title: 2015 m. birželio 11 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG prieš Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung.#Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Europos Sąjungos finansinių interesų apsauga – Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 – 3 straipsnio 1 dalis – Senaties terminas – Dies a quo – Pakartotiniai pažeidimai – Senaties termino nutraukimas – Sąlygos – Kompetentinga institucija – Atitinkamas asmuo – Veiksmas, susijęs su pažeidimo tyrimu ar patraukimu atsakomybėn už jį – Dvigubam senaties terminui prilygstantis laikotarpis.#Byla C-52/14.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2015 m. birželio 11 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Europos Sąjungos finansinių interesų apsauga — Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 — 3 straipsnio 1 dalis — Senaties terminas — Dies a quo — Pakartotiniai pažeidimai — Senaties termino nutraukimas — Sąlygos — Kompetentinga institucija — Atitinkamas asmuo — Veiksmas, susijęs su pažeidimo tyrimu ar patraukimu atsakomybėn už jį — Dvigubam senaties terminui prilygstantis laikotarpis“
      Byloje C‑52/14
      dėl Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vokietija) 2014 m. sausio 17 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2014 m. vasario 4 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

      prieš

         Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas L. Bay Larsen, teisėjai K. Jürimäe (pranešėja), J. Malenovský, M. Safjan ir A. Prechal,
      generalinis advokatas M. Wathelet,
      posėdžio sekretorius K. Malacek, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2015 m. sausio 7 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG, atstovaujamos Rechtsanwalt D. Ehle,

               —

                  Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung, atstovaujamos W. Wolski ir J. Jakubiec,

               —

               Graikijos vyriausybės, atstovaujamos I. Chalkias, E. Leftheriotou ir O. Tsirkinidou,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos P. Rossi ir G. von Rintelen,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340) 3 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG (toliau – Pfeifer & Langen) ir Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung (Federalinė žemės ūkio ir maisto tarnyba, toliau – BLE) ginčą dėl kompensacijų už sandėliavimo išlaidas, kurias Pfeifer & Langen neteisėtai gavo pakenkdama Europos Sąjungos finansiniams interesams, grąžinimo.

         Teisinis pagrindas

         Reglamentas (EEB) Nr. 1998/78

               3

               1978 m. rugpjūčio 18 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 1998/78, nustatančio išsamias cukraus sandėliavimo išlaidų kompensavimo sistemos taikymo taisykles (OL L 231, p. 5), iš dalies pakeisto 1988 m. birželio 13 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 1714/88 (OL L 152, p. 23; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 8 t., p. 70; toliau – Reglamentas Nr. 1998/78), 13 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
               „Kiekvienas asmuo, turintis teisę į kompensaciją, ne vėliau kaip kiekvieno mėnesio 15 d. pateikia atitinkamai valstybei narei duomenis apie:

                        a)

                        mėnesio, einančio prieš tokių duomenų pateikimą, paskutinę dieną 24.00 val. jo sandėlyje esančio cukraus ir sirupo, už kuriuos gali būti kompensuojama, bendrą kiekį nurodydamas neto masę;

                  <...>“

         Reglamentas Nr. 2988/95

               4

               Reglamento Nr. 2988/95 trečioje–penktoje konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
               „<...> [Sąjungos] finansiniams interesams kenkiantys teisės aktai turi būti panaikinti visose srityse [su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais veiksmais turi būti kovojama visose srityse];
               <...> veiksmingai kovojant su [Sąjungos] finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu būtina priimti tam tikras bendras taisykles visose [Sąjungos] politikos srityse;
               <...> neteisėtą veiką ir jai taikomas administracines priemones bei už ją skiriamas nuobaudas nustato atskirų sektorių taisyklės pagal šį reglamentą.“

               5

               Šio reglamento 1 straipsnis suformuluotas taip:
               „1.   Siekiant apsaugoti Europos [Sąjungos] finansinius interesus, šiuo reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios vienodus patikrinimus ir administracines priemones bei nuobaudas už [Sąjungos] teisės aktų pažeidimus.
               2.   „Pažeidimas“ – tai bet kuris [Sąjungos] teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksm[ais] ar neveikim[u], dėl kurio [Sąjungos] bendrajam biudžetui ar [jos] valdomiems biudžetams padaroma žala sumažinant ar iš viso prarandant pajamas, gaunamas iš tiesiogiai [Sąjungos] vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas.“

               6

               Minėto reglamento 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:
               „Patraukimo atsakomybėn senaties terminas – ketveri metai nuo tada, kai buvo padarytas 1 straipsnio 1 dalyje nurodytas pažeidimas. Atskirų sektorių taisyklėse gali būti nustatytas trumpesnis senaties terminas, tačiau ne trumpesnis kaip treji metai.
               Jeigu pažeidimai daromi nuolat ir pakartotinai, senaties terminas skaičiuojamas nuo tos dienos, kai pažeidimas buvo baigtas. <...>
               Senaties eiga nutrūksta, jeigu kompetentinga institucija imasi bet kokio su pažeidimo tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu [patraukimu atsakomybėn] susijusio veiksmo, apie kurį pranešama atitinkamam asmeniui. Senaties eiga atsinaujina po kiekvieno ją nutraukusio veiksmo.
               Tačiau senaties terminas įsigalioja [sueina] ne vėliau kaip tą dieną, kai pasibaigia laikotarpis lygus dvigubam senaties terminui, per kurį kompetentinga institucija nepaskyrė nuobaudos, išskyrus tuos atvejus, kai administracinė procedūra laikinai sustabdoma pagal 6 straipsnio 1 dalį.“

               7

               Pagal to paties reglamento 4 straipsnio 1 ir 4 dalis:
               „1.   Įvykdžius bet kokį pažeidimą, neteisingai įgyta nauda paprastai panaikinama:

                        —

                        įpareigojant sumokėti nustatytas sumas arba grąžinti neteisėtai įgytas sumas,

                  <...>
               4.   Šiame straipsnyje numatytos priemonės nelaikomos nuobaudomis.“

               8

               Reglamento Nr. 2988/95 6 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
               „Nepažeidžiant Bendrijos administracinių priemonių ir nuobaudų, patvirtintų remiantis šio reglamento įsigaliojimo metu galiojusiomis sektorių taisyklėmis, kompetentingos institucijos sprendimu galima laikinai sustabdyti piniginių nuobaudų, tokių kaip administracinių baudų, taikymą, jeigu atitinkamam asmeniui dėl tos pačios veikos yra iškelta baudžiamoji byla. Sustabdžius administracinę bylą, sustoja 3 straipsnyje numatytos senaties eiga.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               9

               Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Pfeifer & Langen, cukraus perdirbimo įmonei, buvo kompensuotos išlaidos už baltojo cukraus sandėliavimą pagal bendrą cukraus rinkų organizavimą už prekybos metus nuo 1987–1988 iki 1996–1997.

               10

               1997 m. spalio 9 d. Vokietijos muitinei atlikus Pfeifer & Langen patikrinimą paaiškėjo, kad prašymuose kompensuoti tų pačių prekybos metų sandėliavimo išlaidas ši bendrovė nenurodė tam tikrų cukraus kiekių, pagamintų viršijant gamybos kvotas, būtent C cukraus kiekių, todėl ji paprašė tam tikrų jai nepriklausančių kompensacijų ir jas gavo. Po šio patikrinimo Vokietijos prokuratūra pradėjo baudžiamąjį tyrimą Pfeifer & Langen atsakingų asmenų atžvilgiu dėl mokesčių vengimo ir sukčiavimo subsidijomis, suteiktomis už cukraus sandėliavimą.

               11

               Atliekant šį tyrimą buvo įsteigta muitinės kriminalinės tarnybos specialioji komisija, sudaryta iš įvairių susijusių institucijų, įskaitant BLE, atstovų. 1999 m. spalio mėn. ši specialioji komisija atliko Pfeifer & Langen priklausančių dokumentų, susijusių su prekybos metais nuo 1987–1988 iki 1996–1997, poėmį, kad būtų atliktas įvertinimas. Be to, 2000 m. minėta komisija kaip liudytojus apklausė daug šios bendrovės darbuotojų.

               12

               2002 m. vasario mėn. BLE parengė galutinę ataskaitą dėl sukčiavimo subsidijomis (toliau – galutinė ataskaita). Šioje ataskaitoje, be kita ko, padaryta išvada, jog specialiosios komisijos nustatyti faktai įrodo, kad Pfeifer & Langen neteisėtai prašė sumų ir jas gavo kaip kompensaciją už baltojo cukraus sandėliavimo išlaidas už prekybos metus nuo 1987–1988 iki 1996–1997.

               13

               2003 m. sausio 30 d. sprendimu BLE, remdamasi galutine ataskaita, iš dalies panaikino sprendimus, susijusius su kompensacijų už sandėliavimo išlaidas apskaičiavimu už laikotarpį nuo 1988 m. liepos mėn. iki 1989 m. birželio mėn., ir pareikalavo Pfeifer & Langen grąžinti neteisėtai gautas sumas. Tuomet Pfeifer & Langen pateikė prieštaravimą BLE ir, be kita ko, tvirtino, kad suėjo pažeidimų, kuriais ji apkaltinta dėl 1988–1989 prekybos metų, senaties terminas.

               14

               2004 m. muitinė nutraukė persekiojimą dėl mokesčių vengimo su Pfeifer & Langen sudariusi draugišką susitarimą.

               15

               2006 m. spalio 4 d. sprendimu BLE iš dalies patenkino Pfeifer & Langen prieštaravimą ir dėl to sumažino grąžintinas sumas. Tačiau ši tarnyba manė, kad su 1988–1989 prekybos metais susijusių pažeidimų senaties terminas nesuėjo, nes Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalyje numatytas ketverių metų terminas nutrūko dėl įvairių su tyrimu ir patraukimu atsakomybėn susijusių veiksmų, kurių dėl tų pažeidimų ėmėsi specialioji muitinės komisija ir prokuratūra. Be to, BLE manė, kad Pfeifer & Langen veiksmai turi būti laikomi pakartotiniais pažeidimais, todėl senaties termino eiga prasidėjo tik nuo paskutinio nustatyto pažeidimo, t. y. 1997 m.

               16

               2006 m. lapkričio 7 d.Pfeifer & Langen dėl šio BLE sprendimo padavė skundą Verwaltungsgericht Köln (Kelno administracinis teismas). Skunde ši bendrovė, be kita ko, teigė, kad dėl pažeidimų, kuriais ji apkaltinta dėl 1988–1989 prekybos metų, Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje numatytas aštuonerių metų senaties terminas suėjo 1997 m. liepos mėn. ir iki to laiko jai nebuvo skirta nuobauda.

               17

                  Verwaltungsgericht Köln atmetė Pfeifer & Langen skundą, kiek jis susijęs su patraukimo atsakomybėn senaties terminu, todėl minėta bendrovė padavė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.

