title: 2010 m. vasario 23 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas. # London Borough of Harrow prieš Nimco Hassan Ibrahim ir Secretary of State for the Home Department. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Jungtinė Karalystė. # Laisvas asmenų judėjimas - Trečiosios valstybės piliečio, valstybės narės piliečio sutuoktinio, ir jų vaikų, kurie yra valstybės narės piliečiai, teisė apsigyventi - Valstybės narės piliečio darbo pagal darbo sutartį nutraukimas ir išvykimas iš priimančiosios valstybės narės - Vaikų įrašymas į mokyklą - Pragyvenimo lėšų neturėjimas - Reglamentas (EEB) Nr. 1612/68 - 12 straipsnis - Direktyva 2004/38/EB. # Byla C-310/08.

text:
      Byla C‑310/08
      London Borough of Harrow
      prieš
      Nimco Hassan Ibrahim
      ir
      Secretary of State for the Home Department
      (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Laisvas asmenų judėjimas – Trečiosios valstybės piliečio, valstybės narės piliečio sutuoktinio, ir jų vaikų, kurie yra valstybės narės piliečiai, teisė
         gyventi šalyje – Valstybės narės piliečio darbo pagal darbo sutartį nutraukimas ir išvykimas iš priimančiosios valstybės narės – Vaikų įrašymas į mokyklą – Pragyvenimo lėšų neturėjimas – Reglamentas (EEB) Nr. 1612/68 – 12 straipsnis – Direktyva 2004/38/EB“

      Sprendimo santrauka
      1.        Laisvas asmenų judėjimas – Darbuotojai – Darbuotojo vaikų teisė lankyti priimančiosios valstybės narės švietimo įstaigas –
            Teisė gyventi šalyje siekiant lankyti bendrojo lavinimo mokyklą
      (Tarybos reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnis)
      2.        Laisvas asmenų judėjimas – Darbuotojai – Šeimos narių teisė gyventi šalyje – Valstybės narės piliečio, dirbančio ar dirbusio
            priimančiojoje valstybėje narėje, vaikai – Vienas iš tėvų, faktiškai prižiūrintis šiuos vaikus
      (Tarybos reglamento Nr. 1612/68 10 ir 12 straipsniai; Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38)
      1.        Pagal Reglamento Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje 12 straipsnį Europos Sąjungos piliečio vaikai, kurie
         gyveno vienoje iš valstybių narių, kai vienas iš tėvų naudojosi teise gyventi šioje valstybėje narėje kaip darbuotojas migrantas,
         turi teisę joje gyventi, kad lankytų bendrojo lavinimo mokyklas. Tai, kad šių vaikų tėvai per tą laiką santuoką nutraukė ir
         kad vienas iš tėvų yra Sąjungos pilietis, tačiau nėra darbuotojas migrantas priimančiojoje valstybėje narėje, šiuo atžvilgiu
         neturi jokios reikšmės.

      (žr. 29 punktą)
      2.        Valstybės narės piliečio, dirbančio ar dirbusio priimančiojoje valstybėje narėje, vaikai ir juos faktiškai prižiūrintis vienas
         iš tėvų gali naudotis teise gyventi toje valstybėje remdamasis vien Reglamento Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų judėjimo
         Bendrijoje, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2434/92, 12 straipsniu ir šiai teisei netaikomas reikalavimas turėti pakankamų
         išteklių ir visavertį sveikatos draudimą šioje valstybėje.

      Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnyje įtvirtinta darbuotojo migranto vaiko teisė kuo geresnėmis sąlygomis tęsti mokslus priimančiojoje
         valstybėje narėje būtinai apima ir šio vaiko teisę būti lydimam faktiškai jį prižiūrinčio asmens, taigi ir šio galimybę gyventi
         šioje valstybėje kartu su vaiku, kol šis mokosi. Šį straipsnį reikia taikyti atskirai nuo kitų Sąjungos teisės nuostatų, reglamentuojančių
         teisės gyventi kitoje valstybėje narėje įgyvendinimo sąlygas. Toks šio 12 straipsnio savarankiškas pobūdis to paties reglamento
         10 straipsnio atžvilgiu išlieka ir kalbant apie ryšį su Direktyvos 2004/38 dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės
         laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičiančios Reglamentą Nr. 1612/68 ir panaikinančios Direktyvas 64/221,
         68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 ir 93/96, nuostatomis. Padarius kitą išvadą būtų pažeistas darbuotojo
         šeimos integracijos į priimančiosios valstybės narės gyvenimą tikslas, numatytas Reglamento Nr. 1612/68 penktoje konstatuojamojoje
         dalyje. Kad ši integracija būtų sėkminga, būtina, kad darbuotojo, kuris yra valstybės narės pilietis, vaikas turėtų galimybę
         mokytis ir studijuoti priimančiojoje valstybėje narėje ir prireikus sėkmingai baigti mokymąsi ar studijas.

      Sąlygos, kad suinteresuotieji asmenys turėtų pakankamų išteklių ir visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje
         narėje, nėra Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnyje, kuris negali būti aiškinamas siaurai ir bet kuriuo atveju neturi prarasti
         savo veiksmingumo. Be to, tam tikrais atvejais Direktyvoje 2004/38 besimokantiems vaikams ir juos faktiškai prižiūrinčio vieno
         iš tėvų teisei gyventi priimančiojoje valstybėje narėje nekeliamas reikalavimas turėti pakankamų išteklių ir visavertį sveikatos
         draudimą.

      (žr. 31, 42–43, 52, 56, 59 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. vasario 23 d.(*)

      „Laisvas asmenų judėjimas – Trečiosios valstybės piliečio, valstybės narės piliečio sutuoktinio, ir jų vaikų, kurie yra valstybės narės piliečiai, teisė
         gyventi šalyje – Valstybės narės piliečio darbo pagal darbo sutartį nutraukimas ir išvykimas iš priimančiosios valstybės narės – Vaikų įrašymas į mokyklą – Pragyvenimo lėšų neturėjimas – Reglamentas (EEB) Nr. 1612/68 – 12 straipsnis – Direktyva 2004/38/EB“

      Byloje C‑310/08
      dėl Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Jungtinė Karalystė) 2008 m. balandžio 21 d. Nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2008 m. liepos 11 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      London Borough of Harrow
      prieš
      Nimco Hassan Ibrahim,

      Secretary of State for the Home Department,

      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai J. N. Cunha Rodrigues (pranešėjas), K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot,
         P. Lindh, teisėjai C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Schiemann, P. Kūris, E. Juhász, L. Bay Larsen, T. von Danwitz ir A. Arabadjiev,

      generalinis advokatas J. Mazák,
      posėdžio sekretorius H. von Holstein, kanclerio pavaduotojas,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. rugsėjo 2 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        London Borough of Harrow, atstovaujamos baristerio K. Rutledge,

      –        N. H. Ibrahim, atstovaujamos baristerės N. Rogers, įgaliotos solisitorės S. Morshead,
      –        Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos V. Jackson, padedamos QC C. Lewis,

      –        Danijos vyriausybės, atstovaujamos R. Holdgaard,
      –        Airijos, atstovaujamos D. O’Hagan ir B. O’Moore, padedamų baristerio D. Conlan Smyth,
      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos I. Bruni, padedamos avvocato dello Stato W. Ferrante,

      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos D. Maidani ir M. Wilderspin,
      –        ELPA priežiūros institucijos, atstovaujamos N. Fenger, F. Simonetti ir I. Hauger,
      susipažinęs su 2009 m. spalio 20 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1968 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų
         judėjimo Bendrijoje (OL L 257, p. 2; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 15), iš dalies pakeisto 1992 m.
         liepos 27 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2434/92 (OL L 245, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t.,
         p. 69; toliau – Reglamentas Nr. 1612/68), 12 straipsnio ir 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos
         2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies
         keičiančios Reglamentą Nr. 1612/68 ir panaikinančios Direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB,
         75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (OL L 158, p. 77; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 46.;
         klaidų ištaisymai: OL L 229, 2004 m., p. 35; OL L 197, 2005 m., p. 34 ir OL L 204, 2007 m., p. 28), išaiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp London Borough of Harrow (Londono Harou savivaldybė) ir N. H. Ibrahim bei Secretary of State for the Home Department dėl N. H. Ibrahim prašymo suteikti būsto paramą atmetimo.

