title: 2010 m. lapkričio 25 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Europos Komisija prieš Italijos Respubliką.#Teisės aktų derinimas - Kakavos ir šokolado produktai - Ženklinimas - Žodžio "grynasis" arba žodžių junginio "grynasis šokoladas" papildomas įrašymas ženklinant tam tikrus produktus.#Byla C-47/09.

text:
      Byla C-47/09
      Europos Komisija
      prieš
      Italijos Respubliką
      „Teisės aktų derinimas – Kakavos ir šokolado produktai – Ženklinimas – Žodžio „grynasis“ arba žodžių junginio „grynasis šokoladas“ įrašymas ženklinant tam tikrus produktus“
      Sprendimo santrauka
      Teisės aktų derinimas – Maisto produktų ženklinimas ir pateikimas – Direktyvos 79/112, 2000/13 ir 2000/36 – Kakavos ir šokolado
            produktai
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punktas ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/36
            3 straipsnio 1 ir 5 dalys; Tarybos direktyva 79/112)
      Valstybė narė, kurios teisės aktuose numatyta galimybė pavadinimą, kuriuo parduodami šokolado produktai, neturintys kitokių
         nei kakavos sviestas augalinių riebalų, papildyti būdvardžiu „grynasis“, nevykdo įsipareigojimų pagal Direktyvos 2000/36 dėl
         žmonėms vartoti skirtų kakavos ir šokolado produktų 3 straipsnio 1 dalies, Direktyvos 2000/13 dėl valstybių narių įstatymų,
         reglamentuojančių maisto produktų ženklinimą, pateikimą ir reklamavimą, derinimo 2 straipsnio 1 dalies a punkto ir Direktyvos 2000/36
         3 straipsnio 5 dalies nuostatas.

      Iš tikrųjų Direktyva 2000/36 pavadinimai, kuriais parduodami šokolado produktai, visiškai suderinami ir Bendrijos teisės aktų
         leidėjas numatė, kad naudojant pakaitinius augalinius riebalus reikalaujama ne vartoti skirtingus šių produktų pavadinimus,
         o ženklinant nurodyti papildomą informaciją. Kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų naudojimas kakavos ir šokolado produktuose,
         jei laikomasi pagal minėtą direktyvą reikalaujamų minimalių sudedamųjų dalių kiekių, negali iš esmės pakeisti šių produktų
         tiek, kad jie virstų kitais produktais. Kad vartotojams būtų užtikrinta tiksli informacija, pakanka kitoje ženklinimo vietoje
         pateikti neutralią ir objektyvią nuorodą, kuri vartotojus informuotų, jog produkte nėra kitų nei kakavos sviestas augalinių
         riebalų.

      (žr. 29, 32, 39, 41, 45 ir 49 punktus bei rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. lapkričio 25 d.(*)

      „Teisės aktų derinimas – Kakavos ir šokolado produktai – Ženklinimas – Žodžio „grynasis“ arba žodžių junginio „grynasis šokoladas“ įrašymas ženklinant tam tikrus produktus“
      Byloje C‑47/09
      dėl 2009 m. sausio 30 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
      Europos Komisija, atstovaujama F. Clotuche-Duvieusart ir D. Nardi, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      ieškovė,
      prieš
      Italijos Respubliką, atstovaujamą G. Palmeri, padedamą avvocato dello Stato P. Gentili, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      atsakovę,
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Tizzano, teisėjai J.‑J. Kasel, M. Ilešič, E. Levits ir M. Berger (pranešėja),
      generalinis advokatas Y. Bot,
      posėdžio sekretorė L. Hewlett, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. birželio 10 d. posėdžiui,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad numačiusi galimybę ženklinant šokolado produktus,
         kurių sudėtyje nėra kitokių nei kakavos sviestas augalinių riebalų, papildomai nurodyti būdvardį „grynasis“ arba žodžius „grynasis
         šokoladas“, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal, pirma, 2000 m. birželio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos
         direktyvos 2000/36/EB dėl žmonėms vartoti skirtų kakavos ir šokolado produktų (OL L 197, p. 19; 2004 m. specialusis leidimas
         lietuvių k., 13 sk., 25 t., p. 431) 3 straipsnio 5 dalį ir, antra, pagal Direktyvos 2000/36/EB 3 straipsnio kartu su 2000 m.
         kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/13/EB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių maisto produktų
         ženklinimą, pateikimą ir reklamavimą, derinimo (OL L 109, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 5 t., p. 75)
         2 straipsnio 1 dalies a punkto nuostatas.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisė
      2        Kakavos ir šokolado produktų ženklinimas reglamentuojamas horizontaliai taikoma Direktyva 2000/13 ir vertikaliai arba sektoriui
         taikoma Direktyva 2000/36, kuri Direktyvos 2000/13 atžvilgiu yra lex specialis.

       Direktyva 2000/36
      3        Direktyva 2000/36 siekiama, pirma, nustatyti bendras taisykles, kurios reglamentuotų kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų
         dėjimą į kakavos ir šokolado produktus ir, antra, suderinti prekių pavadinimus.

      4        Su kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų naudojimu susijusios Direktyvos 2000/36 5, 6, 9 ir 10 konstatuojamosios dalys
         suformuluotos taip:

      „5)       Tam tikrose valstybėse narėse į šokolado produktus leidžiama dėti ne daugiau kaip 5 % kitų nei kakavos sviestas augalinių
         riebalų.

      6)       Visose valstybėse narėse turėtų būti leidžiama dėti į šokolado produktus ne daugiau kaip 5 % kitų nei kakavos sviestas augalinių
         riebalų, ir šie augaliniai riebalai turėtų būti kakavos sviesto ekvivalentai, atitinkantys apibrėžtus techninius ir mokslinius
         rodiklius.

      <...>
      9)       Jeigu šokolado produktuose yra kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų, vartotojams turi būti užtikrinta tiksli, neutrali
         ir objektyvi informacija, kuri pateikiama papildomai prie sudedamųjų dalių sąrašo.

      10)       Kita vertus, Direktyva 79/112/EEB nedraudžia nurodyti [etiketėje], kad į šokolado produktus nebuvo įdėta kitų nei kakavos
         sviestas augalinių riebalų, tačiau ši informacija turi būti tiksli, neutrali, objektyvi ir neklaidinanti vartotojo.

      5        Su prekių pavadinimais susijusi Direktyvos 2000/36 7 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:

      „Vidaus rinkos vientisumui užtikrinti, visi šokolado produktai, kuriems taikoma ši direktyva, gali judėti Bendrijos vidaus
         rinkoje tik šios direktyvos I priede nurodytais prekių pavadinimais.“

      6        Minėtos direktyvos 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:

      „1.      II priede apibūdintų ir išvardytų kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų gali būti dedama į šokolado produktus, apibrėžtus
         I priedo A dalies 3, 4, 5, 6, 8 ir 9 punktuose. Jų kiekis negali sumažinti šiems produktams būtino minimalaus kakavos sviesto
         ar kakavos sausųjų medžiagų kiekio ir negali sudaryti daugiau kaip 5 % bendrosios gatavo produkto masės, paskaičiuotos atėmus
         kitų valgomųjų priedų, naudojamų laikantis I priedo B dalies nuostatų, masę.

      2.      Šokolado produktais, turinčiais pagal 1 dalį kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų, gali būti prekiaujama visų valstybių
         narių teritorijose, su sąlyga kad, kaip nurodyta 3 straipsnyje, [jų etiketėje] papildomai turi būti aiškus ir gerai įskaitomas
         prierašas: „Produktas su kakavos sviestu ir kitais augaliniais riebalais“. Šis prierašas turi būti toje pačioje vietoje kaip
         ir sudedamųjų dalių sąrašas, tačiau aiškiai atskirtas nuo šio sąrašo, įrašytas tokio pat didumo ir ryškumo raidėmis kaip ir
         prekės pavadinimas [įrašytas bent jau to paties dydžio ir paryškinto šrifto raidėmis šalia prekės pavadinimo]; nepaisant šio
         reikalavimo, prekės pavadinimas gali būti dar ir kitoje etiketės vietoje.

      7        Direktyvos 2000/36 3 straipsnyje numatyta:

      „Direktyva 79/112/EEB taikoma I priede apibrėžtiems produktams, laikantis šių sąlygų:
      1)      Prekių pavadinimais, surašytais I priede, galima vadinti ir jais žymėti prekiaujant tik tame priede aprašytais produktais.
      <...>
      5)      I priede apibrėžti prekių pavadinimai – „šokoladas“, „pieninis šokoladas“, „šokolado glaistas“ – gali būti papildyti informacija
         ar aprašais apie kokybės rodiklius, tik jeigu:

      –        šokolade kakavos sausųjų medžiagų yra ne mažiau kaip 43 %, iš jų kakavos sviesto – ne mažiau kaip 26 %,
      –        pieniniame šokolade kakavos sausųjų medžiagų yra ne mažiau kaip 30 %, o pieno sausųjų medžiagų ne mažiau kaip 18 %, gautų
         iš dalies ar visiškai dehidratuotų nenugriebto pieno, iš dalies ar visiškai nugriebto pieno, grietinėlės, sviesto ar pieno
         riebalų, iš jų pieno riebalų – ne mažiau kaip 4,5 %,

      –        šokolado glaiste kakavos sausųjų neriebalinių medžiagų yra ne mažiau kaip 16 %.“
      8        Direktyvos 2000/36 4 straipsnyje nustatyta:

      „Produktams, apibrėžtiems I priede, valstybės narės nepriima šioje direktyvoje nenumatytų nacionalinių nuostatų.“
       Direktyva 2000/13
      9        1978 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyva 79/112/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su galutiniam vartotojui skirtų
         maisto produktų ženklinimu etiketėmis, pateikimu ir reklama, suderinimo (OL L 33, 1979, p. 1) buvo panaikinta ir pakeista
         Direktyva 2000/13. Todėl nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į Direktyvą 2000/13.

      10      Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „1.      Ženklinimas ir ženklinimo būdai:
      a)      neturi iš esmės klaidinti pirkėjo, visų pirma dėl:
      i)      maisto produkto charakteristikų, ypač jo pobūdžio, tapatybės, savybių, sudėties, kiekio, tinkamumo vartoti trukmės, kilmės,
         pagaminimo būdo;

      ii)      maisto produktui priskirto poveikio arba savybių, kurių jis iš tikrųjų neturi;
      iii)      padarytos užuominos apie ypatingas maisto produkto charakteristikas, nors tokias charakteristikas turi visi panašūs maisto
         produktai;

      b)      ženklinimui neturi būti taikomos Bendrijos nuostatos, taikytinos natūraliam mineraliniam vandeniui ir specialios paskirties
         maisto produktams, ženklinant nė vienam maisto produktui neturi būti priskiriamos gydomosios ar profilaktinės savybės arba
         daroma nuoroda į jas.“

       Nacionalinė teisė
      11      2002 m. kovo 1 d. Įstatymo Nr. 39 dėl iš Italijos narystės Europos bendrijose kylančių įsipareigojimų įgyvendinimo nuostatų
         – 2001 m. Bendrijos įstatymas (GURI priedas, Nr. 72, 2002 m. kovo 26 d., toliau – Įstatymas Nr. 39/2002) 28 straipsnyje numatyta:

      „Direktyvos 2000/36/EB dėl žmonėms vartoti skirtų kakavos ir šokolado produktų įgyvendinimas
      2000 m. birželio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/36/EB dėl žmonėms vartoti skirtų kakavos ir šokolado produktų
         įgyvendinama vadovaujantis šiais principais ir gairėmis:

      a)      garantuojant, kad kakavos ir šokolado produktų ženklinimas ne tik užtikrina skaidrumą, bet ir jame pateikiama skirtinga nuoroda
         atsižvelgiant į tai, ar prekė buvo pagaminta su kitais nei kakavos sviestas augaliniais riebalais, ar vien su kakavos sviestu;
         pirmu atveju ženklinant turi būti nurodoma „šokoladas“, o antruoju – gali būti nurodoma „grynasis šokoladas“;

      b)      nustatyti tipinių produktų, kuriems gaminti naudojamas šokoladas be kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų, kokybės sertifikavimo
         mechanizmus.“