               18

               Pastarojo teismo teigimu, Pfeifer & Langen apeliacijos baigtis priklauso nuo Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalyje numatytų su senaties terminu susijusių taisyklių išaiškinimo.

               19

               Tokiomis aplinkybėmis Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Šiaurės Reino‑Vestfalijos vyriausiasis administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                                 a)

                                 Ar kalbant apie senaties termino nutraukimą „kompetentinga institucija“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, yra ta institucija, kuri atlieka su pažeidimo tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusį veiksmą, neatsižvelgiant į tai, ar ji skyrė lėšų?

                                 b)

                                 Ar su pažeidimo tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusiu veiksmu turi būti siekiama skirti administracinę priemonę arba nuobaudą?

                        2.

                        Ar „atitinkamas asmuo“ pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą gali būti ir įmonės darbuotojas, apklaustas kaip liudytojas?

                        3.

                                 a)

                                 Ar „bet koks su pažeidimo tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu [patraukimu atsakomybėn] susijęs veiksmas, apie kurį pranešama atitinkamam asmeniui“ (Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa), turi būti atliekamas dėl konkrečių apskaitant cukraus gamybą padarytų cukraus gamintojo klaidų (faktinių aplinkybių grupės), kurios paprastai numanomos arba nustatomos tik tinkamai atlikus rinkos organizavimo tyrimą?

                                 b)

                                 Ar galutinė ataskaita, kuria baigiamas tyrimas arba įvertinami tyrimo rezultatai ir kurioje nekeliama jokių papildomų klausimų dėl tam tikrų faktinių aplinkybių grupių, taip pat gali būti laikoma „su pažeidimo tyrimu susijusiu veiksmu“, apie kurį pranešta atitinkamam asmeniui?

                        4.

                                 a)

                                 Ar frazė „pažeidimai daromi pakartotinai“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, reiškia, kad pažeidimais laikomi veiksmai arba neveikimas turi būti glaudžiai chronologiškai susiję, kad būtų vertinami kaip „pakartotiniai“?

                                 b)

                                 Jeigu į šį klausimą bus atsakyta teigiamai, ar šio glaudaus chronologinio ryšio nebelieka, be kita ko, todėl, kad pažeidimai apskaitant cukraus kiekį per cukraus prekybos metus padaromi tik vieną kartą, o vėliau pasikartoja kitais arba dar vėlesniais cukraus prekybos metais?

                        5.

                        Ar kartotinumo aspektas, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, gali išnykti dėl to, kad kompetentinga institucija, žinodama faktinių aplinkybių kompleksiškumą, netikrino įmonės arba, esant tam tikroms aplinkybėms, ją tikrino nereguliariai arba neišsamiai?

                        6.

                        Kada prasideda Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje numatyto dvigubo aštuonerių metų senaties termino eiga, jeigu pažeidimai daromi nuolat ir pakartotinai? Ar šio termino eiga prasideda pasibaigus kiekvienam pažeidimu laikytinam veiksmui (šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa), ar pasibaigus paskutiniam pasikartojančiam veiksmui (minėto reglamento 3 straipsnio 1 dalies antra pastraipa)?

                        7.

                        Ar Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje numatytą dvigubą aštuonerių metų senaties terminą gali nutraukti kompetentingos institucijos atliekamas su pažeidimo tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijęs veiksmas?

                        8.

                        Ar, esant skirtingų faktinių aplinkybių, turinčių įtakos subsidijų vertinimui, grupėms, pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies nuostatą apskaičiuotini senaties terminai turi būti nustatyti atskirai kiekvienai faktinių aplinkybių (pažeidimų) grupei?

                        9.

                        Ar Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje numatyto dvigubo senaties termino eiga priklauso nuo to, ar institucijos žinojo apie atitinkamus pažeidimus?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Pirminės pastabos

               20

               Pirmiausia reikia priminti, kad remiantis Reglamento Nr. 2988/95 1 straipsniu juo nustatomos „bendrosios taisyklės, reglamentuojančios vienodus patikrinimus ir administracines priemones bei nuobaudas už [Sąjungos] teisės aktų pažeidimus“, ir tai, kaip matyti iš minėto reglamento trečios konstatuojamosios dalies, daroma siekiant, kad „[Sąjungos] finansiniams interesams kenkiantys teisės aktai [būtų] panaikinti visose srityse [su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais veiksmais būtų kovojama visose srityse]“ (žr. Sprendimo Handlbauer, C‑278/02, EU:C:2004:388, 31 punktą; Sprendimo Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ir kt., C‑278/07–C‑280/07, EU:C:2009:38, 20 punktą ir Sprendimo Pfeifer & Langen, C‑564/10, EU:C:2012:190, 36 punktą).

               21

               Šiuo tikslu Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalyje nustatytas ketverių metų patraukimo atsakomybėn senaties terminas, skaičiuojamas nuo pažeidimo padarymo arba – tęstinio ar pakartotinio pažeidimo atveju – nuo tos dienos, kai pažeidimas buvo baigtas. Tačiau pagal šią nuostatą atskirus sektorius reglamentuojančiose taisyklėse gali būti nustatytas trumpesnis senaties terminas, tačiau ne trumpesnis kaip treji metai.

               22

               Kadangi pagrindinėje byloje reikšmingose konkretų sektorių reglamentuojančiose taisyklėse, kurias sudaro Sąjungos taisyklės, susijusios su cukraus sandėliavimo išlaidų kompensavimu ir, be kita ko, Reglamentas Nr. 1998/78, nenumatytos specialios nuostatos dėl senaties, reikia taikyti Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalyje nurodytą ketverių metų terminą.

               23

               Šis terminas taikomas tiek pažeidimams, už kuriuos skiriama administracinė nuobauda, kaip tai suprantama pagal to reglamento 5 straipsnį, tiek pažeidimams, kaip antai nagrinėjamiems pagrindinėje byloje, dėl kurių taikoma administracinė priemonė, apimanti nepagrįstai gautos naudos panaikinimą pagal minėto reglamento 4 straipsnį (šiuo klausimu žr. Sprendimo Handlbauer, C‑278/02, EU:C:2004:388, 33 ir 34 punktus; Sprendimo Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ir kt., C‑278/07–C‑280/07, EU:C:2009:38, 22 punktą ir Sprendimo Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, 45 punktą).

               24

               Antra, reikia priminti, kad Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalyje nurodytu terminu siekiama užtikrinti ūkio subjektų teisinį saugumą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Handlbauer, C‑278/02, EU:C:2004:388, 40 punktą ir Sprendimo SGS Belgium ir kt., C‑367/09, EU:C:2010:648, 68 punktą). Šie subjektai turi galėti nustatyti, kurios iš jų operacijų yra galutinai įvykdytos ir dėl kurių vis dar gali būti patraukta atsakomybėn.

               25

               Į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus reikia atsakyti būtent atsižvelgiant į šiuos svarstymus.

         Dėl pirmojo klausimo a punkto

               26

               Pirmojo klausimo a punktu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa turi būti aiškinama taip, kad sąvoka „kompetentinga institucija“ pagal šią nuostatą turi būti suprantama kaip institucija, pagal nacionalinę teisę turinti kompetenciją skirti sumas ar šias sumas išieškoti, jei jos neteisėtai gautos pažeidžiant Sąjungos finansinius interesus.

               27

               Šiuo atžvilgiu iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad pagal Vokietijos teisę BLE yra kompetentinga kompensuoti sandėliavimo išlaidas ir išieškoti neteisėtai gautas kompensacijas, o muitinė turi įgaliojimus atlikti tyrimą dėl su sandėliavimo išlaidų kompensavimu susijusio sukčiavimo. Taigi muitinė atliko pagrindinius veiksmus, susijusius su pagrindinėje byloje nagrinėjamų pažeidimų tyrimu ir patraukimu atsakomybėn už juos.

               28

               Šiuo aspektu Pfeifer & Langen mano, kad nagrinėjamu atveju tik BLE turi būti laikoma „kompetentinga institucija“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, nes tik ji turi įgaliojimus suteikti ir pareikalauti grąžinti kompensacijas už sandėliavimo išlaidas. Darytina išvada, kad dėl su tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusių veiksmų, kurių ėmėsi muitinė, nebuvo nutrauktas patraukimo atsakomybėn senaties terminas pagrindinėje byloje.

               29

               Reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą patraukimo atsakomybėn senaties terminas gali būti nutrauktas, jeigu kompetentinga institucija imasi bet kokio su pažeidimo tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusio veiksmo, apie kurį pranešama atitinkamam asmeniui.

               30

               Atsižvelgiant į šią formuluotę reikia konstatuoti, kad sąvoka „kompetentinga institucija“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, reiškia instituciją, turinčią kompetenciją imtis aptariamų su tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusių veiksmų.

               31

               Tačiau Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos formuluotėje nenurodyta nieko, iš ko būtų galima matyti, kad ši institucija turi būti ta pati, kuri yra kompetentinga skirti sumas ar šias sumas išieškoti, jei jos neteisėtai gautos pažeidžiant Sąjungos finansinius interesus.

               32

               Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad nesant Sąjungos teisės normų kiekviena valstybė narė pagal nacionalinę teisę turi paskirti kompetentingas institucijas, kad būtų imtasi su pažeidimų, kaip jie suprantami pagal Reglamento Nr. 2988/95 2 straipsnio 1 dalį, tyrimu ar patraukimu atsakomybėn už juos susijusių veiksmų. Todėl valstybės narės gali savo nuožiūra suteikti įgaliojimus patraukti atsakomybėn už pažeidimus kitai institucijai nei ta, kuri skiria ar išieško (kaip nagrinėjamu atveju) kompensaciją už sandėliavimo išlaidas, su sąlyga, kad šios valstybės taip nedaro neigiamos įtakos veiksmingam Sąjungos teisės taikymui.

               33

               Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmojo klausimo a punktą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa turi būti aiškinama taip, kad sąvoka „kompetentinga institucija“ pagal šią nuostatą turi būti suprantama kaip institucija, pagal nacionalinę teisę turinti kompetenciją imtis aptariamų su tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusių veiksmų, ir ši institucija gali būti ne ta, kuri skiria sumas ar šias sumas išieško, jei jos neteisėtai gautos pažeidžiant Sąjungos finansinius interesus.

         Dėl antrojo klausimo

               34

               Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa turi būti aiškinama taip, kad apie veiksmus, susijusius su pažeidimo tyrimu ar patraukimu atsakomybėn už jį, buvo pranešta „atitinkamam asmeniui“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, kai šis asmuo yra juridinis asmuo ir apie šiuos veiksmus buvo pranešta jo darbuotojams juos apklausiant kaip liudytojus.

               35

               Šiuo atžvilgiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad daug Pfeifer & Langen darbuotojų buvo apklausti kaip liudytojai vykstant tyrimo dėl šios bendrovės procedūrai. Tokiomis aplinkybėmis tas teismas klausia, ar tam, kad nutrūktų patraukimo atsakomybėn už pagrindinėje byloje nagrinėjamus pažeidimus senaties terminas, pakanka, kad apie su tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusius veiksmus buvo pranešta šiems asmenims.

