title: 2011 m. kovo 17 d. Teisingumo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas.#Naftiliaki Etaireia Thasou AE (C-128/10) ir Amaltheia I Naftiki Etaireia (C-129/10) prieš Ypourgos Emporikis Naftilías.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Symvoulio tis Epikrateias - Graikija.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Laisvė teikti paslaugas - Jūrų kabotažas - Reglamentas (EEB) Nr. 3577/92 - 1 ir 4 straipsniai - Išankstinis administracijos leidimas kabotažo paslaugoms teikti - Laivų saugumo sąlygų kontrolė - Tvarkos uostuose palaikymas - Įpareigojimai teikti viešąją paslaugą - Tikslių ir iš anksto žinomų kriterijų nebuvimas.#Sujungtos bylos C-128/10 ir C-129/10.

text:
      Sujungtos bylos C‑128/10 ir C‑129/10
      Naftiliaki Etaireia Thasou
      ir
      Amaltheia I Naftiki Etaireia
      prieš
      Ypourgos Emporikis Naftilías
      (Symvoulio tis Epikrateias prašymai priimti prejudicinį sprendimą)

      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvė teikti paslaugas – Jūrų kabotažas – Reglamentas (EEB) Nr. 3577/92 – 1 ir 4 straipsniai – Išankstinis administracijos leidimas teikti kabotažo paslaugas – Laivų saugumo sąlygų kontrolė – Tvarkos uostuose palaikymas – Įpareigojimai teikti viešąją paslaugą – Tikslių ir iš anksto žinomų kriterijų nebuvimas“
      Sprendimo santrauka
      Transportas – Jūrų transportas – Laisvė teikti paslaugas – Jūrų kabotažas – Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias jūrų
            kabotažo paslaugoms taikoma išankstinio leidimo tvarka
      (Tarybos reglamento Nr. 3577/92 1 ir 4 straipsniai)
      Reglamento Nr. 3577/92, taikančio laisvės teikti paslaugas principą jūrų transportui valstybėse narėse (jūrų kabotažas), 1 ir
         4 straipsnių nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad jomis nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose įtvirtinta
         išankstinio leidimo jūrų kabotažo paslaugoms teikti išdavimo tvarka, kurioje numatytas administracinių sprendimų su nurodymu
         laikytis atitinkamų laiko tarpsnių dėl sumetimų, susijusių su, pirma, laivų saugumu ir tvarka uostuose ir, antra, įpareigojimais
         teikti viešąją paslaugą, priėmimas, jei ši tvarka yra pagrįsta objektyviais, nediskriminaciniais ir iš anksto žinomais kriterijais,
         ypač kai keli laivų savininkai nori sustoti tame pačiame uoste tuo pačiu metu. Kalbant apie administracinius sprendimus, kuriuose
         nustatyti įpareigojimai teikti viešąją paslaugą, taip pat būtina, kad realus viešosios paslaugos poreikis dėl transporto reguliarių
         paslaugų nepakankamumo laisvos konkurencijos sąlygomis galėtų būti įrodytas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
         teismas turi patikrinti, ar pagrindinėse bylose šios sąlygos yra įgyvendintos.

      (žr. 63 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. kovo 17 d.(*)

      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvė teikti paslaugas – Jūrų kabotažas – Reglamentas (EEB) Nr. 3577/92 – 1 ir 4 straipsniai – Išankstinis administracijos leidimas teikti kabotažo paslaugas – Laivų saugumo sąlygų kontrolė – Tvarkos uostuose palaikymas – Įpareigojimai teikti viešąją paslaugą – Tikslių ir iš anksto žinomų kriterijų nebuvimas“
      Sujungtose bylose C‑128/10 ir C‑129/10
      dėl 2009 m. gruodžio 30 d. Symvoulio tis Epikrateias (Graikija) sprendimais, kuriuos Teisingumo Teismas gavo 2010 m. kovo 11 d., pagal SESV 267 straipsnį pateiktų prašymų priimti
         prejudicinį sprendimą bylose

      Naftiliaki Etaireia Thasou AE (C‑128/10),

      Amaltheia I Naftiki Etaireia (C‑129/10)

      prieš
      Ypourgos Emporikis Naftilías,

      dalyvaujant
      Koinopraxia Epibatikon Ochimatagogon Ploion Kavalas‑Thasou (C‑128/10),

      TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Schiemann, teisėjai L. Bay Larsen ir C. Toader (pranešėja),
      generalinis advokatas P. Cruz Villalón,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Graikijos vyriausybės, atstovaujamos S. Chala,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos L. Lozano Palacios ir D. Triantafyllou,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymai priimti prejudicinį sprendimą pateikti dėl taikytinų Sąjungos teisės nuostatų, susijusių su laisve teikti paslaugas
         jūrų kabotažo srityje, išaiškinimo.

      2        Šie prašymai buvo pateikti nagrinėjant bylas, pirma, Naftiliaki Etaireia Thasou AE (toliau – Naftiliaki Etaireia Thasou) ir, antra, Amaltheia I Naftiki Etaireia prieš Ypourgos Emporikis Naftilías (Prekybos laivyno ministras) dėl jo priimtų sprendimų, kuriais jūrų kabotažui taikomos tam tikros sąlygos, galiojimo.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisės aktai
      3        1992 m. gruodžio 7 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3577/92, taikančio laisvės teikti paslaugas principą jūrų transportui valstybėse
         narėse (jūrų kabotažas) (OL L 364, p. 7 ir klaidų ištaisymas OL L 187, 1998, p. 56; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
         6 sk., 2 t., p. 10, toliau – reglamentas) aštuntoje konstatuojamojoje dalyje numatyta:

      „<...> teisė [laisvė] [teikti paslaugas] turėtų būti įgyvendinama palaipsniui ir nebūtinai nustatoma vienodu būdu visoms susijusioms
         paslaugoms, atsižvelgiant į tam tikrų konkrečių paslaugų pobūdį ir pastangas, kurias turės skirti tam tikros skirtingo ekonominio
         išsivystymo lygio Bendrijos valstybės.“

      4        Reglamento devintoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta:

      „kadangi transporto paslaugų į salas, iš jų ir tarp jų reguliarumui [pakankamumui] užtikrinti gali būti pateisinama įvesti
         viešąsias paslaugas numatant tam tikras teises ir įsipareigojimus [įpareigojimus] atitinkamiems laivų savininkams, tačiau
         tik tuo atveju, jei niekas nebus išskiriamas dėl tautybės arba gyvenamosios vietos.“

      5        Reglamento 1 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Nuo 1993 m. sausio 1 d. laisvė teikti jūrų transporto paslaugas valstybėje narėje (jūrų kabotažą) suteikiama Bendrijos laivų
         savininkams, kurių laivai įregistruoti valstybėje narėje ir plaukioja su jos vėliava, jei šie laivai atitinka visas kabotažo
         vykdymo šioje valstybėje narėje sąlygas, įskaitant laivus, įregistruotus Euros registre, kai jį patvirtins Taryba.“

      6        Reglamento 2 straipsnyje numatyta:

      „Šiame reglamente:
      1. <...>
      c)      salų kabotažas: keleivių arba prekių vežimas jūra tarp:
      –        uostų, esančių vienos ir tos pačios valstybės narės žemyno dalyje ir vienoje arba daugiau salų,
      –        vienos ir tos pačios valstybės narės salose esančių uostų;
      <...>
      3. „Visuomenės aptarnavimo [viešosios paslaugos teikimo] sutartis“ – tai valstybės narės kompetentingų institucijų ir Bendrijos
         laivo savininko sudaryta poreikius atitinkančių transporto paslaugų teikimo visuomenei sutartis.

      Visuomenės aptarnavimo [viešosios paslaugos teikimo] sutartyje gali būti nurodyta:
      –        transporto paslaugos, atitinkančios nustatytus tęstinumo, reguliarumo, masto ir kokybės standartus,
      –        papildomos transporto paslaugos,
      –        transporto paslaugos nurodytais tarifais, kurioms taikomos nustatytos sąlygos, ypač tam tikrų kategorijų keleiviams arba tam
         tikrais maršrutais,

      –        paslaugų pritaikymas faktiniams poreikiams.
      4. „Visuomenės aptarnavimo įsipareigojimai [įpareigojimai teikti viešąją paslaugą]“ – tai įsipareigojimai [įpareigojimai],
         kurių atitinkamas Bendrijos laivo savininkas neprisiimtų arba neprisiimtų tokiu mastu, arba tokiomis pačiomis sąlygomis, jei
         jis galvotų apie savo komercinius interesus.

      <...>“
      7        Reglamento 4 straipsnyje nurodyta:

      „1. Valstybė narė gali sudaryti su laivybos kompanijomis, teikiančiomis reguliarias paslaugas į salas, iš jų arba tarp jų,
         visuomenės aptarnavimo [viešosios paslaugos teikimo] sutartis arba nustatyti joms visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus [įpareigojimus
         teikti viešąją paslaugą] kaip sąlygą kabotažo paslaugoms teikti.

      Kai valstybė narė <...> nustato visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus [įpareigojimus teikti viešąją paslaugą], neturi būti
         diskriminuojami jokie Bendrijos laivų savininkai.

      2. Nustatydamos visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus [įpareigojimus teikti viešąją paslaugą] valstybės narės gali kelti
         reikalavimus tik dėl aptarnaujamų uostų, reguliarumo, tęstinumo, dažnumo, masto teikti paslaugą, imamų mokesčių ir laivo įgulos
         sukomplektavimo.