      12      2003 m. birželio 12 d. Įstatyminio dekreto Nr. 178, kuriuo įgyvendinama Direktyva 2000/36/EB dėl žmonėms vartoti skirtų kakavos
         ir šokolado produktų (GURI, Nr. 165, 2003 m. liepos 18 d., toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 178/2003) 6 straipsnyje nustatyta:

      „Prierašas „grynasis šokoladas“
      1.      Ženklinant I priedo 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 ir 10 punktuose nurodytus šokolado produktus, kuriuose nėra kitų nei kakavos sviestas
         augalinių riebalų, išskyrus įdarus, kuriuose nėra kakavos ar šokolado produktų, gali būti I priede numatytuose prekių pavadinimuose
         ar šalia tokių pavadinimų prie žodžio „šokoladas“ įrašytas žodis „grynasis“ arba prierašas „grynasis šokoladas“ gali būti
         kitoje etiketės vietoje.“

      13      Šio įstatyminio dekreto 7 straipsnio 8 dalyje numatyta:

      „Baudos
      Asmuo, kuris ženklindamas I priedo 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 ir 10 punktuose nurodytus produktus, kuriuose yra kitų nei kakavos
         sviestas augalinių riebalų, išskyrus įdarus be kakavos ar šokolado produktų, kartu su žodžiu „šokoladas“ naudoja žodį „grynasis“,
         baudžiamas administracine bauda nuo 3 000 iki 8 000 eurų.“

       Ikiteisminė procedūra
      14      2004 m. kovo 22 d. laišku Komisija atkreipė Italijos valdžios institucijų dėmesį į tai, kad Įstatymas Nr. 39/2002 ir Įstatyminis
         dekretas Nr. 178/2003 neatitinka direktyvų 2000/13 ir 2000/36. Italijos valdžios institucijos atsakė 2004 m. balandžio 23 d.
         Gamybos ministerijos raštu.

      15      Kadangi šis atsakymas Komisijos netenkino, ji pradėjo EB 226 straipsnyje numatytą procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo
         ir 2004 m. spalio 13 d. nusiuntė Italijos Respublikai oficialų pranešimą.

      16      Kadangi Italijos valdžios institucijos neatsakė, 2005 m. liepos 5 d. Komisija išsiuntė pagrįstą nuomonę, nurodydama šiai valstybei
         narei per du mėnesius nuo šios nuomonės gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.

      17      Italijos valdžios institucijos atsakė 2005 m. spalio 21 d. ir lapkričio 4 d. laiškais informuodamos apie savo ketinimą pakeisti
         Įstatyminio dekreto Nr. 178/2003 6 ir 7 straipsnius ir remdamosi tuo prašė užbaigti šią procedūrą.

      18      Konstatavusi, kad, nepaisant vėliau vykusio pasikeitimo laiškais, situacija liko nepasikeitusi, Komisija nusprendė pareikšti
         šį ieškinį.

       Dėl ieškinio
       Šalių argumentai
      19      Komisija teigia, kad numatant galimybę pagal Įstatymo Nr. 39/2002 28 straipsnio 1 dalį ir Įstatyminio dekreto Nr. 178/2003
         6 straipsnį ženklinant šokolado produktus, konkrečiau tariant, šio dekreto I priede produktams, kuriuose nėra kitų nei kakavos
         sviestas augalinių riebalų, numatytus prekių pavadinimus papildyti būdvardžiu „grynasis“ arba prierašu „grynasis šokoladas“,
         Italijos teisės aktuose įvedamas papildomas šokolado produktų pavadinimas, atsižvelgiant į tai, ar jie gali būti laikomi „gryni“,
         ar „negryni“. Šiuo išskyrimu iš esmės pažeidžiamos Direktyvos 2000/36 3 straipsnio 1 ir 5 dalys ir jis prieštarauja Teisingumo
         Teismo praktikai, pagal kurią buvo pripažinta, kad šokolado produktai, turintys iki 5 % tam tikrų augalinių riebalų, yra tapatūs
         (2003 m. sausio 16 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑14/00, Rink. p. I‑513, 87 punktas).

      20      Komisija primena, kad kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų naudojimas yra griežtai reglamentuojamas. Galima naudoti
         tik šešias medžiagas, kurių baigtinis sąrašas pateikiamas Direktyvos 2000/36 II priede ir kurios negali sudaryti daugiau kaip
         5 % bendrosios galutinio produkto masės. Be to, pagal šios direktyvos 9 konstatuojamojoje dalyje nustatytą reikalavimą turi
         būti užtikrinta tiksli, neutrali, objektyvi ir neklaidinanti vartotojo informacija apie produkte esančius augalinius riebalus.
         Todėl šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalyje numatoma, kad prierašas „produktas su kakavos sviestu ir kitais augaliniais riebalais“
         turi būti ne prekės pavadinime, o šalia. Bendrijos teisės aktų leidėjas numatė informuoti vartotoją apie kitų nei kakavos
         sviestas augalinių riebalų panaudojimą šokolado produktuose ženklinant, o ne naudojant skirtingą prekės pavadinimą.

      21      Komisija pažymi, jog dėl Italijos teisės aktuose nustatyto skirtumo paprastas vartotojas klaidinamas dvigubai. Ji mano, kad
         vartoti būdvardį „grynasis“ nėra tikslu, neutralu, objektyvu, todėl vartotojas klaidinamas.

      22      Pirmiausia žodis „grynasis“ automatiškai suteikia neigiamą prasmę produktui, kurio ženklinime šio prierašo nėra.

      23      Be to, tai, kad sukuriamos dvi šokolado produktų rūšys, kai pagal teisės aktus numatyta tik viena, klaidina vartotoją ir verčia
         jį galvoti, kad egzistuoja dvi šokolado rūšys.

      24      Galiausiai prierašu „grynasis šokoladas“ vartotojas nepakankamai aiškiai informuojamas apie tai, kad šiame šokolade nėra kitų
         augalinių riebalų, o tik kakavos sviestas.

      25      Italijos Respublika neginčija to, kad Direktyvos 2000/36 I priede nurodyti prekių pavadinimai yra privalomi ir išvardyti baigtiniame
         sąraše. Vis dėlto ji nurodo, kad ženklinant nurodomi ne tik prekių pavadinimai. Akivaizdu, kad valstybės narės gali nustatyti
         kitą ženklinant prekes galintį būti nurodytu prierašą, pirmiausia siekdamos, kad vartotojas būtų informuotas, jog nebuvo panaudoti
         jokie kiti riebalai, o tik kakavos sviestas. Vadinasi, ženklinant prekes galima įtraukti bet kokią informaciją, kuri neklaidina
         dėl pagal minėtąjį I priedą nurodytino prekių pavadinimo.

      26      Italijos teisės aktų leidėjas nenorėjo įvesti naujo prekių pavadinimo ar kokybės kriterijaus rodiklio, kuris būtų pagrįstas
         ne didesniu nei reikalaujamas minimalus kakavos kiekis, o vien kakavos sviesto panaudojimu. Būdvardis „grynasis“ nereiškia
         kokybės, o yra tik aprašomasis. Todėl jis tik nurodo aptariamo produkto sudėtį, o ne jo didesnę kokybę. Todėl, Italijos Respublikos
         nuomone, Įstatyminio dekreto Nr. 178/2003 6 straipsnis neprieštarauja Direktyvos 2000/36 3 straipsnio 1 ir 5 dalims.

      27      Italijos Respublika teigia, kad būdvardžio „grynasis“ prierašu siekiama informuoti, jog buvo panaudoti vieninteliai augaliniai
         riebalai – kakavos sviestas, o ne kiti. Šis tikslas paaiškina, kodėl prie prekės pavadinimo prirašius būdvardį „grynasis“,
         pavadinimas išlieka nepakitęs. Todėl negalima teigti, kad buvo įvestas naujas, Direktyvos 2000/36 I priede nenumatytas pavadinimas.

      28      Italijos Respublika nurodo, kad žodžių junginys „grynasis šokoladas“ yra vien aprašomasis, nes juo vartotojui tik perduodama
         informacija, kurią jis turi teisę žinoti pagal Direktyvos 2000/36 10 konstatuojamąją dalį ir Direktyvą 2000/13. Remdamasis
         šia informacija, vartotojas vėliau gali pats nuspręsti, kurį produktą norėtų pirkti. Tokiu atveju, kai vartotojas yra gerai
         informuotas, kad šokolado produktų sudėtyje, be kakavos sviesto, gali būti ir kitų augalinių riebalų, toks prierašas būtent
         suprantamas kaip informacija apie kitų augalinių riebalų panaudojimą arba ne.

       Teisingumo Teismo vertinimas
       Dėl kaltinimo įsipareigojimų pagal Direktyvos 2000/36 3 straipsnio 1 dalį ir Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punktą
         pažeidimu

      29      Dėl įsipareigojimų pagal Direktyvos 2000/36 3 straipsnio 1 dalį ir Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punktą neįvykdymo
         pirmiausia konstatuotina, kad, kaip pažymėjo Komisija, siekiant užtikrinti vidaus rinkos vientisumą Direktyvos 2000/36 3 straipsniu
         pavadinimai, kuriais parduodami žmonėms vartoti skirtų kakavos ir šokolado produktai, visiškai suderinami. Direktyvos 2000/36
         I priede nurodyti prekių pavadinimai pagal jos 3 straipsnio 1 dalį yra privalomi ir naudojami tik šiame priede nurodytiems
         produktams. Jie gali būti papildomi kokybiniais būdvardžiais tik laikantis Direktyvos 2000/36 3 straipsnio 5 dalyje nustatytų
         specialių sąlygų. Be to, šios direktyvos 4 straipsnyje numatyta, jog dėl produktų, apibrėžtų I priede, valstybės narės nepriima
         Direktyvoje 2000/36 nenumatytų nacionalinių nuostatų. Darytina išvada, kad šios direktyvos 3 straipsniu buvo visiškai suderinti
         pavadinimai, kuriais parduodami šokolado produktai, o Italijos Respublika neginčijo šios nuostatos imperatyvumo.

      30      Tai patvirtina ir istorinis šios direktyvos aiškinimas. 1973 m. liepos 24 d. Tarybos direktyvos 73/241/EEB dėl valstybių narių
         įstatymų, susijusių su žmonėms vartoti skirtais kakavos ir šokolado produktais, suderinimo (OL L 228, p. 23) septintoje konstatuojamojoje
         dalyje nurodoma, „kad tam tikrose valstybėse narėse leidžiama dėti į šokolado produktus kitų nei kakavos sviestas augalinių
         riebalų, ir šiuo leidimu jose dažnai pasinaudojama; kad vis dėlto šiuo metu negali būti priimtas sprendimas dėl šių riebalų
         naudojimo išplėtimo visoje Bendrijoje, nes iki šiol turimi ekonominiai ir techniniai duomenys neleidžia priimti galutinės
         pozicijos ir todėl, atsižvelgiant į ateities pokyčius, situacija turi būti išnagrinėta iš naujo“.

      31      Todėl dėl skirtingo reglamentavimo valstybėse narėse Bendrijos teisės aktų leidėjas Direktyvoje 73/241 negalėjo ją priimdamas
         nustatyti galutinės pozicijos dėl pasekmių pavadinimams ar ženklinimui, kurios turėtų atsirasti dėl kitų nei kakavos sviestas
         augalinių riebalų naudojimo šokolado produktuose. Vadinasi, kiek susiję su kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų naudojimu,
         Europos Sąjungos Taryba tik nustatė laikiną tvarką, kuri, vadovaujantis šios direktyvos 14 straipsnio 2 dalies a punktu, po
         trejų metų turėjo būti peržiūrėta.