               36

               Visų pirma pažymėtina, jog iš Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos formuluotės matyti, kad sąvoka „atitinkamas asmuo“ apibūdinamas ūkio subjektas, įtariamas pažeidimų, dėl kurių atliekamas tyrimas ar už kuriuos traukiama atsakomybėn, padarymu, nagrinėjamu atveju – Pfeifer & Langen.

               37

               Tada reikia konstatuoti, kad Reglamente Nr. 2988/95 nenumatyta specialių taisyklių dėl tvarkos, pagal kurią atitinkamam asmeniui turi būti pranešta apie „su tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusį veiksmą“, kaip jis suprantamas pagal šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą.

               38

               Reikia laikyti, jog ši sąlyga įvykdyta, kai atsižvelgiant į visus faktinius duomenis galima daryti išvadą, kad apie atitinkamus su tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusius veiksmus iš tikrųjų buvo pranešta atitinkamam asmeniui. Kalbant apie juridinį asmenį, ši sąlyga įvykdoma, jeigu apie atitinkamą veiksmą iš tikrųjų buvo pranešta asmeniui, kurio veiksmai pagal nacionalinę teisę gali būti priskirti šiam juridiniam asmeniui, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

               39

               Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa turi būti aiškinama taip, kad apie veiksmus, susijusius su pažeidimo tyrimu ar patraukimu atsakomybėn už jį, buvo pranešta „atitinkamam asmeniui“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, kai atsižvelgiant į visus faktinius duomenis galima daryti išvadą, kad apie atitinkamus su tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusius veiksmus iš tikrųjų buvo pranešta atitinkamam asmeniui. Kalbant apie juridinį asmenį, ši sąlyga įvykdoma, jeigu apie atitinkamą veiksmą iš tikrųjų buvo pranešta asmeniui, kurio veiksmai pagal nacionalinę teisę gali būti priskirti šiam juridiniam asmeniui, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

         Dėl pirmojo klausimo b punkto ir trečiojo klausimo

               40

               Pirmojo klausimo b punktu ir trečiuoju klausimu, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa turi būti aiškinama, pirma, taip, kad tam, kad būtų laikomas „su tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu [patraukimu atsakomybėn] susijusiu veiksmu“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, veiksmas turi būti susijęs su konkrečiu subjekto padarytu pažeidimu ir administracinės priemonės arba nuobaudos taikymu, ir, antra, ar ataskaita, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjama galutinė ataskaita, kurioje įvertinami tyrimo dėl įtarimų padarius pažeidimus rezultatai, atitinkamo asmens nepaprašius pateikti papildomos informacijos dėl nurodytų operacijų, gali būti laikoma tokiu veiksmu.

               41

               Dėl sąvokos „su tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu [patraukimu atsakomybėn] susijęs veiksmas“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad senaties terminas, kaip antai numatytas toje nuostatoje, atlieka teisinio saugumo funkciją ir kad tokia funkcija nebūtų visiškai įgyvendinta, jei šis terminas galėtų būti nutraukiamas dėl kiekvieno nacionalinės administracijos bendro patikrinimo, neturinčio ryšio su įtarimais padarius pažeidimus, susijusiais su pakankamai konkrečiai apibrėžtomis operacijomis (žr. Sprendimo SGS Belgium ir kt., C‑367/09, EU:C:2010:648, 68 punktą).

               42

               Tačiau, kai nacionalinės valdžios institucijos pateikia asmeniui ataskaitą apie nustatytą jo padarytą pažeidimą, susijusį su konkrečia operacija, prašo pateikti su šia operacija susijusios papildomos informacijos ar skiria jam su šia operacija susijusią nuobaudą, jos imasi pakankamai konkrečių veiksmų, susijusių su pažeidimo tyrimu ar patraukimu atsakomybėn už jį, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą (Sprendimo SGS Belgium ir kt., C‑367/09, EU:C:2010:648, 69 punktas ir Sprendimo Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre, C‑465/10, EU:C:2011:867, 61 punktas).

               43

               Darytina išvada, jog tam, kad veiksmas būtų laikomas „su tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu [patraukimu atsakomybėn] susijusiu veiksmu“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, juo turi būti pakankamai tiksliai apibrėžtos operacijos, su kuriomis susiję įtarimai padarius pažeidimus. Tačiau pagal šį tikslumo reikalavimą nebūtina, kad minėtu veiksmu būtų nurodyta galimybė skirti konkrečią administracinę nuobaudą ar priemonę.

               44

               Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, jog sprendimai SGS Belgium ir kt. (C‑367/09, EU:C:2010:648) ir Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre (C‑465/10, EU:C:2011:867) galėtų būti aiškinami kaip reiškiantys, kad tam, kad būtų laikoma „su tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu [patraukimu atsakomybėn] susijusiu veiksmu“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, ataskaitoje, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjamoje galutinėje ataskaitoje, turėtų būtinai būti atitinkamam asmeniui skirtas prašymas pateikti papildomos informacijos.

               45

               Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad šiuose sprendimuose Teisingumo Teismas tik kaip pavyzdžius išvardijo veiksmus, kuriuos galima laikyti pakankamai tiksliai apibrėžiančiais operacijas, su kuriomis susiję įtarimai padarius pažeidimus.

               46

               Darytina išvada, kad ataskaita, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjama galutinė ataskaita, gali būti laikoma „su tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu [patraukimu atsakomybėn] susijusiu veiksmu“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, jeigu joje pakankamai tiksliai apibrėžiamos operacijos, su kuriomis susiję įtarimai padarius pažeidimus, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas; taip yra, net jeigu joje nėra atitinkamam asmeniui skirto prašymo pateikti papildomos informacijos.

               47

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmojo klausimo b punktą ir trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa turi būti aiškinama taip, kad tam, kad veiksmas būtų laikomas „su tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu [patraukimu atsakomybėn] susijusiu veiksmu“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, juo turi būti pakankamai tiksliai apibrėžtos operacijos, su kuriomis susiję įtarimai padarius pažeidimus. Tačiau pagal šį tikslumo reikalavimą nebūtina, kad minėtu veiksmu būtų nurodyta galimybė skirti konkrečią administracinę nuobaudą ar priemonę. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjama ataskaita atitinka šią sąlygą.

         Dėl ketvirtojo ir aštuntojo klausimų

               48

               Ketvirtuoju ir aštuntuoju klausimu, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antra pastraipa turi būti aiškinama, pirma, taip, jog tam, kad būtų laikomi sudarantys „pakartotinį pažeidimą“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, keli pažeidimai turi būti glaudžiai chronologiškai susiję, ir, antra, taip, kad pažeidimai, susiję su gamintojo sandėliuojamo cukraus kiekių apskaičiavimu, padaryti skirtingais prekybos metais, dėl kurių tas gamintojas neteisingai deklaravo minėtus kiekius, o dėl to buvo nepagrįstai išmokėtos sumos kaip kompensacija už sandėliavimo išlaidas, gali sudaryti „pakartotinį pažeidimą“, kaip jis suprantamas pagal minėtą nuostatą.

               49

               Visų pirma reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką pažeidimas yra „tęstinis arba pakartotinis“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, kai jį padaro ūkio subjektas, iš visų savo vykdomų panašių operacijų, kuriomis pažeidžiama ta pati Sąjungos teisės nuostata, gaunantis ekonominę naudą (žr. Sprendimo Vonk Dairy Products, C‑279/05, EU:C:2007:18, 41 punktą).

               50

               Atsižvelgdamas į šią apibrėžtį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma abejoja, ar būtinas dviejų ar daugiau pažeidimų glaudus chronologinis ryšys tam, kad jie sudarytų „pakartotinį pažeidimą“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą. Nagrinėjamu atveju, to teismo teigimu, kai kurios operacijos, kuriomis kaltinama pareiškėja pagrindinėje byloje, atliktos tik skirtingais prekybos metais.

               51

               Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kaip nurodyta šio sprendimo 24 punkte, kad Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalyje numatytu senaties terminu siekiama užtikrinti ūkio subjektų teisinį saugumą, ir šie subjektai turi galėti nustatyti, kurios iš jų operacijų yra galutinai įvykdytos ir dėl kurių vis dar gali būti patraukta atsakomybėn.

               52

               Konstatuotina, kad pažeidimai negali sudaryti „pakartotinio pažeidimo“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, jeigu juos skiria laikotarpis, ilgesnis už tos pačios straipsnio dalies pirmoje pastraipoje numatytą ketverių metų senaties terminą. Iš tiesų tokiu atveju šie atskiri pažeidimai nėra pakankamai glaudžiai chronologiškai susiję. Taigi nesant kompetentingos institucijos su tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusio veiksmo ūkio subjektas galėtų pagrįstai manyti, kad suėjo pirmojo iš šių pažeidimo senaties terminas. Tačiau toks chronologinis ryšys egzistuoja, kai laikotarpis, skiriantis pažeidimą nuo ankstesniojo, yra trumpesnis už minėtą senaties terminą.

               53

               Toliau, kalbant apie pagrindinėje byloje nagrinėjamų pažeidimų kvalifikavimą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vadovaudamasis pagrindinėje byloje taikytinomis nacionalinėmis įrodinėjimo taisyklėmis ir nepažeisdamas Sąjungos teisės veiksmingumo, turi įvertinti, ar yra šio sprendimo 49 punkte nurodyti tęstinį ar pakartotinį pažeidimą sudarantys elementai (šiuo klausimu žr. Sprendimo Vonk Dairy Products, C‑279/05, EU:C:2007:18, 43 punktą). Tačiau remdamasis nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktais duomenimis Teisingumo Teismas gali šiam teismui pateikti išaiškinimą, kuris leistų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui priimti sprendimą.

               54

               Šiuo atžvilgiu, be kita ko, pažymėtina, jog atrodo, kad visi pažeidimai, kuriais kaltinama Pfeifer & Langen, prisideda prie šios bendrovės pateiktų deklaracijų klaidingumo dėl dalies jos baltojo cukraus produkcijos, dėl kurios ji prašė kompensuoti sandėliavimo išlaidas, kvalifikavimo (kaip A ir (arba) B kvotos, o ne C cukrus). Taigi šie pažeidimai gali sudaryti pakartotinį Reglamento Nr. 1998/78 13 straipsnio 1 dalies, kurioje cukraus gamintojui nustatyta pareiga deklaruoti atsargas, kurių sandėliavimo išlaidos gali būti kompensuojamos, pažeidimą.