      <...>“
      8        Reglamento 6 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta:

      „2. Taikant išimtį, iki 1999 m. sausio 1 d. šis reglamentas laikinai netaikomas salų kabotažui Viduržemio jūroje ir kabotažui,
         susijusiam su Kanarų, Azorų ir Maderos salynais, Ceuta ir Melila, Prancūzijos salomis palei Atlanto vandenyno pakrantę ir
         Prancūzijos užjūrio departamentais.

      3. Dėl socialinės ir ekonominės sanglaudos priežasčių šio straipsnio 2 dalyje nustatyta išimtis iki 2004 m. sausio 1 d. taip
         pat taikoma Graikijai reguliarioms keleivių pervežimo ir keltų paslaugoms bei paslaugoms, teikiamoms mažesniais kaip 650 bruto
         tonažo laivais.“

       Nacionalinė teisė
      9        Įstatymo Nr. 2932/2001 dėl laisvės teikti jūrų kabotažo paslaugas (FEK A’ 145/27.6.2001, toliau – Įstatymas Nr. 2932/2001)
         pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 1 straipsnyje nurodyta:

      „1.      Nuo 2002 m. lapkričio 1 d. laisvė teikti jūrų transporto paslaugas suteikiama, kai:
      a)      už užmokestį jas teikia Bendrijos laivų savininkas <...> ir
      b)      tarp kontinentinių ir salų uostų bei tarp salų uostų teikia keleivių ir transporto priemonių pervežimo laivai, keleivių pervežimo
         laivai ir krovininiai laivai, reguliariais maršrutais teikiantys keleivių pervežimo arba keltų paslaugas, taip pat ne daugiau
         kaip 650 bruto matavimo vienetų laivai <...>, kai šie laivai įregistruoti Graikijoje ar kitoje valstybėje narėje <...> ir
         plaukioja su šios valstybės vėliava.

      <...>“
      10      Įstatymo Nr. 2932/2001 2 straipsnio 6 dalyje numatyta:

      „Ministro sprendimu, priimtu remiantis Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion nuomone, laivo savininkas, ketinantis teikti paslaugas laivu vienu ar keliais maršrutais, gali būti įpareigotas teikti viešąją
         paslaugą. Šie įpareigojimai nustatyti dėl viešojo intereso sumetimų, kurie nesukuriant diskriminacijos apima sąlygas, susijusias
         su aptarnautinais uostais, aptarnavimo reguliarumu, tęstinumu, dažnumu, transporto paslaugų pritaikymu, frachtu ir laivo įgulos
         sukomplektavimu <...>.“

      11      Įstatymo Nr. 2932/2001 3 straipsnyje „Paskyrimas teikti reguliarią paslaugą – sąlygos“ numatyta:

      „1.      Keleivių ir transporto priemonių pervežimo laivo, keleivių pervežimo laivo ir krovininio laivo paskyrimas galioja vienus metus
         pradedant nuo lapkričio 1 d. (reguliari paslauga).

      2.      Kad būtų paskirtas:
      a)      laivas turi atitikti visas teisės aktuose numatytas sąlygas, kad galėtų vykdyti kabotažą valstybėje narėje, kurioje jis yra
         įregistruotas, ir Graikijoje, turėti visus galiojančiose nuostatose reikalaujamus jūrinio vežimo dokumentus, sertifikatus,
         susijusius su saugumu ir jūrų aplinkos apsauga bei pripažintos klasifikacinės bendrovės išduotą klasės sertifikatą, kai ši
         prižiūrėjo jo veiklą <...>;

      b)      laivas turi atitikti uosto infrastruktūros galimybes ir galimus specialius maršruto, kurį jis aptarnaus, reikalavimus;
      <...>“
      12      Įstatymo Nr. 2932/2001 4 straipsnyje „Paskyrimo teikti reguliarią paslaugą procedūra“ numatyta:

      „1.      Tam, kad vienas ar keli laivai būtų paskirti plaukioti nustatytu reisu, laivo savininkas turi pateikti ministerijai pareiškimą,
         kuriame būtų nurodytas jo pavadinimas, buveinė ar rezidavimo vieta; jei tai fizinis asmuo, jis turi nurodyti savo vardą, pavardę
         ir pilietybę. <...> Be to, jis nurodo laivo identifikavimo duomenis, reisus, kuriuos užtikrins vienu ar keliais transporto
         tinklo maršrutais, išvykimo uostus, galutinę atvykimo vietą ir tarpinius sustojimus iš eilės, išvykimo ir atvykimo dienas
         ir valandas, didžiausią paslaugos kainą vykstant ekonomine ar vienintele klase <...> per eksploatavimo laikotarpį ir kitoje
         dalyje nurodytame įsakyme numatytą kitą informaciją.

      <...>
      3.      Pareiškimas paskyrimui pateikiamas iki sausio 31 dienos. Iki vasario 10 d. kompetentinga tarnyba mažiausiai dviejuose visoje
         valstybėje platinamuose dienraščiuose paskelbia pranešimą spaudai, kuriame nurodyti pateikti pareiškimai, o iki vasario 20 d.
         visi suinteresuotieji asmenys gali papildyti, pakeisti ar atsiimti savo pareiškimą. Iki vasario 28 d. kompetentinga tarnyba
         informuoja apie pakeitimus paskelbdama pranešimą spaudai ir juos patalpindama ministerijos interneto svetainėje, jei tokia
         yra. Išskyrus atvejus, kai taikoma kita dalis, tarnyba praneša suinteresuotajam asmeniui raštu apie pareiškimo priėmimą iki
         kovo 31 d.

      4.      Ministerija gali tiek, kiek būtina, pakeisti pareiškimą, kiek jis susijęs su planuojamais vežti reisais, pagrįstai manydama,
         kad:

      a)      dėl viename ar keliuose uostuose esančios situacijos negalima vežti prašomais reisais dėl laivo saugumo ar tvarkos uoste sumetimų;
      b)      laivas negali įplaukti į uostą be kliūčių ir negali teikti transporto paslaugų į nurodytą uosto dalį pareiškime nurodytu laiku;
         ir

      c)       reisų dažnumas ar numatyta jų nutraukimo diena neatitinka per eksploatavimo laikotarpį nusistovėjusių paslaugų teikimo reguliarumo
         poreikių; ministerija taip pat gali pakeisti pareiškimą, kiek jis susijęs su frachto suma, jei pagrįstai mano, kad pagal 1 dalį
         numatytas didžiausias tarifas nustatytam reisui yra per didelis ir prieštarauja viešajam interesui.

      5.      <...> 4 dalies a ir b punktuose numatytais atvejais laivo savininkai kviečiami pritaikyti savo tvarkaraščius, bendru sutarimu
         numatant būtinus laikotarpius šioms problemoms išspręsti. Nesusitarus per penkias dienas ministras, atsižvelgęs į Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion nuomonę, priima sprendimą dėl būtinų tvarkaraščių pakeitimų.

      <...>“
       Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai
       Byla C‑128/10
      13      2006 m. sausio 30 d. Graikijos laivybos bendrovė Naftiliaki Etaireia Thasou pateikė Ypourgos Emporikis Naftilías pareiškimus dėl paskyrimo teikti reguliarias paslaugas, susijusias su jos laivais, užtikrinančiais reisus tarp žemyno ir Taso
         salos, būtent maršrutus iš Kavalos į Prinos Thasou ir iš Karamotės į Tasą, per laikotarpį nuo 2006 m. lapkričio 1 d. iki 2007 m.
         spalio 31 d., kartu pridėdama maršrutų lentelę.

      14      Ypourgos Emporikis Naftilías paprašė Kavalos uosto valdybos ir Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion, kabotažo klausimais kompetentingo kolektyvinio organo, kurį sudaro visų su kabotažu susijusių visuomeninių ir profesinių
         organizacijų atstovai, pateikti nuomonę dėl šių pareiškimų.

      15      2006 m. kovo 20 d. Kavalos uosto valdyba Ypourgos Emporikis Naftilías pateikė nuomonę, kurioje iš esmės nurodyta, kad, pirma, vienalaikiai ar beveik vienalaikiai laivų atvykimai ir išvykimai
         kelia pavojų jūrų transporto saugumui ir, antra, kitokiu šių atvykimų ir išvykimų tvarkaraščiu būtų geriau užtikrintas viešosios
         paslaugos teikimas, ir kad ji siūlo Naftiliaki Etaireia Thasou pasiūlyto tvarkaraščio pakeitimus.

      16      Kadangi įvairiuose konsultaciniuose susirinkimuose Kavalos uosto centrinėje valdyboje ir Prekybos laivyno ministerijoje nebuvo
         pasiektas susitarimas, ypač dėl reisų tvarkaraščio, 2006 m. spalio 26 d. Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion pateikė savo nuomonę, kurioje pritarė Kavalos uosto valdybos pasiūlytiems pakeitimams.

      17      2006 m. spalio 31 d. Ypourgos Emporikis Naftilías penkiais sprendimais taip pakeitė Naftiliaki Etaireia Thasou pareiškimą:

      –        kiek tai susiję su maršrutu iš Kavalos į Prinos Thasou, jis puse valandos pakeitė šio reiso vykdymą ir nusprendė, kad laikotarpiu
         nuo 2007 m. liepos 1 d. iki rugpjūčio 31 d. Naftiliaki Etaireia Thasou laivai iš Prinos Thasou uosto išplauks 19 valandą, o ne 18 valandų 30 minučių, kaip iš pradžių buvo nurodyta pareiškime,

      –        kiek tai susiję su maršrutu iš Karamotės į Tasą, Ypourgos Emporikis Naftilías nusprendė, kad:

      a)      reisų vykdymo valandos, nustatytos Naftiliaki Etaireia Thasou laivams, lieka tos pačios kaip nustatytos ankstesniu eksploatavimo laikotarpiu nuo 2005 m. lapkričio 1 d. iki 2006 m. spalio
         31 d.;

      b)      atsižvelgus į Karamotės uosto dydį ir dėl saugumo priežasčių laikotarpiu nuo 2007 m. liepos 1 d. iki gruodžio 31 d. reisai
         turi būti vykdomi kas 30 minučių.

