 8 straipsnio 2 dalies ketvirtąją pastraipą „(šiuo laikotarpiu) 19 straipsnyje minėtam Komitetui įvertinus tokią veikliąją medžiagą, gali būti nuspręsta, laikantis tame straipsnyje nustatytos tvarkos, kad medžiaga gali būti įrašyta į I priedą ir kokiomis sąlygomis, arba tuomet, kai 5 straipsnio nuostatos nevykdomos arba nebuvo pateikta būtina informacija ir duomenys per numatytą laikotarpį, kad tokia veiklioji medžiaga nebus įrašyta į I priedą“. Šioje nuostatoje taip pat nurodyta, jog „valstybės narės užtikrina, kad augalų apsaugos produktai būtų atitinkamai registruojami, registracija panaikinama ar prireikus taisoma per numatytą laikotarpį“.

               8

               Direktyvos 91/414 19 straipsnyje, iš dalies pakeistame 2003 m. balandžio 14 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 806/2003 (OL L 122, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 301–334), numatyta, kad Europos Bendrijų Komisijai padeda reglamentavimo komitetas, t. y. Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatinis komitetas (toliau – komitetas).

               9

               Kalbant apie veikliąją medžiagą chlorotalonilą Direktyvos 91/414 8 straipsnio 2 dalyje numatytas laikotarpis, kuris turėjo baigtis 2003 m. liepos 26 d., buvo pratęstas iš pradžių Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2076/2002 (OL L 319, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 37 t., p. 374–382) iki , vėliau Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1335/2005 (OL L 211, p. 6) – iki , nebent iki šios datos būtų priimtas sprendimas ją įtraukti į Direktyvos 91/414 I sąrašą.

         Reglamentas (EEB) Nr. 3600/92

               10

               1992 m. gruodžio 11 d. Komisijos reglamente (EEB) Nr. 3600/92, nustatančiame išsamias darbų programos, minėtos Tarybos direktyvos 91/414 8 straipsnio 2 dalyje, pirmojo etapo įgyvendinimo taisykles (OL L 366, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 13 t., p. 242–248), nustatyta kelių veikliųjų medžiagų vertinimo procedūra dėl jų galimo įtraukimo į Direktyvos 91/414 I priedą. Tarp šių medžiagų yra chlorotalonilas.

               11

               Pagal Reglamento Nr. 3600/92 4 straipsnio 1 dalį „visi gamintojai, norintys, kad <…> veiklioji medžiaga <…> būtų įtraukta į Direktyvos (91/414) I priedą, per šešis mėnesius nuo šio reglamento įsigaliojimo turi apie tai pranešti Komisijai“.

               12

               Reglamento Nr. 3600/92, iš dalies pakeisto 1997 m. birželio 27 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1199/97 (OL L 170, p. 19; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 21 t., p. 166–168), 7 straipsnio 1 ir 2 dalys reglamentuoja pranešėjų pateiktų dokumentų rinkinių patikrinimo taisykles.

               13

               Pagal iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 3600/92 8 straipsnio 3 dalies ketvirtąją pastraipą:
               „Po <…> nagrinėjimo Komisija <…> komitetui pateikia:

                        a)

                        direktyvos, pagal kurią veiklioji medžiaga būtų įtraukta į Direktyvos (91/414) I priedą, ir nustatančios, jei tinka, įtraukimo sąlygas, įskaitant įtraukimo terminą, projektą;

                  <…>“

         Ginčo aplinkybės

         Chlorotalonilo įtraukimas į Direktyvos 91/414 I priedą

               14

               1993 m. liepos 8 d. chlorotalonilą gaminanti Italijos bendrovė Vischim Srl, ieškovė, pranešė Komisijai, jog yra suinteresuota šios veikliosios medžiagos įtraukimu į Direktyvos 91/414 I priedą.

               15

               Per nustatytą terminą savo dokumentų rinkinius pateikė tik du pranešėjai, t. y. bendrovė ISK Biotech Europe (kurią per vertinimo procedūrą pakeitė bendrovė Zeneca Agrochemicals, pati tapusi bendrove Syngenta) ir ieškovė.

               16

               Išnagrinėjusi šiuos dokumentų rinkinius 2005 m. rugsėjo 16 d. Komisija priėmė Direktyvą 2005/53/EB, iš dalies keičiančią Tarybos direktyvą 91/414/EEB, įtraukiant chlorotalonilą, chlorotoluroną, cipermetriną, daminozidą ir tiofanatmetilą kaip veikliąsias medžiagas (OL L 241, p. 51).

               17

               Pagal Direktyvos 2005/53 1 straipsnį ir jos priedą chlorotalonilas įtraukiamas į Direktyvos 91/414 I priede esančią lentelę numeriu 102. Ketvirtame šios lentelės stulpelyje „Grynumas“ nurodyta: „Heksachlorobenzenas: ne daugiau kaip 0,01 g/kg“.

               18

               Iš chlorotalonilo peržiūros ataskaitos (2005 m. vasario 14 d. dokumentas SANCO/4343/2000, galutinis, toliau – peržiūros ataskaita) matyti, kad minėta sąlyga, susijusi su didžiausiu heksachlorobenzeno (HCB) kiekiu, buvo nustatyta atsižvelgiant į 2005 m. vasario mėn. MŽŪO (Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacija) patvirtintą specifikaciją.

               19

               Pagal Direktyvos 2005/53 3 straipsnio 1 dalį valstybės narės iki 2006 m. rugpjūčio 31 d., jeigu būtina, iš dalies keičia arba panaikina galiojančius leidimus, išduotus chlorotalonilo turintiems augalų apsaugos produktams, patikrindamos, pirma, ar laikomasi Direktyvos 91/414 I priede nurodytų sąlygų, ir, antra, ar leidimo turėtojas turi arba gali ar galėjo naudotis dokumentų rinkiniu, atitinkančiu Direktyvos 91/414 II priedo reikalavimus tos direktyvos 13 straipsnio sąlygomis.

               20

               Direktyva 2005/53 įsigaliojo 2006 m. kovo 1 dieną. Pagal jos 2 straipsnio pirmą ir antrą įtraukas valstybės narės ne vėliau kaip iki priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie įsigalioję įgyvendina šią direktyvą, ir juos taiko nuo .

               21

               2005 m. lapkričio 25 d. ieškovė pareiškė ieškinį, visų pirma prašydama panaikinti Direktyvą 2005/53 (byla T-420/05).

               22

               Pateikusi šį ieškinį ieškovė paeiliui padavė du prašymus taikyti laikinąsias apsaugos priemones, kurie buvo atmesti Pirmosios instancijos teismo pirmininko 2006 m. balandžio 4 d. Nutartimi Vischim prieš Komisiją (T-420/05 R) ir Nutartimi Vischim prieš Komisiją (T-420/05 R II, Rink. p. II-4085), o pastaroji buvo patvirtinta Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Vischim prieš Komisiją (C-459/06 P(R)).

         Įtraukimo į Direktyvos 91/414 I priedą pakeitimas

               23

               2005 m. gruodžio mėn. MŽŪO, remdamasi ieškovės pateikta informacija, paskelbė naują chlorotalonilo specifikaciją, padidinančią didžiausią HCB kiekį iki 0,04 g/kg.

               24

               2005 m. gruodžio 16 d. laišku ieškovė pranešė Komisijai apie šią naują specifikaciją.

               25

               2006 m. kovo mėn. Komisija paprašė valstybės narės ataskaitos rengėjos įvertinti įvairias naują MŽŪO specifikaciją atitinkančias chlorotalonilo versijas, tarp kurių buvo ieškovės produktas.

               26

               Tuo pačiu metu Komisijos tarnybos valstybėms narėms išsiuntė tokį elektroninį laišką:
               „(Valstybė narė ataskaitos rengėja) ėmėsi nagrinėti įvairios kilmės produktų (taip pat ir Vischim) lygiavertiškumą. Jei bus padaryta išvada, kad jie yra saugūs kaip ir referencinis produktas, Komisija numato pakeisti Direktyvą (91/414) tiek, kiek tai susiję su naujais leistinais HCB lygiais. Tokiu atveju gali būti sudėtinga formaliai pakeisti dokumentą iki 2006 m. rugsėjo 1 d., todėl maždaug tokiu laiku gali prireikti lanksčios administracinių institucijų pozicijos. Būtų gaila, jei produktai būtų pašalinti iš nacionalinės rinkos tam, kad netrukus jiems vėl būtų išduotas leidimas. Akivaizdu, jog nustačius, kad dokumentų rinkinio patikrinimo rezultatai yra aiškiai nepalankūs arba jeigu netenkinami administraciniai reikalavimai, reikalavimas panaikinti leidimus išliktų.“

               27

               2006 m. balandžio mėn. baigusi savo vertinimą valstybė narė ataskaitos rengėja nustatė, kad chlorotalonilas, kurio sudėtyje yra 0,04 g/kg HCB, nesukelia papildomos rizikos, palyginti su rizika, į kurią buvo atsižvelgta priimant Direktyvą 2005/53. Todėl ji pasiūlė Direktyva 2005/53 numatytos chlorotalonilo specifikacijos pakeitimą.

               28

               2006 m. liepos 13 ir minėtą pakeitimą patvirtino komitetas. Dėl termino, susijusio su pakeistos specifikacijos įtvirtinimu, komiteto susirinkimo protokole numatyta:
               „Dėl nagrinėjamo sprecifikacijos pakeitimo buvo pasiektas bendras susitarimas ir Komisija įsipareigojo nedelsdama patvirtinti projektą <…> Nėra reikalo pratęsti šešių mėnesių termino, nustatyto trūkstamiems mokslo tyrimams pristatyti. Tai galėtų sukurti precedentą ir Komisijai būtų priekaištaujama nevienodai vertinus pranešėjus <…> Dėl šių priežasčių reikia laikytis direktyva dėl įtraukimo nustatyto standartinio termino <…> Jungtinė Karalystė prašo šioje byloje pratęsti suderinimo terminą, kad Vischim galėtų pagal nacionalinę teisę pradėti arbitražo procedūrą, norėdama gauti leidimą susipažinti su bandymais su stuburiniais po balsavimo dėl veikliosios medžiagos įtraukimo.“

               29

               2006 m. liepos 27 d. laišku ieškovė nurodė Komisijai, jog „tam, kad būtų galima užtikrinti pakeitimo veiksmingumą (ieškovės) leidimų atžvilgiu, pirma, jis (turi) įsigalioti iki ir, antra, valstybėms narėms turi būti nustatytas naujas terminas, per kurį jos patikrintų, ar laikomasi įtraukimo į I priedą sąlygų“. Komisija į šį laišką neatsakė.

               30

               Laikotarpiu nuo 2006 m. liepos mėn. iki rugsėjo mėn. ieškovė gavo Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės, Belgijos Karalystės ir Airijos valdžios institucijų laiškus, kuriais buvo pranešta apie šių ketinimą pašalinti jos produktą iš rinkos.

               31

               Konkrečiai kalbant, 2006 m. liepos 28 d. Jungtinės Karalystės valdžios institucijų ieškovei išsiųstame laiške nurodyta:
               „(Jūsų produktas) atitinka 2006 m. liepos 13 ir (komiteto) pakeistas naujas (grynumo) specifikacijas, (bet) jūs dar neįrodėte, kad galite tinkamai naudotis II priedo duomenimis <…> dėl jūsų produktų, kurių sudėtyje yra chlorotalonilo ir kuriems turite galiojantį leidimą. Taigi prie šio laiško pridedamas pranešimas apie ketinimą pašalinti jūsų produktus, kurių sudėtyje yra chlorotalonilo.“

               32

               2006 m. rugsėjo 22 d. Komisija priėmė Direktyvą 2006/76/EB, iš dalies keičiančią Tarybos direktyvos 91/414/EEB nuostatas dėl veikliosios medžiagos chlortalonilo specifikacijos (OL L 263, p. 9, toliau – ginčijama direktyva).

               33

               Pagal ginčijamos direktyvos 1 straipsnį chlorotalonilo specifikacija, numatyta įtraukiant į Direktyvos 91/414 I priedą, buvo pakeista priede esančia lentele. Ketvirtame šios lentelės stulpelyje „Grynumas“ nurodyta: „Heksachlorobenzenas: ne daugiau kaip 0,04 g/kg“.

               34

               Ginčijama direktyva įsigaliojo 2006 m. rugsėjo 23 dieną. Pagal jos 2 straipsnį valstybės narės paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki , įgyvendina šią direktyvą, ir juos taiko nuo .