      32      Bendrijos teisės aktų leidėjas Direktyvoje 2000/36 numatė, kad naudojant pakaitinius augalinius riebalus reikalaujama ne vartoti
         skirtingus šių produktų pavadinimus, o ženklinant nurodyti papildomą informaciją. Dėl šokolado produktų, turinčių kitų nei
         kakavos sviestas augalinių riebalų, Direktyvos 2000/36 2 straipsnyje, atsižvelgiant į jos 9 konstatuojamąją dalį, vartotojui
         užtikrinama tiksli, neutrali ir objektyvi informacija apie tam tikrą produktą, papildomai pateikiama prie jo sudedamųjų dalių
         sąrašo, nurodant prierašą „produktas su kakavos sviestu ir kitais augaliniais riebalais“.

      33      Šiuo klausimu, tačiau nenurodant reikalavimo naudoti specialų prierašą, Direktyvos 2000/36 10 konstatuojamoje dalyje įtvirtinama,
         jog ženklinant nedraudžiama nurodyti, kad nebuvo įdėta kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų, tačiau ši informacija
         turi būti tiksli, neutrali, objektyvi ir neklaidinti vartotojo.

      34      Vertinant Italijos teisės aktų atitiktį šioms pirmiau nurodytoms ir atsižvelgiant į jų kontekstą pateiktoms Direktyvos 2000/36
         nuostatoms, konstatuotina, pirma, kad Įstatyminio dekreto Nr. 178/2003 6 straipsnyje numatyta, jog ženklinant tam tikrus šokolado
         produktus, kuriuose nėra kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų, prekės pavadinime arba šalia jo prie žodžio „šokoladas“
         gali būti įrašytas žodis „grynasis“. Tačiau jei prie žodžio „šokoladas“ prirašius žodžius „pieninis“ arba „baltasis“ tai turi
         būti laikoma naujais prekių pavadinimais, tas pats galioja ir prirašius žodį „grynasis“.

      35      Konstatuotina, kad Direktyvoje 2000/36 nenumatytas nei prekės pavadinimas „grynasis šokoladas“, nei tai, kad tokį prekės pavadinimą
         gali įvesti nacionalinės teisės aktų leidėjas.

      36      Tokiomis sąlygomis, kadangi pagal Įstatyminio dekreto Nr. 178/2003 6 straipsnį leidžiama taip pakeisti prekių pavadinimus,
         jis prieštarauja privalomai ir išsamiai Direktyvos 2000/36 3 straipsnio 1 dalyje nustatytai ir pagal šios direktyvos 4 straipsnį
         apibrėžtai prekių pavadinimų sistemai.

      37      Antra, papildomai pažymėtina, kad, kaip nurodo Komisija, Italijos teisės aktų leidėjo įvesta dviguba pavadinimų sistema taip
         pat neatitinka Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punkte nustatytų reikalavimų, kad vartotojas turi gauti tikslią,
         neutralią ir objektyvią informaciją, kuri neturi jo klaidinti.

      38      Nors Italijos Respublika visiškai teisingai pažymėjo vartotojų teisę gauti tikslią informaciją, vis dėlto siekiant šio tikslo,
         netinka taip iš dalies pakeisti prekių pavadinimus, kaip antai nagrinėjamoje byloje.

      39      Iš tikrųjų primintina, jog Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad kitų nei kakavos sviestas riebalų naudojimas kakavos ir
         šokolado produktuose, jei laikomasi pagal Direktyvą 73/241, kuri dabar pakeista Direktyva 2000/36, reikalaujamų minimalių
         sudedamųjų dalių kiekių, negali iš esmės pakeisti šių produktų tiek, kad jie virstų kitais produktais (žr. 2003 m. sausio
         16 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑12/00, Rink. p. I‑459, 92 punktą bei minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 87 punktą).

      40      Iš šios teismo praktikos darytina išvada, kad kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų naudojimas neviršijant Direktyvos 2000/36
         2 straipsnio 1 dalyje nustatytų kiekių savaime nepakeičia šių produktų tiek, kad būtų pagrįsta jiems suteikti skirtingus prekių
         pavadinimus.

      41      Kad vartotojui būtų užtikrinta tiksli informacija, pakanka kitoje ženklinimo vietoje pateikti neutralią ir objektyvią nuorodą,
         kuri vartotojus informuotų, jog prekėje nėra kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų
         Komisija prieš Ispaniją 93 punktą bei Komisija prieš Italiją 88 punktą).

      42      Vadinasi, net jei pagal Italijos teisės aktus būdvardžio „grynasis“ naudojimas nėra privalomas, leidimas įvesti skirtingus
         nei Direktyvoje 2000/36 numatytus prekių pavadinimus leidžia daryti prielaidą, kad skiriasi pagrindinės atitinkamų produktų
         savybės.

      43      Todėl, kadangi Įstatyminio dekreto Nr. 178/2003 6 straipsnio nuostata leidžia palikti dvi prekių pavadinimų kategorijas, iš
         esmės žyminčių tą patį produktą, ji gali suklaidinti vartotojus ir pažeisti jų teisę į tikslią, neutralią ir objektyvią informaciją.

      44      Todėl remiantis tuo, kas pasakyta, darytina išvada, kad šiuo 6 straipsniu nesilaikoma Direktyvos 2000/36 3 straipsnio 1 dalies
         ir Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punkto reikalavimų. Tad pirmasis kaltinimas pagrįstas.

       Dėl kaltinimo įsipareigojimų pagal Direktyvos 2000/36 3 straipsnio 5 dalį pažeidimu
      45      Siekiant atsakyti į šį Komisijos pateiktą kaltinimą, reikia konstatuoti, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 29–36 punktuose,
         Direktyvos 2000/36 3 straipsniu kartu su jos 4 straipsniu buvo visiškai suderinti pavadinimai, kuriais parduodami šokolado
         produktai. Pagal šią privalomą ir išsamią sistemą, norint papildyti kokybiniais būdvardžiais, reikia laikytis šios direktyvos
         3 straipsnio 5 dalyje įtvirtintų specialių sąlygų.

      46      Reikia konstatuoti, kad nesilaikant šių sąlygų Įstatyminio dekreto Nr. 178/2003 6 straipsnyje numatyta galimybė tam tikrų
         šokolado produktų, taip pat ir nurodytų Direktyvos 2000/36 3 straipsnio 5 dalyje, pavadinimuose arba šalia jų prie žodžio
         „šokoladas“ įrašyti žodį „grynasis“ tada, kai šiuose produktuose nėra kitų nei kakavos sviestas augalinių riebalų.

      47      Darytina išvada, kad Įstatyminio dekreto Nr. 178/2003 6 straipsnis, leisdamas tokiu su kokybės kriterijumi susijusiu prierašu
         papildyti Direktyvos 2000/36 3 straipsnio 5 dalyje nurodytų produktų prekių pavadinimus, prieštarauja pastarajai nuostatai.

      48      Todėl antrąjį kaltinimą reikia pripažinti pagrįstu.

      49      Atsižvelgiant į visa, kas išdėstyta, reikia pripažinti, kad numačiusi galimybę pavadinimą, kuriuo parduodami šokolado produktai,
         kurių sudėtyje nėra kitokių nei kakavos sviestas augalinių riebalų, papildyti būdvardžiu „grynasis“, Italijos Respublika neįvykdė
         įsipareigojimų, pirma, pagal Direktyvos 2000/36 3 straipsnio 5 dalį ir, antra, pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies
         kartu su Direktyvos 2000/13 2 straipsnio 1 dalies a punktu nuostatas.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      50      Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
         šalis to reikalavo. Kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Italijos Respublikos, o pastaroji pralaimėjo
         bylą, ji turi jas padengti.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Numačiusi galimybę pavadinimą, kuriuo parduodami šokolado produktai, kurių sudėtyje nėra kitokių nei kakavos sviestas augalinių
            riebalų, papildyti būdvardžiu „grynasis“, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų, pirma, pagal 2000 m. birželio 23 d.
            Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/36/EB dėl žmonėms vartoti skirtų kakavos ir šokolado produktų 3 straipsnio 5 dalį
            ir, antra, pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies kartu su 2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos
            2000/13/EB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių maisto produktų ženklinimą, pateikimą ir reklamavimą, derinimo
            2 straipsnio 1 dalies a punktu nuostatas.
      2.      Priteisti iš Italijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: italų.


title: 1979 m. vasario 20 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Rewe-Zentral AG prieš Bundesmonopolverwaltung für Branntwein. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Hessisches Finanzgericht - Vokietija. # Byla 120/78.