      18      Naftiliaki Etaireia Thasou apskundė Ypourgos Emporikis Naftilías padarytų pakeitimų galiojimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui ir nurodė, kad Įstatymo Nr. 2932/2001
         nuostatos, kurias taikant ginčijamuose sprendimuose buvo įtvirtinti vienašaliai tvarkaraščių pakeitimai, negalioja, nes jos
         prieštarauja reglamento nuostatoms.

      19      Koinopraxia Epibatikon Ochimatagogon Ploion Kavalas‑Thasou, laivybos bendrovių, pateikusių pareiškimus dėl jų laivų paskyrimo teikti reguliarias paslaugas ginčijamais maršrutais laikotarpiu
         nuo 2006 m. lapkričio 1 d. ir 2007 m. spalio 31 d., asociacija įstojo į bylą Ypourgos Emporikis Naftilías pusėje ir paprašė atmesti Naftiliaki Etaireia Thasou ieškinį.

      20      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pagal Graikijos teisę laivų savininkų pareiškimų Ypourgos Emporikis Naftilías patvirtinimai yra leidimai. Jis pabrėžia, kad, kaip matyti iš Įstatymo Nr. 2932/2001 4 straipsnio 4 dalies, šioje nuostatoje
         jūrų kabotažui teikti taikoma išankstinio administracinio leidimo tvarka, kuria, be kita ko, siekiama, pirma, pagal šios nuostatos
         a ir c punktus patikrinti, ar atsižvelgiant į konkrečiame uoste esančią padėtį laivų savininkų pareiškimuose nurodyti reisai
         gali būti vykdomi tokiomis sąlygomis, kuriomis būtų užtikrintas laivų saugumas, tvarkos laikymasis šiame uoste ir kliūčių
         nebuvimas įplaukiant į jį, ir, antra, kaip tai numatyta šios nuostatos c punkte, nustatyti galimus įpareigojimus teikti viešąją
         paslaugą, susijusius, be kita ko, su reisų dažnumu ir, bendriau kalbant, su šio maršruto pakankamu aptarnavimu.

      21      Be to, šis teismas pabrėžia, kad pirminės redakcijos Įstatymo Nr. 2932/2001 4 straipsnio 5 dalyje buvo numatyta, jog kai keli
         laivų savininkai prašo tuo pačiu metu įplaukti į uostą, kurio pajėgumas nėra pakankamas ir kai šiems savininkams nepavyksta
         bendrai susitarti dėl atvykimo, valdžios institucija skelbia konkursą tam, kad nustatytų inkaro nuleidimo ir švartavimo pirmenybę.

      22      Be to, remdamasis 2001 m. vasario 20 d. Sprendimo Analir ir kt. (C‑205/99, Rink. p. I‑1271) 34 punktu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad Įstatymo Nr. 2932/2001
         4 straipsnio 4 dalies c punkte įtvirtinta išankstinių leidimų išdavimo sistema be išimties yra susijusi su visais jūrų maršrutais,
         kuriais aptarnaujamos salos, ir neatrodo, jog siekdamos priimti šį teisės aktą kompetentingos nacionalinės institucijos būtų
         nustačiusios, kad kiekvieno iš šių maršrutų atveju egzistuoja galimybė, kad nepakaks reguliarių transporto paslaugų, jei šių
         paslaugų teikimą būtų palikta reguliuoti rinkos jėgoms.

      23      Atsižvelgęs į šiuo svarstymus Symvoulio tis Epikrateias nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Ar <...> Reglamento <...> 1, 2 ir 4 straipsnių nuostatomis, aiškinamomis laikantis laisvės teikti paslaugas principo, leidžiama
         priimti nacionalinės teisės nuostatas, pagal kurias laivų savininkai gali teikti jūrų kabotažo paslaugas tik gavę išankstinį
         administracinį leidimą, kai:

      a)      tokia leidimų išdavimo tvarka siekiama kontroliuoti, ar, atsižvelgiant į situaciją konkrečiame uoste, laivų savininko nurodytais
         maršrutais gali būti vežama tokiomis sąlygomis, kuriomis būtų užtikrintas laivo saugumas ir uostuose numatytos tvarkos laikymasis,
         bei kontroliuoti, ar laivai, paskirti teikti reguliarias paslaugas, gali netrukdomai įplaukti į konkretų uostą tada, kai laivo
         savininkas nurodė kaip pageidautiną laiką konkrečiam pervežimui atlikti, nors teisės aktuose nėra nustatytų kriterijų, kuriais
         remdamosi valdžios institucijos spręstų šiuos klausimus, ypač kai yra keli suinteresuoti laivų savininkai, norintys tuo pačiu
         metu sustoti tame pačiame uoste;

      b)      tokia leidimų išdavimo tvarka kartu yra priemonė nustatyti įpareigojimus teikti viešąją paslaugą, kuriems šiuo atžvilgiu būdingi
         tokie požymiai:

      i)      jie vienodai taikomi visiems reisams į salas;
      ii)      leidimus išduoti kompetentinga valdžios institucija turi labai didelę diskreciją nustatyti įpareigojimus teikti viešąją paslaugą,
         teisės aktuose nesant nustatytų šios diskrecijos vykdymo kriterijų ir iš anksto apibrėžto įpareigojimų teikti viešąją paslaugą,
         kurie gali būti nustatomi, turinio?“

       Byla C‑129/10
      24      2006 m. sausio 30 d. Amaltheia I Naftiki Etaireia pateikė Ypourgos Emporikis Naftilías pareiškimą dėl paskyrimo, susijusį su jos laivu, užtikrinančiu reisą tarp Arkitsa, esančio žemyne, ir Edipso kaimo, įsikūrusio
         saloje, laikotarpiu nuo 2006 m. lapkričio 1 d. iki 2007 m. spalio 31 d., kartu pridėdama šių reisų tvarkaraščius.

      25      2006 m. kovo mėn. iš pateiktų tvarkaraščių nustačiusios, kad, konkrečiai kalbant, per vasaros sezoną laivai kiekvieną dieną
         išvyksta tuo pačiu metu, uosto institucijos iš esmės nurodė, kad dėl saugumo sumetimų jos negalėjo leisti, jog tuo pačiu laiku
         išvyktų keli laivai.

      26      Kadangi įvairiuose konsultaciniuose susirinkimuose Edipso uosto valdyboje ir Prekybos laivyno ministerijoje nebuvo pasiektas
         susitarimas, 2006 m. spalio 26 d. Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion pateikė savo nuomonę, kurioje pritarė tam, kad reisai būtų vykdomi pagal vėliausią uosto institucijų pasiūlymą, t. y. kad
         tik du, o ne trys laivai išvyktų tuo pačiu metu.

      27      Kitoms laivybos bendrovėms pateikus pareiškimus, 2006 m. spalio 31 d. Ypourgos Emporikis Naftilías priėmė aštuonis sprendimus, kuriuose numatė, kad ieškovo laivas ir laivas, priklausantis nagrinėjamo reiso vykdymu suinteresuotų
         kitų laivų savininkų asociacijai, išvyks tuo pačiu metu.

      28      Amaltheia I Naftiki Etaireia šiuos aštuonis sprendimus apskundė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui ir nurodė, kad Ypourgos Emporikis Naftilías turėjo pakeisti konkurentų pateiktus pareiškimus dėl paskyrimo vien dėl to, jog būtų išvengta laivų išvykimo tuo pačiu metu.

      29      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš naujo pabrėžia, kad pirminės redakcijos Įstatymo Nr. 2932/2001 4 straipsnio
         5 dalyje buvo numatyta, jog kai keli laivų savininkai prašo tuo pačiu metu įplaukti į uostą, kurio pajėgumas nėra pakankamas
         ir kai šiems savininkams nepavyksta bendrai susitarti dėl jų atvykimo, valdžios institucija skelbia konkursą tam, kad būtų
         nustatyta inkaro nuleidimo ir švartavimo pirmenybė.

      30      Atsižvelgęs į šiuo svarstymus Symvoulio tis Epikrateias nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Ar <...> Reglamento <...> 1 ir 2 straipsnių nuostatomis, aiškinamomis laikantis laisvės teikti paslaugas principo, leidžiama
         priimti nacionalinės teisės nuostatas, pagal kurias laivų savininkai gali teikti jūrų kabotažo paslaugas tik gavę išankstinį
         administracinį leidimą, išduotą pagal leidimų išdavimo tvarką, kuria siekiama, be kita ko, kontroliuoti, ar, atsižvelgiant
         į situaciją konkrečiame uoste, laivo savininko nurodytais maršrutais gali būti vežama tokiomis sąlygomis, kuriomis būtų užtikrintas
         laivo saugumas ir uostuose numatytos tvarkos laikymasis, bei kontroliuoti, ar laivai, paskirti teikti reguliarias paslaugas,
         gali netrukdomai įplaukti į konkretų uostą laikydamiesi tvarkaraščio, kurį laivo savininkas nurodė kaip pageidautiną konkrečiam
         pervežimui atlikti, nors teisės aktuose nėra nustatytų kriterijų, kuriais remdamosi viešojo administravimo institucijos spręstų
         šiuos klausimus, ypač kai yra keli suinteresuoti laivų savininkai, norintys tuo pačiu metu sustoti tame pačiame uoste?“

      31      2010 m. balandžio 8 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C‑128/10 ir C‑129/10 buvo sujungtos, kad būtų bendrai
         vykdomos rašytinė ir žodinė proceso dalys bei priimtas galutinis sprendimas.