         Procesas ir šalių reikalavimai

               35

               Ši byla buvo pradėta ieškiniu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2006 m. gruodžio 15 dieną.

               36

               Atskiru dokumentu, kuris buvo pateiktas tą pačią dieną, ieškovė, remdamasi Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 76 a straipsniu, paprašė taikyti pagreitintą procedūrą. 2007 m. sausio 24 d. Pirmosios instancijos teismo ketvirtosios kolegijos pirmininko sprendimu šis prašymas buvo atmestas.

               37

               2007 m. vasario 27 d. Komisija atskiru dokumentu pateikė prieštaravimą dėl priimtinumo. Ieškovei pateikus savo pastabas, Pirmosios instancijos teismo nutartimi prieštaravimas dėl priimtinumo buvo prijungtas prie pagrindinės bylos.

               38

               Pateikus atsiliepimą į ieškinį Pirmosios instancijos teismas, remdamasis Procedūros reglamento 47 straipsnio 1 dalimi, nusprendė, kad antrą kartą keistis pareiškimais ir atsiliepimais nėra reikalinga.

               39

               Pakeitus Pirmosios instancijos teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į šeštąją kolegiją, todėl ši byla paskirta šiai kolegijai.

               40

               Kadangi vienas kolegijos narys negalėjo posėdžiauti, Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, pritaikęs Procedūros reglamento 32 straipsnio 3 dalį, paskyrė į kolegiją kitą teisėją.

               41

               Išklausius šalis, ši byla ir byla T-420/05 sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis.

               42

               Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu Pirmosios instancijos teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir imdamasis proceso organizavimo priemonių pateikė šalims kelis klausimus raštu, į kuriuos jos atsakė 2008 m. birželio 16 d., ir laiškais.

               43

               Per 2008 m. rugsėjo 25 d. posėdį išklausytos žodinės šalių pastabos ir atsakymai į Pirmosios instancijos teismo pateiktus klausimus.

               44

               Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        iš dalies panaikinti ginčijamą direktyvą, būtent jos 2 straipsnio antrąją pastraipą,

                        —

                        įpareigoti Komisiją numatyti ateityje prasidėsiančius, tikslius, pagrįstus ir teisėtus terminus tiek, kiek tai susiję su ginčijama direktyva,

                        —

                        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               45

               Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį kaip nepriimtiną arba, nepatenkinus pirmo reikalavimo, kaip nepagrįstą,

                        —

                        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

         Dėl teisės

         Dėl priimtinumo

               46

               Pirmiausia dėl ieškovės prašymo, kuriuo ji siekia, kad Pirmosios instancijos teismas įpareigotų Komisiją numatyti ateityje prasidėsiančius, tikslius, pagrįstus ir teisėtus terminus tiek, kiek tai susiję su ginčijama direktyva, reikia priminti, kad Bendrijos teismas, vykdydamas EB 230 straipsniu pagrįstą teisėtumo priežiūrą, negali duoti nurodymų institucijoms (2006 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo SELEX Sistemi Integrati prieš Komisiją, T-155/04, Rink. p. II-4797, 28 punktas).

               47

               Todėl šis prašymas, pateiktas ieškovės reikalavimų antroje dalyje, yra nepriimtinas.

               48

               Paskui, kalbėdama apie prašymą panaikinti ginčijamos direktyvos 2 straipsnio antrąją pastraipą, Komisija pateikia prieštaravimą dėl šio prašymo priimtinumo remdamasi, pirma, dalinio panaikinimo, kaip prašo ieškovė, negalimumu ir, antra, ginčijamos direktyvos įstatyminiu pobūdžiu.

               49

               Ieškovė tvirtina, kad jos prašymas yra priimtinas.

               50

               Dėl pirmo Komisijos nurodyto nepriimtinumo pagrindo reikia pabrėžti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką akto dalies panaikinimas galimas, tik jei prašomą panaikinti nuostatą įmanoma atskirti nuo likusios akto dalies. Šis atskiriamumo reikalavimas netenkinamas, jei ginčijamo teisės akto dalies panaikinimas pakeistų jo esmę (žr. 2006 m. birželio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo Parlamentas prieš Tarybą, C-540/03, Rink. p. I-5769, 27 ir 28 punktus bei nurodytą teismų praktiką).

               51

               Pagal ginčijamos direktyvos 2 straipsnio antrąją pastraipą valstybės narės taiko ją įgyvendinančius teisės aktus nuo 2006 m. rugsėjo 1 d., taigi atgaline data.

               52

               Ieškovė tvirtina, kad savo ieškiniu ji nesiekia visos ginčijamos direktyvos, kuri iš esmės yra jai palanki, panaikinimo, bet jį pareiškė tik dėl šios direktyvos pasekmių laiko atžvilgiu, kurios apibrėžtos ginčijamoje nuostatoje.

               53

               Komisija teigia, kad nagrinėjama nuostata, nustatanti ginčijamos direktyvos taikymo sritį ratione temporis, negali būti nuo jos atskirta, nes panaikinus šią nuostatą ginčijama direktyva pasidarytų netaikoma.

               54

               Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad nėra kliūčių ginčyti tik Bendrijos teisės akto pasekmių laiko atžvilgiu, konkrečiai kalbant, jo galiojimo atgaline data (šia prasme žr. Teisingumo Teismo 1991 m. liepos 11 d. Sprendimą Crispoltoni, C-368/89, Rink. p. I-3695 ir Sprendimą Diversinte ir Iberlacta, C-260/91 ir C-261/91, Rink. p. I-1885).

               55

               Be to, pateikus ieškinį su prašymu panaikinti ne ieškovei palankią materialinės teisės nuostatą, bet nuostatą, apibrėžiančią jos pasekmes laiko atžvilgiu, Bendrijos teismas, remdamasis EB 231 straipsnio antrąja pastraipa, gali nuspręsti palikti galioti ginčijamą aktą toks, koks jis yra, tol, kol kompetentingos institucijos imsis priemonių įvykdyti sprendimą (šia prasme žr. 2000 m. birželio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Medici Grimm prieš Tarybą, T-7/99, Rink. p. II-2671, 93 ir 94 punktus ir nurodytą teismų praktiką). Taip pat, jei EB 231straipsnio antroji pastraipa taikoma tik reglamentams, šios nuostatos taikymo sritis turi apimti institucijų aktus, kurie, nors nėra reglamento formos, vis dėlto sukelia analogiškų pasekmių (šia prasme žr. Teisingumo Teismo sprendimo Parlamentas prieš Tarybą, C-295/90, Rink. p. I-4193, 26 punktą).

               56

               Todėl reikia atmesti Komisijos nurodytą nepriimtinumo pagrindą, susijusį su negalimumu panaikinti ginčijamos direktyvos dalį, t. y. tik jos 2 straipsnio antrosios pastraipos nuostatą, nustatančią jos pasekmes laiko atžvilgiu.

               57

               Dėl antro Komisijos nurodyto nepriimtinumo pagrindo, susijusio su ginčijamos direktyvos įstatyminiu pobūdžiu, reikia priminti, jog aplinkybės, kad EB 230 straipsnio ketvirtoji pastraipa aiškiai nereglamentuoja fizinių ar juridinių asmenų pateiktų ieškinių dėl direktyvos panaikinimo priimtinumo, nepakanka, kad tokie ieškiniai būtų pripažinti nepriimtinais (1998 m. birželio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo UEAPME prieš Tarybą, T-135/96, Rink. p. II-2335, 63 punktas ir Pirmosios instancijos teismo nutarties Japan Tobacco ir JT International prieš Parlamentą ir Tarybą, T-223/01, Rink. p. II-3259, 28 punktas).

               58

               Be to, reikia konstatuoti, kad ieškovė, kaip pranešėja ir galiojančio leidimo augalų apsaugos produktams, kurių sudėtyje yra chlorotalonilo, turėtoja, yra konkrečiai ir tiesiogiai susijusi su Direktyvoje 2005/53 numatytu šios veikliosios medžiagos įtraukimu į Direktyvos 91/414 I priedą ir todėl su ginčijama direktyva, kuria buvo iš dalies pakeistos šio įtraukimo sąlygos. Be to, reikia pabrėžti, kad ginčijama direktyva buvo priimta pasibaigus ieškovės paprašytam vertinimui, susijusiam būtent su jos produktu.

               59

               Iš to, kas nurodyta, matyti, kad ieškovė gali pateikti prašymą panaikinti ginčijamą direktyvą tiek, kiek tai susiję su jos 2 straipsnio antrojoje pastraipoje nurodytomis pasekmėmis laiko atžvilgiu.

         Dėl esmės

      Šalių argumentai

               60

               Grįsdama savo ieškinį ieškovė remiasi pirmuoju pagrindu, susijusiu su motyvavimo stoka. Ginčijamoje direktyvoje nėra motyvacijos, pateisinančios jos galiojimą atgaline data. Komisija nepaaiškino, kaip šis galiojimas atgaline data turėtų pasireikšti, de jure ir de facto, kad būtų galima naudingai įgyvendinti pakeistą specifikaciją.

               61

               Antrasis ieškovės pagrindas susijęs su Direktyvos 91/414 8 straipsnio 2 dalies ir Reglamento Nr. 3600/92 8 straipsnio 3 dalies a punkto pažeidimu. Jos nuomone, šiomis nuostatomis Komisija įpareigojama direktyvoje, susijusioje su veikliosios medžiagos įtraukimu į Direktyvos 91/414 I priedą, numatyti pereinamąjį laikotarpį, per kurį būtų patikrinami galiojantys nacionaliniai leidimai. Šį įpareigojimą patvirtina Komisijos praktika. Tam, kad šis pereinamasis laikotarpis turėtų prasmę ir būtų veiksmingas, jis turi neišvengiamai būti susijęs su ateitimi, t. y. prasidėti ginčijamos direktyvos įsigaliojimo dieną. Taigi šiuo atveju nenumačiusi tokio pereinamojo laikotarpio Komisija neįvykdė esminio procedūrinio įsipareigojimo pagal Direktyvą 91/414 ir Reglamentą Nr. 3600/92.

               62

               Savo argumentuose ir toliau didelį dėmesį skirdama ateityje prasidėsiančio pereinamojo laikotarpio nebuvimui ginčijamoje direktyvoje, ieškovė taip pat remiasi negaliojimo atgaline data, teisinio saugumo, teisėtų lūkesčių apsaugos ir vienodo požiūrio principų pažeidimu.

               63

               Šiuo klausimu ieškovė primena teismų praktiką, pagal kurią Bendrijos aktas gali būti taikomas atgaline data tik ypatingais atvejais, kai to reikia jo tikslui pasiekti ir kai atsižvelgiama į suinteresuotųjų asmenų teisėtus lūkesčius. Tačiau šioje byloje nė viena šių sąlygų netenkinama.

               64

               Ginčijamos direktyvos galiojimo atgaline data negali pateisinti būtinybė išvengti Direktyva 2005/53 numatytos griežtesnės specifikacijos taikymo. Iš tiesų ji jau sukėlė teisinių pasekmių, t. y. lėmė ieškovės turėtų leidimų panaikinimą. Šiomis sąlygomis atgaline data galiojantis pakeitimas turėtų poveikį tik numačius ateityje prasidėsiantį pereinamąjį laikotarpį, per kurį būtų galima įrodyti atitiktį naujai specifikacijai.

               65

               Be to, nenumačius naujo pereinamojo laikotarpio pažeidžiami ūkio subjektų teisėti lūkesčiai, atsiradę dėl taikomų teisės aktų ir Komisijos praktikos. Konkrečiai kalbant, nenumačius naujo pereinamojo laikotarpio ginčijamos direktyvos galiojimas atgaline data pažeistų ieškovės teisėtus lūkesčius, nes ji negalėtų remtis teisėmis, išplaukiančiomis iš chlorotalonilo specifikacijos pakeitimo.

               66

               Kadangi nėra pereinamojo laikotarpio, ieškovė tvirtina, jog ji negali „nukeliauti į praeitį“ ir pateikti savo dokumentų rinkinio nacionalinės valdžios institucijoms, kad šios patikrintų, ar jos produktas atitinka ginčijamoje direktyvoje įtvirtintą iš dalies pakeistą specifikaciją. Savo ruožtu valstybės narės negali įvykdyti įsipareigojimų pagal naujas taikomas nuostatas, visų pirma išnagrinėti ir patikrinti ieškovės nacionalinius leidimus atsižvelgiant į naują specifikaciją. Taip ginčijama direktyva nėra veiksminga ir pažeidžia teisinio saugumo principą.