text:
TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMAS1979 m. vasario 20 d.(*)„Kiekybiniams apribojimams lygiaverčio poveikio priemonės“Byloje 120/78,dėl Hessisches Finanzgericht
 (Hesse žemės Finansų teismas) pagal EEB sutarties 177 straipsnį
Teisingumo Teismui pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą dėl
EEB sutarties 30 ir 37 straipsnių išaiškinimo, atsižvelgiant į
Vokietijos alkoholio monopolio įstatymo 100 straipsnio 3 dalį,
 šio teismo nagrinėjamoje byloje tarpBendrovės Rewe-Zentral AG, turinčios buveinę Kelne,irBundesmonopolverwaltung für Branntwein (Federalinė alkoholio monopolio administracija),TEISINGUMO TEISMAS,kurį
 sudaro pirmininkas H. Kutscher, kolegijų pirmininkai
J. Mertens de Wilmars ir Mackenzie Stuart, teisėjai
A. M. Donner, P. Pescatore, M. Sorensen,
A. O’Keeffe, G. Bosco ir A. Touffait,generalinis advokatas F. Capotorti,kancleris A. Van Houtte,priima šįSprendimą1        1978 m.
 balandžio 28 d. Nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo gegužės
22 d., Hessisches Finanzgericht pagal EEB sutarties
177 straipsnį kreipėsi dėl prejudicinio sprendimo priėmimo,
pateikdamas du klausimus dėl EEB sutarties 30 ir 37 straipsnių
išaiškinimo, kad būtų galima nustatyti Vokietijos teisės akto dėl
alkoholinių gėrimų pardavimo nuostatos, kuria nustatoma minimali tūrinė
alkoholio koncentracija įvairių kategorijų alkoholio produktuose,
atitiktį Bendrijos teisei.2        Iš
 nutarties dėl kreipimosi matyti, kad ieškovė pagrindinėje byloje ketino
 importuoti „Cassis de Dijon“ siuntą, kurios kilmės šalis yra
Prancūzija, bei prekiauti Vokietijos Federacinėje Respublikoje.Ieškovė kreipėsi į Federalinę alkoholio monopolio administraciją (Bundesmonopolverwaltung)
 dėl leidimo šio produkto importui, tačiau administracija jai pranešė,
kad tūrinė alkoholio koncentracija šiame produkte yra nepakankama, todėl
 jis neatitinka būtinų reikalavimų, kad būtų galima prekiauti Vokietijos
 Federacinėje Respublikoje.3        Ši administracijos pozicija grindžiama Branntweinmonopolgesetz
 100 straipsniu ir jo pagrindu monopolio administracijos priimtomis
 taisyklėmis, nustatančiomis tam tikrų kategorijų likerių ir kitų
alkoholinių gėrimų minimalią tūrinę alkoholio koncentraciją
(1958 m. vasario 28 d. Verondnung uber den Mindestweingeistgehalt von Trinkbranntweinen, 1958 m. kovo 11 d. Bundesanzeiger Nr. 48).Pagal
 šias nuostatas prekybai vaisių likeriais, kaip antai „Cassis de Dijon“,
 nustatytas reikalavimas, kad minimali tūrinė alkoholio koncentracija
būtų 25 %, o nagrinėjamo produkto, kuriuo laisvai prekiaujama
Prancūzijoje, tūrinė alkoholio koncentracija yra 15–20 %.4        Ieškovės
 manymu, dėl to, kad pagal Vokietijos teisės aktą nustatyta minimali
tūrinė alkoholio koncentracija, gerai žinomi alkoholiniai gėrimai, kurių
 kilmės šalys yra kitos Bendrijos valstybės narės, negali būti
pardavinėjami Vokietijos Federacinėje Respublikoje; todėl tokia nuostata
 riboja laisvą prekių judėjimą tarp valstybių narių daugiau, nei
valstybėms narėms yra leidžiama nustatyti atitinkamomis prekybos
taisyklėmis.Ieškovės manymu, tai yra
kiekybiniam importo apribojimui lygiaverčio poveikio priemonė,
prieštaraujanti EEB sutarties 30 straipsniui.Be
 to, kadangi tai yra alkoholio monopolio kontrolei skirta priemonė,
ieškovės nuomone, taip pat pažeidžiamas ir 37 straipsnis, pagal
kurį valstybės narės laipsniškai pertvarko visas valstybines komercinio
pobūdžio monopolijas taip, kad užtikrintų, jog pereinamojo laikotarpio
pabaigoje nė vienas valstybių narių nacionalinis subjektas nebūtų
diskriminuojamas prekių pirkimo ir pardavimo sąlygų atžvilgiu.5        Sprendimui šioje byloje priimti Hessisches Finanzgericht pateikė Teisingumo Teismui du klausimus, kuriuos suformulavo taip:a)      Ar
 į kiekybiniams importo apribojimams lygiaverčio poveikio priemonių
sąvoką, pateikiamą EEB sutarties 30 straipsnyje, patenka minimalios
 tūrinės vyno alkoholio koncentracijos žmonėms vartoti skirtuose
alkoholiniuose gėrimuose nustatymas, numatytas Vokietijos alkoholio
monopolio įstatyme, dėl kurio tradicinės kitų valstybių narių prekės,
turinčios mažesnę tūrinę vyno alkoholio koncentraciją už nustatytąją,
negali būti išleistos į apyvartą Vokietijos Federacinėje Respublikoje?b)      Ar
 toks minimalios tūrinės vyno alkoholio koncentracijos nustatymas
patenka į EEB sutarties 37 straipsnyje įtvirtintą valstybių narių
nacionalinių subjektų diskriminavimo prekių pirkimo ir pardavimo sąlygų
atžvilgiu sąvoką?6        Nacionalinis
 teismas prašo išaiškinimo, leisiančio įvertinti, ar minimalios tūrinės
alkoholio koncentracijos reikalavimui taikytinas Sutarties
30 straipsnyje įtvirtintas visų kiekybiniams apribojimams
lygiaverčio poveikio priemonių valstybių narių tarpusavio prekyboje
draudimas, ar 37 straipsnyje įtvirtintas bet kokio valstybių narių
nacionalinių subjektų diskriminavimo prekių pirkimo ir pardavimo sąlygų
atžvilgiu draudimas.7        Šiuo
 atžvilgiu reikėtų pabrėžti, kad 37 straipsnio nuostatos yra
skirtos būtent komercinio pobūdžio valstybinėms monopolijoms.Todėl
 minėtoji nuostata nėra taikytina nacionalinėms nuostatoms, kurios
nereglamentuoja specifinės valstybės monopolio funkcijos – t. y. jo
 išskirtinių teisių – įgyvendinimo, tačiau bendrąja prasme yra taikomos
alkoholinių gėrimų gamybai ir pardavimui, neatsižvelgiant į tai, ar jų
gamyba ir prekyba yra monopolizuotos valstybės.Tokiomis
 aplinkybėmis poveikį, kurį valstybių narių tarpusavio prekybai turi
priemonė, dėl kurios kreipėsi nacionalinis teismas, reikia nagrinėti
išskirtinai iš 30 straipsnio išplaukiančių reikalavimų atžvilgiu,
kaip nurodyta pirmajame klausime.8        Nesant
 bendrųjų taisyklių, skirtų alkoholio gamybai ir pardavimui, nes
1976 m. gruodžio 7 d. Komisijos Tarybai pateiktas pasiūlymas
dėl reglamento (OL C 309, p. 2) iki šiol negavo Tarybos
pritarimo, valstybės narės pačios reglamentuoja visus klausimus,
susijusius su alkoholio ir alkoholinių gėrimų gamyba bei prekyba savo
teritorijoje.Judėjimui Bendrijos viduje
trukdančios kliūtys, atsirandančios dėl prekybą minėtomis prekėmis
reglamentuojančių nacionalinių teisės aktų skirtumų, turi būti
priimtinos tiek, kiek tokios nuostatos yra būtinos, kad būtų laikomasi
privalomųjų reikalavimų, ypač dėl mokesčių kontrolės veiksmingumo,
visuomenės sveikatos apsaugos, prekybinių sandorių sąžiningumo ir
vartotojų apsaugos.9        Vokietijos
 Federacinės Respublikos vyriausybė, įstojusi į šią bylą, pateikė
įvairių argumentų, kurie, jos nuomone, pateisina nuostatų dėl
alkoholinių gėrimų minimalios tūrinės alkoholio koncentracijos taikymą,
remdamasi ir visuomenės sveikatos apsauga, ir vartotojų apsauga nuo
nesąžiningos komercinės veiklos.10      Vokietijos
 vyriausybės nuomone, nacionalinio teisės akto nuostata dėl minimalios
tūrinės alkoholio koncentracijos yra skirta visuomenės sveikatos
apsaugai, nes ja siekiama išvengti pernelyg didelio alkoholinių gėrimų
nacionalinėje rinkoje gausinimo, ypač tų, kurių tūrinė alkoholio
koncentracija yra nedidelė, nes, vyriausybės požiūriu, tokios prekės
priklausomybę nuo alkoholio gali sukelti daug greičiau negu tie
alkoholiniai gėrimai, kurių alkoholio koncentracija yra didesnė.11      Šie
 argumentai nėra įtikinantys, nes vartotojas rinkoje gali rasti didelį
silpnesnių arba vidutinio stiprumo alkoholio produktų asortimentą, be
to, didelė dalis Vokietijos rinkoje laisvai parduodamų alkoholinių
gėrimų, turinčių didelę tūrinę alkoholio koncentraciją, yra paprastai
vartojami juos skiedžiant.12      Vokietijos
 vyriausybė taip pat tvirtina, kad minimalios tūrinės alkoholio
koncentracijos ribos tam tikrų rūšių likeriams nustatymu siekiama
apsaugoti vartotoją nuo nesąžiningos alkoholinių gėrimų gamintojų ir
platintojų veiklos.Šis argumentas
grindžiamas tuo, kad tūrinės alkoholio koncentracijos sumažinimas
užtikrintų konkurencinį pranašumą didesnę tūrinę alkoholio koncentraciją
 turinčių gėrimų atžvilgiu, nes alkoholis dėl didelių mokesčių iki šiol
yra brangiausia sudėtinė tokių gėrimų dalis.Be
 to, Vokietijos vyriausybės teigimu, alkoholio produktų, kurių tūrinė
alkoholio koncentracija atitinka jų pagaminimo šalyje nustatytus
reikalavimus, išleidimas į laisvą apyvartą reikštų, kad mažiausia tūrinė
 alkoholio koncentracija, kuri yra leidžiama bet kurioje valstybėje
narėje, Bendrijoje taptų bendra norma, o visi šiai sričiai taikomi
reikalavimai prarastų galią, nes tokio pobūdžio žemesnės ribos kai kurių
 valstybių narių teisės aktuose nėra.13      Kaip
 pagrįstai pastebėjo Komisija, gėrimų tūrinės alkoholio koncentracijos
ribų nustatymas gali lemti į rinką pateikiamų prekių ir jų pavadinimų
standartizavimą, siekiant užtikrinti didesnį prekybinių sandorių ir
visuomenei parduodamų prekių pasiūlos skaidrumą.Vis
 dėlto negalima teigti, kad privalomas minimalios tūrinės alkoholio
koncentracijos nustatymas yra esminė prekybinių sandorių sąžiningumą
užtikrinanti garantija, nes nėra sudėtinga užtikrinti tinkamos
informacijos pirkėjui pateikimą reikalaujant, kad ant prekių pakuotės
būtų pateikta nuoroda į kilmės šalį ir tūrinę alkoholio koncentraciją.14      Iš
 to, kas pirmiau pasakyta, aišku, kad reikalavimais dėl alkoholinių
gėrimų minimalios tūrinės alkoholio koncentracijos nėra siekiama
bendrojo intereso tikslo, ir jie nėra svarbesni už prekių judėjimo
laisvės reikalavimus, kurie yra viena pagrindinių Bendrijos taisyklių.Iš
 tikrųjų pagrindinis tokio pobūdžio reikalavimų padarinys yra palankių
sąlygų didelę tūrinę alkoholio koncentraciją turinčių alkoholinių gėrimų
 prekybai sudarymas, pašalinant iš nacionalinės rinkos kitų valstybių
narių prekes, neatitinkančias minėtų reikalavimų.Vadinasi,
 vienašališkas minimalios tūrinės alkoholio koncentracijos reikalavimas,
 nustatytas valstybės narės teisės aktu alkoholinių gėrimų prekyboje,
yra kliūtis prekybai ir prieštarauja Sutarties 30 straipsnio
nuostatoms.Taigi nėra jokios pagrįstos
priežasties neįsileisti į valstybę narę alkoholinių gėrimų, teisėtai
pagamintų ir pardavinėjamų bet kurioje kitoje valstybėje narėje, ir
prekybai šiomis prekėmis negali būti taikomas teisės aktuose nustatytas
draudimas pardavinėti gėrimus, kurių tūrinė alkoholio koncentracija yra
mažesnė už nacionaliniu teisės aktu nustatytąją ribą.15      Todėl
 į pirmąjį klausimą reikėtų atsakyti taip: EEB sutarties 30 straipsnyje
pateiktą sąvoką „kiekybiniams importo apribojimams lygiaverčio poveikio
priemonės“ reikia suprasti taip, kad teisėtai kitoje valstybėje narėje
gaminamų ir parduodamų alkoholinių gėrimų importo atveju šia nuostata
numatytas draudimas apima taip pat minimalios tūrinės alkoholio
koncentracijos žmonėms vartoti skirtuose alkoholiniuose gėrimuose
nustatymą valstybės narės teisės aktu. Dėl bylinėjimosi išlaidų16      Danijos
 Karalystės vyriausybės, Vokietijos Federacinės Respublikos vyriausybės
ir Europos Bendrijų Komisijos, kurios pateikė Teisingumo Teismui savo
pastabas, išlaidos nėra atlygintinos.Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų Hessisches Finanzgericht nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti šis nacionalinis teismas.Remdamasis šiais motyvais,TEISINGUMO TEISMAS,atsakydamas į klausimus, kuriuos jam 1978 m. balandžio 28 d. Nutartimi pateikė Hessisches Finanzgericht, nusprendžia:EEB
 sutarties 30 straipsnyje pateiktą sąvoką „kiekybiniams importo
apribojimams lygiaverčio poveikio priemonės“ reikia suprasti taip, kad
teisėtai kitoje valstybėje narėje gaminamų ir parduodamų alkoholinių
gėrimų importo atveju šia nuostata numatytas draudimas apima taip pat
minimalios tūrinės alkoholio koncentracijos žmonėms vartoti skirtuose
alkoholiniuose gėrimuose nustatymą valstybės narės teisės aktu.KutscherMertens de WilmarsMackenzie StuartDonnerPescatoreSorensenO’KeeffeBoscoTouffaitPaskelbta 1979 m. vasario 20 d. viešame posėdyje Liuksemburge.Kancleris       PirmininkasA. Van Houtte       H. Kutscher* Proceso kalba: vokiečių.


title: 2011 m. liepos 13 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Trade-Stomil sp. z o.o. prieš Europos Komisiją. # Konkurencija - Karteliai - Butadieno kaučiuko ir stireno-butadieno kaučiuko, gauto emulsinės polimerizacijos būdu, rinka - Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas - Dalyvavimas kartelyje - Neteisėtų veiksmų inkriminavimas - Baudos - Pažeidimo sunkumas ir trukmė - Lengvinančios aplinkybės. # Byla T-53/07.

text:
      Byla T‑53/07
      Trade‑Stomil sp. z o.o.
      prieš
      Europos Komisiją
      „Konkurencija – Karteliai – Butadieno kaučiuko ir stireno‑butadieno kaučiuko, gauto emulsinės polimerizacijos būdu, rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Dalyvavimas kartelyje – Neteisėtų veiksmų inkriminavimas – Baudos – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Lengvinančios aplinkybės“
      Sprendimo santrauka
      Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Įrodymai, kuriuos reikia
            pateikti
      (EB 81 straipsnio 1 dalis)
      Kiek tai susiję su EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo įrodymų pateikimu, Komisija turi įrodyti savo konstatuotus pažeidimus
         ir pateikti pakankamai įrodymų, patvirtinančių pažeidimą sudarančių aplinkybių buvimą. Taigi Komisija turi pateikti konkrečių
         ir nuoseklių įrodymų, pagrindžiančių tvirtą įsitikinimą, kad pažeidimas buvo padarytas.