       Teisinis pagrindas
        Sąjungos teisės aktai
      3        Pagal Reglamento Nr. 1612/68 penktąją konstatuojamąją dalį:

      „kadangi norint, kad būtų galima pasinaudoti teise į judėjimo laisvę objektyviomis sąlygomis ir ja būtų galima laisvai ir
         garbingai naudotis, reikia, kad vienodų sąlygų taikymas visuose dalykuose, susijusiuose su pagal darbo sutartį dirbančio asmens
         veikla ir jo teise į būstą, būtų garantuotas ir faktiškai, ir įstatymais, taip pat būtų pašalintos kliūtys, trukdančios darbuotojams
         keltis iš vienos vietos į kitą, ypač dėl darbuotojų teisės gyventi kartu su savo šeima bei sąlygų tokioms šeimoms integruotis
         į juos priėmusios šalies gyvenimą.“

      4        Reglamento Nr. 1612/68 10 straipsnyje buvo nustatyta:

      „1.      Asmenys, nepriklausomai nuo jų pilietybės, turi teisę gyventi kartu su valstybės narės piliečiu, kuris dirba kitos valstybės
         narės teritorijoje, jeigu jie yra:

      a)      jo sutuoktinis ir vaikai iki 21 metų arba jo išlaikytiniai;
      b)      jo išlaikomi giminaičiai pagal kylančią tokio darbuotojo ir jo sutuoktinio genealogijos liniją.
      2.      Valstybės narės turi stengtis priimti ir kitus 1 dalyje nenurodytus tokios šeimos narius, jeigu jie yra išlaikomi to darbuotojo
         arba gyvena jo namuose, esančiuose šalyje, iš kurios jis atvyko.

      3.      Dėl 1 ir 2 dalyje nurodytų priežasčių, tas darbuotojas savo šeimą turi aprūpinti tokiu būstu, kokiame paprastai gyvena vietiniai
         darbuotojai to rajono, kuriame jis yra įsidarbinęs; tačiau dėl šios nuostatos neturi būti diskriminacijos tarp vietinių darbuotojų
         ir iš kitų valstybių narių atvykusių darbuotojų.“

      5        Reglamento Nr. 1612/68 11 straipsnyje buvo nurodyta:

      „Jeigu valstybės narės pilietis užsiima veikla kaip pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbantis asmuo kitos valstybės
         narės teritorijoje, jo sutuoktinis ir vaikai iki 21 metų amžiaus arba jo išlaikytiniai, net ir nebūdami jokios valstybės narės
         piliečiai, turi teisę imtis bet kokios veiklos kaip pagal darbo sutartį dirbantys asmenys tos pačios valstybės narės teritorijoje.“

      6        Reglamento Nr. 1612/68 10 ir 11 straipsniai panaikinti nuo 2006 m. balandžio 30 d. pagal Direktyvos 2004/38 38 straipsnio
         1 dalį.

      7        Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyta:

      „Valstybės narės piliečio, dirbančio arba dirbusio kitos valstybės narės teritorijoje, vaikai turi būti priimti į tos šalies
         bendrojo lavinimo, amatų ir profesines mokyklas tomis pačiomis sąlygomis kaip ir tos šalies piliečiai, jeigu vaikai gyvena
         toje šalyje.“

      8        Direktyvos 2004/38 3 ir 16 konstatuojamosiose dalyse įtvirtinta:

      „3)      Sąjungos pilietybė turėtų būti pagrindinis valstybių narių piliečių statusas, kai jie naudojasi savo teise laisvai judėti
         ir gyventi šalyje. Todėl būtina sisteminti ir persvarstyti esamus Bendrijos instrumentus, atskirai skirtus darbuotojams, savarankiškai
         dirbantiesiems asmenims ir studentams bei kitiems nedirbantiems asmenims, kad būtų supaprastinta ir sustiprinta visų Sąjungos
         piliečių laisvo judėjimo ir apsigyvenimo teisė.

      <...>
      16)      Tol, kol turintieji teisę gyventi šalyje netampa nepagrįsta našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai,
         jie neturėtų būti išsiunčiami iš šalies. Todėl išsiuntimo iš šalies priemonė neturėtų būti automatinė socialinės paramos sistemos
         regreso teisės pasekmė. Priimančioji valstybė narė turėtų išnagrinėti, ar tai nėra laikini sunkumai, ir atsižvelgti į gyvenimo
         joje trukmę, asmenines aplinkybes ir suteiktos paramos dydį, kad nuspręstų, ar asmuo tapo nepagrįsta našta jos socialinės
         paramos sistemai ir tęstų jo išsiuntimo iš šalies procedūrą. Išsiuntimo iš šalies priemonė jokiu būdu neturėtų būti taikoma
         darbuotojams, savarankiškai dirbantiesiems ar ieškantiems darbo, kaip apibrėžta Teisingumo Teismo, išskyrus valstybinės politikos
         ar visuomenės saugumo priežastis.“

      9        Pagal šios direktyvos 7 straipsnio 1 ir 2 dalis:

      „1.      Visi Sąjungos piliečiai turi teisę gyventi kitos valstybės narės šalyje [teritorijoje] ilgiau kaip tris mėnesius, jei jie:
      a)      yra darbuotojai ar savarankiškai dirbantieji priimančiojoje valstybėje narėje; arba
      b)      turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios
         valstybės narės socialinės paramos sistemai ir turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje; arba

      c)      – yra priimti į privačią arba valstybinę instituciją, akredituotą ar finansuojamą priimančiosios valstybės narės pagal savo
         įstatymų ar kitų teisės aktų praktiką, turėdami pagrindinį studijų kurso baigimo tikslą, įskaitant profesinį rengimą ir

      –       turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje ir užtikrina atitinkamą nacionalinę instituciją pateikdami
         deklaraciją ar kitokiu jų pasirinktu lygiaverčiu būdu, kad jie turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per
         savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai; arba

      d)      yra Sąjungos pilietį, kuris atitinka a, b arba c punkto reikalavimus, lydintys ar kartu vykstantys [pas jį atvykstantys] šeimos
         nariai.

      2.      Šio straipsnio 1 dalyje nurodyta gyvenimo šalyje teisė taikoma šeimos nariams, kurie nėra valstybės narės piliečiai, lydintiems
         ar vykstantiems kartu su Sąjungos piliečiu [pas Sąjungos pilietį atvykstantiems] priimančiojoje valstybėje narėje, jei toks
         Sąjungos pilietis atitinka 1 dalies a, b arba c punkto reikalavimus.“

      10      Direktyvos 2004/38 12 straipsnio „Gyvenimo šalyje teisės išlikimas šeimos nariams mirus arba išvykus Sąjungos piliečiui“ 3 dalyje
         nurodyta:

      „Sąjungos piliečio išvykimas iš priimančiosios valstybės narės arba jo mirtis nereiškia teisės gyventi šalyje praradimo jo
         vaikams ar vienam iš tėvų, kuris faktiškai globoja vaikus, neatsižvelgiant į pilietybę, jei vaikai gyvena priimančiojoje valstybėje
         narėje ir mokosi švietimo įstaigoje, iki jų mokslų užbaigimo.“

      11      Šios direktyvos 24 straipsnio „Vienodas traktavimas“ 1 dalyje numatyta:

      „Taikant tokias specialiąsias nuostatas, kurios aiškiai numatytos Sutartyje ir antriniuose teisės aktuose, visiems Sąjungos
         piliečiams, pagal šią direktyvą gyvenantiems priimančiosios valstybės narės teritorijoje, Sutarties taikymo srityje taikomas
         vienodas traktavimas kaip ir tos valstybės narės piliečiams. Ši teisė suteikiama ir šeimos nariams, kurie nėra valstybės narės
         piliečiai ir turi teisę gyventi šalyje arba nuolatinio gyvenimo šalyje teisę.“

       Nacionalinės teisės aktai
      12      Remiantis 2006 m. Imigracijos (iš Europos ekonominės erdvės) nutarimo (Imigration (European Economic Area) Regulations 2006) 6 straipsniu „reikalavimus atitinkantis asmuo“ šio nutarimo prasme yra Europos ekonominės erdvės pilietis, esantis Jungtinėje
         Karalystėje kaip darbo ieškantis asmuo, darbuotojas, savarankiškai dirbantis asmuo, pakankamų išteklių turintis asmuo ar studentas.