               67

               Be to, Komisija ieškovės nevertina taip, kaip kitų gamintojų, susijusių su kitomis toje pačioje srityje priimtomis priemonėmis, kuriose numatytas pereinamasis laikotarpis, prasidedantis po veikliosios medžiagos įtraukimo į Direktyvos 91/414 I priedą, visų pirma taip, kaip kitos pranešėjos apie chlorotalonilą Syngenta, kuri galėjo pasinaudoti tokiu Direktyvoje 2005/53 numatytu laikotarpiu.

               68

               Komisija ginčija ieškovės argumentus.

         Pirmosios instancijos teismo vertinimas

               69

               Pirmosios instancijos teismas mano, kad pirmiausia reikia išnagrinėti tariamą Direktyvos 91/414 8 straipsnio 2 dalies ir Reglamento Nr. 3600/92 8 straipsnio 3 dalies a punkto bei ankstesnės Komisijos praktikos pažeidimą, paskui įvairių bendrųjų teisės principų, kuriais remiasi ieškovė, pažeidimą ir galiausiai pareigos motyvuoti neįvykdymą.

         — Dėl tariamo Direktyvos 91/414 8 straipsnio 2 dalies ir Reglamento Nr. 3600/92 8 straipsnio 3 dalies a punkto bei ankstesnės Komisijos praktikos pažeidimo

               70

               Pirmiausia, kalbant apie tariamai pažeistas nuostatas, reikia nurodyti, jog nė viena jų neįpareigoja Komisijos numatyti pereinamąjį laikotarpį, skirtą patikrinti galiojančius nacionalinius leidimus.

               71

               Viena vertus, Direktyvos 91/414 8 straipsnio 2 dalyje nustatyta darbo programa numatant įvairius rinkoje jau esančių dvejus metus po pranešimo apie šią direktyvą veikliųjų medžiagų tyrimo laikotarpius, siekiant jas įtraukti į šios direktyvos I priedą. Taigi Direktyvos 91/414 8 straipsnio 2 dalyje visiškai nereikalaujama, kad veikliąją medžiagą įtraukus į I priedą Komisija nustatytų pereinamąjį laikotarpį.

               72

               Kita vertus, Reglamento Nr. 3600/92 8 straipsnio 3 dalies a punkte numatyta, kad direktyvos pasiūlyme, kuriuo siekiama įtraukti veikliąją medžiagą į Direktyvos 91/414 I priedą, Komisija tam tikrais atvejais nustato įtraukimo sąlygas, įskaitant terminą. Todėl šia nuostata reglamentuojamos kai kurios veikliosios medžiagos įtraukimo į Direktyvos 91/414 I priedą etapo taisyklės. Iš jų neišplaukia Komisijos pareiga numatyti pereinamąjį laikotarpį, skirtą po šio įtraukimo patikrinti galiojančius nacionalinius leidimus.

               73

               Tai būdinga juo labiau šiai bylai, nes ginčijama direktyva nepanaikinama Direktyva 2005/53, tik pakeičiamas Direktyvos 91/414 I priedas tiek, kiek tai susiję su nagrinėjamos medžiagos specifikacija. Ji visiškai nedaro įtakos visai minėtos medžiagos įtraukimo į Direktyvos 91/414 I priedą procedūrai. Vykstant šiai įtraukimo procedūrai ieškovė turėjo pateikti dokumentų rinkinio santrauką ir visą dokumentų rinkinį pagal 1994 m. balandžio 27 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 933/94, nustatančio augalų apsaugos priemonių veikliąsias medžiagas ir skiriančio ataskaitų rengėjas valstybes nares Komisijos reglamentui (EEB) Nr. 3600/92 įgyvendinti (OL L 107, p. 8; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 16 t., p. 84–94), 2 straipsnį, iš dalies pakeistą Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2230/95 (OL L 225, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 18 t., p. 196–198), ir Reglamento Nr. 3600/92 6 straipsnį, papildytą Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2266/2000 (OL L 259, p. 27; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 30 t., p. 388–389). Pasibaigus šiai procedūrai buvo priimta Direktyva 2005/53, kuria nagrinėjama medžiaga įtraukta į Direktyvos 91/414 I priedą ir kurioje numatytas pereinamasis laikotarpis iki šio įtraukimo įsigaliojimo. Taigi šioje byloje įtraukus chlorotalonilą į Direktyvos 91/414 I priedą prasidėjo pereinamasis laikotarpis, per kurį nacionalinės valdžios institucijos galėjo patikrinti galiojančius nacionalinius leidimus.

               74

               Todėl ginčijamojoje direktyvoje nenumačius tokio pereinamojo laikotarpio nebuvo pažeistos ieškovės nurodytos nuostatos.

               75

               Antra, kalbant apie ieškovės argumentą, susijusį su Komisijos praktika, reikia nurodyti, kad paprasta administracinė praktika, neprieštaraujanti galiojantiems teisės aktams ir nereiškianti diskrecijos vertinti panaudojimo, gali sukelti suinteresuotojo asmens teisėtus lūkesčius (žr. 2004 m. rugsėjo 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo MCI prieš Komisiją, T-310/00, Rink. p. II-3253, 112 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

               76

               Šioje byloje Komisija tvirtina, kad jos nusistovėjusi praktika yra reikalauti, jog valstybės narės per šešis mėnesius nuo veikliosios medžiagos įtraukimo į Direktyvos 91/414 I priedą imtųsi tam tikrų priemonių.

               77

               Komisijos praktika numatyti tokį terminą, kad suinteresuotosios šalys galėtų pasirengti naujiems reikalavimams, o valstybės narės patikrinti galiojančius leidimus, taip pat išplaukia iš Direktyvos 2005/53 9 ir 10 konstatuojamųjų dalių.

               78

               Tačiau reikia pabrėžti, kad tokia praktika, viena vertus, susijusi pirmiausia su valstybėmis narėmis, kurias ji įpareigoja, be kita ko, termino, kuris joms suteiktas atlikti patikrinimą, atžvilgiu ir, antra vertus, – su pradiniu veikliosios medžiagos įtraukimu į Direktyvos 91/414 I priedą.

               79

               Todėl reikia pripažinti, jog ieškovė taip pat neteisingai remiasi Komisijos praktika, kad įrodytų, jog ši turi pareigą šioje byloje numatyti pereinamąjį laikotarpį galiojantiems nacionaliniams leidimamas patikrinti. Ieškovės nurodyta praktika su šia byla nesusijusi.

               80

               Todėl ginčijamojoje direktyvoje nenumačiusi pereinamojo laikotarpio galiojantiems nacionaliniams leidimams patikrinti, Komisija nepažeidė nei Direktyvos 91/414 8 straipsnio 2 dalies, nei Reglamento Nr. 3600/92 8 straipsnio 3 dalies a punkto ir nenukrypo nuo savo ankstesnės praktikos.

         — Dėl tariamo negaliojimo atgaline data, teisinio saugumo, teisėtų lūkesčių apsaugos ir vienodo požiūrio principų pažeidimo

               81

               Reikia priminti, jog teisinio saugumo principas reikalauja, kad teisės subjektams taikomi Bendrijos teisės aktai būtų aiškūs ir tikslūs, kad jie galėtų nedviprasmiškai žinoti savo teises ir pareigas ir atitinkamai imtis veiksmų (1981 m. liepos 9 d. Sprendimo Gondrand ir Garancini, 169/80, Rink. p. 1931, 17 punktas).

               82

               Be to, apskritai pagal teisinių situacijų saugumo principą iš esmės draudžiama nustatyti, kad Bendrijos teisės aktas pradeda galioti anksčiau, nei buvo paskelbtas, išskyrus išimtinius atvejus, kai to reikia dėl siekiamo tikslo ir yra tinkamai atsižvelgiama į suinteresuotųjų asmenų teisėtus lūkesčius (1979 m. sausio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Racke, 98/78, Rink. p. 69, 20 punktas; taip pat dėl direktyvos galiojimo atgaline data žr. Teisingumo Teismo sprendimo Fedesa ir kt., C-331/88, Rink. p. I-4023, 45 punktą).

               83

               Todėl šioje byloje reikia patikrinti, pirma, ar siekiamas tikslas pateisina ginčijamos direktyvos galiojimą atgaline data, ir, antra, ar buvo tinkamai atsižvelgta į ieškovės teisėtus lūkesčius ir ji galėjo nedviprasmiškai žinoti savo teises ir pareigas bei atitinkamai imtis veiksmų.

               84

               Dėl pirmos sąlygos iš ginčijamos direktyvos 1 ir 2 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Komisija pakeitė chlorotalonilo specifikaciją siekdama atsižvelgti į naują MŽŪO specifikaciją, paskelbtą po Direktyvos 2005/53 priėmimo. Minėta MŽŪO specifikacija, panaikinanti Direktyvos 2005/53 priėmimo dieną galiojusią specifikaciją, pakeitė reikalavimą, susijusį su HCB kiekiu, jį padidindama nuo 0,01 iki 0,04 g/kg.

               85

               Šiuo klausimu ginčijamos direktyvos 4 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė: „kadangi Direktyvoje 2005/53/EB reikalaujama, kad valstybės narės taikytų 2 straipsnį nuo 2006 m. rugsėjo 1 d., iš dalies pakeistą chlortalonilo specifikaciją taip pat reikėtų taikyti nuo šios dienos“.

               86

               Iš to, kas nurodyta, aišku, kad numačiusi iš dalies pakeistos specifikacijos galiojimą atgaline data Komisija ketino išvengti, kad valstybės narės net labai trumpai nebūtų priverstos taikyti Direktyva 2005/53 numatytą griežtesnę specifikaciją. Atsižvelgiant į šį tikslą turėjo būti numatyta, kad iš dalies pakeista chlorotalonilo specifikacija yra taikoma nuo tos datos, nuo kurios buvo taikoma pradinė specifikacija.

               87

               Taigi reikia pripažinti, kad šioje byloje tenkinama šio sprendimo 82 punkte nurodytoje teismų praktikoje nustatyta pirmoji sąlyga, t. y. kad siekiamam tikslui reikėtų ginčijamoje direktyvoje numatyti naujos švelnesnės specifikacijos taikymą atgaline data. Ieškovė daugiau neginčija ginčijamos direktyvos taikymo atgaline data tiek, kiek ji nustato naują švelnesnę specifikaciją.

               88

               Kalbant apie antrąją sąlygą, t. y. atsižvelgimą į suinteresuotųjų asmenų teisėtus lūkesčius, pirmiausia reikia nurodyti: kadangi ginčijamojoje direktyvoje numačius iš dalies pakeistą specifikaciją buvo tik sušvelnintos įtraukimo sąlygos, ją taikant atgaline data negalėjo būti pažeisti atitinkamų ūkio subjektų teisėti lūkesčiai.

               89

               Tačiau ieškovė tvirtina, kad ginčijama direktyva pažeidžia teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių principus, nes joje nėra pereinamojo laikotarpio, jai leidžiančio prisitaikyti prie naujų reikalavimų ir įpareigojančio valstybes nares patikrinti galiojančius nacionalinius leidimus.

               90

               Šiuo klausimu reikia priminti (žr. šio sprendimo 70–80 punktus), kad nei taikomos nuostatos, nei Komisijos praktika jos neįpareigoja šiuo atveju numatyti tokio pereinamojo laikotarpio.

               91

               Ieškovė taip pat nepateikė įrodymų, patvirtinančių, jog Komisija jai suteikė teisėtų vilčių, kad pakeitus specifikaciją bus nustatytas naujas pereinamasis laikotarpis. Kadangi pati ieškovė prisidėjo prie šio pakeitimo (žr. šio sprendimo 23 ir 24 punktus), kuriuo buvo sumažinti reikalavimai, taikomi jos produktų leidimams nenumačius pereinamojo laikotarpio, leidžiančio ieškovei prisitaikyti prie naujų reikalavimų, nebuvo pažeisti teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių principai.

               92

               Šioje byloje visi produktai, kurie atitinka Direktyvos 2005/53 specifikaciją, a fortiori atitinka ir numatytąją ginčijamoje direktyvoje, todėl neatrodo, kad tiek valstybėms narėms, tiek ieškovei prisitaikyti prie naujų reikalavimų reikėtų specialių priemonių ar pastangų, pateisinančių teisėtus lūkesčius pereinamojo laikotarpio šiam tikslui nustatymo atžvilgiu.