      Kilus abejonių, teismas jas turėtų spręsti įmonės, kuriai skirtas pažeidimą konstatuojantis sprendimas, naudai. Taigi teismas
         negali padaryti išvados, kad Komisija pakankamai įrodė, jog nagrinėjamas pažeidimas buvo padarytas, jei šiuo klausimu jis
         dar turi abejonių.

      Be to, įprasta, kad antikonkurencinius susitarimus ir veiksmus apimanti veikla vykdoma paslapčia, susitikimai vyksta slaptai
         ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Tai reiškia, kad net jei Komisija randa dokumentų, aiškiai rodančių neteisėtus
         santykius tarp ūkio subjektų, jie paprastai yra tik fragmentiški ir pavieniai, todėl tam tikras detales dažnai reikia nustatyti
         naudojant dedukcijos metodą. Dėl to daugeliu atvejų tai, ar egzistuoja antikonkurencinių veiksmų ar susitarimų, turi būti
         nustatoma remiantis tam tikrais sutapimais ir požymiais, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali
         būti konkurencijos taisyklių pažeidimo įrodymas.

      Kai Komisijos pateikti įrodymai, net jeigu jie gali turėti tam tikrą įrodomąją galią, nėra pakankami konstatavimui, kad atitinkama
         įmonė padarė pažeidimą, pateisinti, atsižvelgiant į Komisijos sprendime esančius prieštaravimus dėl, be kita ko, įgyvendinant
         kartelį organizuotų susitikimų ir į abejones, kurios turi būti sprendžiamos atitinkamos įmonės naudai, Komisijos sprendimą
         reikia panaikinti.

      (žr. 63, 64, 76, 78 punktus)
BENDROJO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. liepos 13 d.(*)

      „Konkurencija – Karteliai – Butadieno kaučiuko ir stireno‑butadieno kaučiuko, gauto emulsinės polimerizacijos būdu, rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Dalyvavimas kartelyje – Neteisėtų veiksmų inkriminavimas – Baudos – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Lengvinančios aplinkybės“
      Byloje T‑53/07
      Trade‑Stomil sp. z o.o., įsteigta Lodzėje (Lenkija), atstovaujama baristerės F. Carlin ir solisitoriaus E. Batchelor,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą X. Lewis ir V. Bottka, vėliau – V. Bottka ir V. Di Bucci,

      atsakovę,
      dėl prašymo panaikinti 2006 m. lapkričio 29 d. Komisijos sprendimą C(2006) 5700 galutinis dėl procedūros pagal [EB] sutarties
         81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/F/38.638 – Butadieno kaučiukas ir stireno‑butadieno kaučiukas, gautas
         emulsinės polimerizacijos būdu), kiek jis susijęs su Trade‑Stomil sp. z o. o., arba, nepatenkinus šio reikalavimo, panaikinti arba sumažinti Trade‑Stomil skirtą baudą

      BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro teisėjai F. Dehousse (pranešėjas), einantis pirmininko pareigas, I. Wiszniewska‑Białecka ir N. Wahl,
      posėdžio sekretorė K. Pocheć, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. spalio 20 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Ginčo aplinkybės
      1        2006 m. lapkričio 29 d. sprendimu C (2006) 5700 galutinis (byla COMP/F/38.638 – Butadieno kaučiukas ir stireno‑butadieno kaučiukas,
         gautas emulsinės polimerizacijos būdu, toliau – ginčijamas sprendimas) Europos Bendrijų Komisija konstatavo, kad dalyvaudamos
         minėtų produktų rinkos kartelyje kelios įmonės pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo
         53 straipsnį.

      2        Ginčijamas sprendimas skirtas šioms įmonėms:

      –        Bayer AG, įsikūrusiai Lėverkuzene (Vokietija),

      –        The Dow Chemical Company, įsikūrusiai Midlande, Mičigane (Jungtinės Amerikos Valstijos) (toliau – Dow Chemical),

      –        Dow Deutschland Inc., įsikūrusiai Švalbache (Vokietija),

      –        Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (buvusi Dow Deutschland GmbH & Co. OHG), įsikūrusiai Švalbache,

      –        Dow Europe, įsikūrusiai Horgene (Šveicarija),

      –        Eni SpA, įsikūrusiai Romoje (Italija),

      –        Polimeri Europa SpA, įsikūrusiai Brindizyje (Italija) (toliau – Polimeri),

      –        Shell Petroleum NV, įsikūrusiai Hagoje (Nyderlandai),

      –        Shell Nederland BV, įsikūrusiai Hagoje,

      –        Shell Nederland Chemie BV, įsikūrusiai Roterdame (Nyderlandai),

      –        Unipetrol a.s., įsikūrusiai Prahoje (Čekijos Respublika),

      –        Kaučuk a.s., įsikūrusiai Kralupuose prie Vltavos (Čekijos Respublika),

      –        Trade‑Stomil sp. z o.o., įsikūrusiai Lodzėje (Lenkija) (toliau – Stomil).

      3        Įmones Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft ir Dow Europe tiesiogiai ar netiesiogiai visiškai kontroliuoja Dow Chemical (toliau kartu vadinamos Dow) (ginčijamo sprendimo 16–21 konstatuojamosios dalys).

      4        Su nagrinėjamais produktais susijusią Eni veiklą iš pradžių vykdė EniChem Elastomeri Srl, kurią netiesiogiai kontroliavo Eni per dukterinę bendrovę EniChem SpA (toliau – EniChem SpA). 1997 m. lapkričio 1 d. EniChem Elastomeri buvo prijungta prie EniChem SpA. Eni kontroliavo 99,97 % EniChem SpA. 2002 m. sausio 1 d. EniChem SpA savo strateginę cheminę veiklą (įskaitant veiklą, susijusią su butadieno kaučiuku ir stireno‑butadieno kaučiuku, gautu emulsinės
         polimerizacijos būdu) perdavė jai 100 % priklausančiai dukterinei bendrovei Polimeri. Nuo 2002 m. spalio 21 d. Eni tiesiogiai ir visiškai kontroliavo Polimeri. 2003 m. gegužės 1 d. EniChem SpA pakeitė pavadinimą į Syndial SpA (ginčijamo sprendimo 26–32 konstatuojamosios dalys). Ginčijamame sprendime pavadinimą „EniChem“ Komisija vartoja turėdama
         omenyje visas Eni priklausančias bendroves (toliau – EniChem) (ginčijamo sprendimo 36 konstatuojamoji dalis).

      5        Shell Nederland Chemie yra Shell Nederland, kurią visiškai kontroliuoja Shell Petroleum, dukterinė bendrovė (ginčijamo sprendimo 38–40 konstatuojamosios dalys).

      6        Kaučuk buvo įkurta 1997 m., susijungus Kaučuk Group a.s. ir Chemopetrol Group a.s. 1997 m. liepos 21 d. Unipetrol įgijo visą susijungusių įmonių turtą, teises ir įsipareigojimus. Unipetrol priklauso 100 % Kaučuk akcijų (ginčijamo sprendimo 45 ir 46 konstatuojamosios dalys). Be to, remiantis ginčijamu sprendimu, Tavorex s.r.o. (toliau – Tavorex), įsteigta Čekijos Respublikoje, atstovavo Kaučuk (ir jos pirmtakei Kaučuk Group) vykdant eksportą nuo 1991 m. iki 2003 m. vasario 28 d. Ginčijamame sprendime taip pat pažymėta, kad nuo 1996 m. Tavorex atstovavo Kaučuk Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimuose (ginčijamo sprendimo 49 konstatuojamoji dalis).

      7        Remiantis ginčijamu sprendimu, apie 30 metų, bent iki 2001 m., Stomil atstovavo Lenkijos gamintojai Chemical Company Dwory S.A. (toliau – Dwory), jai vykdant eksporto veiklą. Ginčijamame sprendime taip pat pažymėta, kad nuo 1997 iki 2000 m. Stomil atstovavo Dwory Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimuose (ginčijamo sprendimo 51 konstatuojamoji dalis).

      8        Laikoma, kad pažeidimas buvo vykdomas nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (Bayer, Eni ir Polimeri atveju), nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d. (Shell Petroleum, Shell Nederland ir Shell Nederland Chemie atveju), nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (Dow Chemical atveju), nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2001 m. lapkričio 27 d. (Dow Deutschland atveju), nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (Unipetrol ir Kaučuk atveju), nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2000 m. vasario 22 d. (Stomil atveju), nuo 2001 m. vasario 22 d. iki 2002 m. vasario 28 d. (Dow Deutschland Anlagengesellschaft atveju) ir nuo 2001 m. lapkričio 26 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (Dow Europe atveju) (ginčijamo sprendimo 476–485 konstatuojamosios dalys ir rezoliucinės dalies 1 straipsnis).

      9        Butadieno kaučiukas (toliau – BK) ir stireno‑butadieno kaučiukas, gautas emulsinės polimerizacijos būdu (toliau – SBK), yra
         sintetiniai kaučiukai, iš esmės naudojami padangų gamyboje. Šie du produktai pakeičiami tarpusavyje ir su kitais sintetiniais
         bei natūraliu kaučiuku (ginčijamo sprendimo 3–6 konstatuojamosios dalys).

      10      Be ginčijamame sprendime paminėtų gamintojų, ribotą BK ir SBK kiekį EEE teritorijoje pardavė kiti Azijoje ir rytų Europoje
         įsikūrę gamintojai. Be to, didelę BK dalį tiesiogiai gamina dideli padangų gamintojai (ginčijamo sprendimo 54 konstatuojamoji
         dalis).

      11      2002 m. gruodžio 20 d. Bayer susisiekė su Komisijos tarnybomis ir išreiškė norą bendradarbiauti pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir
         baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155, toliau –
         pranešimas dėl bendradarbiavimo) dėl BK ir SBK. Kiek tai susiję su SBK, Bayer žodžiu apibūdino pagal kartelį vykdomą veiklą. Šis žodinis pareiškimas buvo įrašytas į magnetinę juostą (ginčijamo sprendimo
         67 konstatuojamoji dalis).

      12      2003 m. sausio 14 d. Bayer žodžiu apibūdino su BK susijusią pagal kartelį vykdomą veiklą. Šis žodinis pareiškimas buvo įrašytas į magnetinę juostą.
         Bayer taip pat pateikė Europos sintetinio kaučiuko asociacijos BK komiteto susitikimų protokolų (ginčijamo sprendimo 68 konstatuojamoji
         dalis).

      13      2003 m. vasario 5 d. Komisija pranešė Bayer apie savo sprendimą suteikti jai sąlyginį atleidimą nuo baudos (ginčijamo sprendimo 69 konstatuojamoji dalis).

      14      2003 m. kovo 27 d. Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, pirmojo reglamento, įgyvendinančio
         [EB 81] ir [82] straipsnius (OL 13, 1962, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 8 t., p. 3), 14 straipsnio
         3 dalimi, atliko patikrinimą Dow Deutschland & Co. patalpose (ginčijamo sprendimo 70 konstatuojamoji dalis).