      13      Pagal šio nutarimo 19 straipsnio 3 dalies a punktą asmuo gali būti išsiųstas iš Jungtinės Karalystės, jeigu praranda reikalavimus
         atitinkančio asmens statusą šio nutarimo prasme.

      14      Vadovaudamasis 1996 m. Aktu dėl būsto paramos (Housing Act 1996) ir 2006 m. Nutarimu dėl būsto ir benamių paramos (tinkamumo reikalavimai) (Allocation of Housing and Homelessness (Eligibility) Regulations 2006), asmuo gali pateikti prašymą dėl būsto paramos, tik jeigu jis turi teisę gyventi Jungtinėje Karalystėje pagal Bendrijos
         teisę.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      15      N. H. Ibrahim yra Somalio pilietė, ištekėjusi už Danijos piliečio B. Yusuf.

      16      B. Yusuf atvyko į Jungtinę Karalystę 2002 m. rudenį ir joje dirbo nuo 2002 m. spalio mėn. iki 2003 m. gegužės mėnesio. Nuo
         2003 m. birželio mėn. iki 2004 m. kovo mėn. jis gavo nedarbingumo pašalpą. Pripažinus jį darbingu šio laikotarpio pabaigoje
         B. Yusuf išvyko iš Jungtinės Karalystės ir į ją grįžo 2006 m. gruodžio mėnesį.

      17      Pripažinta, kad laikotarpiu tarp darbinės veiklos nutraukimo ir išvykimo iš Jungtinės Karalystės B. Yusuf prarado „reikalavimus
         atitinkančio asmens“ statusą pagal 2006 m. Imigracijos iš Europos ekonominės erdvės nutarimo 6 straipsnį. Grįžęs į Jungtinę
         Karalystę jis neatgavo „reikalavimus atitinkančio asmens“ statuso, suteikiančio teisę gyventi šioje šalyje pagal Sąjungos
         teisę.

      18      2003 m. vasario mėn. N. H. Ibrahim, turėdama imigracijos institucijų išduotą leidimą, atvyko į Jungtinę Karalystę pas savo
         sutuoktinį.

      19      Pora turi keturis vaikus, kurie yra Danijos piliečiai. Vyriausiajam vaikui yra 9, o jauniausiajam 1 metai. Trys vyresnieji
         vaikai atvyko į Jungtinę Karalystę kartu su motina, o ketvirtasis gimė Jungtinėje Karalystėje. Du vyresnieji vaikai mokosi
         valstybinėje mokykloje nuo jų atvykimo į šios valstybės narės teritoriją.

      20      Po sutuoktinio išvykimo iš Jungtinės Karalystės 2004 m. N. H. Ibrahim gyvena nuo jo skyrium. Ji niekada nebuvo ekonomiškai
         nepriklausoma, nedirba ir gyvena tik iš socialinės paramos, leidžiančios padengti būtinas pragyvenimo ir būsto išlaidas. Ji
         neturi visaverčio sveikatos draudimo ir priklauso National Health Service (Nacionalinė sveikatos tarnyba) sistemai.

      21      2007 m. sausio mėn. N. H. Ibrahim pateikė prašymą suteikti jai ir jos vaikams būsto paramą. 2007 m. vasario 1 d. London Borough of Harrow kompetentingas pareigūnas atmetė šį prašymą nuspręsdamas, kad nei N. H. Ibrahim, nei jos vyras negyveno Jungtinėje Karalystėje
         pagal Sąjungos teisę. Skundus dėl sprendimų nesuteikti būsto paramos nagrinėjanti pareigūnė 2007 m. kovo 29 d. patvirtino
         minėtą sprendimą.

      22      N. H. Ibrahim apskundė šiuos sprendimus Clerkenwell and Shoreditch County Court (Clerkenwell ir Shoreditch pirmosios instancijos teismas), kuris 2007 m. spalio 18 d. Sprendimu ieškinį patenkino, remdamasis tuo, kad N. H. Ibrahim
         turi teisę gyventi Jungtinėje Karalystėje kaip faktiškai vaikus prižiūrinti motina pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį,
         nes vaikai mokosi mokykloje, o jos vyras yra Sąjungos pilietis, dirbęs šioje valstybėje narėje.

      23      London Borough of Harrow pateikė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.

      24      Šiomis aplinkybėmis Anglijos ir Velso apeliacinis teismas (civilinių bylų kolegija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą
         ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „Jei
      –        trečiosios valstybės pilietybę turinti sutuoktinė ir jos Sąjungos pilietybę turintys vaikai lydėjo Sąjungos pilietį, atvykusį
         į Jungtinę Karalystę,

      –        Sąjungos pilietis Jungtinėje Karalystėje buvo kaip darbuotojas,
      –        vėliau Sąjungos pilietis nustojo dirbti pagal darbo sutartį ir išvyko iš Jungtinės Karalystės,
      –        Sąjungos pilietis, trečiosios valstybės pilietybę turinti sutuoktinė ir vaikai neturi pakankamų išteklių ir yra priklausomi
         nuo Jungtinės Karalystės socialinės paramos sistemos,

      –        vaikai pradėjo mokytis Jungtinės Karalystės pradinėje mokykloje netrukus po to, kai atvyko į šią valstybę tuomet, kai Sąjungos
         pilietis buvo darbuotojas:

      1)      ar sutuoktinė ir vaikai turi teisę gyventi Jungtinėje Karalystėje, tik jeigu jie atitinka Direktyvoje 2004/38 <...> nustatytus
         reikalavimus?

      Arba
      2)      a)     Ar jie naudojasi teise gyventi šalyje, kylančia iš <...> Reglamento Nr. 1612/68 <...> 12 straipsnio, kaip jį aiškina Teisingumo
         Teismas, ir neprivalo atitikti Direktyvoje 2004/38 <...> nustatytų reikalavimų;

      ir
      b)      jei taip, ar jie privalo turėti pakankamų išteklių, kad per numatomą gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios
         valstybės narės socialinės paramos sistemai, ir visavertį sveikatos draudimą šioje valstybėje narėje?

      3)      Jei atsakymas į pirmąjį klausimą yra teigiamas, ar būtų atsakyta kitaip, esant tokioms kaip šios bylos aplinkybėms, kai vaikai
         pradėjo lankyti pradinę mokyklą ir Sąjungos pilietybę turintis darbuotojas nustojo dirbti iki dienos, iki kurios valstybės
         narės turėjo įgyvendinti Direktyvą 2004/38 <...>?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
      25      Pateikdamas du pirmuosius klausimus, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
         iš esmės nori sužinoti, ar tokiomis kaip pagrindinės bylos aplinkybėmis vaikai ir juos faktiškai prižiūrintis vienas iš tėvų
         gali naudotis teise gyventi priimančiojoje valstybėje narėje vien pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį ir neprivalo atitikti
         Direktyvoje 2004/38 nustatytų reikalavimų, ar teisė gyventi šalyje gali būti jiems pripažinta, tik jeigu jie atitinka šiuos
         reikalavimus. Tuo atveju, jei teisė gyventi šalyje būtų pagrįsta vien Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsniu, prašymą priimti
         prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat klausia, ar vaikai ir juos faktiškai prižiūrintis vienas iš tėvų privalo turėti
         pakankamų išteklių ir visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje.

      26      Pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį valstybės narės piliečio, dirbančio arba dirbusio kitos valstybės narės teritorijoje,
         vaikai turi būti priimti į tos šalies bendrojo lavinimo, amatų ir profesines mokyklas tomis pačiomis sąlygomis kaip ir tos
         šalies piliečiai, jeigu vaikai gyvena toje šalyje.