               55

               Taigi negalima atmesti galimybės, kad pažeidimai, kuriais pagrindinėje byloje kaltinama Pfeifer & Langen, kartu sudaro „pakartotinį pažeidimą“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

               56

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į ketvirtąjį ir aštuntąjį klausimus reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antra pastraipa turi būti aiškinama taip, kad, kalbant apie chronologinį ryšį, kuris turi sieti pažeidimus, kad šie sudarytų „pakartotinį pažeidimą“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, reikalaujama tik to, jog kiekvieną pažeidimą nuo ankstesniojo skiriantis laikotarpis būtų trumpesnis už tos pačios straipsnio dalies pirmoje pastraipoje numatytą senaties terminą. Pažeidimai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, susiję su gamintojo sandėliuojamo cukraus kiekių apskaičiavimu, padaryti skirtingais prekybos metais, dėl kurių tas gamintojas neteisingai deklaravo minėtus kiekius, o dėl to buvo nepagrįstai išmokėtos sumos kaip kompensacija už sandėliavimo išlaidas, iš principo sudaro „pakartotinį pažeidimą“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

         Dėl penktojo klausimo

               57

               Penktuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antra pastraipa turi būti aiškinama taip, kad visų pažeidimų kvalifikavimas kaip „tęstinio arba pakartotinio pažeidimo“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, negalimas, kai kompetentingos institucijos reguliariai ir nuodugniai netikrino atitinkamo asmens.

               58

                  Pfeifer & Langen teigimu, BLE neįvykdė savo rūpestingumo pareigos, kai pagrindinėje byloje nagrinėjamais prekybos metais jos reguliariai ir nuodugniai netikrino. Ji tvirtina, jog tokiomis aplinkybėmis ši tarnyba tam, kad atidėtų patraukimo atsakomybėn senaties terminą, negali remtis pažeidimų tęstiniu arba kartotiniu pobūdžiu.

               59

               Kaip priminta šio sprendimo 49 punkte, „tęstiniam arba pakartotiniam pažeidimui“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, būdinga tik tai, kad ūkio subjektas iš visų panašių operacijų, kuriomis pažeidžiama ta pati Sąjungos teisės nuostata, gauna ekonominės naudos.

               60

               Darytina išvada, kad ši sąvoka pagrįsta šiai pažeidimų kategorijai būdingais objektyviais kriterijais, nepriklausomais nuo nacionalinės administracijos elgesio atitinkamo ūkio subjekto atžvilgiu. Konkrečiai kalbant, visų pažeidimų kvalifikavimas kaip „tęstinio ir pakartotinio pažeidimo“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, negali priklausyti nuo aplinkybės, ar kompetentingos institucijos reguliariai ir nuodugniai tikrino atitinkamą asmenį.

               61

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į penktąjį klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antra pastraipa turi būti aiškinama taip, kad visų pažeidimų kvalifikavimas kaip „tęstinio arba pakartotinio pažeidimo“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, nėra negalimas, kai kompetentingos institucijos reguliariai ir nuodugniai netikrino atitinkamo asmens.

         Dėl šeštojo ir devintojo klausimų

               62

               Šeštuoju ir devintuoju klausimu, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies ketvirta pastraipa turi būti aiškinama taip, kad šioje pastraipoje numatyto termino dėl tęstinių arba pakartotinių pažeidimų eiga prasideda nuo dienos, kai pasibaigė paskutinis pažeidimas, nuo dienos, kai buvo padarytas kiekvienas iš skirtingų kartotinių pažeidimų, ar nuo dienos, kai kompetentingos nacionalinės institucijos sužinojo apie šiuos pažeidimus.

               63

               Visų pirma iš Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies formuluotės ir struktūros matyti, kad šios nuostatos ketvirtoje pastraipoje nustatyta absoliuti riba, taikoma patraukimo atsakomybėn už pažeidimą senaties terminui, o šis terminas sueina ne vėliau kaip tą dieną, kai pasibaigia laikotarpis, lygus tos nuostatos pirmoje pastraipoje numatytam dvigubam senaties terminui, per kurį kompetentinga institucija nepaskyrė nuobaudos, išskyrus tuos atvejus, kai administracinė procedūra laikinai sustabdoma pagal šio reglamento 6 straipsnio 1 dalį.

               64

               Taigi minėto reglamento 3 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje numatytas terminas prisideda didinant ūkio subjektų teisinį saugumą, atsižvelgiant į šio sprendimo 24 punkte nurodytą imperatyvų reikalavimą, nes užkerta kelią tam, kad dėl pasikartojančių termino eigą nutraukiančių veiksmų su pažeidimu susijęs patraukimo atsakomybėn senaties terminas galėtų būti pratęstas neribotam laikui.

               65

               Toliau, kalbant apie šio termino pradžią, iš Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies struktūros ir ypač iš to, kad nėra specialių taisyklių šioje srityje, taip pat matyti, kad šis atskaitos taškas turi būti nustatytas remiantis tos pačios straipsnio dalies pirmomis dviem pastraipomis.

               66

               Pagal minėto 3 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą pakartotinių pažeidimų atveju senaties terminas skaičiuojamas nuo tos dienos, kai pažeidimas buvo baigtas. Kaip priminta šio sprendimo 49 punkte, kai ūkio subjektas, siekdamas gauti ekonominės naudos, atlieka kelias panašias operacijas, kuriomis pažeidžiama ta pati Sąjungos teisės nuostata, šios operacijos turi būti laikomos sudarančiomis vieną ir tą patį tęstinį arba kartotinį pažeidimą. Todėl toje nuostatoje nurodyta sąvoka „baigtas pažeidimas“ turi būti suprantama kaip nuoroda į dieną, kai buvo baigtas paskutinis tą patį pakartotinį pažeidimą sudarantis veiksmas.

               67

               Todėl data, kurią nacionalinės institucijos sužinojo apie pažeidimą, neturi įtakos minėto termino pradžiai. Iš tiesų, be to, kad Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies formuluotėje nenurodyta nieko, kas leistų daryti išvadą dėl priešingo aiškinimo, reikia pažymėti, jog nacionalinei administracijai tenka bendra rūpestingumo pareiga tikrinti jos iš Sąjungos biudžeto atliekamų mokėjimų teisėtumą, o tai reiškia, kad ta administracija privalo greitai imtis pažeidimams ištaisyti skirtų priemonių (šiuo klausimu žr. Sprendimo Ze Fu Fleischhandel ir Vion Trading, C‑201/10 ir C‑202/10, EU:C:2011:282, 44 punktą ir Sprendimo Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, 62 punktą).

               68

               Tokiomis aplinkybėmis, pripažįstant, kad Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje numatyto termino eiga prasideda tik nuo momento, kai administracija nustatė šiuos pažeidimus, galėtų būti paskatintas tam tikrų nacionalinių institucijų neveiklumas tiriant minėtus pažeidimus, taip sukeliant ūkio subjektams, viena vertus, ilgalaikį teisinį netikrumą ir, kita vertus, riziką, kad tokio laikotarpio pabaigoje nebebus įmanoma pateikti nagrinėjamų operacijų teisėtumo įrodymų (šiuo klausimu žr. Sprendimo Ze Fu Fleischhandel ir Vion Trading, C‑201/10 ir C‑202/10, EU:C:2011:282, 45 punktą ir Sprendimo Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, 62 punktą).

               69

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į šeštąjį ir devintąjį klausimus reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies ketvirta pastraipa turi būti aiškinama taip, kad esant tęstiniam arba pakartotiniam pažeidimui šioje pastraipoje numatyto termino eiga prasideda nuo tos dienos, kai pažeidimas buvo baigtas, neatsižvelgiant į tai, kada nacionalinė administracija sužinojo apie šį pažeidimą.

         Dėl septintojo klausimo

               70

               Septintuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad dėl kompetentingos institucijos su tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusių veiksmų, apie kuriuos pranešta atitinkamam asmeniui pagal šios straipsnio dalies trečią pastraipą, nutrūksta tos pačios straipsnio dalies ketvirtoje pastraipoje numatytas terminas.

               71

               Kaip nurodyta šio sprendimo 63 punkte, Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje nustatyta absoliuti riba, taikoma patraukimo atsakomybėn už pažeidimą senaties terminui, o šis terminas sueina ne vėliau kaip tą dieną, kai pasibaigia laikotarpis, lygus tos pačios straipsnio dalies pirmoje pastraipoje numatytam dvigubam senaties terminui, per kurį kompetentinga institucija nepaskyrė nuobaudos, išskyrus tuos atvejus, kai administracinė procedūra laikinai sustabdoma pagal šio reglamento 6 straipsnio 1 dalį.

               72

               Darytina išvada, kad, išskyrus pastarąjį atvejį, dėl kompetentingos institucijos su tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusių veiksmų, apie kuriuos pranešta atitinkamam asmeniui pagal minėto reglamento 3 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, nenutrūksta to paties reglamento 3 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje numatytas terminas.

               73

               Šią išvadą patvirtina šio termino tikslas, kuriuo konkrečiai siekiama, kaip nurodyta šio sprendimo 64 punkte, užkirsti kelią tam, kad dėl pasikartojančių termino eigą nutraukiančių veiksmų su pažeidimu susijęs patraukimo atsakomybėn senaties terminas galėtų būti pratęstas neribotam laikui.

               74

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į septintąjį klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad dėl kompetentingos institucijos su tyrimu ar baudžiamuoju persekiojimu susijusių veiksmų, apie kuriuos pranešta atitinkamam asmeniui pagal šios straipsnio dalies trečią pastraipą, nenutrūksta tos pačios straipsnio dalies ketvirtoje pastraipoje numatytas terminas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               75

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos 3 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa turi būti aiškinama taip, kad sąvoka „kompetentinga institucija“ pagal šią nuostatą turi būti suprantama kaip institucija, pagal nacionalinę teisę turinti kompetenciją imtis aptariamų su tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusių veiksmų, ir ši institucija gali būti ne ta, kuri skiria sumas ar šias sumas išieško, jei jos neteisėtai gautos pažeidžiant Sąjungos finansinius interesus.

                           2.

                           Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa turi būti aiškinama taip, kad apie veiksmus, susijusius su pažeidimo tyrimu ar patraukimu atsakomybėn už jį, buvo pranešta „atitinkamam asmeniui“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, kai atsižvelgiant į visus faktinius duomenis galima daryti išvadą, kad apie atitinkamus su tyrimu ar patraukimu atsakomybėn susijusius veiksmus iš tikrųjų buvo pranešta atitinkamam asmeniui. Kalbant apie juridinį asmenį, ši sąlyga įvykdoma, jeigu apie atitinkamą veiksmą iš tikrųjų buvo pranešta asmeniui, kurio veiksmai pagal nacionalinę teisę gali būti priskirti šiam juridiniam asmeniui, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

                           3.

                           Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa turi būti aiškinama taip, kad tam, kad veiksmas būtų laikomas „su tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu [patraukimu atsakomybėn] susijusiu veiksmu“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, juo turi būti pakankamai tiksliai apibrėžtos operacijos, su kuriomis susiję įtarimai padarius pažeidimus. Tačiau pagal šį tikslumo reikalavimą nebūtina, kad minėtu veiksmu būtų nurodyta galimybė skirti konkrečią administracinę nuobaudą ar priemonę. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjama ataskaita atitinka šią sąlygą.

                           4.