      15      Nuo 2003 m. rugsėjo mėn. iki 2006 m. liepos mėn. ginčijamame sprendime nurodytoms įmonėms Komisija nusiuntė kelis prašymus
         pateikti informaciją pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį ir 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl
         konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas
         lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 18 straipsnį (ginčijamo sprendimo 71 konstatuojamoji dalis).

      16      2003 m. spalio 16 d. Dow Deutschland ir Dow Deutschland & Co susitiko su Komisijos tarnybomis ir išreiškė norą bendradarbiauti pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo. Šiame susitikime
         buvo žodžiu apibūdinta su BK ir SBK susijusi kartelio veikla. Šis žodinis apibūdinimas buvo įrašytas. Taip pat perduota medžiaga,
         kurioje buvo su karteliu susiję dokumentai (ginčijamo sprendimo 72 konstatuojamoji dalis).

      17      2005 m. kovo 4 d. Dow Deutschland buvo informuota apie Komisijos ketinimą sumažinti jos baudą nuo 30 iki 50 % (ginčijamo sprendimo 73 konstatuojamoji dalis).

      18      2005 m. birželio 7 d. Komisija pradėjo procedūrą ir nusiuntė ginčijamo sprendimo adresatėms, išskyrus Unipetrol, ir Dwory pirmąjį pranešimą apie kaltinimus. Pirmasis pranešimas apie kaltinimus taip pat buvo skirtas Tavorex, tačiau šiai įmonei jis nebuvo perduotas, nes nuo 2004 m. spalio mėn. buvo vykdoma jos bankroto procedūra. Taigi procedūra
         jos atžvilgiu buvo nutraukta (ginčijamo sprendimo 49 ir 74 konstatuojamosios dalys).

      19      Suinteresuotos įmonės pateikė rašytines pastabas dėl šio pirmojo pranešimo apie kaltinimus (ginčijamo sprendimo 75 konstatuojamoji
         dalis). Komisijos patalpose jos taip pat turėjo galimybę susipažinti su bylos medžiaga, įrašyta į kompaktinę plokštelę, žodiniais
         pareiškimais ir su tuo susijusiais dokumentais (ginčijamo sprendimo 76 konstatuojamoji dalis).

      20      2005 m. lapkričio 3 d. Manufacture française des pneumatiques Michelin (toliau – Michelin) paprašė leisti įstoti į bylą. 2006 m. sausio 13 d. ji pateikė rašytinius komentarus (ginčijamo sprendimo 78 konstatuojamoji
         dalis).

      21      2006 m. balandžio 6 d. Komisija priėmė antrąjį ginčijamo sprendimo adresatėms skirtą pranešimą apie kaltinimus. Šiuo klausimu
         suinteresuotos įmonės pateikė rašytines pastabas (ginčijamo sprendimo 84 konstatuojamoji dalis).

      22      2006 m. gegužės 12 d. Michelin pateikė skundą pagal 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal [EB] 81
         ir 82 straipsnius tvarkos (OL L 123, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 81) 5 straipsnį (ginčijamo
         sprendimo 85 konstatuojamoji dalis).

      23      2006 m. birželio 22 d. ginčijamo sprendimo adresatės, išskyrus Stomil, ir Michelin dalyvavo Komisijos surengtoje apklausoje (ginčijamo sprendimo 86 konstatuojamoji dalis).

      24      Neturėdama pakankamų Dwory dalyvavimo kartelyje įrodymų Komisija nusprendė nutraukti procedūrą jos atžvilgiu (ginčijamo sprendimo 88 konstatuojamoji
         dalis). Komisija taip pat nusprendė nutraukti procedūrą Syndial atžvilgiu (ginčijamo sprendimo 89 konstatuojamoji dalis).

      25      Be to, nors iš pradžių buvo naudojami du skirtingi (vienas BK, o kitas SBK atveju) bylų numeriai (COMP/E‑1/38.637 ir COMP/E‑1/38.638),
         po to, kai buvo priimtas pirmasis pranešimas apie kaltinimus, Komisija naudojo vieną numerį (COMP/F/38.638) (ginčijamo sprendimo
         90 ir 91 konstatuojamosios dalys).

      26      Administracinė procedūra buvo baigta 2006 m. lapkričio 29 d. Komisijai priėmus ginčijamą sprendimą.

      27      Pagal ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 straipsnį toliau išvardytos įmonės, nurodytais laikotarpiais dalyvaudamos
         viename tęstiniame susitarime, kuriuo jos susitarė nustatyti tikslines kainas, pasidalyti klientus agresyvios konkurencijos
         atsisakymo susitarimais ir keistis svarbia informacija apie kainas, konkurentus ir klientus BK bei SBK sektoriuose, pažeidė
         EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį:

      a)      Bayer – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;

      b)       Dow Chemical – nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.; Dow Deutschland – nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2001 m. lapkričio 27 d.; Dow Deutschland Anlagengesellschaft – nuo 2001 vasario 22 d. iki 2002 m. vasario 28 d.; Dow Europe – nuo 2001 m. lapkričio 26 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;

      c)       Eni – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.; Polimeri – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;

      d)       Shell Petroleum – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d.; Shell Nederland – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d.; Shell Nederland Chemie – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d.;

      e)       Unipetrol – nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.; Kaučuk nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;

      f)       Stomil – nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2000 m. vasario 22 d.

      28      Remdamasi ginčijamame sprendime konstatuotomis faktinėmis aplinkybėmis ir atliktais teisiniais vertinimais, Komisija skyrė
         suinteresuotoms įmonėms baudas, kurios buvo apskaičiuotos pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį
         ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse (OL C 9, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
         8 sk., 1 t., p. 171, toliau – gairės) ir pranešime dėl bendradarbiavimo aprašytą metodą.

      29      Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 straipsniu buvo skirtos tokios baudos:

      a)       Bayer – 0 EUR;

      b)       Dow Chemical – 64,575 mln. EUR, kurių:

      i)       60,27 mln. EUR solidariai su Dow Deutschland;

      ii)      47,355 mln. EUR solidariai su Dow Deutschland Anlagengesellschaft ir Dow Europe;
      c)       ENI ir Polimeri solidariai – 272,25 mln. EUR;

      d)       Shell Petroleum, Shell Nederland ir Shell Nederland Chemie solidariai – 160,875 mln. EUR;
      e)       Unipetrol ir Kaučuk solidariai – 17,55 mln. EUR;

      f)       Stomil – 3,8 mln. EUR.

      30      Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 3 straipsniu 1 straipsnyje išvardytoms įmonėms nurodoma nedelsiant nutraukti, jeigu
         jos to dar nepadarė, tame pačiame straipsnyje nurodytus pažeidimus ir ateityje susilaikyti nuo bet kokių 1 straipsnyje aprašytų
         veiksmų ar elgesio, taip pat nuo bet kokių priemonių, kurių tikslas ar poveikis yra toks pats.

       Procesas ir šalių reikalavimai
      31      2007 m. vasario 19 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje gautu pareiškimu Stomil pareiškė šį ieškinį.

      32      2009 m. balandžio 2 d. Bendrojo Teismo pirmininko sprendimu N. Wahl buvo paskirtas į kolegiją, nes vienas iš jos narių negalėjo
         vykdyti savo pareigų.

      33      Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (pirmoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.

      34      Taikydamas Bendrojo Teismo procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, teismas paprašė
         šalių atsakyti į tam tikrus klausimus ir pateikti tam tikrus dokumentus. Šalys šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą.

      35      Šalių žodiniai argumentai ir atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu užduotus klausimus buvo išklausyti 2009 m. spalio 20 d. posėdyje.

      36      Stomil Bendrojo Teismo prašo:

      –        ginčijamą sprendimą, būtent jo 1–4 straipsnius, kiek jis skirtas visų pirma panaikinti Stomil,

      –        nepatenkinus pirmojo reikalavimo:
      –        panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnį, kiek jis skirtas Stomil, arba

      –        pakeisti ginčijamo sprendimo 2 straipsnį, kiek jis skirtas Stomil, panaikinant arba gerokai sumažinant baudą,

      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      37      Komisija Bendrojo Teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš Stomil bylinėjimosi išlaidas.

       Dėl teisės
      38      Stomil ieškinys grindžiamas keturiais ieškinio pagrindais. Šiais pagrindais iš esmės siekiama užginčyti tai, kad Stomil dalyvavo kartelyje, tai, kad Komisija galėjo pripažinti Stomil atsakinga, nors ši veikė kaip Dwory tarpininkė, taip pat pažeidimo trukmę ir baudos dydį. Be to, Stomil prašo imtis proceso organizavimo priemonių, konkrečiai kalbant, – nurodyti Komisijai leisti jai susipažinti su įmonių pareiškimais,
         padarytais pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo.

      39      Iš pradžių reikia išnagrinėti pirmą Stomil nurodytą pagrindą, susijusį su Stomil dalyvavimo kartelyje įrodymų nebuvimu.

       Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su Stomil dalyvavimo kartelyje įrodymų nebuvimu
       Šalių argumentai
      –       Stomil argumentai
      40      Stomil mano, jog Komisija pažeidė EB 81 straipsnį, nes teisiniu požiūriu pakankamai neįrodė, kad ji dalyvavo kartelyje.

      41      Komisija konstatavo, kad Stomil dalyvavo dviejuose kartelio susitikimuose, t. y. 1999 m. lapkričio 16 d. Frankfurte (Vokietija) įvykusiame susitikime ir
         2000 m. vasario 22 d. Vermelskirchene (Vokietija) įvykusiame susitikime. Stomil manymu, Komisijos išvados nepagrįstos. Be to, Stomil teigia, kad jokie kiti įrodymai nepatvirtina, kad ji dalyvavo nagrinėjamame kartelyje.

      –       Dėl Stomil dalyvavimo 1999 m. lapkričio 16 d. Frankfurte įvykusiame susitikime

      42      Stomil manymu, įrodymai, kuriais remiasi Komisija, nepatvirtina, kad 1999 m. lapkričio 16 d. vakare Stomil dalyvavo viešbutyje „Meridien“ vykusiame neoficialiame susitikime šalia Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimo.

      43      Konkrečiai kalbant, Stomil nurodo, kad L. (iš Stomil) nebuvo apsistojęs viešbutyje Meridien ir kad jis išvyko po Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimo, pasibaigusio
         1999 m. lapkričio 16 d. 11 val. Šiuo klausimu Stomil pateikia du L. (iš Stomil) pareiškimus ir viešbučio sąskaitą. Stomil teigia, kad nepakeitė savo faktinių aplinkybių versijos, kaip tai savo rašytinėse pastabose nurodo Komisija. Stomil tvirtina, kad visada neigė savo dalyvavimą nagrinėjamame neteisėtame susitikime. Stomil teigia, kad jos pateikti įrodymai yra priimtini, ir Komisija klaidingai rėmėsi 2007 m. kovo 8 d. Pirmosios instancijos teismo
         sprendimu France Télécom prieš Komisiją (T‑339/04, Rink. p. II‑521).

      44      Stomil manymu, ginčijamo sprendimo 202 konstatuojamojoje dalyje pateiktas Dow pareiškimas nėra patikimas, nes jį patvirtina tik P. (iš Bayer), kurio 1999 m. lapkričio 16 d. vakare Frankfurte nebuvo. Šiuo klausimu Stomil remiasi keliais tyrimo medžiagos dokumentais. Todėl, anot Stomil, remiantis teismo praktika, nepatvirtintas Dow teiginys, kurį Stomil ir kitos atsakovės ginčijo per administracinę procedūrą, nėra tinkamas Stomil dalyvavimo šiame susitikime įrodymas. Stomil taip pat pabrėžia, kad L. (iš EniChem) negalėjo būti Frankfurte 1999 m. lapkričio 16 d. vakare.