      27      Reglamento Nr. 1612/68 10 straipsnyje buvo įtvirtinta valstybės narės piliečio, kuris dirba kitos valstybės narės teritorijoje,
         sutuoktinio ir vaikų teisė gyventi kartu su piliečiu šioje valstybėje.

      28      Iš Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 1 dalies b ir d punktų ir 2 dalies išplaukia, kad, neatsižvelgiant į pilietybę, Sąjungos
         piliečio, kuris gyvena kitos valstybės narės teritorijoje, tačiau nėra darbuotojas ar savarankiškai dirbantis asmuo, šeimos
         nariai turi teisę jį lydėti ar pas jį atvykti, jei šis turi pakankamų išteklių ir visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje
         valstybėje narėje sau ir savo šeimos nariams.

      29      Teisingumo Teismas jau buvo nusprendęs, kad pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį Sąjungos piliečio vaikai, kurie apsigyveno
         vienoje iš valstybių narių, kai vienas iš tėvų naudojosi teise gyventi šioje valstybėje narėje kaip darbuotojas migrantas,
         turi teisę joje gyventi, kad lankytų bendrojo lavinimo mokyklas. Tai, kad šių vaikų tėvai per tą laiką santuoką nutraukė,
         kad vienas iš tėvų yra Sąjungos pilietis, tačiau nėra darbuotojas migrantas priimančiojoje valstybėje narėje, šiuo atžvilgiu
         neturi jokios reikšmės (šiuo klausimu žr. 2002 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Baumbast ir R, C‑413/99, Rink. p. I‑7091, 63 punktą).

      30      Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad kai vaikai pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį turi teisę tęsti mokslus priimančiojoje
         valstybėje narėje, nors juos prižiūrintys tėvai gali netekti teisės gyventi šalyje, atsisakius tokiems tėvams suteikti galimybę
         gyventi priimančiojoje valstybėje narėje, kol jų vaikai mokosi, šie galėtų netekti Sąjungos teisės aktų leidėjo jiems pripažintos
         teisės (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Baumbast ir R 71 punktą).

      31      Be to, šio sprendimo Baumbast ir R 72 punkte priminęs, kad Reglamentą Nr. 1612/68 reikia aiškinti atsižvelgiant į 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus
         teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 8 straipsnyje įtvirtintą reikalavimą gerbti šeimos gyvenimą, Teisingumo
         Teismas to paties sprendimo 73 punkte padarė išvadą, kad šio reglamento 12 straipsnyje įtvirtinta darbuotojo migranto vaiko
         teisė kuo geresnėmis sąlygomis tęsti mokslus priimančiojoje valstybėje narėje būtinai apima ir šio vaiko teisę būti lydimam
         faktiškai jį prižiūrinčio asmens, taigi ir pastarojo galimybę gyventi šioje valstybėje kartu su vaiku, kol šis mokosi.

      32      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori žinoti, ar minėtas sprendimas Baumbast ir R pagrįstas kartu taikomais Reglamento Nr. 1612/68 10 ir 12 straipsniais, ar tik 12 straipsniu. Tiksliau, šis teismas klausia,
         ar valstybės narės piliečio, dirbančio ar dirbusio priimančiojoje valstybėje narėje, vaikų ir juos faktiškai prižiūrinčio
         kito iš tėvų teisė gyventi šioje valstybėje netiesiogiai išplaukia iš šio 12 straipsnio.

      33      Pirma, darbuotojų migrantų vaikų teisė į vienodą požiūrį, kiek tai susiję su teise lankyti švietimo įstaigą pagal Reglamento
         Nr. 1612/68 12 straipsnį, suteikiama tik vaikams, kurie „gyvena“ valstybės narės teritorijoje, kurioje vienas iš tėvų dirba
         arba dirbo.

      34      Taigi teisę lankyti švietimo įstaigą lemia vaiko apsigyvenimas priimančiojoje valstybėje narėje.

      35      Pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį, kaip jį išaiškino Teisingumo Teismas minėtame sprendime Baumbast ir R, vaikui pripažįstama atskira teisė gyventi šalyje, susijusi su jo teise lankyti švietimo įstaigą. Patikslinant reikia nurodyti,
         kad teisei lankyti švietimo įstaigą įgyvendinti nebuvo taikoma sąlyga, kad vaikas per visą mokymosi laikotarpį išsaugotų specifinę
         teisę gyventi šalyje pagal šio reglamento 10 straipsnio 1 dalies a punktą, kai šis dar galiojo.

      36      1995 m. gegužės 4 d. Sprendimo Gaal (C‑7/94, Rink. p. I‑1031) 21–24 punktuose Teisingumo Teismas aiškiai atmetė Vokietijos vyriausybės argumentą, jog egzistuoja
         glaudus ryšys tarp Reglamento Nr. 1612/68 10, 11 straipsnių ir 12 straipsnio ta prasme, kad pagal pastarąjį teisė į vienodą
         požiūrį, kiek tai susiję su teise lankyti švietimo įstaigą, priimančiojoje valstybėje narėje suteikiama tik 10 ir 11 straipsniuose
         nustatytus reikalavimus atitinkantiems vaikams. Sprendimo Gaal 23 straipsnyje Teisingumo Teismas aiškiai pripažino, kad Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnyje nėra jokios nuorodos į 10
         ir 11 straipsnius.

      37      Iš esmės, jeigu teisei lankyti švietimo įstaigą įgyvendinti būtų taikoma sąlyga, kad vaikas turėtų atskirą teisę gyventi šalyje,
         vertinamą atsižvelgiant į kitas šio reglamento nuostatas, tai prieštarautų Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnio kontekstui
         ir šiuo straipsniu siekiamiems tikslams (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Gaal 25 punktą).

      38      Iš to darytina išvada, kad kai vaikas įgyja teisę lankyti švietimo įstaigą pagal šio reglamento 12 straipsnį dėl apsigyvenimo
         priimančiojoje valstybėje narėje, jis išsaugo teisę gyventi šalyje, kuri negali būti užginčyta dėl to, kad jis neatitinka
         šio reglamento 10 straipsnyje įtvirtintų reikalavimų.

      39      Antra, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnio formuluotės, teisę į vienodą požiūrį, kiek tai susiję su teise
         lankyti švietimo įstaigą, turi net tik darbuotojų migrantų vaikai. Ji taip pat taikoma buvusių darbuotojų migrantų vaikams.

      40      Be to, teisė, kuri vaikams suteikiama pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį, nepriklauso nuo tėvų teisės gyventi priimančiojoje
         valstybėje narėje. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką 12 straipsnyje tik reikalaujama, kad vaikas būtų gyvenęs su tėvais
         ar vienu iš jų valstybėje narėje tuo metu, kai bent vienas iš tėvų joje gyveno kaip darbuotojas (1988 m. birželio 21 d. Sprendimo
         Brown, 197/86, Rink. p. 3205, 30 punktas ir minėto sprendimo Gaal 27 punktas).

      41      Buvusių darbuotojų migrantų vaikų galimybės tęsti mokslus priimančiojoje valstybėje narėje, nors jų tėvai joje nebegyvena,
         pripažinimas prilygsta šių vaikų teisės gyventi šalyje, nesusijusios su jų tėvams suteikta teise gyventi šalyje, pripažinimui,
         nes ši teisė pagrįsta minėtu 12 straipsniu.

      42      Taigi Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį reikia taikyti atskirai nuo kitų Sąjungos teisės nuostatų, reglamentuojančių teisės
         gyventi kitoje valstybėje narėje įgyvendinimo sąlygas. Tokiu 12 straipsnio savarankišku pobūdžiu šio reglamento 10 straipsnio
         atžvilgiu buvo grindžiama šio sprendimo 29–31 straipsniuose priminta Teisingumo Teismo praktika. Jis išlieka ir kalbant apie
         ryšį su Direktyvos 2004/38 nuostatomis.