               93

               Konkrečiau kalbant ir atsižvelgiant į teisinio saugumo principą, Direktyva 2005/53 ir tuo metu taikytos aiškios ir tikslios nuostatos, kurių ginčijama direktyva nepanaikino, leido ieškovei nedviprasmiškai žinoti jai nustatytų pareigų apimtį. Ji galėjo imtis atitinkamų veiksmų ir visų pirma, jei būtų norėjusi išsaugoti savo galiojančius leidimus, būtų galėjusi pateikti visą dokumentų rinkinį, parengtą pagal Direktyvos 91/414 II priedą. Per pereinamąjį laikotarpį po Direktyvos 2005/53 priėmimo, akivaizdu, kad ieškovei aiškiai buvo naudinga pateikti tokį dokumentų rinkinį arba įrodyti, jog gali juo naudotis, kad išsaugotų savo galiojančius leidimus.

               94

               Iš tiesų taikant Direktyvos 2005/53 3 straipsnio 1 dalį ieškovė buvo įspėta, kad neįvykdžius šios pareigos, kuri nepriklauso nuo reikalavimo, susijusio su produkto atitiktimi Bendrijos specifikacijai, jos leidimai bus panaikinti.

               95

               Papildomai ir labiau atsižvelgiant į kontekstą iš bylos aplinkybių taip pat matyti, kad ieškovei buvo pranešta apie tai, jog Komisija ketino pakeisti chlorotalonilo specifikaciją, kad atsižvelgtų į 2005 m. gruodžio mėn. MŽŪO patvirtintą specifikaciją, ir jog šis pakeitimas buvo padarytas atliekant patikrinimą pagal Direktyvos 2005/53 3 straipsnio 1 dalį.

               96

               Iš tiesų prieš ginčijamos direktyvos priėmimą vykdyta procedūra buvo pradėta 2005 m. gruodžio 16 d. ieškovės pateiktos informacijos pagrindu ir pastarajai buvo pranešta tiek apie valstybės narės ataskaitos rengėjos 2006 m. balandžio mėn. parengtos ataskaitos išvadas, kuriose siūlyta pakeisti Direktyvoje 2005/53 įtvirtintą specifikaciją, tiek apie tai, kad ir komitetas priėmė tokį pasiūlymą.

               97

               Tačiau, kaip matyti iš ieškovės pateikto 2006 m. liepos 28 d. Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės laiško (žr. šio sprendimo 31 punktą), ir iš Komisijos pateiktų Airijos ir Belgijos Karalystės valdžios institucijų laiškų, kai kurie ieškovės leidimai buvo panaikinti ne dėl neatitikties Direktyvoje 2005/53 numatytai chlorotalonilo specifikacijai, bet todėl, kad ji nepateikė dokumentų rinkinio, atitinkančio Direktyvos 91/414 II priedo reikalavimų, ar neįrodė, kad tokiu dokumentų rinkiniu gali naudotis.

               98

               Taigi ieškovė negali reikalauti teisės ištaisyti savo dokumentų rinkinio spragas iš naujo nagrinėjant jos leidimus per naują pereinamąjį laikotarpį, nors ji visiškai galėjo pasinaudoti galimybe pateikti Direktyvos 91/414 II priedo reikalavimus atitinkantį dokumentų rinkinį per pereinamąjį laikotarpį, prasidėjusį po Direktyvos 2005/53 priėmimo. Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad reikalavimai, keliami šio dokumentų rinkinio pateikimui, išliko nepakitę. Bet kokiam dokumentų rinkiniui, atitinkančiam Direktyvos 91/414 II priedo reikalavimus, taikoma Direktyva 2005/53 ir tebetaikoma ginčijama direktyva. Tiek dėl specifikacijos, tiek dėl reikalavimus atitinkančio dokumentų rinkinio turėjimo Komisija, priimdama ginčijamą direktyvą, neturėjo jokių priežasčių įpareigoti valstybes nares atlikti naują galiojančių leidimų tyrimą nei šiuo tikslu numatyti pereinamąjį laikotarpį.

               99

               Iš to matyti, kad ginčijama direktyva įtvirtintos naujos specifikacijos taikymas atgaline data nepažeidžia teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų. Reikia pridurti, kad, priešingai ieškovės teiginiams, ginčijama direktyva nėra neveiksminga. Iš tiesų ji leidžia palikti galiojančius leidimus jos nustatytą naują specifikaciją atitinkantiems produktams su sąlyga, kad leidimo turėtojas įvykdė Direktyva 2005/53 nustatytus kitus reikalavimus.

               100

               Vienodo požiūrio principas yra pažeidžiamas tik tuo atveju, kai panašios situacijos vertinamos skirtingai arba skirtingos situacijos vertinamos vienodai, išskyrus atvejus, kai toks vertinimas gali būti objektyviai pateisinamas (1990 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hoche, C-174/89, Rink. p. I-2681, 25 punktas).

               101

               Tačiau šioje byloje ieškovės argumentais iš esmės lyginamos skirtingos situacijos. Iš tiesų medžiagos įtraukimas į Direktyvos 91/414 I priedą negali būti lyginamas su paprastu šios medžiagos, kuri jau įtraukta, specifikacijos pakeitimu, todėl ginčijama direktyva nebuvo būtina numatyti tokių pačių kaip Direktyvoje 2005/53, kurios likusi dalis nepanaikinta, pereinamojo laikotarpio taisyklių.

               102

               Be to, kadangi ieškovė, kaip ir kiti gamintojai, galėjo pasinaudoti pereinamuoju laikotarpiu, prasidėjusiu po Direktyvos 2005/53 priėmimo, ir todėl įtraukti chlorotalonilą į Direktyvos 91/414 I priedą, visų pirma pateikti nacionalinės valdžios institucijoms Direktyvos 91/414 II priedą atitinkantį dokumentų rinkinį, ji negali remtis nevienodu vertinimu, palyginti su kitais šios medžiagos arba bet kokios kitos medžiagos gamintojais, įtraukiant šią medžiagą į minėtos direktyvos I priedą. Ieškovė taip pat neįrodė, kad Komisija, keisdama jau įtrauktos į Direktyvos 91/414 I priedą medžiagos specifikaciją, pereinamuosius laikotarpius numatė kitiems gamintojams.

               103

               Todėl Komisija, ginčijamojoje direktyvoje nenumačiusi pereinamojo laikotarpio, skirto patikrinti galiojančius leidimus, kaip numatyta Direktyvos 2005/53 3 straipsnio 1 dalyje, nepažeidė vienodo požiūrio principo.

               104

               Iš to išplaukia, jog negalima pripažinti nė vieno ieškovės nurodyto bendrųjų teisės principų pažeidimo.

         — Dėl tariamo pareigos motyvuoti pažeidimo

               105

               Reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką EB 253 straipsnyje reikalaujama motyvacija turi aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti Bendrijos institucijos, priėmusios teisės aktą, argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti jo priėmimo pagrindus ir dėl to – apginti savo teises, o Teisingumo Teismas – vykdyti priežiūrą (žr. 2002 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Europe Chemi-Con (Deutschland) prieš Tarybą, T-89/00, Rink. p. II-3651, 65 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

               106

               Šiuo klausimu dėl tariamos motyvacijos stokos, būdingos ginčijamos direktyvos nuostatai, apibrėžiančiai jos taikymą laiko atžvilgiu, pirma, reikia nurodyti, kad iš šio sprendimo 84 ir 85 punktuose minėtų ginčijamos direktyvos 1, 2 ir 4 konstatuojamųjų dalių aiškiai matyti, kodėl Komisija nusprendė iš dalies pakeistą specifikaciją taikyti atgaline data.

               107

               Antra, Komisija neprivalėjo nurodyti, dėl kokių priežasčių nenumatė pereinamojo laikotarpio, skirto patikrinti nacionalinius leidimus. Iš tiesų, kaip matyti iš nurodytų konstatuojamųjų dalių, nei taikomos nuostatos, nei jos ankstesnė praktika, nei koks nors ieškovės nurodytas bendrasis principas Komisijos neįpareigoja numatyti tokio pereinamojo laikotarpio.

               108

               Todėl ieškovė klaidingai tvirtina, kad ginčijamoje direktyvoje nėra motyvacijos.

               109

               Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, šį ieškinį reikia atmesti.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               110

               Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti Komisijos išlaidas pagal šios pateiktus reikalavimus.

               Remdamasis šiais motyvais,
               PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (šeštoji kolegija)
               nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti ieškinį.

                           2.

                           Priteisti iš Vischim Srl bylinėjimosi išlaidas.

                     Meij
                     Dehousse
                     Vadapalas
                     Paskelbta 2009 m. spalio 7 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: anglų.


title: 2011 m. rugsėjo 15 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Teisių panaikinimo procedūra - Žodinis Bendrijos prekių ženklas CENTROTHERM - Prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 51 straipsnio 1 dalies a punktas. # Byla T-427/09.

text:
      Byla T‑427/09
      centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „Bendrijos prekių ženklas – Teisių panaikinimo procedūra – Žodinis Bendrijos prekių ženklas CENTROTHERM – Prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 51 straipsnio 1 dalies a punktas“
      Sprendimo santrauka
      1.      Bendrijos prekių ženklas – Trečiųjų šalių pastabos ir protestas – Protesto nagrinėjimas – Ankstesnio prekių ženklo naudojimo
            įrodymas – Naudojimas iš tikrųjų – Sąvoka
      (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 42 straipsnio 2 ir 3 dalys)
      2.      Bendrijos prekių ženklas – Trečiųjų šalių pastabos ir protestas – Protesto nagrinėjimas – Ankstesnio prekių ženklo naudojimo
            įrodymas – Naudojimas iš tikrųjų – Sąvoka – Vertinimo kriterijai
      (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 42 straipsnio 2 ir 3 dalys)
      1.      Pagal teismo praktiką prekių ženklas iš tikrųjų naudojamas tada, kai jis naudojamas pagal savo pagrindinę funkciją – užtikrinti
         prekių ar paslaugų, kurioms jis įregistruotas, kilmės tapatybę, kad būtų sukurta ar išsaugota šių prekių ir paslaugų realizavimo
         rinka, išskyrus simbolinį prekių ženklo naudojimą, kurio vienintelis tikslas – išsaugoti prekių ženklu suteikiamas teises.
         Be to, pagal prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų sąlygą reikalaujama, kad prekių ženklas būtų naudojamas viešai ir skirtas
         išorei toks, koks jis saugomas atitinkamoje teritorijoje.

      Taigi, nors pagal naudojimo iš tikrųjų sąvoką atmetamas bet koks minimalus ir nepakankamas naudojimas, kai neįmanoma konstatuoti
         realaus ir veiksmingo prekių ženklo naudojimo apibrėžtoje rinkoje, ne mažiau svarbu, kad reikalavimu iš tikrųjų naudoti nesiekiama
         nei įvertinti komercinės sėkmės, nei kontroliuoti įmonės ekonominės strategijos ar suteikti prekių ženklų apsaugos tik didelio
         masto komerciniam tokių ženklų naudojimui.

      (žr. 25 ir 26 punktus)
      2.      Konkrečiu atveju nustatant, ar nagrinėjamas prekių ženklas naudojamas iš tikrųjų, reikia bendrai vertinti bylos medžiagoje
         pateiktus įrodymus, atsižvelgiant į visus konkrečiu atveju svarbius veiksnius. Toks vertinimas turi būti atliekamas atsižvelgiant
         į faktų ir aplinkybių visumą, tinkamą nustatyti jo komercinio naudojimo realumui, ypač naudojimo tam tikrame ekonomikos sektoriuje,
         siekiant išlaikyti ar sukurti rinkos dalį prekių ženklu saugomoms prekėms ar paslaugoms, pagrįstumą, šių prekių ar paslaugų
         pobūdį, rinkos ypatybes, prekių ženklo naudojimo apimtį ir dažnumą.

      Kalbant apie nagrinėjamo prekių ženklo naudojimo apimtį, pirmiausia reikia atsižvelgti, viena vertus, į bendrą komercinę prekių
         ženklo naudojimo apimtį ir, kita vertus, – į laikotarpio, per kurį prekių ženklas buvo naudojamas, trukmę bei į naudojimo
         dažnumą. Toks vertinimas reiškia tam tikrą nagrinėjamų veiksnių tarpusavio priklausomybę. Taip mažą nagrinėjamu prekių ženklu
         žymimų prekių ar paslaugų pardavimo apimtį gali kompensuoti didelis šio prekių ženklo naudojimo intensyvumas ar tam tikras
         pastovumas, ir atvirkščiai.

      Tačiau kuo mažesnė yra prekių ženklo komercinio naudojimo apimtis, tuo labiau reikia, kad prekių ženklo savininkas pateiktų
         papildomos informacijos, kuri išsklaidytų galimas abejones dėl atitinkamo prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų pobūdžio.