       Dėl prejudicinių klausimų
       Pirminės pastabos
      32      Pirmiausia reikia priminti, kad pagal SESV 58 straipsnio 1 dalį laisvę teikti paslaugas transporto srityje reglamentuoja transportui
         skirtos šios Sutarties trečiosios dalies VI antraštinės dalies nuostatos, tarp kurių yra SESV 100 straipsnio 2 dalis, pagal
         kurią suteikiama teisė Europos Parlamentui ir Tarybai priimti atitinkamas jūrų transporto nuostatas.

      33      Remdamasis EB 80 straipsnio 2 dalimi (po pakeitimo – SESV 100 straipsnio 2 dalis) Europos teisės aktų leidėjas priėmė reglamentą,
         kuriame numatytas tikslas, kaip tai matyti iš jo 1 straipsnio, Bendrijos laivų savininkams taikyti laisvo jūrų transporto
         paslaugų teikimo principą kiekvienos valstybės narės teritorijoje (minėto Sprendimo Analir ir kt. 20 punktas ir 2006 m. kovo 9 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑323/03, Rink. p. I‑2161, 43 punktas).

      34      Pagal reglamento aštuntą konstatuojamąją dalį laisvė teikti jūrų kabotažo paslaugas turėtų būti įgyvendinama laipsniškai.
         Pagal reglamento 6 straipsnio 2 ir 3 dalis Graikijos Respublikai buvo nustatyta išimtis, kuria leista netaikyti reglamento
         iki 2004 m. sausio 1 d. Tada, kai buvo priimti ginčijami ministro aktai, remiantis 6 straipsnio 2 ir 3 dalimis, Graikijoje
         reglamentas jau buvo taikomas ratione temporis.

      35      Antra, kaip pirminę pastabą reikia išnagrinėti tai, ar Graikijos įstatyme įtvirtintose normose faktiškai numatyta išankstinio
         leidimo išdavimo tvarka.

      36      Šiuo atžvilgiu reikia pabrėžti, kad iš bylos medžiagos matyti, jog abiejose pagrindinėse bylose priimti sprendimai buvo susiję
         su laivų savininkų pasiūlytų išvykimo tvarkaraščių pakeitimų nustatymu dėl, pirma, laivų saugumo ir tvarkos uostuose bei,
         antra, būtinumo užtikrinti tam tikrą vykdomų reisų dažnumą.

      37      Reikia pabrėžti, kad Teisingumo Teismui pateiktose pastabose nurodytos skirtingos nuomonės dėl taikomos nacionalinės teisės
         aiškinimo. Iš tiesų Graikijos vyriausybė ir Europos Komisija nesutaria dėl klausimo, ar šioje teisėje įtvirtinta leidimo išdavimo
         tvarka.

      38      Komisija, kaip ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, mano, kad Įstatymu Nr. 2932/2001 įtvirtinta tvarka,
         pagal kurią Ypourgos Emporikis Naftilías gali patenkinti ar atmesti laivų savininkų pateiktus pareiškimus dėl paskyrimo teikti reguliarias paslaugas, yra tokia leidimo
         išdavimo tvarka, kokia buvo nagrinėjama byloje, kurioje priimtas minėtas Sprendimas Analir ir kt.

      39      Atvirkščiai, Graikijos vyriausybė teigia, kad laivų savininkų pateiktų pareiškimų dėl paskyrimo procedūra valdžios institucijai
         nesuteikiama teisė jų nagrinėti iš esmės, tačiau jai leidžiama tik atlikti formalią kontrolę, ir dėl to ši procedūra nėra
         leidimo išdavimo tvarka.

      40      Šiuo atžvilgiu primintina, kad, kiek tai susiję su nacionalinės teisės sistemos nuostatų aiškinimu, Teisingumo Teismas iš
         esmės remiasi sprendime pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą nurodytu vertinimu. Iš tiesų pagal nusistovėjusią Teisingumo
         Teismo praktiką valstybės narės vidaus teisės aiškinimas nepriklauso Teisingumo Teismo kompetencijai (2005 m. spalio 20 d.
         Sprendimo Ten Kate Holding Musselkanaal ir kt., C‑511/03, Rink. p. I‑8979, 25 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

      41      Šiuo atveju kadangi, kaip tai matyti iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, Graikijos valdžios institucija
         ne vien paprasčiausia patvirtina laivų savininkų pareiškimus dėl paskyrimo, bet taip pat gali pakeisti jų siūlomus transporto
         planus, ypač kiek jie susiję su laivų išvykimo tvarkaraščiu, tokio pakeitimo teisinės pasekmės yra lygios leidimo išdavimui.
         Darytina išvada, kad Įstatyme Nr. 2932/2001 yra faktiškai įtvirtinta išankstinio leidimo teikti jūrų kabotažo paslaugas išdavimo
         tvarka.

      42      Trečia, reikia pabrėžti: kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pateikdamas prejudicinius klausimus,
         neprašo reglamento 2 straipsnyje įtvirtintų sąvokų išaiškinimo, reikia konstatuoti, jog priimti sprendimo dėl šio straipsnio
         negalima.

       Dėl priemonių, skirtų kontroliuoti laivų saugumą ir tvarką uoste
      43      Kalbant apie klausimą, ar reglamentu, būtent jo 1 straipsniu, draudžiama tokia tvarka, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje,
         pagal kurią gali būti nustatomi laiko tarpsniai dėl laivų saugumo ir tvarkos uostuose sumetimų, reikia priminti, jog nacionalinės
         teisės aktais, kuriuose jūrų kabotažo paslaugų teikimas leidžiamas tik gavus išankstinį administracinį leidimą, gali būti
         kliudoma teikti šias paslaugas ar jų teikimas gali tapti mažiau patrauklus, ir todėl gali būti ribojamas jų laisvas judėjimas
         (žr. minėtų sprendimų Analir ir kt. 22 punktą ir Komisija prieš Ispaniją 44 punktą).

      44      Iš tiesų nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad laivų savininkų pasiūlytų tvarkaraščių pakeitimai dėl sumetimų, susijusių
         su uostų ir laivų saugumu, gali būti laisvės teikti paslaugas jūrų kabotažo srityje reglamento 1 straipsnyje pavartota prasme
         apribojimas.

      45      Vis dėlto toks apribojimas gali būti pateisinamas privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais. Kaip matyti iš nusistovėjusios
         teismo praktikos, tikslas užtikrinti saugumą uostų vandenyse yra toks privalomasis bendrojo intereso pagrindas (šiuo klausimu
         žr. 1998 m. birželio 18 d. Sprendimo Corsica Ferries France, C‑266/96, Rink. p. I‑3949, 60 punktą).

      46      Tam, kad priemonė, pagrįsta saugumo uostų vandenyse sumetimais, būtų pateisinama, ji vis dėlto turi atitikti proporcingumo
         ir nediskriminavimo reikalavimus.

      47      Kalbant būtent apie proporcingumo nagrinėjimą, reikia pripažinti, kad, pirma, išankstinio leidimo išdavimo tvarkos, kuria,
         kaip ir pagrindinėje byloje nagrinėjama tvarka, siekiama užtikrinti, kad tuo pačiu metu uoste būnant keliems laivams nekiltų
         pavojus jų saugumui, įtvirtinimas yra tinkama ir būtina priemonė tam, jog būtų pasiektas saugumo uostų vandenyse tikslas.

      48      Antra, reikia priminti, jog iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad išankstinio leidimo tvarka negalima
         pateisinti nacionalinių valdžios institucijų diskrecijos, dėl kurios Sąjungos nuostatos, susijusios su pagrindinėje byloje
         nagrinėjama pagrindine laisve, prarastų savo veiksmingumą. Todėl tam, kad išankstinio administracinio leidimo suteikimo tvarka
         būtų pateisinama, net jeigu ja nukrypstama nuo šios laisvės, ji turi būti pagrįsta objektyviais, nediskriminaciniais ir iš
         anksto žinomais kriterijais, užtikrinančiais, kad taip bus pakankamai apribota nacionalinės valdžios institucijų diskrecija
         (žr. 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Yellow Cab Verkehrsbetrieb, C‑338/09, Rink. p. I‑0000, 53 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      49      Būtinybė apriboti valdžios institucijų diskreciją šiais kriterijais taip pat taikoma, kai esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjamoji
         pagrindinėje byloje, kuri susijusi su laiko tarpsnių paskirstymu keliems suinteresuotiems laivų savininkams, kurie tarpusavyje
         konkuruoja, nacionalinės valdžios institucijos suteikia pirmenybę kandidatams, kai dėl laivų ir uostų saugumo sumetimų negalima
         keliems laivams išvykti tuo pačiu metu ar reikalaujama, kad laivų išvykimas būtų išdėstytas su pertraukomis.

      50      Šiuo atveju pagal Įstatymo Nr. 2932/2001 4 straipsnio 4 dalies a ir b punktus laivų savininkų pasiūlyti laiko tarpsnių pakeitimai
         gali būti pagrįsti laivo saugumo ir tvarkos uostuose reikalavimais. Be to, šiose nuostatose numatyta, kad ministras gali pakeisti
         laivo savininko pareiškimą „tiek, kiek būtina“, ir tinkamai motyvuotu sprendimu. Nors šiais bendrais kriterijais nėra išsamiai
         apibūdinti saugumo ir tvarkos sumetimai, kuriais galima pateisinti laiko tarpsnių pakeitimą, tačiau atrodo, kad jie yra nacionalinių
         institucijų diskrecijos įgyvendinimo objektyvus apribojimas, kuris pakankamai tikslus ir iš anksto žinomas.

      51      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti tai, kas būtina jo nacionalinės teisės atžvilgiu.