      43      Padarius kitą išvadą būtų pažeistas darbuotojo šeimos integracijos į priimančiosios valstybės narės gyvenimą tikslas, numatytas
         Reglamento Nr. 1612/68 penktoje konstatuojamojoje dalyje. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, kad ši integracija būtų sėkminga,
         būtina, kad darbuotojo, kuris yra valstybės narės pilietis, vaikas turėtų galimybę mokytis ir studijuoti priimančiojoje valstybėje
         narėje ir prireikus baigti mokymąsi ar studijas (šiuo klausimu žr. 1989 m. kovo 15 d. Sprendimo Echternach ir Moritz, 389/87 ir 390/87, Rink. p. 723, 21 punktą bei minėto sprendimo Baumbast ir R 69 punktą).

      44      London Borough of Harrow, Jungtinės Karalystės bei Danijos vyriausybės ir Airija teigia, kad Direktyva 2004/38 nuo jos įsigaliojimo yra vienintelis
         Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės gyventi valstybėse narėse įgyvendinimo sąlygų pagrindas, todėl dabar šios teisės
         negalima pagrįsti Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsniu.

      45      Šiuo klausimu nėra jokių aplinkybių leidžiančių manyti, kad priimdamas Direktyvą 2004/38 Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino
         pakeisti 12 straipsnio, kaip jį buvo išaiškinęs Teisingumo Teismas, taikymo sritį, kad nuo šiol apribotų jo norminį turinį
         vien teise lankyti švietimo įstaigą.

      46      Mąstant ta pačia linkme reikia nurodyti, jog, priešingai nei Reglamento Nr. 1612/68 10 ir 11 straipsnių atžvilgiu, Direktyva 2004/38
         nebuvo panaikintas šio reglamento 12 straipsnis. Atsižvelgiant į tokį pasirinkimą galima tik patvirtinti Sąjungos teisės aktų
         leidėjo siekį neriboti šio straipsnio taikymo srities, kaip ją aiškino Teisingumo Teismas,.

      47      Pirmesniame punkte pateiktą aiškinimą patvirtina aplinkybė, kad iš Direktyvos 2004/38 parengiamųjų dokumentų matyti, jog ji
         buvo rengiama, kad atitiktų minėtą sprendimą Baumbast ir R (COM(2003) 199, galutinis, p. 7).

      48      Jei Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsniu būtų siekiama tik suteikti teisę į vienodą požiūrį, kiek tai susiję su teise lankyti
         švietimo įstaigą, darbuotojų migrantų vaikams nenumatant jokios teisės gyventi šalyje, įsigaliojus Direktyvai 2004/38 jis
         taptų nereikalingas. Iš esmės šios direktyvos 24 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad visiems Sąjungos piliečiams, gyvenantiems
         priimančiosios valstybės narės teritorijoje, Sutarties taikymo srityje taikomas vienodas traktavimas kaip ir tos valstybės
         narės piliečiams. Neabejojama, kad teisė lankyti švietimo įstaigą patenka į Sąjungos teisės taikymo sritį (be kita ko, žr.
         1985 m. vasario 13 d. Sprendimo Gravier, 293/83, Rink. p. 593, 19 punktą).

      49      Be to, pagal Direktyvos 2004/38 3 konstatuojamąją dalį ja siekiama supaprastinti ir sustiprinti visų Sąjungos piliečių laisvo
         judėjimo ir apsigyvenimo teisę (šiuo klausimu žr. 2008 m. liepos 25 d. Sprendimo Metock ir kt., C‑127/08, Rink. p. I‑6241, 59 punktą). Tačiau Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnio ir Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 1 dalies
         b ir d punktų bei 2 straipsnio taikymo darbuotojų migrantų vaikams pasekmė būtų ta, kad šių vaikų teisei gyventi priimančiojoje
         valstybėje narėje siekiant pradėti ar tęsti mokslus būtų taikomos griežtesnės sąlygos nei tos, kurios buvo taikomos prieš
         įsigaliojant Direktyvai 2004/38.

      50      Darytina išvada, kad valstybės narės piliečio, dirbančio ar dirbusio priimančiojoje valstybėje narėje, vaikai ir juos faktiškai
         prižiūrintis vienas iš tėvų gali naudotis teise gyventi šioje valstybėje vien pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį ir
         jie neprivalo atitikti Direktyvoje 2004/38 nustatytų reikalavimų.

      51      Lieka nustatyti, ar šiai teisei gyventi šalyje įgyvendinti taikoma sąlyga, kad suinteresuotieji asmenys turėtų pakankamų išteklių
         ir visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje.

      52      Pirmiausia reikia patikslinti, kad šios sąlygos nėra Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnyje, ir, kaip jau buvo nusprendęs Teisingumo
         Teismas, šis straipsnis negali būti aiškinamas siaurai ir bet kuriuo atveju neturi prarasti savo veiksmingumo (minėto sprendimo
         Baumbast ir R 74 punktas).

      53      Reikalavimas valstybės narės piliečio darbuotojo šeimos nariams būti ekonomiškai nepriklausomiems ir reikalavimas, kad jiems
         šioje priimančiojoje valstybėje narėje būtų taikoma apsauga ligos atveju, taip pat neišplaukia iš Teisingumo Teismo praktikos.

      54      Teisingumo Teismas, kurio buvo paprašyta atsakyti į klausimą, ar vaikai, gyvenę valstybėje narėje, kurioje jų tėvas, kitos
         valstybės narės pilietis, dirbo pagal darbo sutartį prieš grįždamas į savo kilmės valstybę, pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį
         turėjo teisę į valstybės paramą mokslo, savo ir juos prižiūrinčių tėvų išlaikymo bei sveikatos draudimo išlaidoms padengti,
         nepareikšdamas nuomonės dėl nagrinėjamų studentų ekonominės padėties, nusprendė, kad darbuotojo, kuris yra valstybės narės
         pilietis, vaiko statusas Reglamento Nr. 1612/68 prasme būtent reiškia, jog pagal Sąjungos teisę tokiems vaikams turi būti
         suteikta valstybinė studijų parama, kad jie galėtų integruotis į priimančiosios šalies socialinį gyvenimą. Toks reikalavimas
         taikomas a fortiori, kai asmenys, kuriems taikomos šio reglamento nuostatos, yra studentai, atvykę į šią šalį net nesulaukę mokyklinio amžiaus
         (minėto sprendimo Echternach ir Moritz 35 punktas).

      55      Minėtame sprendime Baumbast ir R W. Baumbast vaikų, kurių teisė gyventi priimančiojoje valstybėje narėje pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį buvo nagrinėjama,
         tėvas turėjo išteklių, leidžiančių jam ir šeimai nebūti priklausomiems nuo socialinės paramos sistemos. Vis dėlto atsakymai
         į prejudicinius klausimus, susijusius su vaikų ir juos prižiūrinčios motinos teise gyventi šalyje, buvo pagrįsti ne jų ekonominiu
         nepriklausomumu, o tuo, kad Reglamento Nr. 1612/68 tikslas – laisvas darbuotojų judėjimas – reikalauja geriausių įmanomų darbuotojo
         integracijos į priimančiąją valstybę sąlygų ir kad atsisakius vaikus prižiūrintiems tėvams suteikti galimybę gyventi priimančiojoje
         valstybėje narėje, kol jų vaikai mokosi, šie galėtų netekti Sąjungos teisės aktų leidėjo jiems suteiktos teisės (minėto sprendimo
         Baumbast ir R 50 ir 71 punktai).

      56      Be to, tam tikrais atvejais Direktyvoje 2004/38 besimokantiems vaikams ir juos faktiškai prižiūrinčio vieno iš tėvų teisei
         gyventi priimančiojoje valstybėje narėje nekeliamas reikalavimas turėti pakankamų išteklių ir visavertį sveikatos draudimą.

      57      Aiškinimas, kuriuo remiantis besimokančių vaikų ir juos faktiškai prižiūrinčio vieno iš tėvų teisei gyventi priimančiojoje
         valstybėje narėje netaikomas reikalavimas, kad šie turėtų pakankamų išteklių ir visavertį sveikatos draudimą, patvirtintas
         Direktyvos 2004/38 12 straipsnio 3 dalimi, kurioje numatyta, kad Sąjungos piliečio išvykimas iš priimančiosios valstybės narės
         arba jo mirtis nereiškia teisės gyventi šalyje praradimo jo vaikams ar vienam iš tėvų, kuris faktiškai globoja vaikus, neatsižvelgiant
         į pilietybę, jei vaikai gyvena priimančiojoje valstybėje narėje ir mokosi švietimo įstaigoje iki jos užbaigimo.