      Be to, norint įrodyti, kad prekių ženklas iš tikrųjų naudojamas, negalima remtis tikimybėmis ar daryti prielaidų, tačiau turi
         būti remiamasi konkrečiais ir objektyviais įrodymais, patvirtinančiais, kad atitinkamoje rinkoje prekių ženklas buvo iš tikrųjų
         ir pakankamai naudojamas.

      (žr. 27–30 punktus)
BENDROJO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. rugsėjo 15 d.(*)

      „Bendrijos prekių ženklas – Teisių panaikinimo procedūra – Žodinis Bendrijos prekių ženklas CENTROTHERM – Prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 51 straipsnio 1 dalies a punktas“
      Byloje T‑427/09
      centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG, įsteigta Blauboirene (Vokietija), atstovaujama advokato O. Löffel,

      ieškovė,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą G. Schneider ir R. Manea,

      atsakovę,
      kita procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šalis, įstojusi į bylą Bendrajame Teisme,
      Centrotherm Systemtechnik GmbH, įsteigta Brilone (Vokietija), atstovaujama advokatų J. Albrecht ir U. Vormbrock,

      dėl ieškinio, pareikšto dėl 2009 m. rugpjūčio 25 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 6/2008‑4), susijusio
         su teisių panaikinimo procedūra tarp centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG ir Centrotherm Systemtechnik GmbH,

      BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas E. Moavero Milanesi, teisėjai N. Wahl (pranešėjas) ir S. Soldevila Fragoso,
      posėdžio sekretorė T. Weiler, administratorė,
      susipažinęs su ieškiniu, pateiktu Teismo kanceliarijoje 2009 m. spalio 22 d.,
      susipažinęs su VRDT ir įstojusios į bylą šalies atsakymais į ieškinį, pateiktais Teismo kanceliarijoje 2010 m. sausio 26 d.,
      atsižvelgęs į šalių prašymus surengti posėdį,
      atsižvelgęs į 2011 m. kovo 30 d. nutartį sujungti bylas T‑427/09 ir T‑434/09, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis,
      įvykus 2011 m. gegužės 5 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Ginčo aplinkybės
      1        1999 m. rugsėjo 7 d. įstojusi į bylą šalis Centrotherm Systemtechnik GmbH pagal iš dalies pakeistą 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994,
         p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146), kuris pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu
         (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, p. 1), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir
         pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.

      2        Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra žodinis žymuo CENTROTHERM.

      3        Prekės ir paslaugos, kurioms buvo prašoma registracijos, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d.
         Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 11, 17, 19 ir 42 klasėms ir pagal
         kiekvieną iš šių klasių atitinka tokį aprašymą:

      –        11 klasė: „Šildymui skirti išmetamieji vamzdžiai, dūmtraukių dūmtakiai, šildymo katilų vamzdžiai; dujų degiklių detalės; šildymo,
         kondicionavimo, garų gamybos, džiovinimo ir vėdinimo įrenginių mechaninės dalys; oro filtravimo įrenginiai ir jų dalys; dujų
         įrenginių mechaninės dalys; vamzdžių čiaupai; dūmtraukių sklendės“,

      –        17 klasė: „Vamzdžių jungtys, vamzdžių movos, išmetamųjų vamzdžių armuojamosios medžiagos, vamzdžiai, minėti nemetaliniai gaminiai;
         šarnyrai, medžiagos sujungimui; užpildai, sandarinimo ir izoliacinės medžiagos; iš dalies apdorotos plastikinės medžiagos;
         17 klasei priklausantys plastikiniai gaminiai“,

      –        19 klasė: „Statybinės medžiagos; vamzdžiai, instaliacijos, ypač skirtos statybai; vandentiekių įranga, šakoti vamzdžiai; statybai
         skirtos armuojamosios medžiagos; dalys sienų perdangai, statybinės plokštės, plokštės; dūmtraukių priedai, dūmtraukių vamzdžiai,
         dūmtraukių užmovai, dūmtraukių gaubtai, dūmtraukių įvalkalai, minėti nemetaliniai gaminiai“,

      –        42 klasė: „Statybos patarimai, statybos planavimas, inžinieriaus paslaugos, techninis projektų planavimas; inžinieriaus darbai
         (ekspertizės)“.

      4        2001 m. sausio 19 d. prekių ženklas CENTROTHERM buvo įregistruotas kaip Bendrijos prekių ženklas šio sprendimo 3 punkte nurodytoms
         prekėms ir paslaugoms.

      5        2007 m. vasario 7 d. ieškovė centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG pagal Reglamento Nr. 40/94 15 straipsnį ir 50 straipsnio 1 dalies a punktą (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnis
         ir 51 straipsnio 1 dalies a punktas) VRDT pateikė prašymą panaikinti prekių ženklu CENTROTHERM suteikiamas teises, susijusias
         su visomis registruotomis prekėmis ir paslaugomis.

      6        2007 m. vasario 15 d. prašymas panaikinti teises buvo įteiktas įstojusiai į bylą šaliai, kad per tris mėnesius galėtų pateikti
         galbūt turimas pastabas ir įrodymus dėl ginčijamo prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų.

      7        2007 m. gegužės 11 d. pastabose įstojusi į bylą šalis ginčijo prašymą panaikinti teises ir norėdama įrodyti, kad savo prekių
         ženklą ji iš tikrųjų naudojo, pateikė šiuos įrodymus:

      –        keturiolika skaitmeninių nuotraukų,
      –        keturias sąskaitas,
      –        deklaraciją „eidesstattliche Versicherung“ (sąžiningumo deklaracija), kurią parengė įstojusios į bylą šalies vadovas W.
      8        Įstojusi į bylą šalis nurodė turinti daug kitų sąskaitų kopijų, kurių iš pradžių nepateikė dėl konfidencialumo. Teigdama,
         kad gali pateikti kitus dokumentus, ji VRDT anuliavimo skyriaus prašė imtis atitinkamos procesinės priemonės tuo atveju, jeigu
         minėtas skyrius norėtų, kad prie bylos medžiagos būtų pridėti kiti įrodymai ir atskiri dokumentai.

      9        2007 m. spalio 30 d. Anuliavimo skyrius konstatavo, kad įstojusios į bylą šalies pateiktų įrodymų neužteko įrodyti, kad prekių
         ženklas CENTROTHERM buvo iš tikrųjų naudojamas, todėl jis panaikino šiuo prekių ženklu suteikiamas teises.

      10      2007 m. gruodžio 14 d. įstojusi į bylą šalis dėl šio sprendimo pateikė apeliaciją. 2009 m. rugpjūčio 25 d. sprendimu (toliau
         – ginčijamas sprendimas) VRDT ketvirtoji apeliacinė taryba apeliaciją iš dalies patenkino.

      11      Apeliacinė taryba panaikino Anuliavimo skyriaus sprendimą ir atmetė prašymą panaikinti teises, susijusias su 11 klasės prekėmis:
         „šildymui skirti išmetamieji vamzdžiai, dūmtraukių dūmtakiai, šildymo katilų vamzdžiai; dujų degiklių detalės, šildymo įrenginių
         mechaninės dalys; dujų įrenginių mechaninės dalys; vamzdžių čiaupai; dūmtraukių sklendės“, 17 klasės prekėmis: „vamzdžių jungtys,
         vamzdžių movos; išmetamųjų vamzdžių armuojamosios medžiagos, vamzdžiai, minėti nemetaliniai gaminiai“ ir 19 klasės prekėmis:
         „vamzdžiai, instaliacijos, ypač skirtos statybai; šakoti vamzdžiai; dūmtraukių vamzdžiai“. Likusią apeliacijos dalį Apeliacinė
         taryba atmetė.

      12      Konkrečiai kalbant, Apeliacinė taryba nusprendė, kad buvo įrodyta, jog penkerius metus iki prašymo panaikinti teises pateikimo,
         t. y. iki 2007 m. vasario 7 d. (toliau – atitinkamas laikotarpis), kiek tai susiję su šio sprendimo 11 punkte nurodytomis
         prekėmis, prekių ženklas CENTROTHERM buvo iš tikrųjų naudojamas, nes iš įstojusios į bylą šalies pateiktų nuotraukų matyti,
         kad prekių ženklas buvo naudojamas, o pateiktomis sąskaitomis patvirtinta, kad prekiauta minėtomis prekėmis, pažymėtomis ginčijamu
         prekių ženklu.

        Šalių reikalavimai
      13      Ieškovė Teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jame atmetamas prašymas panaikinti prekių ženklu CENTROTHERM suteikiamas teises,
      –        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
      14      VRDT ir įstojusi į bylą šalis Teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
       Šalių argumentai
      15      Grįsdama savo ieškinį ieškovė nurodo vienintelį ieškinio pagrindą, susijusį su klaidingu įrodymų vertinimu. Apeliacinė taryba
         pažeidė Reglamento Nr. 207/2009 51 straipsnio 1 dalies a punktą ir iš dalies pakeisto 1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamento
         (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Reglamentą Nr. 40/94 (OL L 303, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk.,
         1 t., p. 189), 40 taisyklės 5 dalį bei 22 taisyklės 2 ir 3 dalis, nes nusprendė, kad įstojusi į bylą šalis pateikė pakankamai
         įrodymų, jog ginčijamas prekių ženklas buvo iš tikrųjų naudojamas.

      16      Ieškovės teigimu, vertindama Apeliacinė taryba nesilaikė bylai reikšmingose nuostatose ir teismo praktikoje nustatytų reikalavimų,
         t. y. prekių ženklo naudojimo pobūdžio, vietos, trukmės ir apimties įrodymo. Iš esmės ieškovė teigia, kad nuotraukose nenurodyta
         data, sąskaitose minimas ne ginčijamas prekių ženklas, bet įstojusios į bylą šalies pavadinimas, įstojusios į bylą šalies
         vadovo sąžiningumo deklaracija neturi įrodomosios galios ir kartu visi šie atskiri įrodymai neleidžia patvirtinti, kad nuotraukose
         esančios prekės per atitinkamą laikotarpį buvo iš tikrųjų pateiktos į rinką.

      17      VRDT ginčija ieškovės argumentus ir teigia, kad nors bylos medžiagoje esantys įrodymai atskirai nėra tinkami naudojimo iš
         tikrųjų įrodymai, vis dėlto kartu jais, nepaliekant jokios abejonės, apibūdinamas ginčijamo prekių ženklo naudojimas, kurį
         reikėtų laikyti naudojimu iš tikrųjų.

      18      Įstojusi į bylą šalis taip pat ginčija ieškovės argumentus. Nors ir pripažįsta, kad bylos medžiagoje esančios nuotraukos padarytos
         po atitinkamo laikotarpio, vis dėlto ji mano, kad iš prekių ženklo savininko neproporcinga reikalauti pateikti prekių, kuriomis
         anksčiau prekiauta daugelį mėnesių ar net daugelį metų, nuotraukas, kuriose, be kita ko, būtų nurodyta jų data, kurią apimtų
         atitinkamas laikotarpis. Tai reikštų, kad prekių ženklo savininkas apsidrausdamas nuolat turėtų daryti visų savo prekių nuotraukas
         ir jas archyvuoti tam, kad galėtų pateikti procedūros dėl teisių panaikinimo atveju. Įstojusios į bylą šalies teigimu, toks
         reikalavimas nerealistiškas.

      19      Be to, įstojusi į bylą šalis pabrėžia aptariamos rinkos savybes. Šiuo atžvilgiu ji teigia, kad jos prekių ženklu saugomos
         prekės ir paslaugos parduodamos ne galutiniam vartotojui, o statybų įmonėms. Vykdoma ne jų mažmeninė prekyba ir jos parduodamos
         ne internetu, bet tiesiogiai siūlomos ir pristatomos verslo klientams. Tai reiškia, kad prekių ženklu CENTROTHERM žymimos
         prekės mažiau reklamuojamos laikraščiuose, žurnaluose, per radiją, televiziją ar internete nei specializuotose mugėse ir kataloguose,
         įstojusios į bylą šalies verslo laiškuose ir sąskaitose. Daugiausia prekių ženklas naudojamas būtent prekėms ir jų pakuotėms,
         t. y. kartono dėžėms ir plokštėms, žymėti.