                           Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antra pastraipa turi būti aiškinama taip, kad, kalbant apie chronologinį ryšį, kuris turi sieti pažeidimus, kad šie sudarytų „pakartotinį pažeidimą“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, reikalaujama tik to, jog kiekvieną pažeidimą nuo ankstesniojo skiriantis laikotarpis būtų trumpesnis už tos pačios straipsnio dalies pirmoje pastraipoje numatytą senaties terminą. Pažeidimai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, susiję su gamintojo sandėliuojamo cukraus kiekių apskaičiavimu, padaryti skirtingais prekybos metais, dėl kurių tas gamintojas neteisingai deklaravo minėtus kiekius, o dėl to buvo nepagrįstai išmokėtos sumos kaip kompensacija už sandėliavimo išlaidas, iš principo sudaro „pakartotinį pažeidimą“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

                           5.

                           Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies antra pastraipa turi būti aiškinama taip, kad visų pažeidimų kvalifikavimas kaip „tęstinio arba pakartotinio pažeidimo“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, nėra negalimas, kai kompetentingos institucijos reguliariai ir nuodugniai netikrino atitinkamo asmens.

                           6.

                           Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies ketvirta pastraipa turi būti aiškinama taip, kad esant tęstiniam arba pakartotiniam pažeidimui šioje pastraipoje numatyto termino eiga prasideda nuo tos dienos, kai pažeidimas buvo baigtas, neatsižvelgiant į tai, kada nacionalinė administracija sužinojo apie šį pažeidimą.

                           7.

                           Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad dėl kompetentingos institucijos su tyrimu ar baudžiamuoju persekiojimu susijusių veiksmų, apie kuriuos pranešta atitinkamam asmeniui pagal šios straipsnio dalies trečią pastraipą, nenutrūksta tos pačios straipsnio dalies ketvirtoje pastraipoje numatytas terminas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


title: 2010 m. lapkričio 18 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Architecture, microclimat, énergies douces - Europe et Sud SARL (ArchiMEDES) prieš Europos Komisiją. # Apeliacinis skundas- Priešpriešinių reikalavimų, kylančių iš skirtingų teisės sistemų, įskaitymas - Prašymas išieškoti išmokėtas sumas - "Litis denuntiatio" principas - Teisė į gynybą ir teisė į teisingą procesą. # Byla C-317/09 P.

text:
      2010 m. lapkričio 18 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas ArchiMEDES prieš Komisiją
      (Byla C‑317/09 P)
      „Apeliacinis skundas – Skolinių reikalavimų, kylančių iš skirtingų teisės sistemų, įskaitymas – Prašymas atlyginti išmokėtas sumas – Litis denuntiatio principas – Teisė į gynybą ir teisė į teisingą procesą“
      1.                     Procesas – Sprendimų motyvavimas – Apimtis (Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnis) (žr. 76–78 punktus)
      2.                     Apeliacinis skundas – Pagrindai – Per apeliacinį procesą pirmą kartą pateiktas pagrindas – Nepriimtinumas (žr. 88–91 punktus)
      3.                     Apeliacinis skundas – Pagrindai – Sąjungos teisę pažeidžiantys teismo sprendimo motyvai (žr. 105 punktą)
      4.                     Apeliacinis skundas – Pagrindai – Priverstinio įsikišimo mechanizmo nebuvimu grindžiamas pagrindas (žr. 121–125 punktus)
      5.                     Apeliacinis skundas – Pagrindai – Paprastas pagrindų ir argumentų, pateiktų Pirmosios instancijos teisme, pakartojimas – Nepriimtinumas
            (žr. 130–134 punktus)
      Dalykas

         Apeliacinis skundas dėl 2009 m. birželio 10 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimo
               ArchiMEDES prieš Komisiją
                (sujungtos bylos T‑396/05 ir T‑397/05), kuriuo Pirmosios instancijos teismas atmetė apeliantės ieškinį, kuriuo ji prašė,
                  pirma, panaikinti Komisijos sprendimus atlyginti sumas, išmokėtas pagal sutartį su apeliante, ir įskaityti priešpriešinius
                  reikalavimus ir, antra, įpareigoti Komisiją sumokėti subsidijos likutį, numatytą toje pačioje sutartyje –

               Litis denuntiatio
                principo netaikymas – Prašymo taikyti solidarią kontrahentų atsakomybę atmetimas – Teisės į gynybą ir teisės į teisingą bylos
                  nagrinėjimą pažeidimas.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti apeliacinį skundą.

                  2.

                  	Priteisti iš Architecture, microclimat, énergies douces – Europe et Sud SARL (ArchiMEDES) bylinėjimosi išlaidas.


2006 m. birželio 28 d. Tarnautojų teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Yolande Beau prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla F-39/05.


title: 2008 m. rugsėjo 10 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE prieš Europos Bendrijų Komisiją.#Viešieji paslaugų pirkimai - Bendrijos viešojo pirkimo procedūra - Informacinių sistemų vystymo, priežiūros ir aptarnavimo paslaugų, skirtų Žemės ūkio generalinio direktorato finansų informacinėms sistemoms, teikimas - Vertinimo ir laimėtojo nustatymo kriterijai - Konkurso dalyvio pasiūlymo atmetimas - Pareiga motyvuoti - Akivaizdžios vertinimo klaidos nebuvimas - Rūpestingumo ir gero administravimo principai.#Byla T-59/05.

text:
      2008 m. rugsėjo 10 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
      (Byla T‑59/05)
      „Viešieji paslaugų pirkimai – Bendrijos konkurso procedūra – Informacinių sistemų vystymo, priežiūros ir aptarnavimo paslaugų, skirtų Žemės ūkio generalinio direktorato finansų informacinėms
         sistemoms, teikimas – Vertinimo ir laimėtojo nustatymo kriterijai – Konkurso dalyvio pasiūlymo atmetimas – Pareiga motyvuoti – Akivaizdžios vertinimo klaidos nebuvimas – Rūpestingumo ir gero administravimo principai“

      1.                     Europos Bendrijų viešieji pirkimai – Konkurso procedūra – Vertinimo ir laimėtojo nustatymo kriterijai (Tarybos reglamento
            Nr. 1605/2002 89 straipsnis ir 97 straipsnio 1 dalis; Komisijos reglamento Nr. 2342/2002 135–138 straipsniai) (žr. 48–51 punktus)
      2.                     Europos Bendrijų viešieji pirkimai – Sutarties sudarymas paskelbus konkursą – Sutarčių sudarymas – Sutarties sudarymo kriterijai
            (Tarybos reglamento Nr. 1605/2002 97 straipsnio 2 dalis, Komisijos reglamento Nr. 2342/2002 138 straipsnis) (žr. 56–59 punktus)
      3.                     Europos Bendrijų viešieji pirkimai – Sutarties sudarymas paskelbus konkursą – Institucijų diskrecija – Teisminė kontrolė –
            Ribos (žr. 70–71 ir 82 punktus)
      4.                     Europos Bendrijų viešieji pirkimai – Sutarties sudarymas paskelbus konkursą – Sutarčių sudarymas (žr. 101, 104–105 punktus)
      5.                     Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis (EB 253 straipsnis) (žr. 120–122punktus)
      6.                     Bendrijos teisė – Principai – Gero administravimo principas – Rūpestingumo pareiga (žr. 152–153 punktus)
      Dalykas

               2004 m. lapkričio 23 d. Komisijos sprendimo, kuriuo buvo atmestas ieškovės pasiūlymas konkurse dėl informacinių sistemų vystymo,
                  priežiūros ir aptarnavimo paslaugų, skirtų Žemės ūkio generalinio direktorato finansų informacinėms sistemoms, teikimo ir
                  nuspręsta sudaryti sutartį su kitu rangovu, panaikinimas.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį kaip nepagrįstą.

                  2.

                  	Komisija padengia savo ir penktadalį Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis
                     AE išlaidų.

                  3.

                  	Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE padengia keturis penktadalius savo
                     bylinėjimosi išlaidų.


2014 m. birželio 4 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Abdolnaser Hemmati prieš Europos Sąjungos Tarybą.#Bendra užsienio ir saugumo politika – Iranui taikomos ribojamosios priemonės siekiant užkirsti kelią branduolinių ginklų platinimui – Lėšų įšaldymas – Draudimas atvykti ar važiuoti tranzitu – Ieškinys dėl panaikinimo – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį – Priimtinumas – Pareiga motyvuoti.#Byla T-68/12.


1993 m. liepos 6 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # CT Control (Rotterdam) BV ir JCT Benelux BV prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Ieškinys dėl panaikinimo. # Sujungtos bylos C-121/91 ir C-122/91.


1980 m. balanžio 24 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Procureur de la République prieš René Chatain. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal de grande instance de Nanterre - Prancūzija. # Muitinė vertė. # Byla 65/79.


title: 2008 m. vasario 21 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Maira María Robledillo Núñez prieš Fondo de Garantía Salarial (Fogasa).#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Juzgado de lo Social Único de Algeciras - Ispanija.#Socialinė politika - Darbuotojų apsauga jų darbdaviui tapus nemokiam -Direktyva 80/987/EEB, iš dalies pakeista Direktyva 2002/74/EB - 3 straipsnio pirmoji pastraipa ir 10 straipsnio a punktas - Per neteisminę taikinimo procedūrą sutarta kompensacija dėl neteisėto atleidimo iš darbo - Garantijų institucijos užtikrinamas mokėjimas - Su teismo sprendimo priėmimu siejamas mokėjimas - Lygybės ir nediskriminavimo principai.#Byla C-498/06.

text:
      Byla C‑498/06
      Maira María Robledillo Núñez
      prieš
      Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
      (Juzgado de lo Social Único de Algeciras prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Socialinė politika – Darbuotojų apsauga jų darbdaviui tapus nemokiam – Direktyva 80/987/EEB, iš dalies pakeista Direktyva 2002/74/EB – 3 straipsnio pirmoji pastraipa ir 10 straipsnio a punktas – Per neteisminę taikinimo procedūrą sutarta kompensacija dėl neteisėto atleidimo iš darbo – Garantijų institucijos užtikrinamas mokėjimas – Su teismo sprendimo priėmimu siejamas mokėjimas – Lygybės ir nediskriminavimo principai“
      Sprendimo santrauka
      Socialinė politika – Teisės aktų derinimas – Darbuotojų apsauga jų darbdaviui tapus nemokiam – Direktyva 80/987
      (Direktyvos 80/987/EEB, iš dalies pakeistos Direktyva 2002/74/EB, 3 straipsnio pirmoji pastraipa ir 10 straipsnio a punktas)
      Direktyvos 80/987 dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su darbuotojų apsauga jų darbdaviui tapus nemokiam, suderinimo,
         iš dalies pakeistos Direktyva 2002/74, 3 straipsnio pirmoji pastraipa turi būti aiškinama taip, kad valstybė narė turi teisę
         kompensacijoms, suteiktoms dėl neteisėto atleidimo iš darbo, netaikyti mokėjimo garantijos, kurią pagal šią nuostatą užtikrina
         garantijų institucija, kai jos yra pripažįstamos neteisminio taikinimo aktu ir kai toks objektyviai pateisinamas netaikymas
         yra būtina priemonė siekiant išvengti piktnaudžiavimų tos pačios direktyvos 10 straipsnio a punkto prasme.