       Dėl priemonių, kuriomis nustatomi įpareigojimai teikti viešąją paslaugą
      52      Kalbant apie tai, ar reglamente, būtent jo 1 ir 4 straipsniuose, draudžiama išankstinio leidimo išdavimo tvarka, kurioje numatyti
         įpareigojimai teikti viešąją paslaugą, susiję su tam tikrų laiko tarpsnių nustatymu, reikia pabrėžti, kad pagal minėto 4 straipsnio
         2 dalį valstybė narė laivų savininkams gali nustatyti tokius įpareigojimus dėl dažnumo reguliarioms kabotažo paslaugoms teikti.

      53      Be to, kaip matyti iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos, išankstinio administracinio leidimo tvarka gali būti priemonė
         nustatyti įpareigojimus teikti viešąją paslaugą (minėto Sprendimo Analir ir kt. 34 punktas).

      54      Atsižvelgiant į tai, kad nebūtinai visi kabotažo maršrutai yra maršrutai, dėl kurių reikia nustatyti įpareigojimus teikti
         viešąją paslaugą, tokia tvarka yra leidžiama tik jei kompetentingos nacionalinės institucijos nustatė, kad kiekvieno atitinkamo
         maršruto atveju nepakaktų reguliarių transporto paslaugų, jeigu jų teikimą būtų palikta reguliuoti vien rinkos jėgoms, ir
         kad ši tvarka yra būtina ir proporcinga siekiant užtikrinti pakankamą reguliaraus transporto į salas ir iš jų paslaugų teikimą
         (šiuo klausimu žr. reglamento devintą konstatuojamąją dalį ir minėto Sprendimo Analir ir kt. 29 ir 34 punktus).

      55      Galiausiai tokia išankstinio administracinio leidimo tvarka negalima pateisinti nacionalinių valdžios institucijų diskrecijos,
         dėl kurios reglamento nuostatos prarastų savo veiksmingumą. Taigi ši tvarka turi būti pagrįsta objektyviais, nediskriminaciniais
         ir suinteresuotosioms įmonėms iš anksto žinomais kriterijais, užtikrinančiais, kad taip bus pakankamai apribota nacionalinės
         valdžios institucijų diskrecija, kad ja nebus piktnaudžiaujama (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Analir ir kt. 37 ir 38 punktus).

      56      Savo sprendimuose pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą Symvoulio tis Epikrateias ypač pabrėžia, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamuose nacionalinės teisės nuostatose nėra objektyvių kriterijų, į kuriuos
         valdžios institucijos turėtų atsižvelgti per sprendimų suteikti leidimą priėmimo procedūrą. Graikijos vyriausybė ir Komisija
         nurodo, kad reglamento 4 straipsnio 2 dalis Įstatymo Nr. 2932/2001 4 straipsnio 4 dalimi įgyvendinta perkeliant kriterijus,
         kurie įtvirtinti šioje reglamento nuostatoje.

      57      Kaip buvo priminta šio sprendimo 55 punkte, išankstinio leidimo išdavimo tvarka turi būti pagrįsta iš anksto žinomomis, objektyviomis
         ir nediskriminacinėmis taisyklėmis.

      58      Be to, labai svarbu, kad įpareigojimų teikti viešąją paslaugą turinys būtų taip pat nustatytas bendra priemone tam, jog šių
         įpareigojimų detalės ir apimtis būtų iš anksto žinomos.

      59      Kalbant apie įpareigojimų teikti viešą paslaugą nustatymo kriterijus, pažymėtina, kad reglamento 4 straipsnio 2 dalis, kurioje
         įtvirtinti reikalavimai, kurių valstybės narės turi laikytis nustatydamos įpareigojimus teikti viešąją paslaugą, t. y. aptarnaujamų
         uostų, reguliarumo, tęstinumo, dažnumo, masto teikti paslaugą, imamų mokesčių ir laivo įgulos sukomplektavimo reikalavimai,
         turi būti laikoma lyg nustatanti baigtinį reikalavimų sąrašą.

      60      Šie reikalavimai gali būti laikomi objektyviais kriterijai, į kuriuos valdžios institucijos turi atsižvelgti pagal savo diskreciją
         siekdamos nustatyti įpareigojimus teikti viešąją paslaugą, ypač kai keli laivų savininkai nori sustoti tame pačiame uoste
         tuo pačiu metu.

      61      Dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų, be kita ko, reikia pabrėžti, kad Įstatymo Nr. 2932/2001 2 straipsnio
         6 dalyje išvardyti kitokie reikalavimai, kuriais galima pateisinti įpareigojimus teikti viešąją paslaugą nei numatytieji reglamento
         4 straipsnio 2 dalyje. Be to, minėtame 2 straipsnyje patikslinama, kad šie įpareigojimai turi būti nustatyti „dėl viešojo
         intereso sumetimų“ ir „nesukuriant diskriminacijos“. Šio įstatymo 4 straipsnio 4 dalies c punkte nurodyta, kad laivų savininkų
         pareiškimų pakeitimai, kuriuose numatyti šie įpareigojimai gali būti pateisinami, jei būtina užtikrinti paslaugų teikimo reguliarumą.
         Galiausiai toje pačioje nuostatoje numatyta, kad šie pakeitimai gali būti padaryti tik „tiek, kiek būtina“ ir „pagrįstai“.

      62      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į šias aplinkybes, turi patikrinti, ar pagrindinėje
         byloje nagrinėjamos teisės nuostatos atitinka šio sprendimo 54 ir 55 punktuose nurodytas sąlygas.

      63      Atsižvelgiant į šiuos argumentus, į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip, jog reglamento 1 ir 4 straipsnių nuostatos turi
         būti aiškinamos taip, kad jomis nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose įtvirtinta išankstinio leidimo jūrų kabotažo
         paslaugoms teikti išdavimo tvarka, kurioje numatytas administracinių sprendimų su nurodymu laikytis atitinkamų laiko tarpsnių
         dėl sumetimų, susijusių su, pirma, laivų saugumu ir tvarka uostuose ir, antra, įpareigojimais teikti viešąją paslaugą, priėmimas,
         jei ši tvarka yra pagrįsta objektyviais, nediskriminaciniais ir iš anksto žinomais kriterijais, ypač kai keli laivų savininkai
         nori sustoti tame pačiame uoste tuo pačiu metu. Be to, kalbant apie administracinius sprendimus, kuriuose nustatyti įpareigojimai
         teikti viešąją paslaugą, būtina, kad realus viešosios paslaugos poreikis dėl transporto reguliarių paslaugų nepakankamumo
         laisvos konkurencijos sąlygomis galėtų būti įrodytas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti,
         ar pagrindinėse bylose šios sąlygos yra įgyvendintos.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      64      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
      1992 m. gruodžio 7 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3577/92, taikančio laisvės teikti paslaugas principą jūrų transportui valstybėse
            narėse (jūrų kabotažas), 1 ir 4 straipsnių nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad jomis nedraudžiamos nacionalinės teisės
            nuostatos, kuriose įtvirtinta išankstinio leidimo jūrų kabotažo paslaugoms teikti išdavimo tvarka, kurioje numatytas administracinių
            sprendimų su nurodymu laikytis atitinkamų laiko tarpsnių dėl sumetimų, susijusių su, pirma, laivų saugumu ir tvarka uostuose
            ir, antra, įpareigojimais teikti viešąją paslaugą, priėmimas, jei ši tvarka yra pagrįsta objektyviais, nediskriminaciniais
            ir iš anksto žinomais kriterijais, ypač kai keli laivų savininkai nori sustoti tame pačiame uoste tuo pačiu metu. Be to, kalbant
            apie administracinius sprendimus, kuriuose nustatyti įpareigojimai teikti viešąją paslaugą, būtina, kad realus viešosios paslaugos
            poreikis dėl transporto reguliarių paslaugų nepakankamumo laisvos konkurencijos sąlygomis galėtų būti įrodytas. Prašymą priimti
            prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar pagrindinėse bylose šios sąlygos yra įgyvendintos.
      Parašai.
      * Proceso kalba: graikų.


title: 2008 m. lapkricio 11 d. Bendrojo Teismo (apeliacinių skundų kolegija) sprendimas.#Michael Alexander Speiser prieš Europos Parlamentas.#Byla T-390/07 P.

text:
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (apeliacinių skundų kolegija) SPRENDIMAS
      2008 m. lapkričio 11 d.
      Byla T‑390/07 P
      Michael Alexander Speiser
      prieš
      Europos Parlamentą
      „Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Laikinieji tarnautojai – Priimtinumas – Ekspatriacijos išmoka – Išimtinai patvirtinamasis sprendimas – Pavėluotas skundas“
      Dalykas: Apeliacinis skundas dėl 2007 m. rugsėjo 10 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) nutarties Speiser prieš Parlamentą (F‑146/06, dar nepaskelbta Rinkinyje) panaikinimo.

      Sprendimas: Atmesti apeliacinį skundą. Kiekviena šalis padengia savo šioje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.      Apeliacinis skundas – Pagrindai – Pagrindas, pagrįstas kitame sprendime padarytos išvados netaikymu sprendime, dėl kurio pateiktas
            apeliacinis skundas
      (EB 225 A straipsnis; Teisingumo Teismo statuto I priedo 11 straipsnio 1 dalis)
      2.      Institucijų aktai – Bendra pareiga informuoti adresatus apie teisių gynimo priemones ir terminus – Nebuvimas
      3.      Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Terminai – Teisės praradimas praleidus terminą – Pateisinama
            klaida
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
      4.      Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Terminai – Teisės praradimas praleidus terminą – Atnaujinimas
            – Sąlyga – Naujas faktas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
      5.      Procesas – Bylinėjimosi išlaidos – Prašymas priimti sprendimą
      (Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalies pirma pastraipa)
      1.      Nors kitame sprendime Bendrijos teismo padarytos išvados netaikymas sprendime, dėl kurio pateiktas apeliacinis skundas, savaime
         negali būti Bendrijos teisės pažeidimas, kuris būtų pripažintas neteisėtu per apeliacinį procesą, vis dėlto toks pagrindas
         yra priimtinas tiek, kiek jis yra pagrįstas šiame sprendime pripažinto principo pažeidimu.