      58      Ši nuostata, nors ir netaikoma pagrindinėje byloje, parodo ypatingą svarbą, kuri Direktyvoje 2004/38 teikiama vaikų, besimokančių
         priimančiojoje valstybėje narėje, ir juos prižiūrinčių tėvų situacijai.

      59      Atsižvelgiant į nurodytus argumentus, į du pirmuosius prejudicinius klausimus reikia atsakyti, kad tokiomis aplinkybėmis,
         kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, valstybės narės piliečio, dirbančio ar dirbusio priimančiojoje valstybėje narėje,
         vaikai ir juos faktiškai prižiūrintis vienas iš tėvų gali naudotis teise gyventi šioje valstybėje remdamiesi vien Reglamento
         Nr. 1612/68 12 straipsniu, ir šiai teisei netaikomas reikalavimas turėti pakankamų išteklių ir visavertį sveikatos draudimą
         šioje valstybėje.

       Dėl trečiojo klausimo
      60      Atsižvelgiant į atsakymus, pateiktus į du pirmuosius prejudicinius klausimus, į trečiąjį klausimą atsakyti nereikia.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      61      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      Tokiomis aplinkybėmis, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, valstybės narės piliečio, dirbančio ar dirbusio priimančiojoje
            valstybėje narėje, vaikai ir juos faktiškai prižiūrintis vienas iš tėvų gali naudotis teise gyventi šioje valstybėje remdamiesi
            vien 1968 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje, iš dalies pakeisto
            1992 m. liepos 27 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2434/92, 12 straipsniu, ir šiai teisei netaikomas reikalavimas turėti pakankamų
            išteklių ir visavertį sveikatos draudimą šioje valstybėje.
      Parašai.
      * Proceso kalba: anglų.


title: 2007 m. lapkričio 27 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Gateway, Inc. prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Žodinio Bendrijos prekių ženklo "ACTIVY Media Gateway" paraiška - Ankstesni žodiniai ir vaizdiniai Bendrijos ir nacionaliniai prekių ženklai "Gateway" ir GATEWAY - Santykiniai atmetimo pagrindai - Galimybės supainioti nebuvimas - Žymenų panašumo nebuvimas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas - Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis. # Byla T-434/05.

text:
      2007 m. lapkričio 27 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas Gateway prieš VRDT – Fujitsu Siemens Computers (ACTIVY Media Gateway)
      (Byla T‑434/05)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo „ACTIVY Media Gateway“ paraiška – Ankstesni žodiniai ir vaizdiniai Bendrijos ir nacionaliniai prekių ženklai „Gateway“ ir GATEWAY – Santykiniai atmetimo pagrindai – Galimybės supainioti nebuvimas – Žymenų panašumo nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         (Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (Žr. 50 ir 51 punktus)

      Dalykas

         Ieškinys, pareikštas dėl 2005 m. rugsėjo 14 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1068/2004‑1), susijusio
                  su protesto procedūra tarp

               Fujitsu Siemens Computers GmbH
                ir
               Gateway, Inc
               , panaikinimo.
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               Fujitsu Siemens Computers GmbH

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               žodinis prekių ženklas „ACTIVY Media Gateway“ 9, 35, 38 ir 42 klasių prekėms ir paslaugoms – paraiška Nr. 2190627

               Ženklo ar žymens, kuriuo remtasi protesto procedūroje, savininkas:

               Gateway, Inc.

               Ženklas ar žymuo, kuriuo remtasi protesto procedūroje:

               nacionalinis ir Bendrijos žodiniai bei vaizdiniai prekių ženklai GATEWAY, GATEWAY 2000, GATEWAY.NET, GATEWAY PROFILE ir GATEWAY
                  ASTRO 9, 16, 35, 36, 37 ir 38 klasių prekėms ir paslaugoms

               Protestų skyriaus sprendimas:

               atmesti protestą

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               atmesti apeliaciją

                  	Rezoliucinėdalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Gateway, Inc. jos ir Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) bylinėjimosi
                     išlaidas.


title: 2017 m. liepos 20 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Ornua Co-operative Ltd prieš Tindale & Stanton Ltd España, SL.#Audiencia Provincial de Alicante prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Intelektinė nuosavybė – Europos Sąjungos prekių ženklas – Vieningas pobūdis – Reglamentas (EB) Nr. 207/2009 – 9 straipsnio 1 dalies b ir c punktai – Europos Sąjungos prekių ženklo suteikiamos teisės vienoda apsauga nuo galimybės supainioti ir nuo kenkimo geram vardui – Šio prekių ženklo ir nacionalinio prekių ženklo, kurį trečioji šalis naudoja vienoje Europos Sąjungos dalyje, taikus koegzistavimas – Taikaus koegzistavimo nebuvimas kitoje Sąjungos dalyje – Vidutinio vartotojo suvokimas – Skirtingose Sąjungos dalyse galintys egzistuoti suvokimo skirtumai.#Byla C-93/16.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2017 m. liepos 20 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Intelektinė nuosavybė – Europos Sąjungos prekių ženklas – Vieningas pobūdis – Reglamentas (EB) Nr. 207/2009–9 straipsnio 1 dalies b ir c punktai – Europos Sąjungos prekių ženklo suteikiamos teisės vienoda apsauga nuo galimybės supainioti ir nuo kenkimo geram vardui – Šio prekių ženklo ir nacionalinio prekių ženklo, kurį trečioji šalis naudoja vienoje Europos Sąjungos dalyje, taikus koegzistavimas – Taikaus koegzistavimo nebuvimas kitoje Sąjungos dalyje – Vidutinio vartotojo suvokimas – Skirtingose Sąjungos dalyse galintys egzistuoti suvokimo skirtumai“
      Byloje C‑93/16
      dėl Audiencia Provincial de Alicante (Alikantės provincijos teismas, Ispanija) 2016 m. vasario 8 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2016 m. vasario 15 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Ornua Co-operative Ltd, ankstesnis pavadinimas – The Irish Dairy Board Co-operative Ltd,
      prieš

         Tindale & Stanton Ltd España, SL

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Ilešič (pranešėjas), teisėjai A. Prechal, A. Rosas, C. Toader ir E. Jarašiūnas,
      generalinis advokatas M. Szpunar,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2017 m. sausio 18 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               –

                  Ornua Co-operative Ltd, ankstesnis pavadinimas – The Irish Dairy Board Co-operative Ltd, atstovaujamos abogado E. Armijo Chávarri,

               –

                  Tindale & Stanton Ltd España SL, atstovaujamos abogados A. von Mühlendahl ir J. Güell Serra,

               –

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir M. Hellmann,

               –

               Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos D. Colas ir D. Segoin,

               –

               Europos Komisijos, atstovaujamos É. Gippini Fournier, T. Scharf ir J. Samnadda,

         susipažinęs su 2017 m. kovo 29 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 207/2009 dėl [Europos Sąjungos] prekių ženklo (OL L 78, 2009, p. 1) 9 straipsnio išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Ornua Co-operative Ltd, ankstesnis pavadinimas – The Irish Dairy Board Co-operative Ltd (toliau – Ornua), ir Tindale & Stanton Ltd España SL (toliau – T & S) ginčą, kilusį dėl to, kad T & S naudojo žymenį, kuris, Ornua nuomone, gali būti supainiotas su jai priklausančiais Europos Sąjungos prekių ženklais ir dėl kurio naudojimo gali būti pakenkta šių prekių ženklų geram vardui.

         Teisinis pagrindas

               3

               1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) iš dalies pakeistas 2015 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2015/2424 (OL L 341, 2015, p. 21), kuris įsigaliojo 2016 m. kovo 23 d. Atsižvelgiant į pagrindinės bylos faktinių aplinkybių susiklostymo laiką, šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą reikia nagrinėti atsižvelgiant į Reglamentą Nr. 207/2009, galiojusį iki šio dalinio pakeitimo.