      (žr. 44 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. vasario 21 d.(*)

      „Socialinė politika – Darbuotojų apsauga jų darbdaviui tapus nemokiam – Direktyva 80/987/EEB, iš dalies pakeista Direktyva 2002/74/EB – 3 straipsnio pirmoji pastraipa ir 10 straipsnio a punktas – Per neteisminę taikinimo procedūrą sutarta kompensacija dėl neteisėto atleidimo iš darbo – Garantijų institucijos užtikrinamas mokėjimas – Su teismo sprendimo priėmimu siejamas mokėjimas – Lygybės ir nediskriminavimo principai“
      Byloje C‑498/06
      dėl Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Ispanija) 2006 m. rugsėjo 18 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2006 m. gruodžio 7 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Maira María Robledillo Núñez
      prieš
      Fondo de Garantía Salarial (Fogasa),

      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász ir T. von Danwitz (pranešėjas),
      generalinis advokatas M. Poiares Maduro,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2007 m. lapkričio 22 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos J. Rodríguez Cárcamo ir B. Plaza Cruz,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos J. Enegren ir R. Vidal Puig,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra dėl 1980 m. spalio 20 d. Tarybos direktyvos 80/987/EEB dėl valstybių narių įstatymų,
         susijusių su darbuotojų apsauga jų darbdaviui tapus nemokiam, suderinimo (OL L 283, p. 23), iš dalies pakeistos 2002 m. rugsėjo
         23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/74/EB (OL L 270, p. 10, toliau – Direktyva 80/987), aiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp M. M. Robledillo Núñez ir Darbo užmokesčio garantijų fondo (Fondo de Garantía Salarial, toliau – Fogasa) dėl pastarojo, kaip subsidiariai atsakingo asmens, atsisakymo suinteresuotajai išmokėti tarp M. M. Robledillo Núñez ir jos
         darbdavio sudarytoje neteisminėje taikos sutartyje numatytą kompensaciją dėl jos neteisėto atleidimo iš darbo.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        Direktyvos 80/97 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „ši direktyva taikoma su darbo sutartimis ar darbo santykiais susijusiems
         darbuotojų reikalavimams, pateiktiems 2 straipsnio 1 dalyje apibrėžtiems nemokiems darbdaviams“.

      4        Šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalyje patikslinama, kad direktyva nepažeidžia nacionalinės teisės aktuose vartojamų sąvokų
         „darbuotojas“, „darbdavys“, „darbo užmokestis“, „neatidėliotina teisė“ ir „būsimoji teisė“.

      5        Direktyvos 80/987 3 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyta:

      „Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad garantijų institucijos, laikydamosi 4 straipsnio reikalavimų, užtikrintų
         darbuotojams nesumokėtų reikalavimų, kylančių dėl darbo sutarčių ar darbo santykių, patenkinimą, įskaitant, jeigu numatyta
         nacionalinės teisės aktais, išeitines išmokas dėl nutrauktų darbo santykių.“

      6        Direktyvos 80/987 10 straipsnio a ir b punktuose nustatyta:

      „Ši direktyva nepažeidžia valstybių narių teisės:
      a)      imtis būtinų priemonių piktnaudžiavimams išvengti;
      b)      panaikinti arba apriboti 3 straipsnyje nurodytus mokėjimo įsipareigojimus arba 7 straipsnyje nurodytą garantijos įsipareigojimą,
         jeigu šių įsipareigojimų vykdymas yra nepagrįstas dėl tam tikrų ryšių tarp darbuotojo ir darbdavio, taip pat dėl jų bendrų
         interesų, atsiradusių jiems susitarus, egzistavimo.“

      7        Remiantis Direktyvos 2002/74 3 straipsniu, ši direktyva įsigaliojo 2002 m. spalio 8 dieną.

       Ispanijos teisės aktai
       Fogasa užtikrinami reikalavimai

      8        1995 m. kovo 24 d. Karaliaus įstatyminio dekreto Nr. 1/1995, patvirtinančio Įstatymo dėl darbuotojų statuto (Estatuto de los
         Trabajadores, BOE, Nr. 75, 1995 m. kovo 29 d., p. 9654; toliau – Darbuotojų statutas), pakeistąjį tekstą, kurio redakcija
         galioja nuo 2002 m. gruodžio 14 d., 33 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Darbo užmokesčio garantijų fondas <...> darbdavių nemokumo, mokėjimų sustabdymo, bankroto ar mokumo atkūrimo teismine tvarka
         atvejais išmoka darbuotojams priklausančias darbo užmokesčio sumas.

      Darbo užmokesčiu pirmesnės pastraipos tikslais laikoma taikos sutartimi arba teismo sprendimu pagal 26 straipsnio 1 dalį pripažinta
         suma bei „salarios de tramitación“ įstatymo numatytais atvejais <…>.“

      9        1997 m. gruodžio 19 d. Įstatymu 60/1997 (BOE, Nr. 304, 1997 m. gruodžio 20 d., p. 37453) pakeisto Darbuotojų statuto 33 straipsnio
         2 dalyje nustatyta:

      „Darbo užmokesčio garantijų fondas, pirmesnėje dalyje nurodytais atvejais neviršydamas maksimalios metinės išmokos ir atsižvelgdamas
         į tai, kad dienos darbo užmokestis, kuriuo remiantis apskaičiuojamos kompensacijos, negali viršyti dvigubo minimalaus darbo
         užmokesčio, moka teismo arba administracinės institucijos sprendimu darbuotojams pripažintą kompensaciją dėl atleidimo iš
         darbo arba dėl sutarties nutraukimo pagal šio įstatymo 50, 51 straipsnius ir 52 straipsnio c punktą.

      <…>“
      10      2006 m. gruodžio 29 d. Įstatymu 43/2006 dėl plėtros ir užimtumo skatinimo (BOE, Nr. 304, 2006 m. gruodžio 30 d., p. 37453),
         patvirtintu 2006 m. birželio 9 d. Karaliaus įstatyminiu dekretu 5/2006 (Real Decreto Ley 5/2006, BOE, Nr.°141, 2006 m. birželio
         14 d., p. 22670), įsigaliojusiu 2006 m. birželio 15 d., pakeisto Darbuotojų statuto 33 straipsnio 2 dalyje numatyta:

      „Darbo užmokesčio garantijų fondas pirmesnėje dalyje nurodytais atvejais moka teismo sprendimu, nutartimi, teismine taikos
         sutartimi arba administracinės institucijos sprendimu darbuotojams pripažintas kompensacijas dėl atleidimo iš darbo arba dėl
         sutarties nutraukimo pagal šio įstatymo 50, 51 straipsnius ir 52 straipsnius bei pagal 2003 m. liepos 9 d. Įstatymo 22/2003
         dėl bankroto 64 straipsnį <…>“.

      11      Pagal Darbuotojų statuto 56 straipsnį dėl neteisėto atleidimo iš darbo, kurį darbdavys pripažino neteisminio arba teisminio
         taikinimo akte arba kuris buvo nustatytas teismo sprendimu, darbdavys atitinkamam darbuotojui privalo sumokėti „salarios de
         tramitación“, t. y. negautą darbo užmokestį, kol vyko ginčo dėl atleidimo iš darbo procedūra, ir kompensaciją dėl darbo sutarties
         nutraukimo.

       Neteisminis taikinimas
      12      1995 m. balandžio 7 d. Karaliaus įstatyminiame dekrete 2/1995, patvirtinančiame pakeistą Įstatymo dėl darbo procedūros (Ley
         de Procedimiento laboral), (BOE, Nr. 86, 1995 m. balandžio 11 d., p. 10695, toliau – LPL) tekstą, be kita ko, numatytos neteisminio
         arba ikiteisminio taikinimo taisyklės.

      13      LPL 67 straipsnyje, kuriame numatytos taikos sutarties ginčijimo taisyklės, nustatyta:

      „1.      Šalys arba tie asmenys, kuriems taikos sutartimi gali būti padaryta žala, turi teisę ją ginčyti teisme, kuris yra kompetentingas
         nagrinėti bylą, esančią taikinimo dalyku, pareikšdami ieškinį dėl negaliojimo remiantis sutarčių negaliojimo pagrindais.

      2.      Ieškinį galima pareikšti per 30 dienų nuo sutarties pasirašymo. Šalims, kurių teisės gali būti pažeistos, senaties terminas
         prasideda nuo tos dienos, kai jos sužinojo apie sutartį.“

      14      Taikinimo paslaugų teikimą reglamentuoja 1979 m. lapkričio 23 d. Karaliaus dekretas 2756/1979 (BOE, Nr. 291, 1979 m. gruodžio
         5 d., p. 28015), kuriuo nustatomas Tarpininkavimo, arbitražo ir taikinimo centro (Instituto de Mediación, Arbitraje y Conciliación) vaidmuo. Šio Karaliaus dekreto 5, 8, 10 ir 11 straipsniuose nustatyta:

      „5 straipsnis
      1.      Pareiškėjo pasirinkimu taikinimą vykdo paslaugų teikimo vietos arba suinteresuotųjų asmenų gyvenamosios vietos Tarpininkavimo,
         arbitražo ir taikinimo centro organai.

      2.      Taikinimą vykdo centro direktorius, arbitražo teismo pirmininkas, sekretorius arba bet kuris kitas centro tarnautojas, jeigu
         jie turi teisės studijų diplomą („Licenciatura“).

      Taikinimo procedūros šalys turi turėti tokį patį veiksnumą ir teisnumą, kaip tas, kuris būtinas šalims darbo teisės procese.
      <…>
      8 straipsnis
      1.      Gautas prašymas yra užregistruojamas ir išnagrinėjamas siekiant nustatyti, ar yra įvykdytos reikalaujamos sąlygos. Prireikus
         prašoma pateikti būtinus paaiškinimus tam, kad suinteresuotiesiems asmenims būtų tinkamai įteikti šaukimai. Šaukiamam asmeniui
         pasirašytinai įteikiama kopija su tinkamai nurodyta data ir pašto ženklu, kuria jis informuojamas apie taikinimo, kuris turi
         būti atliktas per įstatymuose nustatytus terminus, vietą, datą ir laiką. Jeigu šaukiamas asmuo nėra pareiškėjas ir atsisako
         šaukimą priimti, šis įteikiamas tuo pačiu būdu kaip ir kitoms suinteresuotosioms šalims.

      <…>
      10 straipsnis
      Prasidėjus posėdžiui ir iškvietus šalis, kurias gali lydėti jų pasitikėjimą turintis asmuo, taikintojas patikrina jų tapatybę,
         veiksnumą ir teisnumą bei atstovavimo įgaliojimus ir, pareiškėjui sutikus, joms suteikia žodį tam, kad išdėstytų savo reikalavimus
         ir pagrindus; dokumentų bei kitų įrodymų pateikimas yra fakultatyvus.