      (žr. 19 punktą)
      Nuoroda: 2006 m. birželio 28 d. Tarnautojų teismo sprendimo Grünheid prieš Komisiją, F‑101/05, Rink. VT p. I‑A‑1‑55 ir II‑A‑1‑199.

      2.      Bendrijos institucijos neturi bendros pareigos informuoti savo aktų adresatų apie prieinamas teisių gynimo priemones ar pareigos
         nurodyti terminus, per kuriuos galima jomis pasinaudoti.

      (žr. 32 punktą)
      Nuoroda: 2007 m. lapkričio 27 d. Teisingumo Teismo nutarties Diy‑Mar Insaat Sanayi ve Ticaret ir Akar prieš Komisiją, C‑163/07 P, Rink. p. I‑10125, 41 punktas ir jame nurodyta teismų praktika.

      3.      Kalbant apie ieškinio pareiškimo terminus, pateisinamos klaidos sąvoka turi būti aiškinama siaurai ir gali būti taikoma tik
         ypatingomis aplinkybėmis, kuriomis vien tik ar didžiąja dalimi dėl paties atitinkamos institucijos elgesio teisės subjektas,
         kuris yra sąžiningas ir rodo tokį rūpestingą elgesį, kurio reikalaujama iš pakankamai informuoto asmens, padaro pateisinamą
         klaidą. Taip nėra administracijos laiško, kuriame paminėjus galimybę suinteresuotajam asmeniui pateikti skundą nėra nurodyta,
         dėl kokio akto jis turi būti pateikiamas, atveju.

      (žr. 33 ir 34 punktus)
      Nuoroda: 2007 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Pelle ir Konrad prieš Tarybą ir Komisiją, T‑8/95 ir T‑9/95, Rink. p. I‑4117, 93 punktas ir jame nurodyta teismų praktika.

      4.      Sprendimas, kuriame suinteresuotojo asmens prašymu administracija sutinka pakeisti jo kilmės vietą ir nurodo kitą miestą nei
         tas, kuris įvardytas kaip jo įdarbinimo vieta, neturi jokios įtakos klausimui, ar jis turi teisę į ekspatriacijos išmoką,
         todėl juo remiantis neatnaujinamas skundo dėl ankstesnio sprendimo nesuteikti šios išmokos pateikimo terminas. Iš tiesų nustatant
         pareigūno kilmės vietą ir suteikiant ekspatriacijos išmoką siekiami skirtingi tikslai ir patenkinami skirtingi interesai.
         Taigi, nors suteikiant ekspatriacijos išmoką taikoma sąlyga neturėti nuolatinės gyvenamosios ar paskirtos pagrindinės profesinės
         veiklos vietos Europos valstybės teritorijoje per referencinį laikotarpį, Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 7 straipsnio
         3 dalies pirmoje pastraipoje įtvirtinta kilmės vietos sąvoka yra techninė sąvoka, vartojama nustatyti tam tikras pareigūnų
         finansines teises, todėl jo kilmės vieta neturi būti painiojama su vieta, kur jis prieš įdarbinimą nuolat gyveno ir vykdė
         profesinę veiklą.

      (žr. 37–42 punktus)
      Nuoroda: 1985 m. gegužės 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo De Angelis prieš Komisiją, 144/84, Rink. p. 1301, 13 punktas; 1993 m. rugsėjo 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Magdalena Fernández prieš Komisiją, T‑90/92, Rink. p. II‑971, 26 ir 30 punktai bei juose nurodyta teismų praktika.

      5.      Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
         išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Reikalavimuose pateiktas prašymas priimti sprendimą dėl bylinėjimosi išlaidų
         negali būti laikomas prašymu priteisti iš bylą pralaimėjusios šalies bylinėjimosi išlaidas.

      (žr. 48 punktą)
      Nuoroda: 1992 m. birželio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Lestelle prieš Komisiją, C‑30/91 P, Rink. p. I‑3755, 38 punktas.


1994 m. spalio 6 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Tetra Pak International SA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Konkurencija - Bauda. # Byla T-83/91.


1992 m. kovo 10 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Sharp Corporation prieš Europos Bendrijų Tarybą. # Byla C-179/87.


title: 2009 m. rugsėjo 24 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Ispanijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 2006/70/EB - Valstybės tarnautojai ir politikai - Pinigų plovimas- Nevisiškas perkėlimas. # Byla C-504/08.

text:
      2009 m. rugsėjo 24 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas Komisija prieš Ispaniją
      (Byla C‑504/08)
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Direktyva 2006/70/EB – Valstybės tarnautojai ir politikai – Pinigų plovimas – Nevisiškas perkėlimas“
      Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Teisingumo Teismo atliekamas pagrįstumo nagrinėjimas – Padėtis, į kurią reikia atsižvelgti – Padėtis pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje (EB 226 straipsnis) (žr. 6 punktą)
      Dalykas

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Nuostatų, būtinų įgyvendinti 2006 m. rugpjūčio 1 d. Komisijos direktyvą 2006/70/EB,
                  nustatančią Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/60/EB įgyvendinimo priemones, susijusias su politikoje dalyvaujančių
                  asmenų apibrėžimu, ir supaprastinto deramo klientų tikrinimo procedūroms taikomus techninius kriterijus bei išimtis, suteikiamas
                  dėl to, kad finansine veikla verčiamasi retai arba labai ribotai (OL L 214, p. 29), nepriėmimas per nustatytą terminą.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Per nustatytą terminą nepriėmusi įstatymų ir kitų teisės aktų, būtinų įgyvendinti 2006 m. rugpjūčio 1 d. Komisijos direktyvą
                     2006/70/EB, nustatančią Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/60/EB įgyvendinimo priemones, susijusias su „politikoje
                     dalyvaujančių asmenų“ apibrėžimu, ir supaprastinto deramo klientų tikrinimo procedūroms taikomus techninius kriterijus bei
                     išimtis, suteikiamas dėl to, kad finansine veikla verčiamasi retai arba labai ribotai, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų
                     pagal šios direktyvos 5 straipsnį.

                  2.

                  	Ispanijos Karalystė padengia bylinėjimosi išlaidas.


2012 m. lapkričio 28 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#Erika Bauer ir Alva Management GmbH prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui).#Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo – „Daxon“ paraiška – Ankstesnis žodinis Bendrijos prekių ženklas DALTON – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas.#Byla T‑29/12.


title: 2012 m. spalio 18 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Punch Graphix Prepress Belgium NV prieš Belgische Staat.#Hof van beroep te Gent prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Priimtinumas – Nacionalinėje teisėje pateikta nuoroda į Sąjungos teisę – Direktyva 90/435/EEB – Direktyva 90/434/EEB – Dvigubo ekonominio apmokestinimo prevencija – Išimtis – Dukterinės bendrovės likvidavimas vykstant susijungimui – Pelno paskirstymas – „Likvidavimo“ sąvoka.#Byla C‑371/11.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. spalio 18 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Priimtinumas — Nacionalinėje teisėje pateikta nuoroda į Sąjungos teisę — Direktyva 90/435/EEB — Direktyva 90/434/EEB — Dvigubo ekonominio apmokestinimo prevencija — Išimtis — Dukterinės bendrovės likvidavimas vykstant susijungimui — Pelno paskirstymas — „Likvidavimo“ sąvoka“
      Byloje C-371/11
      dėl Hof van beroep te Gent (Belgija) 2011 m. birželio 28 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2011 m. liepos 13 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Punch Graphix PreprESS Belgium NV

      prieš

         Belgische Staat

      TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
      kurį sudaro septintosios kolegijos pirmininkas J. Malenovský, teisėjai T. von Danwitz (pranešėjas) ir D. Šváby,
      generalinė advokatė E. Sharpston,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Punch Graphix PreprESS Belgium NV, atstovaujamos advocaat J. Dumon,

               —

               Belgijos vyriausybės, atstovaujamos J.-C. Halleux ir M. Jacobs,

               —

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir K. Petersen,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos W. Mölls ir W. Roels,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1990 m. liepos 23 d. Tarybos direktyvos 90/435/EEB dėl bendrosios mokesčių sistemos, taikomos įvairių valstybių narių patronuojančioms ir dukterinėms bendrovėms (OL L 225, p. 6; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 147), iš dalies pakeistos 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos direktyva 2006/98/EB (OL L 363, p. 129, toliau – Direktyva 90/435), 4 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Punch Graphix PreprESS Belgium NV (toliau – Punch Graphix) ir Belgische Staat (Belgijos valstybės) dėl Punch Graphix pelno, gauto per susijungimą perimant, kai Strobbe Graphics NV (toliau – Strobbe Graphics), vėliau tapusi Punch Graphix, perėmė bendroves Advantra Belgium NV (toliau – Advantra Belgium) ir Strobbe NV (toliau – Strobbe), apmokestinimo.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisės aktai