      20      Įstojusios į bylą šalies manymu, atitinkamoje rinkoje neįprasta naudoti daug gamybos prekių ženklų ir juos reklamuoti. Vartojimo
         prekių įsigyjantys pirkėjai paprastai gali rinktis iš daug to paties pobūdžio prekių, kurias siūlo daug įvairių tiekėjų, ir
         turi orientuotis pagal prekių ženklus, o šioje byloje aptariamų prekių pirkėjai ilgą laiką visą prekių, priedų ir atitinkamų
         paslaugų grupę paprastai įsigydavo iš to paties tiekėjo. Įstojusios į bylą šalies teigimu, paprastai dėl šios priežasties
         įmonės pavadinimo ar ženklo užtenka, kad būtų galima atskirti visą prekių grupę, kaip ir prekių ženklo atveju.

       Bendrojo Teismo vertinimas
      21      Pirmiausia reikia priminti teisių panaikinimo procedūrą ir jos tikslą, taip pat – įrodymų pateikimo per teisių panaikinimo
         procedūrą principus.

      22      Iš Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos ir 51 straipsnio 1 dalies a punkto matyti, kad Bendrijos
         prekių ženklo savininko teisės paskelbiamos panaikintomis padavus VRDT prašymą, jeigu penkerius metus iš eilės prekių ženklas
         Europos Sąjungoje nebuvo iš tikrųjų naudojamas prekėms arba paslaugoms, kurioms jis įregistruotas, žymėti ir nėra rimtų priežasčių
         jo nenaudoti.

      23      Reglamento Nr. 2868/95 40 taisyklės 5 dalyje numatyta, kad gavusi prašymą dėl teisių panaikinimo VRDT nustato Bendrijos prekių
         ženklo savininkui terminą įrodymams dėl prekių ženklo naudojimo pateikti. Jeigu per nustatytą terminą įrodymai nepateikiami,
         paskelbiama, kad Bendrijos prekių ženklu suteikiamos teisės panaikinamos. Pagal Reglamento Nr. 2865/95 22 taisyklės 3 dalį,
         kuri pagal šio reglamento 40 taisyklės 5 dalį taikoma prašymams panaikinti teises, įrodymai, kad prekių ženklas naudojamas,
         turi būti susiję su atlikto naudojimo vieta, trukme, apimtimi ir pobūdžiu.

      24      Reikalavimo, kad norint apsaugoti prekių ženklą pagal Sąjungos teisę jis turi būti iš tikrųjų naudojamas, ratio legis yra tai, kad VRDT registracija negali būti prilyginta strateginiam statiškam pateikimui, kuriuo neaktyviam teisių turėtojui
         neribotam laikotarpiui suteikiamas teisinis monopolis. Atvirkščiai, vadovaujantis Reglamento Nr. 207/2009 10 konstatuojamąja
         dalimi, minėta registracija turi tiksliai atitikti nuorodas, kurias įmonės iš tikrųjų naudoja rinkoje tam, kad vykdant ekonominę
         veiklą būtų galima atskirti jų prekes ir paslaugas (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2004 m. sausio 27 d. Teisingumo Teismo
         nutarties La Mer Technology, C‑259/02, Rink. p. I‑1159, 18–22 punktus).

      25      Pagal teismo praktiką prekių ženklas iš tikrųjų naudojamas tada, kai jis naudojamas pagal savo pagrindinę funkciją – užtikrinti
         prekių ar paslaugų, kurioms jis įregistruotas, kilmės tapatybę, kad būtų sukurta ar išsaugota šių prekių ar paslaugų realizavimo
         rinka, išskyrus simbolinį prekių ženklo naudojimą, kurio vienintelis tikslas – išsaugoti prekių ženklu suteikiamas teises.
         Be to, pagal prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų sąlygą reikalaujama, kad prekių ženklas būtų naudojamas viešai ir skirtas
         išorei toks, koks jis saugomas atitinkamoje teritorijoje (žr. 2007 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         La Mer Technology prieš VRDT – Laboratoires Goëmar (LA MER), T‑418/03, neskelbiamo Rinkinyje, 54 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      26      Taigi, nors pagal naudojimo iš tikrųjų sąvoką atmetamas bet koks minimalus ir nepakankamas naudojimas, kai neįmanoma konstatuoti
         realaus ir veiksmingo prekių ženklo naudojimo apibrėžtoje rinkoje, ne mažiau svarbu, kad reikalavimu iš tikrųjų naudoti nesiekiama
         nei įvertinti komercinės sėkmės, nei kontroliuoti įmonės ekonominės strategijos ar suteikti prekių ženklų apsaugą tik didelio
         masto komerciniam tokių ženklų naudojimui (2006 m. vasario 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Il Ponte Finanziaria prieš VRDT – Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE), T‑194/03, Rink. p. II‑445, 32 punktas).

      27      Tiksliau, konkrečiu atveju nustatant, ar nagrinėjamas prekių ženklas naudojamas iš tikrųjų, reikia bendrai vertinti bylos
         medžiagoje pateiktus įrodymus, atsižvelgiant į visus konkrečiu atveju svarbius veiksnius. Toks vertinimas turi būti atliekamas
         atsižvelgiant į faktų ir aplinkybių visumą, tinkamą nustatyti jo komercinio naudojimo realumui, ypač naudojimo tam tikrame
         ekonomikos sektoriuje, siekiant išlaikyti ar sukurti rinkos dalį prekių ženklu saugomoms prekėms ar paslaugoms, pagrįstumą,
         šių prekių ar paslaugų pobūdį, rinkos ypatybes, prekių ženklo naudojimo apimtį ir dažnumą (žr. minėto Sprendimo LA MER 53–55 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).

      28      Kalbant apie nagrinėjamo prekių ženklo naudojimo apimtį, pirmiausia reikia atsižvelgti, viena vertus, į bendrą komercinę prekių
         ženklo naudojimo apimtį ir, kita vertus, – į laikotarpio, per kurį prekių ženklas buvo naudojamas, trukmę bei į naudojimo
         dažnumą (žr. minėto Sprendimo LA MER 56 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Toks vertinimas reiškia tam tikrą nagrinėjamų veiksnių tarpusavio priklausomybę.
         Taip mažą nagrinėjamu prekių ženklu žymimų prekių ar paslaugų pardavimo apimtį gali kompensuoti didelis šio prekių ženklo
         naudojimo intensyvumas ar tam tikras pastovumas, ir atvirkščiai (žr. minėto Sprendimo LA MER 57 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      29      Tačiau kuo mažesnė yra prekių ženklo komercinio naudojimo apimtis, tuo labiau reikia, kad prekių ženklo savininkas pateiktų
         papildomos informacijos, kuri išsklaidytų galimas abejones dėl nagrinėjamo prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų pobūdžio (2011 m.
         sausio 18 d. Bendrojo Teismo sprendimo Advance Magazine Publishers prieš VRDT – Capela & Irmãos (VOGUE), T‑382/08, neskelbiamo Rinkinyje, 31 punktas).

      30      Be to, norint įrodyti, kad prekių ženklas iš tikrųjų naudojamas, negalima remtis tikimybėmis ar daryti prielaidų, tačiau turi
         būti remiamasi konkrečiais ir objektyviais įrodymais, patvirtinančiais, kad atitinkamoje rinkoje prekių ženklas buvo iš tikrųjų
         ir pakankamai naudojamas (žr. minėto Sprendimo LA MER 59 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      31      Būtent atsižvelgiant į šiuos samprotavimus reikia įvertinti, ar Apeliacinė taryba tinkamai nusprendė, jog įstojusios į bylą
         šalies pateikti įrodymai patvirtina, kad prekių ženklas CENTROTHERM iš tikrųjų naudojamas šio sprendimo 11 punkte nurodytoms
         prekėms. Ieškovė mano, kad Apeliacinės tarybos padaryta išvada nepakankamai faktiškai pagrįsta.

      32      Nagrinėjamu atveju norėdama įrodyti savo prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų, įstojusi į bylą šalis Anuliavimo skyriui pateikė
         tokius įrodymus: savo vadovo sąžiningumo deklaraciją, keturias sąskaitas ir keturiolika skaitmeninių nuotraukų.

      33      Pirmiausia svarbu konstatuoti, kad iš Apeliacinės tarybos motyvų nematyti, jog jos padaryta išvada, kad šio sprendimo 11 punkte
         nurodytoms prekėms prekių ženklas naudojamas iš tikrųjų, grindžiama įstojusios į bylą šalies vadovo sąžiningumo deklaracija.
         Kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 26–30 punktų, būtent remdamasi nuotraukų ir keturių sąskaitų įrodomosios galios tarpusavio
         priklausomybe, Apeliacinė taryba konstatavo, kad prekių ženklo CENTROTHERM naudojimas iš tikrųjų įrodytas. Ginčijamo sprendimo
         27 ir 31 punktuose darant nuorodas į minėtą deklaraciją tik siekiama nurodyti jos trūkumus ir papildomų įrodymų, kurie patvirtintų
         jos turinį, nebuvimą.

      34      Iš to matyti, kad reikia išnagrinėti, ar bendrai vertinant nuotraukas ir keturias sąskaitas galima padaryti išvadą, kad ginčijamas
         prekių ženklas buvo iš tikrųjų naudojamas pagal šio sprendimo 25–29 punktuose nurodytoje teismo praktikoje nustatytus principus.

      35      Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad, kalbant apie keturias sąskaitas, trys iš jų yra 2006 m. liepos mėn. ir susijusios su Danija,
         Vengrija ir Slovakija, o viena iš jų yra 2007 m. sausio mėn. ir susijusi su Vokietija. Šių sąskaitų antraštėse kartu su įstojusios
         į bylą šalies logotipu, kuriame nurodomas jos pavadinimas ir pašto adresas, vartojamas žodis „centrotherm“.

      36      Šiose sąskaitose nurodyta, kad įstojusi į bylą šalis keturiems klientams pardavė įvairių su santechnika susijusių prekių (vamzdžių,
         movų, katilų pajungimo įrangos, patikrinimo įrangos, išmetimo sistemos maskavimo įrangos). Įskaitant 2007 m. sąskaitą, ši
         suma sudaro mažiau nei 0,03 % apyvartos, kuri, kaip nurodė įstojusios į bylą šalies vadovas, buvo gauta 2006 m. pardavus CENTROTHERM
         prekių ženklu pažymėtas prekes.

      37      Iš to matyti, kad VRDT įstojusi į bylą šalis pateikė gana menkus pardavimo įrodymus, palyginti su jos vadovo deklaracijoje
         nurodyta suma. Taigi, net jeigu Apeliacinė taryba būtų atsižvelgusi į minėtą deklaraciją, reikėtų konstatuoti, kad bylos medžiagoje
         nėra pakankamai įrodymų, kurie patvirtintų deklaracijos turinį, susijusį su pardavimo verte. Be to, dėl prekių ženklo naudojimo
         laikino pobūdžio pažymėtina, kad sąskaitos apima labai trumpą, net tikslų, laiką, t. y. 2006 m. liepos 12, 18 ir 21 d. bei
         2007 m. sausio 9 d.

      38      Dėl pateiktų nuotraukų reikia konstatuoti, kad CENTROTHERM prekių ženklas aiškiai matyti tik septyniose iš keturiolikos nuotraukų:

      –        kaip atspaudas ant dviejų vamzdžių,
      –        kaip atspaudas ant dviejų objektų, kurie, kaip atrodo, yra vamzdžių dalys,
      –        kaip lipdukas ant objekto, kuris, kaip atrodo, yra plokštė.
      39      Kitose keturiose nuotraukose ginčijamo prekių ženklo žymių pamatyti neįmanoma.

      40      Likusiose trijose nuotraukose galima išskirti prekių ženklo CENTROTHERM žymes, būtent:

      –        prie vamzdžio angos – raides „centroth“,
      –        ant vamzdžio ir prie objekto, kuris, kaip atrodo, yra vamzdžio anga, – bendrovės, kuri yra įstojusi į bylą šalis, logotipą
         ir šalia jo esantį neįskaitomą tekstą, galbūt atitinkantį pateiktų sąskaitų antraštėse esantį tekstą.
      41      Nė ant vienos iš šių nuotraukų nenurodyta data, bet, kaip nurodyta šio sprendimo 18 punkte, vykstant teismo posėdžiui įstojusi
         į bylą šalis pripažino, kad šios nuotraukos darytos po atitinkamo laikotarpio. Be to, šiose nuotraukose negalima identifikuoti
         prekių, supakuotų ir esančių ant plokštės bei dviejose kartoninėse dėžėse, ant kurių užklijuoti lipdukai CENTROTHERM. Nors
         dviejuose iš šių lipdukų daroma su santechnika susijusi nuoroda, fotografijos ir sąskaitos nepateikia informacijos, leidžiančios
         suprasti, kas iš tikrųjų buvo pakuotėse.