      Tada taikintojas kviečia suinteresuotuosius asmenis susitarti, prireikus padedant jų pasitikėjimą turintiems asmenims, suteikdamas
         jiems žodį tiek kartų, kiek yra būtina, ir siūlydamas jiems galimus teisingus sprendimus. Vykstant diskusijai jis palaiko
         tvarką ir turi galimybę ją nutraukti, jei ji sutrikdoma ar pasirodo, kad neįmanoma susitarti: abiem atvejais procedūra laikoma
         baigta nepasiekus susitarimo.

      Taikintojas sudaro posėdžio protokolą ir kuo aiškiau perteikia suinteresuotųjų asmenų susitarimų turinį. Jeigu joks susitarimas
         nepasiekiamas, jis tai aiškiai konstatuoja.

      Aktą pasirašo suinteresuotieji asmenys ir taikintojas, ir jei kuris nors iš jų nemoka ar negali pasirašyti, tai nurodoma,
         o jų pasitikėjimą turintis asmuo gali tai padaryti jų vardu. Be to, atsisakymas pasirašyti yra aiškiai užfiksuojamas, kaip
         ir atsisakymo motyvai, jeigu jie yra žinomi, o procedūra laikoma baigta nepasiekus susitarimo.

      Iškart po taikinimo taikintojas suinteresuotiesiems asmenims perduoda patvirtintą protokolo kopiją.
      11 straipsnis
      Tai, kas nusprendžiama per taikinimo procedūrą Tarpininkavimo, arbitražo ir taikinimo centre, yra vykdytina ir privaloma darbo
         teismams.

      <…>“
       Teisminis taikinimas
      15      Teisminį taikinimą reglamentuoja LPL 84 straipsnis, kuriame nustatyta:

      „1.      Teisminis organas, priimantis sprendimą viešame posėdyje, siekia sutaikyti nurodydamas šalims jų teises ir pareigas, nepažeisdamas
         galimo sprendimo turinio. Jeigu teisminis organas mano, kad taikos sutarties turinys daro didelę žalą vienai iš šalių, pažeidžia
         įstatymą ar reiškia piktnaudžiavimą teise, jis jos netvirtina.

      2.      Jis gali patvirtinti sutartį bet kuriuo momentu prieš priimdamas savo sprendimą.
      <…>“
      16      Dėl Fogasa dalyvavimo darbo teisės teisminėse procedūrose LPL 23 straipsnyje nustatyta:

      „1.      Darbo užmokesčio garantijų fondas bet kuriuo momentu gali tapti šalimi procese, dėl kurio šis fondas gali būti įpareigotas
         sumokėti darbuotojams darbo užmokestį ar kompensacijas; dėl jo įstojimo procesas nėra atidedamas ar sustabdomas.

      <…>“
       Fogasa teisės ir pareigos

      17      LPL 274 ir 275 straipsniuose, kurie reglamentuoja Fogasa dalyvavimą įmonių paskelbimo nemokiomis procedūroje, numatyta:

      „274 straipsnis
      1.      Prieš paskelbiant nemokumą, jei Darbo užmokesčio garantijų fondas nebuvo iškviestas anksčiau, jis išklausomas daugiausia per
         penkiolikos dienų terminą tam, kad galėtų paprašyti tinkamų priemonių taikymo ir įvardyti pagrindinio skolininko turtą, apie
         kurį jam žinoma.

      2.      Per trisdešimt dienų nuo Darbo užmokesčio garantijų fondo prašytų priemonių priėmimo, teismas, į kurį buvo kreiptasi, priima
         nutartį, kuria, jei reikia, paskelbiamas visiškas ar dalinis darbdavio nemokumas ir nustatoma areštuoto turto vertė. Nemokumas
         bet kuriuo atveju laikomas laikinu, kol išsiaiškinama apie darbdavio turtą arba kol areštuotas turtas yra parduodamas.

      <…>
      275 straipsnis
      1.      Kai areštuotinas turtas yra skirtas įmonės skolininkės gamybos procesui ir ji tęsia savo veiklą, Darbo užmokesčio garantijų
         fondas gali prašyti veiklą sustabdyti trisdešimčiai dienų <…>

      2.      Jeigu Darbo užmokesčio garantijų fondas konstatavo, kad reikalavimų, susijusių su darbo santykiais, patenkinti neįmanoma <…>
         jis motyvuodamas tai nurodo, prašydamas pripažinti nemokumą vien tam, kad būtų pripažintos darbo užmokesčio garantijų išmokos.“

      18      1985 m. kovo 6 d. Karaliaus dekreto 505/1985 dėl Darbo užmokesčio garantijų fondo organizavimo ir veikimo (BOE, Nr. 92, 1985 m.
         balandžio 17 d., p. 10203) 28 straipsnio 3 dalyje nustatytos tokios taisyklės, susijusios su Fogasa pateiktų prašymų nagrinėjimu:

      „Pasibaigus pirmesniame 2 punkte nurodytam tyrimo laikotarpiui, generalinis sekretoriatas, jei reikia, per penkias dienas
         priima sprendimą, kuriuo jis visiškai arba iš dalies patenkina ar atmeta prašymus. Turi būti atmesti nepagrįsti ar apgaulingi
         prašymai dėl išmokų arba tie, kurių mokėjimas nepagrįstas dėl to, jog egzistuoja bendras darbuotojų ir darbdavių interesas
         sukurti tariamą teisinį nemokumą siekiant gauti Darbo užmokesčio garantijų fondo išmokas.“

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      19      M. M. Robledillo Núñez, ieškovė pagrindinėje byloje, dirbo bendrovėje Linya Fish SL (toliau – bendrovė Linya Fish) nuo 2001 m. spalio 4 d. iki 2003 m. sausio 28 d., t. y. dienos, kai buvo atleista iš šios bendrovės.

      20      M. M. Robledillo Núñez pateikus sutaikinimo prašymą Alchesiraso Tarpininkavimo, arbitražo ir taikinimo centrui, 2003 m. balandžio
         2 d. šalys sudarė taikos sutartį dėl neteisėto atleidimo iš darbo, pagal kurią bendrovė Linya Fish pripažino esanti skolinga M. M. Robledillo Núñez 1 237 eurų sumą (toliau – atleidimo iš darbo kompensacija), nors, prašymą
         priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, ši kompensacija bet kuriuo atveju negali viršyti 1 186 eurų.

      21      2004 m. gegužės 5 d. vykdant sprendimą, kurį šis teismas priėmė dėl M. M Robledillo Núñez ieškinio bendrovei Linya Fish, buvo paskelbtas sprendimas dėl laikino nemokumo. Remdamasi šiuo sprendimu, 2004 m. lapkričio 26 d. M. M. Robledillo Núñez
         pateikė Fogasa prašymą išmokėti jai išmoką, lygią atleidimo iš darbo kompensacijai, kurios ši bendrovė nesumokėjo.

      22      2005 m. sausio 21 d. Sprendimu Fogasa visiškai atsisakė patenkinti šį prašymą, remdamasi tuo, kad ši kompensacija nebuvo pripažinta nei teismo, nei administracinės
         institucijos sprendimu.

      23      2006 m. gegužės 5 d. M. M. Robledillo Núñez pateikė Juzgado de lo Social Único de Algeciras ieškinį dėl šio Fogasa sprendimo. Ji ginčijo pastarojo atsisakymą sumokėti jai taikos sutartyje numatytą atleidimo iš darbo kompensaciją.

      24      Sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuose nacionalinis teismas nurodo, kad Ispanijos teisė Darbuotojų
         statuto redakcijos, kuri galiojo iki 2006 m. birželio 15 d., 33 straipsnio 2 dalyje buvo numačiusi kompensacijų dėl darbo
         santykių nutraukimo mokėjimą, bet tik tuo atveju, kai darbuotojų naudai dėl atleidimo iš darbo ar sutarties nutraukimo jos
         pripažįstamos teismo ar administracinės institucijos sprendimu. Kadangi šioje Darbuotojų statuto nuostatoje neminimos kompensacijos,
         pripažįstamos per neteisminę taikinimo procedūrą, šio teismo teigimu, jų nėra tarp tų, kurias išmoka Fogasa.

      25      Remdamasis 2005 m. gruodžio 13 d. Nutartimi Guerrero Pecino (C‑177/05, Rink. p. I‑10887), susijusia su per teisminę taikinimo procedūrą nustatyta kompensacija, prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikęs teismas skirtumą tarp neteisminio ir teisminio taikinimo aiškina taip, kad pastarasis atliekamas teisme,
         kuris gali atsisakyti jį patvirtinti pagal LPL 84 straipsnio 1 dalį, o neteisminis taikymas vyksta institucijoje, kuriai konkrečiai
         patikėta ši funkcija ir kuri neturi jokios teisės kontroliuoti sutarties turinio ir šią sutartį patvirtinti arba nepatvirtinti.
         Šiuo teisiniu dviejų taikinimo būdų atskyrimu siekiama sumažinti galimą sukčiavimą. Tačiau, to paties teismo teigimu, Fogasa visiškai gali atsisakyti sumokėti atleidimo iš darbo kompensaciją, nustatytą per neteisminę taikinimo procedūrą, motyvuodama
         sukčiavimu, kuris nustatytas procedūros, kurios reikia laikytis, atžvilgiu, siekiant iš šio fondo gauti išmokas darbdavio
         nemokumo atveju.

      26      Šiomis aplinkybėmis Juzgado de lo Social Único de Algeciras nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Ar, atžvelgiant į bendrąjį lygybės ir nediskriminavimo principą, Darbuotojų statuto (jo dabartinės ir pirmesnės redakcijos,
         galiojusios iki 2006 m. birželio 14 d.) 33 straipsnio 2 dalyje nustatytas nevienodas požiūris nėra objektyviai pateisinamas
         ir todėl kompensacijoms dėl neteisėto atleidimo iš darbo, nustatytoms neteisminio taikinimo būdu, turi būti taikoma Direktyva
         80/987 <...>, iš dalies pakeista Direktyva 2002/74 <...>, turint omeny, kad Darbuotojų statuto 33 straipsnio 1 dalis tokios
         rūšies taikinimą pripažįsta garantijų institucijai mokant „salarios de tramitación“, privalomą dėl to paties atleidimo?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      27      Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis minėta nutartimi Guerrero Pecino, klausia, ar kompensacijų dėl neteisėto atleidimo iš darbo nepriskyrimas mokėjimo garantijai, kurią užtikrina Direktyvos
         80/987 3 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatytos institucijos, yra objektyviai pateisinamas kaip priemonė, būtina siekiant
         išvengti piktnaudžiavimų pagal tos pačios direktyvos 10 straipsnio a punktą, kai šios kompensacijos buvo pripažintos neteisminio
         taikinimo aktu.