      Direktyva 90/435

               3

               Direktyvos 90/435 pirmoje, trečioje ir ketvirtoje konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
               „kadangi tam, kad Bendrijoje būtų sukurtos analogiškos vidaus rinkai sąlygos ir kad būtų užtikrintas bendrosios rinkos sukūrimas bei efektyvus jos veikimas, gali būti reikalinga grupuoti įvairių valstybių narių įmones; kadangi šių operacijų neturėtų apsunkinti apribojimai, kliūtys ar suvaržymai, atsirandantys, visų pirma, dėl valstybių narių mokesčių nuostatų; <…>
               <...>
               kadangi įvairių valstybių narių mokesčių nuostatos, reglamentuojančios [skirtingų valstybių narių] patronuojančių ir dukterinių įmonių santykius, yra labai skirtingos ir paprastai yra mažiau palankios nei nuostatos, taikomos tos pačios valstybės narės patronuojančioms ir dukterinėms įmonėms; kadangi dėl to skirtingų valstybių narių įmonių bendradarbiavimo sąlygos yra mažiau palankios nei tos pačios valstybės narės įmonių bendradarbiavimo sąlygos; kadangi tam, kad būtų lengviau grupuoti įmones, būtina šią kliūtį pašalinti sukuriant bendrąją sistemą;
               kadangi, kai patronuojanti įmonė dėl savo ryšių su savo dukterine įmone, gauna paskirstyto pelno dalį, patronuojančios įmonės valstybė narė privalo:

                        —

                        arba tokio pelno neapmokestinti,

                        —

                        arba tokį pelną apmokestinti, suteikdama teisę patronuojančiai įmonei atimti iš priklausančio mokėti mokesčio sumos tą įmonių pelno mokesčio dalį, kurią nuo to pelno sumokėjo dukterinė įmonė.“

               4

               Šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Kai patronuojanti bendrovė ar jos nuolatinė buveinė [nuolatinis padalinys] dėl patronuojančios bendrovės ryšių su savo dukterine bendrove gauna paskirstytąjį pelną, išskyrus dukterinės bendrovės likvidavimo atvejį, patronuojančios bendrovės valstybė ir jos nuolatinės buveinės [nuolatinio padalinio] valstybė:

                        —

                        tokio pelno neapmokestina arba

                        —

                        tokį pelną apmokestina, suteikdama patronuojančiai bendrovei ir jos nuolatinei buveinei [nuolatiniam padaliniui] teisę atskaityti iš priklausančio mokėti mokesčio sumos tą bendrovių pelno mokesčio dalį, kurią nuo to pelno sumokėjo dukterinė bendrovė ir žemesnės grandies dukterinė bendrovė, laikantis nuostatos, kad kiekvienos grandies bendrovė ir jos žemesnės grandies dukterinė bendrovė atitinka 2 ir 3 straipsniuose numatytus reikalavimus, neviršijant atitinkamo priklausančio mokėti mokesčio sumos.“

               5

               Direktyvą 90/435 pakeitė 2011 m. lapkričio 30 d. Tarybos direktyva 2011/96/ES dėl bendrosios mokesčių sistemos, taikomos įvairių valstybių narių patronuojančioms ir dukterinėms bendrovėms (OL L 345, p. 8).

         Direktyva 90/434/EEB

               6

               1990 m. liepos 23 d. Tarybos direktyvos 90/434/EEB dėl bendros mokesčių sistemos, taikomos įvairių valstybių narių įmonių jungimui, skaidymui, daliniam skaidymui, turto perleidimui bei keitimuisi akcijomis ir SE arba SCE registruotos buveinės perkėlimui iš vienos valstybės narės į kitą (OL L 225, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 142), iš dalies pakeistos Direktyva 2006/98, (toliau – Direktyva 90/434), pirmoje konstatuojamojoje dalyje numatyta:
               „kadangi tam, kad Bendrijoje būtų sukurtos analogiškos vidaus rinkai sąlygos ir kad būtų užtikrintas bendrosios rinkos sukūrimas bei efektyvus jos veikimas, gali būti reikalingi įvairių valstybių narių įmonių jungimasis, skaidymas, turto perleidimas ir keitimasis akcijomis; kadangi šių operacijų neturėtų apsunkinti apribojimai, kliūtys ar suvaržymai, atsirandantys, visų pirma, dėl valstybių narių mokesčių nuostatų; <…>“

               7

               Pagal šios direktyvos 1 straipsnio a punktą:
               „Kiekviena valstybė narė šią direktyvą taiko:

                        a)

                        jungimui, skaidymui, daliniam skaidymui, turto perleidimui ir keitimuisi akcijomis, kuriuose dalyvauja dviejų ar daugiau valstybių narių įmonės.“

               8

               Direktyvos 90/434 2 straipsnyje nustatyta:
               „Šioje direktyvoje:

                        a)

                        „jungimasis“ – tai operacija, kuria:
                        <…>

                                 —

                                 įmonė, kuri baigia savo veiklą be likvidavimo procedūros, perleidžia visą savo turtą ir įsipareigojimus įmonei, kuri turi visus jos kapitalui atstovaujančius vertybinius popierius.“

               9

               Direktyvą 90/434 pakeitė 2009 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 2009/133/EB dėl bendros mokesčių sistemos, taikomos įvairių valstybių narių įmonių jungimui, skaidymui, daliniam skaidymui, turto perleidimui bei keitimuisi akcijomis ir SE arba SCE registruotos buveinės perkėlimui iš vienos valstybės narės į kitą (OL L 310, p. 34).

         Belgijos teisės aktai

               10

               Įmonių kodekso 671 straipsnyje nustatyta:
               „Susijungimas perimant yra sandoris, kai viena ar kelios bendrovės, baigusios veiklą jų nelikvidavus, visą savo turtą, teises ir įsipareigojimus perleidžia kitai bendrovei, o perimamos bendrovės akcijos paskirstomos perimančios bendrovės ar bendrovių akcininkams, prireikus primokant grynų pinigų sumą, kuri negali viršyti dešimtadalio paskirstytų akcijų nominalios vertės, o nesant nominalios vertės – buhalterinės akcijų vertės.“

               11

               1992 m. redakcijos Pajamų mokesčio kodekso (toliau – CIR 92) 208–210 straipsniuose nustatyta:
               „208 straipsnis
               Likviduojamos įmonės privalo toliau mokėti įmonių pelno mokestį <…>
               Jų pelnas apima ir dėl bendrovės turto paskirstymo atsiradusias ar nustatytas pajamas.
               209 straipsnis
               Tokiu atveju, kai bendrovės turtas paskirstomas dėl to, kad bendrovė baigia veiklą, ar dėl kitų priežasčių, teigiamas skirtumas tarp grynais, vertybiniais popieriais ar kita forma paskirstytų sumų ir iš naujo įvertintos įmokėto kapitalo vertės laikomas paskirstytais dividendais.
               210 straipsnis
               1.   208 ir 209 straipsniai taip pat taikomi:

                        1)

                        susijungimo perimant, susijungimo įkuriant naują bendrovę, skaidymo perimant, skaidymo įkuriant naują bendrovę, mišraus skaidymo arba susijungimui perimant prilyginamo sandorio atvejais;

                  <…>
               2.   1 dalyje nurodytais atvejais reali bendrovės turto vertė tą dieną, kai įvyko minėti sandoriai, prilyginama bendrovės turto paskirstymo atveju paskirstytai sumai.
               <…>“

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               12

               2001 m. įvyko tylusis bendrovių Advantra Belgium, Strobbe ir Strobbe Graphics, kurių buveinės buvo Belgijoje, susijungimas. Iki tol Strobbe Graphics priklausė 100 % kitų dviejų nurodytų bendrovių akcijų. Tai buvo susijungimas perimant, kaip jis suprantamas pagal Įmonių kodekso 671 straipsnį, kai Advantra Belgium ir Strobbe baigė veiklą jų nelikvidavus, o visas jų turtas perėjo Strobbe Graphics, kuri vėliau tapo Punch Graphix.

               13

                  Punch Graphix, kaip perimanti bendrovė, gavo 10669985,69 EUR susijungimo pajamų. 95 % šios sumos, t. y. 10136486,41 EUR, iš principo buvo galima atskaityti iš apmokestinamo pelno kaip „galutinai apmokestintas pajamas“. Tačiau 2002 m. Punch Graphix apmokestinamas pelnas buvo tik 8206489,70 EUR, taigi dėl atsiradusio skirtumo 2002 m. atskaita nebuvo galima.

               14

               2003 m. mokestinių metų mokesčių deklaracijoje Punch Graphix nepasinaudojo „galutinai apmokestintų pajamų“ atskaita, kurią galima perkelti.

               15

               2007 m. spalio 19 d.Punch Graphix pateikė prašymą ex officio atleisti ją nuo mokesčio dėl dvigubo apmokestinimo. Šiuo klausimu ji tvirtino, kad ribojant „galutinai apmokestintų pajamų“ atskaitą suma, kuri tais metais, kai gautos susijungimo pajamos, sudarė teigiamą pelną, pažeidžiama Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 dalis. Ji paprašė 911426,85 EUR nepanaudotų „galutinai apmokestintų pajamų“ perkelti į 2002 ataskaitinius metus, į kuriuos atsižvelgiama 2003 mokestiniais metais.

               16

               2008 m. gegužės 8 d. sprendimu mokesčių administratorius atmetė šį prašymą ex officio atleisti nuo mokesčio.

               17

               2008 m. rugpjūčio 5 d.Punch Graphix pareiškė ieškinį Rechtbank van eerste aanleg te Brugge.

               18

               2009 m. spalio 28 d. sprendimu Rechtbank van eerste aanleg te Brugge atmetė Punch Graphix ieškinį. Nors šis teismas sutiko su Punch Graphix nuomone, kad Belgijos teisės normos, susijusios su „galutinai apmokestintomis pajamomis“, iš principo prieštarauja Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 daliai, nes pagal jas neleidžiama perkelti nepanaudotos „galutinai apmokestintų pajamų“ atskaitos į kitus mokestinius metus, jis atmetė Punch Graphix prašymą nusprendęs, kad šioje byloje nagrinėjamos susijungimo pajamos priskiriamos toje nuostatoje numatytai išimčiai, nes šis atvejis pirmiausia susijęs su dukterinės bendrovės „likvidavimu“.