               4

               Šio reglamento 3 konstatuojamojoje dalyje numatyta:
               „[Europos Sąjungos] tikslams pasiekti būtina numatyti [Sąjungoje] tokią prekių ženklams skirtą tvarką, kuri, taikant vieną procedūrų sistemą, leistų įmonėms gauti vienodą apsaugą suteikiantį [Europos Sąjungos] prekių ženklą, galiojantį visoje [Sąjungos] teritorijoje. Išskyrus šiame reglamente numatytus atvejus, [Europos Sąjungos] prekių ženklui turėtų būti taikomas jo vieningo pobūdžio principas.“

               5

               Minėto reglamento I dalies „Bendrosios nuostatos“ 1 straipsnio 2 dalyje numatyta:
               „[Europos Sąjungos] prekių ženklas turi vieningą statusą. Jis turi vienodą galią visoje [Sąjungoje]: jis gali būti registruojamas, perleidžiamas, nuo jo atsisakoma, jis gali būti savininko teises panaikinančio ar paskelbiančio negaliojančiu sprendimo dalyk[as], jo naudojimas gali būti uždraustas tik visos [Sąjungos] mastu. Šis principas galioja ir yra reikšmingas visais atvejais, nebent šis reglamentas numato kitaip.“

               6

               To paties reglamento II dalis pavadinta „Taisyklės, susijusios su prekių ženklais“. Jos 2 skyriuje „[Sąjungos] prekių ženklų veikimas“ yra, be kita ko, 9 ir 12 straipsniai, pavadinti atitinkamai „[Europos Sąjungos] prekių ženklų suteikiamos teisės“ ir „[Europos Sąjungos] prekių ženklo veikimo apribojimas“.

               7

               Minėto 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „[Europos Sąjungos] prekių ženklas suteikia savininkui išimtines teises į jį. Savininkas turi teisę uždrausti visoms trečiosioms šalims be jo sutikimo komercinėje veikloje naudoti:

                        a)

                        bet kokį žymenį, tapatų [Europos Sąjungos] prekių ženklui, kuriuo ženklinamos prekės ar paslaugos yra tapačios toms prekėms ar paslaugoms, kurioms [Europos Sąjungos] prekių ženklas yra įregistruotas;

                        b)

                        bet kokį žymenį, kai dėl savo tapatumo [Europos Sąjungos] prekių ženklui ar panašumo į jį ir dėl [Europos Sąjungos] prekių ženklu ir tuo žymeniu ženklinamų prekių ar paslaugų tapatumo ar panašumo yra tikimybė, kad visuomenė gali juos supainioti; tikimybė supainioti žymenį su prekių ženklu atsiranda ir dėl jų susiejimo tikimybės;

                        c)

                        bet kokį žymenį, tapatų [Europos Sąjungos] prekių ženklui arba panašų į jį, kai juo žymimos prekės arba paslaugos yra nepanašios į tas, kurioms [Europos Sąjungos] prekių ženklas yra įregistruotas, jeigu šis Sąjungoje turi gerą vardą ir jeigu dėl neteisėto žymens naudojimo įgyjamas nesąžiningas pranašumas arba pakenkiama [Europos Sąjungos] prekių ženklo skiriamajam požymiui ar jo geram vardui.“

               8

               Minėtame 12 straipsnyje numatyta:
               „[Europos Sąjungos] prekių ženklas nesuteikia jo savininkui teisės uždrausti trečiosioms šalims komercinėje veikloje naudoti:

                        a)

                        savo vardą, pavardę arba adresą;

                        b)

                        nuorodas, susijusias su prekių ar teikiamų paslaugų rūšimi, kokybe, kiekiu, paskirtimi, verte, geografine kilme, prekės pagaminimo ar paslaugos suteikimo laiku arba kitomis prekių ir paslaugų charakteristikomis;

                        c)

                        prekių ženklą, kai būtina nurodyti prekių ar paslaugų, pavyzdžiui, priedų ar atsarginių dalių, paskirtį;

                  jeigu toks naudojimas neprieštarauja sąžiningai pramoninės ir komercinės veiklos praktikai.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               9

                  Ornua yra pagal Airijos teisę įsteigta bendrovė, vykdanti veiklą maisto sektoriuje. Ji prekiauja, be kita ko, sviestu ir kitais pieno produktais.

               10

               Jai priklauso keli Europos Sąjungos prekių ženklai: žodinis prekių ženklas KERRYGOLD, 1998 m. įregistruotas peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 29 klasės prekėms, t. y. konkrečiai sviestui ir kitiems pieno produktams, ir du vaizdiniai prekių ženklai, įregistruoti atitinkamai 1998 ir 2011 m. tai pačiai prekių klasei (toliau kartu vadinami Europos Sąjungos prekių ženklais KYRRYGOLD):

               11

               Šiais prekių ženklais žymimos prekės eksportuojamos į įvairias šalis. Sąjungoje minėtomis prekėmis daugiausiai prekiaujama Ispanijoje, Belgijoje, Danijoje, Vokietijoje, Airijoje, Graikijoje, Prancūzijoje, Kipre, Liuksemburge, Maltoje, Nyderlanduose ir Jungtinėje Karalystėje.

               12

               T & S yra pagal Ispanijos teisę įsteigta bendrovė, kuri importuoja ir platina Ispanijoje žymeniu KERRYMAID pažymėtą margariną. Šias prekes Airijoje gamina bendrovė Kerry Group plc.

               13

               Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje Kerry Group įregistravo nacionalinį prekių ženklą KERRYMAID.

               14

               2014 m. sausio 29 d.The Irish Dairy Board Co-operative, 2015 m. kovo 31 d. tapusi Ornua, Juzgado de lo Mercantil de Alicante (Alikantės komercinių bylų teismas, Ispanija) kaip Europos Sąjungos prekių ženklų teisme pareiškė T & S ieškinį dėl teisių pažeidimo siekdama, kad būtų pripažinta, jog T & S pažeidžia Europos Sąjungos prekių ženklų KERRYGOLD suteikiamas teises, nes importuoja ir platina Ispanijoje žymeniu KERRYMAID pažymėtą margariną. Dėl to, kad T & S naudoja žymenį KERRYMAID, atsiranda galimybė supainioti ir nepagrįstai naudojamasi minėtų prekių ženklų skiriamuoju požymiu ir geru vardu.

               15

               Šis teismas visų pirma konstatavo, kad vienintelis žymens KERRYMAID ir Europos Sąjungos prekių ženklų KERRYGOLD panašumas yra elementas „kerry“, kuris siejasi su galvijų auginimu garsėjančia Airijos grafyste.

               16

               Be to, jis nurodė, kad šalys neginčija, jog Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje taikiai koegzistuoja Europos Sąjungos prekių ženklai KERRYGOLD ir nacionalinis prekių ženklas KERRYMAID.

               17

               Remdamasis tuo minėtas teismas padarė išvadą, kad Ispanijoje negali būti galimybės supainioti Europos Sąjungos prekių ženklų KERRYGOLD su žymeniu KERRYMAID. Iš tikrųjų taikus šių prekių ženklų ir šio žymens koegzistavimas Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje, kurių gyventojų skaičius, jas vertinant kartu, sudaro didelę Sąjungos gyventojų skaičiaus dalį, turėtų, atsižvelgiant į vieningą Europos Sąjungos prekių ženklo pobūdį, lemti išvadą, jog nėra galimybės supainioti minėtų prekių ženklų ir minėtą žymenį visoje Sąjungos teritorijoje.

               18

               Tas pats teismas nusprendė, kad dėl minėto taikaus koegzistavimo Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje T & S Ispanijoje nepagrįstai nesinaudotų Europos Sąjungos prekių ženklų KERRYGOLD skiriamuoju požymiu ir geru vardu.

               19

               Remdamasis tokiais argumentais Juzgado de lo Mercantil de Alicante (Alikantės komercinių bylų teismas) 2015 m. kovo 18 d. sprendimu atmetė ieškinį dėl teisių pažeidimo.

               20

               Toks sprendimas buvo apskųstas apeliacine tvarka prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.