      28      Visų pirma svarbu priminti, kad pagal Direktyvos 80/987 3 straipsnio pirmąją pastraipą valstybės narės imasi priemonių, būtinų
         užtikrinti, kad garantijų institucijos, laikydamosi 4 straipsnio reikalavimų, užtikrintų darbuotojams nesumokėtų reikalavimų,
         kylančių dėl darbo sutarčių ar darbo santykių, patenkinimą, įskaitant, jeigu numatyta nacionalinės teisės aktais, išeitines
         išmokas dėl nutrauktų darbo santykių.

      29      Iš to matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai patenka į Direktyvos 80/987 taikymo sritį, nes išeitinių išmokų
         nutraukus darbo santykius mokėjimas yra kompetentingos garantijų institucijos užtikrinama apsauga, nors juose visiškai neprivaloma
         to numatyti pagal šios direktyvos 3 straipsnio pirmąją pastraipą (žr. 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Cordero Alonso, C‑81/05, Rink. p. I‑7569, 31 punktą ir 2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Velasco Navarro, C‑246/06, Rink. p. I‑0000, 31 punktą).

      30      Taigi šia direktyva nacionalinei teisei pripažinta galimybė patikslinti garantijų institucijos mokamas išmokas turi atitikti
         pagrindinius reikalavimus, išplaukiančius iš bendrojo lygybės ir nediskriminavimo principo (2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
         Rodríguez Caballero, C‑442/00, Rink. p. I‑11915, 29–33 punktai ir 2004 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Olaso Valero, C‑520/03, Rink. p. I‑12065, 34 ir 35 punktai).

      31      Kadangi neteisėtai atleistų iš darbo darbuotojų padėtis yra panaši, nes jie turi teisę į kompensaciją negrąžinimo į darbą
         atveju (žr. minėtų sprendimų Rodríguez Caballero 33 punktą ir Olaso Valero 35 punktą), iš to išplaukia, jog per neteisminę taikinimo procedūrą pripažintos atleidimo iš darbo kompensacijos negali būti
         vertinamos skirtingai nei kitos mokėtinos kompensacijos, joms netaikant Darbuotojų statuto 33 straipsnio 2 dalyje numatytų
         kompensacijų, nebent šis nevienodas vertinimas būtų objektyviai pateisinamas (šiuo klausimu žr. minėtos nutarties Guerrero Pecino 26 ir 28 punktus ir minėto sprendimo Olaso Valero 34 ir 36 punktus).

      32      Kalbant apie tokį pateisinimą svarbu priminti, kad Direktyvos 80/987 10 straipsnio a punktas suteikia valstybėms narėms galimybę
         imtis būtinų priemonių piktnaudžiavimams išvengti (žr. minėto sprendimo Rodríguez Caballero 36 punktą). Šiuo atžvilgiu Ispanijos teisė numato, kad Fogasa nemoka dėl neteisminės taikinimo procedūros suteiktų atleidimo iš darbo kompensacijų.

      33      Toks pašalinimas nėra laikomas būtinu tam, kad būtų pasiektas šio 10 straipsnio a punkte numatytas tikslas, jeigu garantijų
         institucija turi pakankamai informacijos, kad galėtų išvengti piktnaudžiavimų. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką
         taip, be kita ko, yra tuo atveju, kai taikinimą prižiūri teisminis organas (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų Rodríguez Caballero 36 ir 37 punktus bei Olaso Valero 37 punktą).

      34      Šiuo atžvilgiu Ispanijos vyriausybė mano, kad neteisminis taikinimas neprilygsta teisminiam taikinimui dėl to, kad jis nesuteikia
         pakankamai garantijų, leidžiančių išvengti piktnaudžiavimų. Tačiau Europos Bendrijų Komisija mano, kad sprendime dėl prašymo
         priimti prejudicinį sprendimą aiškiai nurodytas skirtingas vertinimas objektyviai yra visiškai nepateisinamas. Fogasa disponuoja tinkamomis ir pakankamomis priemonėmis, kad nustatytų ir sutrukdytų sukčiavimui konkrečiais atvejais.

      35      Visų pirma reikia priminti, kad, remiantis sprendimu dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, per neteisminę taikinimo procedūrą
         sutartis dėl atleidimo iš darbo kompensacijų sudaroma nedalyvaujant jokiam teisminiam organui. Konkrečiai tariant, tokios
         sutarties rengimo teismas neprižiūri. Kaip, be kita ko, matyti iš Karaliaus dekreto 2756/1979 10 straipsnio, taikintojas neturi
         įgaliojimų, leidžiančių daryti įtaką taikinimo procedūrai.

      36      Šiame kontekste reikia pažymėti, kad LPL 23 straipsnis nenumato Fogasa įstojimo į neteisminę taikinimo procedūrą. Skirtingai nuo teisminės taikinimo procedūros, garantijų institucija negali dalyvauti
         neteisminėje taikinimo procedūroje. Todėl Fogasa praktiškai negali susipažinti su aplinkybėmis, kurios lemia piktnaudžiavimus ar sukčiavimą.

      37      Be to, Fogasa dalyvavimas atitinkamo darbdavio nemokumo paskelbimo procedūroje taip pat neleidžia šiai institucijai ginčyti su atleidimu
         iš darbo susijusio reikalavimo, kurį jis įtaria esant pateiktą piktnaudžiaujant. Iš tikrųjų iš LPL 274 ir 275 straipsnių matyti,
         kad minėta procedūra yra susijusi tik su darbdavio nemokumo buvimu ir jo paskelbimu. Tačiau jeigu nemokumas buvo paskelbtas,
         šia procedūra nesiekiama kontroliuoti Fogasa užtikrinamų reikalavimų teisėtumo.

      38      Antra, remiantis Karaliaus dekretu 2756/1979 neteisminį taikinimą, kuris užbaigiamas sutartimi dėl atleidimo iš darbo kompensacijų,
         vykdo Tarpininkavimo, arbitražo ir taikinimo centro organai. Taip sudarytos sutarties teisminė institucija netvirtina, nes
         taikintojas nėra įgaliotas kontroliuoti sutarties turinio, kaip tai gali daryti teisminė institucija pagal LPL 84 straipsnį
         vykstant teisminiam taikinimui.

      39      Trečia, kalbant apie garantijų institucijos galimybę motyvuotu sprendimu atsisakyti mokėti jos užtikrinamą atleidimo iš darbo
         kompensaciją (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Rodríguez Caballero 36 punktą), iš Karaliaus dekreto 505/1985 28 straipsnio 3 dalies matyti, kad tokia institucija yra tik įgaliota realiai atmesti
         prašymą dėl mokėjimo, nors ji gali, pavyzdžiui, galbūt vėliau vykstant teisminei procedūrai, pateikti įrodymą dėl aplinkybių,
         leidžiančių padaryti išvadą, kad egzistuoja piktnaudžiavimo šios nuostatos prasme atvejis. Tačiau praktikoje yra sunku įsivaizduoti
         būdą, kuriuo atitinkama garantijų institucija galėtų prireikus nustatyti ir įrodyti tokias aplinkybes, jeigu pastaroji negali
         dalyvauti neteisminėje taikinimo procedūroje. Tai taikoma ir garantijų institucijos teisei pareikšti ieškinį pagal LPL 67 straipsnio
         1 dalį.

      40      Reikia daryti išvadą, kad per neteisminį taikinimą pripažintos atleidimo iš darbo kompensacijos nesuteikia pakankamų garantijų
         siekiant išvengti piktnaudžiavimų, skirtingai nei tos, kurios nustatomos dalyvaujant teisminei institucijai vykdomoje taikinimo
         procedūroje, į kurią turi teisę įstoti ir garantijų institucija.

      41      Šios išvados nepaneigia Darbuotojų statuto 33 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas su „salarios de tramitación“ susijęs reglamentavimas,
         kuris nenumato apsaugos, lygiavertės tai, kuri būdinga kompensacijoms, mokamoms pagal Darbuotojų statuto to paties 33 straipsnio
         2 dalį, siekiant išvengti piktnaudžiavimų. Šiuo tikslu iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad
         nacionalinio teismo pateiktu klausimu tik siekiama sužinoti, ar minėto 33 straipsnio 2 dalyje numatytoms kompensacijoms nagrinėjama
         apsaugos priemonė yra iš tikrųjų būtina Direktyvos 80/987 10 straipsnio a punkto prasme.

      42      Šiuo atžvilgiu svarbu pastebėti, kad dėl savo prigimties reikalavimai, kaip antai „salarios de tramitación“, paprastai negali
         būti nustatomi piktnaudžiavimo sąlygomis, kai jie pripažįstami per neteisminį taikinimą. Kadangi tokie reikalavimai apskaičiuojami
         ir nustatomi atsižvelgiant į objektyvius kriterijus, skirtingai nei pagal Darbuotojų statuto 33 straipsnio 2 dalį apskaičiuojamos
         kompensacijos, jie nesuteikia pakankamai didelės laisvės skatinti piktnaudžiavimą juos nustatant.

      43      Todėl būtinybė kompensacijoms, pripažintoms neteisminio taikinimo aktu, netaikyti garantijų institucijos nesumokėtų reikalavimų
         mokėjimo garantijos, negali būti paneigta atsižvelgiant į tai, kaip vertinami tokie reikalavimai, kokie yra „salarios de tramitación“.

      44      Atsižvelgiant į visa tai, kas buvo pasakyta, į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą reikia atsakyti,
         jog Direktyvos 80/987 3 straipsnio pirmoji pastraipa turi būti aiškinama taip, kad valstybė narė turi teisę kompensacijoms,
         suteiktoms dėl neteisėto atleidimo iš darbo, netaikyti mokėjimo garantijos, kurią pagal šią nuostatą užtikrina garantijų institucija,
         kai jos yra pripažįstamos neteisminio taikinimo aktu ir kai toks objektyviai pateisinamas nepriskyrimas yra būtina priemonė
         siekiant išvengti piktnaudžiavimų tos pačios direktyvos 10 straipsnio a punkto prasme.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      45      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
         išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      1980 m. spalio 20 d. Tarybos direktyvos 80/987/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su darbuotojų apsauga jų darbdaviui
            tapus nemokiam, suderinimo, iš dalies pakeistos 2002 m. rugsėjo 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/74/EB,
            3 straipsnio pirmoji pastraipa turi būti aiškinama taip, kad valstybė narė turi teisę kompensacijoms, suteiktoms dėl neteisėto
            atleidimo iš darbo, netaikyti mokėjimo garantijos, kurią pagal šią nuostatą užtikrina garantijų institucija, kai jos yra pripažįstamos
            neteisminio taikinimo aktu ir kai toks objektyviai pateisinamas nepriskyrimas yra būtina priemonė siekiant išvengti piktnaudžiavimų
            tos pačios direktyvos 10 straipsnio a punkto prasme.
      Parašai.
      * Proceso kalba: ispanų.