               19

               Dėl šio sprendimo Punch Graphix pateikė apeliacinį skundą Hof van beroep te Gent.

               20

               Anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, mokesčių administratorius pripažįsta, kad Belgijos teisės normomis, susijusiomis su „galutinai apmokestintų pajamų“ atskaita, pažeidžiama Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 dalis tiek, kiek pagal jas neleidžiama perkelti į kitus ataskaitinius metus „galutinai apmokestintų pajamų“ atskaitos sumos, kuri liko nepanaudota dėl to, kad apmokestinamasis pelnas buvo nepakankamas. Teismas taip pat konstatuoja, kad bylos šalys ginčijasi dėl to, ar nagrinėjamas susijungimas laikytinas „likvidavimu“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 dalį.

               21

               Nacionalinis teismas teigia, kad esminis klausimas šioje byloje yra toks: ar nacionalinės mokesčių institucijos, aiškindamos Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 dalies, konkrečiau kalbant, joje numatytos išimties taikymo sritį, gali remtis vidaus teisės nuostata, konkrečiau kalbant, vienodo traktavimo sąlyga (taigi – fikcija), ir savaip aiškinti Sąjungos teisės nuostatą. Kadangi pagal CIR 92 208 ir 210 straipsnius susijungimas perimant prilyginamas dukterinės bendrovės likvidavimui, Belgijos taikoma schema kliudo tokiam sandoriui taikyti Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 dalyje numatytą taisyklę.

               22

               Šiomis aplinkybėmis Hof van beroep te Gent nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
               „Ar nacionalinės mokesčių institucijos gali netaikyti Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 dalies dėl joje įtvirtintos nuostatos, pagal kurią straipsnis netaikomas dukterinės bendrovės likvidavimui, remdamosi vidaus teisės nuostata (šiuo atveju [CIR 92] 210 straipsniu), kurioje susijungimas perimant, kai dukterinė bendrovė faktiškai nelikviduojama, prilyginamas susijungimui, kai dukterinė bendrovė likviduojama?“

         Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo

               23

               Prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumą ginčija Vokietijos vyriausybė; ji tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas sandoris yra vien vidaus situacija, susijusi tik su Belgijos bendrovėmis, todėl nereglamentuojama Direktyva 90/435, nes ši direktyva taikoma tik bendradarbiaujant skirtingų valstybių narių bendrovėms.

               24

               Anot šios vyriausybės, juo labiau negalima teigti, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą priimtinas, remiantis Teisingumo Teismo praktika, susijusia su nacionalinėje teisėje pateikiamomis nuorodomis į Sąjungos teisės nuostatas susiklosčius vidaus situacijoms. Pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nekonstatavo, kad Belgijos teisėje pateikta nuoroda į Direktyvą 90/435. Antra, Direktyva 90/435 nesiekiama reglamentuoti su mokesčiais susijusių susijungimo pasekmių, nes šis aspektas reglamentuojamas tik Direktyvoje 90/434. Taigi Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 dalyje įtvirtintos taisyklės taikymo srities, pateikiant nuorodą nacionalinėje teisėje, negalima išplėsti ir jos taikyti esant situacijai, kuri reglamentuojama ne šia nuostata, o pagal Sąjungos teisę – Direktyva 90/434.

               25

               Akivaizdu, kad pagrindinė byla susijusi su vidaus teisės nuostata, taikoma esant vien vidaus situacijai, o Direktyva 90/435 taikoma paskirstant pelną, kurį vienos valstybės bendrovės gauna iš kitose valstybėse narėse esančių dukterinių bendrovių (žr. 2009 m. vasario 12 d. Sprendimo Cobelfret, C-138/07, Rink. p. I-731, 20 punktą).

               26

               Tačiau iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, pirma, abi pagrindinės bylos šalys daro prielaidą, jog Belgijos teisėje, kiek tai susiję su „galutinai apmokestintų pajamų“ schema, pateikiama nuoroda į Direktyvą 90/435, tai irgi patvirtino Belgijos vyriausybė Teisingumo Teismui pateiktose rašytinėse pastabose. Be to, nuorodos į Direktyvą 90/435 egzistavimą Belgijos teisėje ir prašymo priimti prejudicinį sprendimą, pateikto remiantis šia nuoroda, priimtinumą Teisingumo Teismas jau yra pripažinęs savo praktikoje, pastarąjį kartą 2009 m. birželio 4 d. Nutartyje KBC Bank ir Beleggen, Risicokapitaal, Beheer (C-439/07 ir C-499/07, Rink. p. I-4409, 58 ir 59 punktai).

               27

               Antra, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad jeigu nacionalinės teisės aktuose vien vidaus situacijoms numatyti sprendimai atitinka numatytuosius Sąjungos teisėje, remiantis SESV 267 straipsnyje numatytu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo teisminių funkcijų atskyrimu, vertinti tikslią šios nuorodos į Sąjungos teisę apimtį turi išimtinai nacionalinis teismas, nes Teisingumo Teismo kompetencijai priklauso nagrinėti tik Sąjungos teisės nuostatas (minėtos Nutarties KBC Bank ir Beleggen, Risicokapitaal, Beheer 59 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               28

               Taigi negalima ginčyti prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo remiantis prielaida, kad Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 dalis ratione materiae netaikoma tokiai situacijai, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, nes ji iš principo reglamentuojama Direktyvoje 90/434.

               29

               Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad reikia atsakyti į prejudicinį klausimą.

         Dėl prejudicinio klausimo

               30

               Pateiktu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori išsiaiškinti, ar Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „likvidavimas“ turi būti aiškinama taip, kad bendrovės panaikinimas per susijungimą perimant laikytinas likvidavimu.

               31

               Toks klausimas kilo dėl to, kad Belgijos įstatymuose toks sandoris prilyginamas dukterinės bendrovės likvidavimui. Anot Belgische Staat, Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 dalyje numatyta bendroji taisyklė, t. y. pareiga išvengti paskirstyto pelno dvigubo ekonominio apmokestinimo, netaikoma dėl išimties, susijusios su paskirstytu pelnu „dukterinės bendrovės likvidavimo atveju“.

               32

               Norint atsakyti į šį klausimą konstatuotina, kad Direktyvoje 90/435 neapibrėžta sąvoka „likvidavimas“.

               33

               Pagal Direktyvos 90/434 2 straipsnio a punkto trečią įtrauką „jungimasis“ yra „operacija, kuria įmonė, kuri baigia savo veiklą be likvidavimo procedūros, perleidžia visą savo turtą ir įsipareigojimus įmonei, kuri turi visus jos kapitalui atstovaujančius vertybinius popierius“.

               34

               Tiesa, šis „jungimosi“ apibrėžimas įtvirtintas Direktyvoje 90/434, o ne Direktyvoje 90/435. Tačiau ši aplinkybė nedraudžia atsižvelgti į šį apibrėžimą aiškinant sąvoką „likvidavimas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 dalį.

               35

               Primintina, kad pasiūlymą dėl Direktyvos 90/435 Europos Komisija pateikė tą pačią dieną kaip ir dėl Direktyvos 90/434, kad abi šias direktyvas Europos Sąjungos Taryba priėmė tą pačią dieną ir kad jos turėjo būti perkeltos kartu. Be to, vertinant materialiniu aspektu, kaip matyti iš šių direktyvų pirmos konstatuojamosios dalies, jų tikslas toks pats: panaikinti operacijų, kurioms taikomos šios direktyvos, t. y. skirtingų valstybių narių patronuojančių ir dukterinių bendrovių bendradarbiavimui pagal Direktyvą 90/435 bei jungimui, skaidymui ir turto perleidimui pagal Direktyvą 90/434, apribojimus, kliūtis ar suvaržymus, atsirandančius dėl valstybių narių mokesčių nuostatų. Taigi šios direktyvos, kuriomis reglamentuojamos skirtingos bendrovių tarptautinio bendradarbiavimo formos, teisės aktų leidėjo požiūriu, sudaro visumą ir viena kitą papildo.

               36

               Taigi minėtas sąvokos „jungimasis“ apibrėžimas, pateiktas Direktyvos 90/434 2 straipsnio a punkto trečioje įtraukoje, taip pat svarbus aiškinant sąvoką „likvidavimas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 dalį, nes bendrovės veiklos nutraukimas per susijungimą perimant nelaikytinas „likvidavimu“ pagal šią nuostatą.

               37

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 90/435 4 straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „likvidavimas“ turi būti aiškinama taip, kad bendrovės veiklos nutraukimas per susijungimą perimant nelaikytinas likvidavimu.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               38

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

                     1990 m. liepos 23 d. Tarybos direktyvos 90/435/EEB dėl bendrosios mokesčių sistemos, taikomos įvairių valstybių narių patronuojančioms ir dukterinėms bendrovėms, iš dalies pakeistos 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos direktyva 2006/98/EB, 4 straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „likvidavimas“ turi būti aiškinama taip, kad bendrovės veiklos nutraukimas per susijungimą perimant nelaikytinas likvidavimu.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: olandų.


2001 m. liepos 12 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Ordine degli Architetti delle province di Milano e Lodi, Piero De Amicis, Consiglio Nazionale degli Architetti ir Leopoldo Freyrie prieš Comune di Milano, dalyvaujant Pirelli SpA, Milano Centrale Servizi SpA ir Fondazione Teatro alla Scala. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Italija. # Direktyva 93/37/EEB. # Byla C-399/98.