      42      Be to, nuotraukose matomi prekių numeriai neatitinka įstojusios į bylą šalies pateiktose sąskaitose nurodytų prekių numerių.
         Iš to matyti, jog remiantis pateiktomis nuotraukomis ir sąskaitomis negalima daryti išvados, kad pateiktose nuotraukose matomomis
         prekėmis ir pakuotėmis įstojusi į bylą šalis iš tikrųjų prekiavo per atitinkamą laikotarpį.

      43      Taigi reikia daryti išvadą, kad bendrai įvertinus šio sprendimo 35–42 punktuose nurodytus įrodymus, nors yra tikimybė ar galima
         prielaida, vis dėlto negalima nuspręsti, kad per atitinkamą laikotarpį ginčijamas prekių ženklas buvo iš tikrųjų naudojamas
         šio sprendimo 11 punkte nurodytoms prekėms.

      44      Iš to matyti, jog nuspręsdama, kad, kiek tai susiję su minėtomis prekėmis, įstojusi į bylą šalis įrodė, jog prekių ženklas
         CENTROTHERM buvo iš tikrųjų naudojamas, Apeliacinė taryba padarė klaidą.

      45      Šio sprendimo 18–20 punktuose nurodyti įstojusios į bylą šalies argumentai, kuriais iš esmės teigiama, kad dėl rinkos savitumo
         sunku surinkti įrodymus, šios išvados negali paneigti.

      46      Įrodinėjimo, kad prekių ženklas iš tikrųjų naudojamas, tvarka ir priemonės neribojamos. Bendrojo Teismo išvada, kad nagrinėjamu
         atveju neįrodytas naudojimas iš tikrųjų, padaryta remiantis ne reikalavimu, kad turi būti pateiktas tam tikras skaičius labai
         svarių įrodymų, bet tuo, kad įstojusi į bylą šalis nusprendė riboti pateikiamus įrodymus (žr. šio sprendimo 8 punktą). Anuliavimo
         skyrius gavo prastos kokybės nuotraukas su pavaizduotais objektais, kurių numeriai nesutampa su, kaip matyti vos iš kelių
         sąskaitų, parduotų prekių numeriais. Be to, minėtos sąskaitos apima trumpą laikotarpį ir atspindi minimalios vertės pardavimą,
         palyginti su pardavimu, kuris, įstojusios į bylą šalies teigimu, atliktas. Taip pat reikia konstatuoti, jog per teismo posėdį
         įstojusi į bylą šalis pripažino, kad tarp jos VRDT pateiktų sąskaitų ir nuotraukų nėra jokio tiesioginio ryšio.

      47      Taigi ieškinį reikia patenkinti.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      48      Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas,
         jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi VRDT pralaimėjo bylą, ji turi padengti ieškovės bylinėjimosi išlaidas pagal šios
         pateiktus reikalavimus. Kadangi įstojusi į bylą šalis pralaimėjo bylą, ji padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2009 m. rugpjūčio 25 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) ketvirtosios
            apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 6/2008‑4) tiek, kiek juo iš dalies panaikintas 2007 m. spalio 30 d. Anuliavimo skyriaus
            sprendimas.
      2.      VRDT padengia savo ir centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG patirtas bylinėjimosi išlaidas.
      3.      Centrotherm Systemtechnik GmbH padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

               Moavero Milanesi

                Wahl

                Soldevila Fragoso

         Paskelbta 2011 m. rugsėjo 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


title: 2008 m. rugsėjo 25 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Hakan Er prieš Wetteraukreis. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgericht Gießen - Vokietija. # EEB ir Turkijos asociacijos sutartis - Asociacijos tarybos sprendimas Nr. 1/80 - 7 straipsnio pirmosios pastraipos antra įtrauka - Turkų kilmės darbuotojo vaiko teisė apsigyventi - Samdomo darbo nedirbimas - Įgytų teisių praradimo sąlygos. # Byla C-453/07.

text:
      Byla C‑453/07
      Hakan Er
      prieš
      Wetteraukreis
      (Verwaltungsgericht Giessen prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas – Asociacijos tarybos sprendimas Nr. 1/80 – 7 straipsnio pirmosios pastraipos antra įtrauka – Turkų kilmės darbuotojo pilnamečio vaiko teisė apsigyventi – Samdomo darbo nedirbimas – Įgytų teisių praradimo sąlygos“
      Sprendimo santrauka
      Tarptautiniai susitarimai – EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas – Asociacijos taryba, įsteigta EEB ir Turkijos asociacijos
            susitarimu – Sprendimas Nr. 1/80 – Šeimos susijungimas
      (EEB ir Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmoji pastraipa)
      Turkijos pilietis, kuriam dar vaikui buvo leista atvykti į valstybės narės teritoriją šeimos susijungimo tikslais ir kuris
         pagal Asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmosios pastraipos antrą įtrauką gavo teisę laisvai dirbti šioje
         valstybėje narėje bet kurį pasirinktą samdomą darbą, nepraranda iš šios teisės laisvai dirbti išvestinės teisės nuolat gyventi
         šioje valstybėje, net jei būdamas 23 metų jis nedirbo samdomo darbo nuo mokyklos baigimo, t. y. nuo 16 metų, ir dalyvavo valstybinėse
         pagalbos įsidarbinant programose, bet jų nebaigė.

      (žr. 35 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. rugsėjo 25 d.(*)

      „EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas – Asociacijos tarybos sprendimas Nr. 1/80 – 7 straipsnio pirmosios pastraipos antra įtrauka – Turkų kilmės darbuotojo pilnamečio vaiko teisė apsigyventi – Samdomo darbo nedirbimas – Įgytų teisių praradimo sąlygos“
      Byloje C‑453/07
      dėl Verwaltungsgericht Giessen (Vokietija) 2007 m. rugsėjo 24 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2007 m. spalio 4 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Hakan Er
      prieš
      Wetteraukreis,

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai U. Lõhmus, J. N. Cunha Rodrigues, A. Ó. Caoimh ir P. Lindh (pranešėja),
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        H. Er, atstovaujamo advokato Ch. Momberger,
      –        Wetteraukreis, atstovaujamos E. Meiss,

      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir J. Möller,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos V. Kreuschitz ir G. Rozet,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 1980 m. rugsėjo 19 d. Asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 dėl asociacijos
         plėtros (toliau – Sprendimas Nr.1/80) 7 straipsnio pirmosios pastraipos antros įtraukos išaiškinimu. Asociacijos taryba buvo
         įsteigta susitarimu, įsteigiančiu Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociaciją, kurį 1963 m. rugsėjo 12 d. Ankaroje
         pasirašė Turkijos Respublika bei EEB valstybės narės ir Bendrija ir kuris pastarosios vardu buvo sudarytas, aprobuotas ir
         patvirtintas 1963 m. gruodžio 23 d. Tarybos sprendimu 64/732/EEB (OL 217, 1964, p. 3685).

      2        Šis prašymas pateiktas byloje tarp Turkijos piliečio H. Er ir Wetteraukreis (Veterau apylinkės kompetentinga užsieniečių reikalų tarnyba, toliau – užsieniečių reikalų tarnyba) dėl išsiuntimo iš Vokietijos
         teritorijos procedūros.

       Teisinis pagrindas
      3        Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalis yra tokia:

      „1.      Išskyrus 7 straipsnyje, susijusiame su darbuotojo šeimos narių teise laisvai įsidarbinti, numatytus atvejus, turkų kilmės
         darbuotojas, teisėtai dirbantis valstybėje narėje, turi teisę:

      –        teisėtai išdirbęs vienerius metus prašyti šioje valstybėje narėje atnaujinti jo leidimą dirbti pas tą patį darbdavį, jei pastarasis
         turi laisvą darbo vietą,

      –        teisėtai išdirbęs trejus metus ir, išskyrus atvejus, kai Bendrijos valstybių narių darbuotojams teikiama pirmenybė, šioje
         valstybėje narėje priimti kitą tos pačios profesijos jo pasirinkto darbdavio pasiūlymą įsidarbinti, pateiktą įprastomis sąlygoms
         ir įregistruotą šios valstybės narės įdarbinimo įstaigose,

      –        teisėtai išdirbęs ketverius metus, laisvai dirbti šioje valstybėje narėje bet kurį pasirinktą samdomą darbą.“ (Neoficialus
         vertimas)

      4        Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnis nustato:

      „Valstybėje narėje teisėtai dirbančio turkų kilmės darbuotojo šeimos nariai, kuriems buvo suteikta teisė atvykti pas jį, turi
         teisę:

      –        išskyrus atvejus, kai pirmenybė teikiama Bendrijos valstybių narių darbuotojams, priimti bet kokį pasiūlymą įsidarbinti, jei
         jie bent trejus metus teisėtai gyveno šioje valstybėje narėje,

      –        laisvai dirbti bet kokį pasirinktą samdomą darbą, jei jie bent penkerius metus teisėtai gyveno šioje valstybėje narėje.
      Turkų kilmės darbuotojų vaikai, įgiję profesinį išsilavinimą priimančiojoje valstybėje, gali, neatsižvelgiant į jų gyvenimo
         šioje valstybėje narėje trukmę, priimti bet kokį pasiūlymą įsidarbinti šioje valstybėje narėje su sąlyga, kad vienas iš jų
         tėvų bent trejus metus joje teisėtai dirbo.“ (Neoficialus vertimas)

      5        Pagal šio sprendimo 14 straipsnio 1 dalį:

      „Šio skyriaus nuostatos taikomos atsižvelgiant į apribojimus, pateisinamus viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ir sveikatos
         sumetimais.“ (Neoficialus vertimas)

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      6        Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą išplaukia, kad H. Er gimė 1984 m. balandžio mėn. Turkijoje. Po dvejų metų, t. y.
         1986 m., jis atvyko pas tėvą, kuris teisėtai dirbo Vokietijos Federacinėje Respublikoje, į Berlyną ir gyveno su juo Vokietijos
         teritorijoje mažiausiai penkerius metus. Vėliau jo tėvas, be šeimos, grįžo į Turkiją.

      7        1998 m. H. Er paprašė pirmojo leidimo nuolat gyventi Vokietijoje, kuris jam buvo suteiktas vieneriems su puse metų. Šiame
         dokumente buvo tokie įrašai: „motina turi neterminuotą leidimą nuolat gyventi“, o „tėvas registruotas Berlyne“.

      8        2000 m. metais, būdamas 16 metų, H. Er baigė mokyklą, bet negavo atestato. Jo leidimas nuolat gyventi buvo pratęstas iki 2002 m.
         kovo 21 dienos.

      9        2002 m. H. Er paprašė antrojo leidimo nuolat gyventi ir šis jam buvo suteiktas iki 2003 m. balandžio mėn., t. y. datos, kai
         motina jo nebeišlaikė. Paskui H. Er pateikė prašymą pratęsti leidimą nuolat gyventi, kurį jis gavo vieneriems metams, nepaisant
         pasikeitusios situacijos, t. y. motina jo nebeišlaikė ir jis keturis mėnesius gavo pašalpą pragyventi. Tačiau užsieniečių
         reikalų tarnyba nurodė H. Er imtis didelių pastangų įsidarbinti.

      10      Siekdamas pagerinti savo profesinį mokymą ir įsidarbinimo galimybes H. Er dalyvavo kursiuose, bet juos nutraukė dėl netinkamumo.
         Vieną mėnesį jis gavo socialinę paramą ir įsiregistravo kaip bedarbis.

      11      2004 m. rugsėjo mėn. H. Er pateikė naują prašymą pratęsti leidimą nuolat gyventi.

      12      Užsieniečių reikalų tarnyba, nagrinėdama šį prašymą, keletą kartų kalbėjosi su H. Er. Jis nurodė, kad ieškodamas darbo turi
         gauti neteistumo pažymą ir vėl susisiekti su užsieniečių reikalų tarnyba. Tačiau tai nebuvo padaryta ir H. Er nebuvo įdarbintas.
         Jis gavo bedarbio pašalpą 18 mėnesių.

      13      2005 m. rugpjūčio 17 d. Sprendimu užsieniečių reikalų tarnyba atmetė 2004 m. rugsėjo mėn H. Er pateiktą prašymą pratęsti leidimą
         nuolat gyventi ir nurodė pastarąjam išvykti per nustatytą terminą, o neįvykdžius nurodymo jis būtų išsiųstas į Turkiją.