      45      Stomil teigia, kad jokie įrodymai nepatvirtina, jog L. (iš Stomil) tuo metu buvo Frankfurte. F. (iš Dow) ataskaitoje apie išlaidas nenurodoma nei už ką buvo mokama, nei asmenys, kurie galėjo dalyvauti susitikime. N. (iš Dow) užrašuose neminimas nei L. (iš Stomil), nei Stomil. Labai tikėtina, kad šie užrašai iš tiesų yra N. atmintinė. Žinoma, šiuose užrašuose minimas Dwory (kaip OS). Tačiau kelios Stomil nurodytos aplinkybės, jos manymu, patvirtina, kad ji negalėjo būti nagrinėjamuose užrašuose minėtos informacijos šaltinis.
         Taigi šie užrašai yra asmeniniai N. vertinimai arba grindžiami viešais šaltiniais. Konkrečiai kalbant, Stomil pažymi, kad, kiek tai susiję su Michelin, ji neturėjo jokio kontakto su šiuo klientu nuo 1998 m. antro pusmečio, kai Dwory jai pranešė, jog perims su šiuo klientu susijusią SBK pardavimo veiklą. Kiek tai susiję su bendrove Goodyear, 1999 ar 2000 m. Stomil šiam klientui tiekimo nevykdė. Kiek tai susiję su bendrove TGA, Stomil teigia šio kliento nepažįstanti. Galiausiai Stomil negalėjo žinoti Dwory „vietinio“ potencialo SBK srityje, nes Dwory buvo tik eksportuotoja. Be to, trys pagrindiniai Stomil klientai, t. y. bendrovės Vredestein, Nokian ir Pegasus, nebuvo įtraukti į sąrašą. Stomil taip pat teigia, kad kartelio nariai nuolat ir ne kartą painiojo Stomil ir Dwory.

      46      Stomil priduria, kad atsiliepime į ieškinį Komisija pripažįsta, jog ginčijamame sprendime minimas 1999 m. lapkričio 16 d. susitikimas
         iš tikrųjų neįvyko. Taigi Komisija siekia ginčijamame sprendime padarytas faktines išvadas pakeisti teorija, pagal kurią neteisėtas
         susitikimas įvyko 1999 m. lapkričio 15 d. Stomil pabrėžia, kad šios teorijos nepagrindžia jokie įrodymai. Vienintelis Komisijos pateiktas įrodymas yra tos pačios dienos kvitas,
         patvirtinantis, kad bare buvo patiekta gėrimų už 89,50 Vokietijos markių (DEM). Stomil manymu, šis kvitas neįrodo, apie ką buvo kalbama, ar to, kad pasitarimas galėjo prilygti neteisėtiems veiksmams. Be to, iš
         ginčijamo sprendimo matyti, kad baro sąskaitą apmokėjo F. (iš Dow), o ne P. (iš Bayer) ir kad ji buvo apmokėta 1999 m. lapkričio 16 d. Galiausiai Stomil pabrėžia, kad Komisija tvirtina, jog T. (iš Kralupy) dalyvavo neteisėtuose pasitarimuose, nors iš P. ataskaitos apie išlaidas matyti, kad T. ten nebuvo.

      47      Stomil manymu, šio naujo tariamo susitikimo nurodymu pažeidžiama teisė į gynybą ir neįvykdoma pareiga motyvuoti Stomil atžvilgiu, nes ji neturėjo jokios galimybės atsakyti į šį kaltinimą per administracinę procedūrą.

      48      Be to, Stomil manymu, dėl Komisijos klaidos ginčijamo sprendimo 1 straipsnis, kuriame konstatuojama, kad Stomil dalyvavo vykdant nagrinėjamą pažeidimą nuo 1999 m. lapkričio 16 d., yra neteisėtas. Pateikdama nuorodą į 2003 m. gruodžio
         11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą Ventouris prieš Komisiją (T‑59/99, Rink. p. II‑5257, 31–33 punktai) Stomil priduria, kad sprendimo rezoliucinę dalį galima aiškinti atsižvelgiant į jo motyvus tik tuo atveju, kai joje vartojamos sąvokos
         yra nepakankamai aiškios. Šiuo atveju Stomil tvirtina, kad ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje nėra jokių dviprasmybių.

      –       Dėl Stomil dalyvavimo 2000 m. vasario 22 d. Vermelskirchene įvykusiame susitikime

      49      Stomil teigia, jog nėra įrodymų, kad 2000 m. vasario 22 d. Vermelskirchene įvykusio Europos sintetinio kaučiuko asociacijos pakomitečio
         susitikimo dalyviai ėmėsi neteisėtų veiksmų.

      50      Tačiau ginčijamo sprendimo 446 konstatuojamojoje dalyje Komisija daro išvadą, kad šis susitikimas reiškė Stomil dalyvavimo kartelyje pabaigą.

      –       Dėl kitų Stomil dalyvavimą kartelyje patvirtinančių įrodymų nebuvimo

      51      Stomil mano, jog kadangi vienintelis Komisijos pateiktas įrodymas nepatvirtina, kad ji dalyvavo kartelyje, kiti ginčijamame sprendime
         pateikti bendri teiginiai negali turėti įrodomosios galios.

      52      Konkrečiai kalbant, Stomil pabrėžia, kad, pirma, nėra jos dalyvavimo kokiame nors susitarime dėl kainų nustatymo įrodymų. Šiuo klausimu Stomil nurodo, kad ginčijamo sprendimo 114 konstatuojamojoje dalyje pateiktame Bayer pareiškime kalbama apie Dwory, o ne apie Stomil, kaip teigia Komisija. Stomil pažymi, kad ji kartu su Dwory dalyvavo Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimuose po 1999 m. Dow taip pat neteigia, kad Stomil dalyvavo pasitarimuose dėl kainų. Šiuo klausimu Stomil pateikia nuorodą į ginčijamo sprendimo 115 konstatuojamąją dalį. Tas pats pasakytina apie Shell įrodymus, susijusius su laikotarpiu nuo 1995 m. rugpjūčio 30 d. iki 1999 m. gegužės 31 d. (ginčijamo sprendimo 119, 120 ir
         123 konstatuojamosios dalys).

      53      Antra, Stomil teigia, kad nėra jos dalyvavimo pasidalijant rinką įrodymų. Ginčijamo sprendimo 125 konstatuojamojoje dalyje pateiktame Dow pareiškime nenurodomas nei susitarimo dalykas, nei jo data, nei tai, ar jis susijęs su Stomil, ar Dwory. Komisijos išvada, kad Dow turėjo omenyje Stomil, neturi jokio pagrindo.

      54      Trečia, kalbėdama apie pasikeitimą svarbia komercine informacija Stomil pažymi, kad susijęs yra tik 1999 m. lapkričio 16 d. Frankfurte įvykęs susitikimas. Be to, ginčijamo sprendimo 133 konstatuojamojoje
         dalyje pateiktas Shell patvirtinimas neturi reikšmės su Stomil susijusiu laikotarpiu. Taip pat, kaip jau buvo pažymėta, Stomil neturėjo svarbios informacijos apie Dwory įvykdytus SBK tiekimus ginčijamame sprendime nurodytu laikotarpiu.

      55      Be to, Stomil mano, kad kiti ginčijamame sprendime esantys bendri teiginiai yra nepakankami jos dalyvavimui kartelyje įrodyti. Ginčijamo
         sprendimo 155, 156, 158 ir 159 konstatuojamosiose dalyse arba kalbama apie Dwory, arba nėra pateikta Stomil neteisėtų veiksmų įrodymų.

       Komisijos argumentai
      –       Dėl Stomil dalyvavimo 1999 m. lapkričio 16 d. Frankfurte įvykusiame susitikime

      56      Iš pradžių Komisija nurodo, kad iš ginčijamame sprendime (ginčijamo sprendimo 199–212 konstatuojamosios dalys) pateikto aprašymo
         matyti, jog pirmomis 1999 m. lapkričio 16 d. valandomis įvyko neoficialus susitikimas, per kurį buvo sudaryti susitarimai
         dėl kainų ir pasikeista informacija apie pagrindinius klientus.

      57      Komisija teigia, kad ieškinyje Stomil pakeitė savo faktinių aplinkybių versiją. Savo dalyvavimo nagrinėjamame neteisėtame susitikime neigimą dabar Stomil grindžia L. (iš Stomil) buvimo 1999 m. lapkričio 16 d. vakare vieta. Tačiau šiomis faktinėmis aplinkybėmis per administracinę procedūrą Stomil nesirėmė. Todėl, remiantis teismo praktika, Bendrasis Teismas turi pripažinti nepriimtinais Stomil pateiktus įrodymus, kuriais ši grindžia savo argumentus (t. y. du L. (iš Stomil) pareiškimus ir viešbučio sąskaitą). Komisija priduria, kad šie dokumentai iš tiesų neturi reikšmės. Be to, Komisija turi
         įrodymų, kad neoficialus susitikimas įvyko 1999 m. lapkričio 15 d. vakare ir kad L. (iš Stomil) jame dalyvavo. Konkrečiai kalbant, Komisija pateikia viešbučio sąskaitą ir P. ataskaitos apie išlaidas formuliarą, esančius
         tyrimo medžiagoje.

      58      Priešingai nei teigia Stomil, Komisija pažymi, kad ginčijamo sprendimo 204 konstatuojamojoje dalyje pateiktame Dow pareiškime aiškiai paminėta, kad L. (iš Stomil) dalyvavo kartelio pasitarimuose. Šį pareiškimą patvirtino Bayer (ginčijamo sprendimo 205 konstatuojamoji dalis). Dėl N. (iš Dow) užrašų Komisija nurodo, kad pirmoje jų dalyje kalbama apie platesnę rinką nei SBK rinka, kuria Stomil turėjo tam tikrą suinteresuotumą. Be to, Komisija pažymi, kad tik neseniai ir iš dalies Stomil ir Dwory ryšiai buvo laipsniškai nutraukti ir todėl labai tikėtina, kad keitimasis informacija atitiko Stomil interesus ir buvo jai svarbus. Taigi Komisija turi pakankamai įrodymų apie Stomil buvimą ir dalyvavimą 1999 m. lapkričio 15 ir 16 d. kartelio susitikime.

      59      Komisija priduria, jog ginčijamo sprendimo 4.3.8 punkte ji pateikė įrodymų, kad susitikimas vyko „1999 m. lapkričio 15–16 d.“.
         Todėl 1999 m. lapkričio 15 d. susitikimas nėra „naujas“. Be to, Stomil painioja dvi ataskaitas apie išlaidas. P. apmokėjo baro „Casablanka“ sąskaitą. F. sumokėjo už konferencijų salės nuomą. Taigi
         chronologinė įvykių seka nebuvo pakeista. Taip pat nėra prieštaravimo tarp įrodymų, kuriais remiasi Komisija.

      60      Galiausiai Komisija teigia, kad ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje, būtent jos 1 straipsnio f punkte, nėra aiškiai nurodoma,
         kad Stomil dalyvavo 1999 m. lapkričio 15 d susitikime. Ginčijamame sprendime teigiama, kad Stomil dalyvavo vykdant EB 81 straipsnio pažeidimą nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2000 m. vasario 22 d. Komisija pažymi, kad niekada
         neteigė, jog šiame 1999 m. lapkričio 15 d. vakare vykusiame susitikime pasiekti susitarimai iš karto turėjo poveikį. Bet kuriuo
         atveju susitikimas tęsėsi iki pirmųjų 1999 m. lapkričio 16 d. valandų.

      –       Dėl Stomil dalyvavimo 2000 m. vasario 22 d. Vermelskirchene įvykusiame susitikime

      61      Komisija nurodo, kad, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 213–215 konstatuojamųjų dalių, ji neteigia, jog per 2000 m. vasario
         22 d. Vermelskirchene įvykusį susitikimą buvo imtasi neteisėtų veiksmų. Todėl Stomil pateikti argumentai šiuo atžvilgiu yra netinkami.