      14      Pagal šį sprendimą teisė nuolat gyventi, suteikta pagal Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmąją pastraipą, reiškia, kad suinteresuotasis
         asmuo, pateikdamas prašymą, turi arba legaliai dirbti, arba turėti realią galimybę įsidarbinti numatomoje ateityje. Užsieniečių
         reikalų tarnyba teigė, kad gyvenimo trukmės apribojimas iki šešių mėnesių siekiant įsidarbinti iš esmės nėra kritikuotinas.

      15      2005 m. rugsėjo 9 d. H. Er dėl šio sprendimo pateikė skundą; dėl jo sprendimas dar nepriimtas. Taip pat prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikusiam teismui jis pateikė prašymą priimti sprendimą skubos tvarka, o minėtas teismas 2006 m. gruodžio 4 d.
         Nutartimi nusprendė, kad skundas sustabdo sprendimo vykdymą.

      16      Vykstant bylos nagrinėjimui skubos tvarka H. Er tvirtino, kad tikrai stengiasi susirasti darbą. Jis pateikė 2005 m. gruodžio
         20 d. Frankfurto prie Maino profesinio mokymo centro laišką, kuriuo jis buvo kviečiamas į mėnesinę pagalbos įsidarbinant programą.
         H. Er pradėjo dalyvauti programoje, bet ją nutraukė, nes pastaroji nebuvo pritaikyta prie jo poreikių. H. Er sugebėjimų įvertinimo
         ataskaitoje buvo padaryta išvada, kad jo gabumai vidutiniai, jis labai neištvermingas ir nepunktualus. Pritarta greitam įdarbinimui,
         nebuvo prasmės įgyti papildomą kvalifikaciją. Todėl nuspręsta, kad H. Er gali dirbti paprastus ir pasikartojančius darbus.

      17      Taigi H. Er buvo nukreiptas į įdarbinimo oro uostuose įstaigą, kurioje numatyta profesinė stažuotė. Remiantis teigiamais stažuotės
         rezultatais, buvo numatyta, kad nuo 2006 m. sausio mėn. pradžios H. Er pradės dirbti bagažo darbuotoju Frankfurto oro uoste.

      18      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžė, kad nepateikus neteistumo pažymos H. Er kandidatūros byla
         nebuvo persiųsta numatytam darbdaviui.

      19      H. Er nenurodė, kad jis dalyvavo kitoje pagalbos įsidarbinant programoje ar atlygintinoje veikloje, išskyrus įsidarbinimą
         vienai dienai.

      20      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dar nurodė 2006 m. rugpjūčio 18 d. Federacinės darbo agentūros pažymą,
         susijusią su susitikimu su H. Er. Pagal šią pažymą pastarasis nerodė pastangų teisėtai įsidarbinti, be to, jis turėjo problemų
         dėl skolų, o motina norėjo, kad jis išsikeltų iš šeimos gyvenamosios vietos.

      21      Pasibaigus bylos nagrinėjimui skubos tvarka, H. Er 2007 m. sausio 22 d. pateikė skundą, dėl kurio prasidėjo pagrindinė byla.
         Jis reikalavo nurodyti užsieniečių reikalų tarnybai pratęsti leidimą nuolat gyventi, nes jis turi tokią teisę pagal Sprendimo
         Nr. 1/80 7 straipsnio pirmąją pastraipą, neatsižvelgiant į klausimą, ar jis dirba, ar ieško darbo Vokietijos teritorijoje.

      22      Sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą minima, kad šiuo metu H. Er negauna socialinės paramos, bet, atsižvelgiant
         į neryžtingumą įsidarbinti, jis negali ilgą laiką užtikrinti savo egzistavimo be socialinės paramos.

      23      Esant šioms aplinkybėms Verwaltungsgericht Giessen nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Ar Turkijos pilietis, kuriam, kaip šeimos nariui, buvo leista persikelti gyventi pas Vokietijoje gyvenantį tėvą, turkų kilmės
         darbuotoją, teisėtai dirbusį Vokietijoje, ir kuris teisėtai pragyvenęs kartu su tėvu penkerius metus įgijo EEB ir Turkijos
         asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmosios pastraipos antroje įtraukoje apibrėžtą teisinį statusą, praranda
         jį dėl to, kad baigęs mokyklą, išskyrus tariamą vienos dienos įsidarbinimą, nedirbo daugiau nei septynerius metus, be to,
         nutraukia visas valstybinės paramos priemones, skirtas padėti įsidarbinti, ir pats rimtai nesistengia įsidarbinti ir gyvena
         iš viešosios socialinės paramos, Vokietijoje gyvenančios motinos paramos ir nežinomos kilmės pajamų?“

       Prejudicinis klausimas
      24      Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Turkijos pilietis, kuris pagal Sprendimo
         Nr. 1/80 7 straipsnio pirmosios pastraipos antrą įtrauką valstybėje narėje turi teisę laisvai dirbti bet kokį pasirinktą samdomą
         darbą, prarandą teisę nuolat gyventi šioje valstybėje narėje ir teisę laisvai dirbti dėl to, kad būdamas 23 metų jis nuo mokyklos
         baigimo, t. y. nuo 16 metų, nedirbo samdomo darbo ir dalyvavo valstybinėse pagalbos įsidarbinant programose, bet jų nebaigė.

      25      Atsakant į šį klausimą reikia priminiti, kad Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmoji pastraipa valstybėse narėse turi tiesioginį
         veikimą, t. y. atitinkantys sąlygas Turkijos piliečiai gali tiesiogiai remtis šios nuostatos suteikta teise. Konkrečiai kalbant,
         pagal šios nuostatos antrą įtrauką jie turi teisę laisvai dirbti bet kokį pasirinktą samdomą darbą, jeigu bent penkerius metus
         teisėtai gyveno priimančioje valstybėje narėje (žr. 1997 m. balandžio 17 d. Sprendimo Kadiman, C‑351/95, Rink. p. I‑2133, 27 ir 28 punktus; taip pat 2007 m. liepos 18 d. Sprendimo Derin, C‑325/05, Rink. p. I‑6495, 47 punktą).

      26      Šios nuostatos turkų kilmės darbuotojo vaikui atitinkamoje valstybėje narėje suteikiamos su įsidarbinimu susijusios teisės
         būtinai apima iš jų kildinamą suinteresuotojo asmens teisę apsigyventi, antraip teisė įsidarbinti ir teisė dirbti samdomą
         darbą taptų neveiksmingos (žr. būtent 2004 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Cetinkaya, C‑467/02, Rink. p. I‑10895, 31 punktą ir minėto sprendimo Derin 47 punktą).

      27      Teisingumo Teismas nusprendė, kad besąlyginė suinteresuotojo asmens teisė vykdyti bet kokią laisvai pasirinktą veiklą netektų
         prasmės, jei kompetentingos nacionalinės institucijos Sprendimu Nr. 1/80 tiesiogiai turkams migrantams suteiktos teisės taikymui
         galėtų nustatyti sąlygas ar ją kaip nors apriboti (žr. 2000 m. kovo 16 d. Sprendimo Ergat, C‑329/97, Rink. p. I‑1487, 41 punktą).

      28      Iš to išplaukia, kad valstybės narės neturi teisės priimti su nuolatiniu gyvenimu susijusių priemonių, kurios ribotų Sprendimu
         Nr. 1/80 atitinkančiam sąlygas suinteresuotajam asmeniui, jau legaliai integravusiam į priimančiąją valstybę narę, aiškiai
         suteiktas teises (žr. minėto sprendimo Ergat 42 punktą).

      29      Svarbu neatimti iš tokio asmens teisės nuolat gyventi ypač tada, kai laisvai įsidarbindamas pasirinktame darbe jis turi galimybę
         ilgam laikui asimiliuotis priimančioje valstybėje narėje (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Ergat 43 punktą).

      30      Iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio antrojoje pastraipoje numatytų
         turkų kilmės darbuotojų šeimų narių, atitinkančių šioje pastraipoje įtvirtintas sąlygas, teisių apribojimai gali būti taikomi
         tik dviem atvejais: t. y. kai iš Turkijos imigravusio asmens buvimas priimančiosiosios valstybės narės teritorijoje dėl jo
         asmeninio elgesio kelia realią ir rimtą grėsmę viešajai tvarkai, visuomenės saugumui ar visuomenės sveikatai to paties sprendimo
         14 straipsnio 1 dalies prasme arba kai suinteresuotasis asmuo išvyko iš šios valstybės teritorijos reikšmingam laikotarpiui
         be pateisinamų priežasčių (žr. minėtų sprendimų Ergat 45, 46 ir 48 punktus; Cetinkaya 36 ir 38 punktus; Derin 54 punktą; 2005 m. liepos 7 d. Sprendimo Aydinli, C‑373/03, Rink. p. I‑6181, 27 punktą; 2006 m. vasario 16 d. Sprendimo Torun, C‑502/04, Rink. p. I‑1563, 21 punktą ir 2007 m. spalio 4 d. Sprendimo Polat, C‑349/06, Rink. p. I‑8167, 21 punktą).

      31      Teisingumo Teismas nusprendė, kad Turkijos pilietis, kuriam šios teisės yra pripažintos pagal Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnį,
         negali jų netekti nei dėl to, kad dėl net kelerius metus trukusios laisvės atėmimo bausmės, neatidedant jos vykdymo, jis nedirbo,
         nei dėl to, kad niekada neįgijo teisės įsidarbinti ir teisės apsigyventi pagal šio sprendimo 6 straipsnio 1 dalį. Jis nusprendė,
         kad skirtingai nei turkų kilmės darbuotojams, kuriems pastaroji nuostata taikoma, šio sprendimo 7 straipsnyje numatytų jų
         šeimų narių statusas nepriklauso nuo samdomo darbo (žr. minėto sprendimo Derin 56 punktą).

      32      Taigi aplinkybė, kad suinteresuotasis asmuo keletą metų teisėtai nedirbo, nedraudžia jam remtis Sprendimo 1/80 7 straipsnio
         pirmosios pastraipos antra įtrauka, reikalaujant teisės nuolat gyventi priimančioje valstybėje narėje (žr. minėto sprendimo
         Polat 21 punktą).

      33      Šios išvados a fortiori taikytinos Turkijos piliečiams, kaip antai H. Er, kurie nepasitraukė iš darbo rinkos. Aplinkybė, jog būdamas 23 metų jis
         vis dar nedirba samdomo darbo, nekliudo jam suteikti teisės nuolat gyventi.

      34      Iš tiesų Turkijos prilietis, šeimos susijungimo tikslais persikėlęs pas tėvus į valstybę narę ir gyvenęs su jais nuo dvejų
         metų, atitinka Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmosios pastraipos antroje įtraukoje nustatytas sąlygas. Jei sulaukęs 23 metų
         jis vis dar nedirba samdomo darbo, dėl to nepraranda teisės nuolat gyventi. Atvirkščiai, svarbu neatimti iš jo šios teisės,
         be kurios jis negalės dirbti tokio darbo ir pasinaudoti šios nuostatos jam suteikta teise, kad galėtų integruotis į priimančiąją
         valstybę narę.

      35      Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip, kad Turkijos pilietis, kuriam dar vaikui buvo leista atvykti į valstybės narės
         teritoriją šeimos susijungimo tikslais ir kuris pagal Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmosios pastraipos antrą įtrauką gavo
         teisę laisvai dirbti šioje valstybėje narėje bet kurį pasirinktą samdomą darbą, nepraranda teisės nuolat gyventi šioje valstybėje,
         nuo kurios priklauso teisė laisvai dirbti, net jei būdamas 23 metų jis nedirbo samdomo darbo nuo mokyklos baigimo, t. y. nuo
         16 metų, ir dalyvavo valstybinėse pagalbos įsidarbinant programose, bet jų nebaigė.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      36      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      Turkijos pilietis, kuriam dar vaikui buvo leista atvykti į valstybės narės teritoriją šeimos susijungimo tikslais ir kuris
            pagal 1980 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Nr. 1/80 dėl asociacijos plėtros, priimto Asociacijos tarybos, įsteigtos susitarimu,
            įsteigiančiu Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociaciją, 7 straipsnio pirmosios pastraipos antrą įtrauką gavo teisę
            laisvai dirbti šioje valstybėje narėje bet kurį pasirinktą samdomą darbą, nepraranda teisės nuolat gyventi šioje valstybėje,
            nuo kurios priklauso teisė laisvai dirbti, net jei būdamas 23 metų jis nedirbo samdomo darbo nuo mokyklos baigimo, t. y. nuo
            16 metų, ir dalyvavo valstybinėse pagalbos įsidarbinant programose, bet jų nebaigė.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


2002 m. lapkričio 14 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Jungtinę Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Žuvininkystė. # Byla C-454/99.