      –       Dėl kitų įrodymų, patvirtinančių Stomil dalyvavimą kartelyje, nebuvimo

      62      Komisija pažymi, jog ginčijamame sprendime netvirtino, kad 1999 m. lapkričio 15 ir 16 d. susitikime buvo sudarytas aiškus
         susitarimas pasidalyti rinką. Tačiau Komisija teigia turinti Stomil buvimo ir dalyvavimo šiame susitikime vykusiuose pasitarimuose dėl kainų ir keitimosi informacija įrodymų. Stomil dalyvavimą patvirtina Dow užrašai ir pareiškimai (ginčijamo sprendimo 201 ir 202 konstatuojamosios dalys). L. (iš Stomil) dalyvavimą ir jo kaip Stomil darbuotojo statusą patvirtina Dow, taip pat Komisijos pateiktas oficialaus susitikimo protokolas. Ginčijamo sprendimo 155 ir 156 konstatuojamosiose dalyse
         paminėti Bayer įrodymai taip pat patvirtina L. (iš Stomil) dalyvavimą.

       Bendrojo Teismo vertinimas
      63      Dėl EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo įrodymų pateikimo primintina, kad Komisija turi įrodyti savo konstatuotą pažeidimą
         ir pateikti pakankamai įrodymų, patvirtinančių pažeidimą sudarančių aplinkybių buvimą (1998 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo
         sprendimo Baustahlgewebe prieš Komisiją, C‑185/95 P, Rink. p. I‑8417, 58 punktas ir 1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Rink. p. I‑4125, 86 punktas). Taigi Komisija turi pateikti tikslių ir nuoseklių įrodymų, pagrindžiančių visišką
         įsitikinimą, kad pažeidimas buvo padarytas (žr. 2000 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Volkswagen prieš Komisiją, T‑62/98, Rink. p. II‑2707, 43 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Taip pat reikia priminti, jog tam, kad būtų sudarytas
         susitarimas, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, pakanka, kad atitinkamos įmonės išreikštų bendrą valią elgtis
         rinkoje tam tikru būdu (1970 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo ACF Chemiefarma prieš Komisiją, 41/69, Rink. p. 661, 112 punktas ir 1980 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo van Landewyck ir kt. prieš Komisiją, 209/78–215/78 ir 218/78, Rink. p. 3125, 86 punktas; 1991 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hercules Chemicals prieš Komisiją, T‑7/89, Rink. p. II‑1711, 256 punktas). Kilus abejonių, teismas jas turėtų spręsti įmonės, kuriai skirtas pažeidimą konstatuojantis
         sprendimas, naudai. Todėl teismas negali padaryti išvados, kad Komisija teisiniu požiūriu pakankamai įrodė, jog nagrinėjamas
         pažeidimas buvo padarytas, jei šiuo klausimu jis dar turi abejonių (2005 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Groupe Danone prieš Komisiją, T‑38/02, Rink. p. II‑4407, 215 punktas).

      64      Be to, įprasta, kad antikonkurencinius susitarimus ir veiksmus apimanti veikla vykdoma paslapčia, susitikimai vyksta slaptai
         ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Tai reiškia, kad net jei Komisija randa dokumentų, aiškiai rodančių neteisėtus
         santykius tarp ūkio subjektų, jie paprastai yra tik fragmentiški bei pavieniai, todėl tam tikras detales dažnai reikia nustatyti
         naudojant dedukcijos metodą. Dėl to daugeliu atvejų tai, ar egzistuoja antikonkurencinių veiksmų ar susitarimų, turi būti
         nustatoma remiantis tam tikrais sutapimais ir nuorodomis, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali
         būti konkurencijos taisyklių pažeidimo įrodymas (2004 m. sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 55–57 punktai ir 2007 m. sausio
         25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sumitomo Metal Industries ir Nippon Steel prieš Komisiją, C‑403/04 P ir C‑405/04 P, Rink. p. I‑729, 51 punktas).

      65      Šiuo atveju reikia pažymėti, jog buvo konstatuota, kad nagrinėjamame kartelyje Stomil dalyvavo tik 1999 m. lapkričio 15 ir 16 d. Frankfurte įvykusio neteisėto susitikimo atveju.

      66      Konkrečiai kalbant, šiuo klausimu Komisija teigia, kad šalia oficialaus Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimo
         „1999 m. lapkričio 16 d. vakare ir naktį“ įvyko kartelio susitikimas (ginčijamo sprendimo 212 konstatuojamoji dalis). Komisija
         tvirtina, kad šiame neteisėtame susitikime dalyvavo P. (iš Bayer), F., N., V. (iš Dow), L. (iš Stomil), L. (iš EniChem) ir T. (iš Tavorex). Šie asmenys iš pradžių susitiko viešbučio bare, o vėliau išsinuomojo konferencijų salę (ginčijamo sprendimo 202 konstatuojamoji
         dalis).

      67      Iš pradžių reikia atmesti Komisijos argumentus, pagal kuriuos Stomil neigimas to, kad lapkričio 16 d. vakare L. (iš Stomil) buvo Frankfurte, yra nepriimtinas, bei šiuo klausimu prie bylos pridėtus dokumentus. Reikia pripažinti, kad Bendrajame Teisme
         Stomil tik ginčija jai ginčijamame sprendime pateiktą kaltinimą. Be to, iš byloje esančių įrodymų matyti, kad per administracinę
         procedūrą Stomil visą laiką ginčijo savo dalyvavimą neteisėtame susitikime. Bet kuriuo atveju dėl toliau išdėstytų priežasčių reikia pažymėti,
         kad susiję dokumentai nėra reikšmingi sprendžiant ginčą, kaip, beje, savo rašytinėse pastabose teigia Komisija.

      68      Dėl esmės, pirma, iš bylos dokumentų matyti, kad, kaip teigia Stomil, 1999 m. lapkričio 16 d. vakare P. (iš Bayer) Frankfurte nebuvo. Komisija tai pripažįsta.

      69      Antra, reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime yra ne vienas prieštaravimas, susijęs su tiksliu nagrinėjamo neteisėto susitikimo
         laiku. Taigi ginčijamo sprendimo 212 konstatuojamojoje dalyje Komisija, remdamasi Dow pareiškimu, kalba apie „1999 m. lapkričio 16 d. vakarą ir <...> naktį“. Ginčijamo sprendimo 297 konstatuojamojoje dalyje
         Komisija taip pat teigia, kad nagrinėjamas neteisėtas susitikimas įvyko „naktį iš 1999 m. lapkričio 15 į 16 d.“. Be to, ginčijamo
         sprendimo 4.3.8 punkte kalbama apie 1999 m. lapkričio 15 ir 16 d. Galiausiai ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje nurodyta,
         kad Stomil pažeidimą pradėjo vykdyti 1999 m. lapkričio 16 d.

      70      Trečia, daugelyje materialiųjų duomenų taip pat yra prieštaravimų dėl numanomos nagrinėjamo neteisėto susitikimo datos ir
         dėl kitų galimų Komisijos pasiūlytų paaiškinimų. Pavyzdžiui, P. (iš Bayer) ataskaitoje apie išlaidas, susijusioje, be kita ko, su 84,5 DEM mokėjimu viešbučio bare, yra nurodyta 1999 m. lapkričio
         15 d. Savo ruožtu 436 DEM mokėjimas už konferencijų salės nuomą užregistruotas 1999 m. lapkričio 16 d. Be to, N. (iš Dow) užrašuose minima tik 1999 m. lapkričio 16 d. Galiausiai Dow pareiškime, pateiktame ginčijamo sprendimo 202 konstatuojamojoje dalyje, sakoma, kad neteisėtas susitikimas buvo po oficialaus
         Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimo, kuris įvyko lapkričio 16 d. ryte.

      71      Ketvirta, ginčijamo sprendimo 202 konstatuojamojoje dalyje pateiktame Dow pareiškime teigiama, kad P. (iš Bayer) F., N., V. (iš Dow), L. (iš Stomil), L. (iš EniChem) ir T. (iš Tavorex) iš pradžių susitiko viešbučio bare, o vėliau išsinuomojo konferencijų salę. P. ataskaitoje apie išlaidas, susijusias su
         mokėjimais už maistą ir gėrimus minėtame bare, į kurią Komisija atkreipia dėmesį savo rašytinėse pastabose, taip pat nurodoma,
         kad ten buvo tuometinė Europos sintetinio kaučiuko asociacijos generalinė sekretorė (C.). Tačiau iš ginčijamo sprendimo 95 ir
         115 konstatuojamųjų dalių matyti, kad ši generalinė sekretorė niekada nedalyvavo kartelio susitikimuose. Todėl negalima daryti
         išvados, kad vien dėl to, kad L. (iš Stomil) dalyvavo susitikime viešbučio bare, jis dalyvavo neteisėtame susitikime.

      72      Penkta, kiek tai susiję su N. (iš Dow) užrašais, neginčytina, kad Komisija nepripažino Stomil atsakomybės už BK kartelį. Todėl N. užrašų dalis, susijusi su BK, neturi įrodomosios galios Stomil atžvilgiu. Kalbant apie N. užrašų dalį, susijusią su SBK, reikia pažymėti, kad joje, be karteliui priklausančių gamintojų,
         kiti kartelyje nedalyvaujantys gamintojai minimi kaip tam tikrų klientų tiekėjai. Tokiomis ypatingomis aplinkybėmis negalima
         atmesti galimybės, kad buvo įvertinti tik tam tikrų gamintojų tarpusavio tiekimai ir nėra įmanoma tiksliai nustatyti, ar Stomil buvo tarp jų, visų pirma atsižvelgiant į prieštaravimus dėl numanomos nagrinėjamo neteisėto susitikimo datos.

      73      Atsižvelgdamas į visas konkrečias šios bylos aplinkybes, Bendrasis Teismas mano, kad kyla abejonių dėl Stomil dalyvavimo 1999 m. lapkričio 15 ir 16 d. Frankfurte įvykusiame neteisėtame susitikime. Šios abejonės turi būti aiškinamos
         Stomil naudai.

      74      Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas mano, jog su Stomil susijusių įrodymų, išdėstytų su kartelio susitikimais susijusioje ginčijamo sprendimo dalyje, nepakanka, kad būtų galima
         daryti išvadą, kad ši įmonė dalyvavo nagrinėjamuose neteisėtuose susitarimuose.

      75      Karteliui aprašyti skirtoje ginčijamo sprendimo dalyje (ginčijamo sprendimo 4.2 punktas) paminėti įrodymai nepaneigia šios
         išvados.

      76      Šiuo klausimu Bendrasis Teismas mano, kad net jeigu kai kurie ginčijamo sprendimo 4.2 punkte paminėti įrodymai, visų pirma
         ginčijamo sprendimo 156 konstatuojamojoje dalyje nurodytas bendras Bayer pareiškimas, gali turėti tam tikros įrodomosios vertės, atsižvelgiant į pirma paminėtus konkrečius įrodymus apie kartelio
         susitikimus ir į abejones, kurios turi būti aiškinamos ieškovės naudai, jų nepakanka, kad būtų galima konstatuoti, jog Stomil padarė pažeidimą.

      77      Atsižvelgdamas į visas šias aplinkybes ir jas bendrai įvertinęs, Bendrasis Teismas mano, jog Komisija padarė klaidą, kai pripažino,
         kad Stomil dalyvavo kartelyje.

      78      Todėl ginčijamas sprendimas naikintinas, kiek jis susijęs su Stomil, nesant reikalo nagrinėti kitų ieškiniui pagrįsti pateiktų pagrindų ir visų pirma klausimo dėl komitentų ir tarpininkų santykių
         vykdant konkurencijos taisyklių pažeidimus ar ieškovės prašymo taikyti proceso organizavimo priemones.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      79      Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
         šalis to reikalavo. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal Stomil reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2006 m. lapkričio 29 d. Komisijos sprendimą C(2006) 5700 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo
            53 straipsnį (byla COMP/F/38.638 – Butadieno kaučiukas ir stireno‑butadieno kaučiukas, gautas emulsinės polimerizacijos būdu),
            kiek jis susijęs su Trade‑Stomil sp. z o.o.
      2.      Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               Dehousse

               Wiszniewska‑Białecka

               Wahl

         Paskelbta 2011 m. liepos 13 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
      Parašai.
      * Proceso kalba: anglų.