               21

               Remdamasis tvirtinimu, kad taikus Europos Sąjungos prekių ženklų KERRYGOLD ir žymens KERRYMAID koegzistavimas įrodytas tik Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas sukėlė abejonių dėl pirmosios instancijos teismo išvados suderinamumo su Reglamentu Nr. 207/2009. Prielaida, kad šie prekių ženklai ir šis žymuo taikiai koegzistuoja Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje, leidžia manyti, jog nėra galimybės supainioti šiose dviejose valstybėse narėse, tačiau, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, remiantis tuo negalima daryti išvados, kad nėra galimybės supainioti minėtų prekių ženklų su minėtu žymeniu kitose valstybėse narėse. Iš tikrųjų dėl tokios išvados savo veiksmingumą gali prarasti pagal Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnį Europos Sąjungos prekių ženklo savininkui suteikiamos teisės.

               22

               Tokiomis aplinkybėmis Audiencia Provincial de Alicante (Alikantės provincijos teismas, Ispanija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar Reglamento [Nr. 207/2009] 9 straipsnio 1 dalies b punktas tiek, kiek jame reikalaujama supainiojimo galimybės buvimo tam, kad [Europos Sąjungos] prekių ženklo savininkas galėtų uždrausti bet kokiai trečiajai šaliai be jo sutikimo komercinėje veikloje naudoti žymenį jame nurodytais atvejais, gali būti aiškinamas taip, kad juo leidžiama atmesti supainiojimo galimybę, jeigu ankstesnis [Europos Sąjungos] prekių ženklas dėl jo savininko tolerancijos dviejose Sąjungos valstybėse narėse daug metų taikiai koegzistavo su panašiais nacionaliniais prekių ženklais, nes, atsižvelgiant į [Europos Sąjungos] prekių ženklo vieningą pobūdį, supainiojimo galimybės nebuvimo šiose valstybėse prezumpcija gali būti taikoma ir kitose valstybėse narėse arba visoje Sąjungoje?

                        2.

                        Ar pirma nurodytu atveju vertinant galimybę supainioti galima atsižvelgti į geografines, demografines, ekonomines arba kitokias valstybių, kuriose vyko koegzistavimas, savybes, nes galimybės supainioti šiose valstybėse nebuvimo prezumpcija gali būti taikoma ir kitoje valstybėje arba visoje Sąjungoje?

                        3.

                        Ar, kalbant apie Reglamento [Nr. 207/2009] 9 straipsnio 1 dalies c punkte numatytą situaciją, ši nuostata, atsižvelgiant į [Europos Sąjungos] prekių ženklo vieningą pobūdį, turi būti aiškinama taip, kad jeigu ankstesnis prekių ženklas tam tikrą metų skaičių koegzistavo dviejose Sąjungos valstybėse narėse su ginčijamu žymeniu ir prekių ženklo savininkas tam neprieštaravo, tokia savininko tolerancija vėlesnio žymens naudojimui šiose dviejose valstybėse gali būti taikoma likusioje Sąjungos teritorijoje nustatant, ar trečioji šalis teisėtai naudoja vėlesnį žymenį?“

               23

               Teisingumo Teismas paprašė, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškintų, ar šio teismo prašoma Reglamentą Nr. 207/2009 taikyti ir tikrinant pirmosios instancijos teismo vertinimą, pagal kurį bet kuriuo atveju negali būti galimybės supainioti dėl to, kad žymenyse, dėl kurių kilo ginčas, yra geografinės kilmės nuoroda „kerry“, o elementai „gold“ ir „maid“ nepanašūs.

               24

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigiamai atsakė į šį prašymą pateikti paaiškinimų.

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo klausimo

               25

               Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad faktas, jog vienoje Sąjungos dalyje taikiai koegzistuoja Europos Sąjungos prekių ženklas ir nacionalinis prekių ženklas, leidžia, atsižvelgiant į vieningą Europos Sąjungos prekių ženklo pobūdį, daryti išvadą, jog kitoje Sąjungos dalyje, kurioje šis Europos Sąjungos prekių ženklas ir šiam prekių ženklui tapatus žymuo taikiai nekoegzistuoja, nėra galimybės supainioti minėtą Europos Sąjungos prekių ženklą ir šį žymenį.

               26

               Šis klausimas pateiktas atsižvelgiant į vieningą Europos Sąjungos prekių ženklo pobūdį, todėl pažymėtina, jog pagal šį principą, kuris įtvirtintas Reglamento Nr. 207/2009 3 konstatuojamojoje dalyje ir patikslintas to paties reglamento 1 straipsnio 2 dalyje, Europos Sąjungos prekių ženklai naudojasi vienoda apsauga ir sukelia pasekmes visoje Sąjungoje. Pagal šią nuostatą Europos Sąjungos prekių ženklas negali, nebent šiame reglamente numatyta kitaip, būti registruojamas, perleidžiamas, negali būti jo atsisakoma, jis negali būti savininko teises anuliuojančio ar paskelbiančio negaliojančiomis sprendimo dalykas, o jo naudojimas gali būti uždraustas tik visoje Sąjungoje.

               27

               Nors Reglamento Nr. 207/2009 1 straipsnio 2 dalyje nurodyta tik prekių ženklo registracija, jos perleidimas, prekių ženklo suteikiamų teisių praradimas ir draudimas naudoti šį prekių ženklą, iš šios nuostatos, siejamos su to paties reglamento 3 konstatuojamąja dalimi, matyti, kad minėto reglamento II dalies 2 skyriuje išvardytos Europos Sąjungos prekių ženklo sukeliamos pasekmės taip pat yra vienodos visoje Sąjungos teritorijoje.

               28

               Teisingumo Teismas jau buvo nusprendęs, kad pagal Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalį Europos Sąjungos prekių ženklo jo savininkui suteikiama išimtinė teisė iš principo apima visą Sąjungos teritoriją (šiuo klausimu žr. 2011 m. balandžio 12 d. Sprendimo DHL Express France, C‑235/09, EU:C:2011:238, 39 punktą).

               29

               Dėl Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies b punkto pažymėtina, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją ši nuostata gina Europos Sąjungos prekių ženklo savininką nuo bet kokio naudojimo, kuris kenkia ar gali pakenkti šio prekių ženklo kilmės nuorodos funkcijai (2016 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo combit Software, C‑223/15, EU:C:2016:719, 27 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

               30

               Vienoda apsauga, kuri pagal šią nuostatą suteikiama Europos Sąjungos prekių ženklo savininkui, apima šio savininko galimybę visoje Sąjungoje uždrausti bet kuriai trečiajai šaliai komercinėje veikloje ir be jo sutikimo naudoti tapatų arba panašų žymenį tapačioms arba panašioms prekėms, jeigu dėl tokio naudojimo kenkiama arba gali būti pakenkta prekių ženklo kilmės nuorodos funkcijai ir atsiranda galimybė supainioti.

               31

               Tam, kad Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas galėtų remtis šia teise, nebūtina, kad tapataus arba panašaus žymens naudojimas, dėl kurio atsiranda galimybė supainioti, būtų įvykęs visoje Sąjungos teritorijoje.

               32

               Nors Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas saugomas tik nuo pažeidimų, padarytų visoje Sąjungos teritorijoje, jis negali uždrausti tapačių arba panašių žymenų naudojimo, dėl kurio atsiranda galimybė supainioti, tik vienoje šios teritorijos dalyje, net jei Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies b punkto tikslas yra apsaugoti šį savininką visoje Sąjungoje nuo bet kokio naudojimo, kuriuo kenkiama jo prekių ženklo kilmės nuorodos funkcijai.

               33

               Taigi, kai naudojant žymenį Sąjungos dalyje kyla galimybė jį supainioti su Europos Sąjungos prekių ženklu, nors kitoje Sąjungos dalyje dėl tokio naudojimo tokios galimybės nėra, pažeidžiama šio prekių ženklo suteikiama išimtinė teisė. Šiuo atveju Europos Sąjungos prekių ženklų teismas, į kurį buvo kreiptasi, turi uždrausti prekybą nagrinėjamu žymeniu pažymėtomis susijusiomis prekėmis visoje Sąjungos teritorijoje, išskyrus tą jos dalį, dėl kurios buvo konstatuota, kad joje nėra galimybės supainioti (2016 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo combit Software, C‑223/15, EU:C:2016:719, 25 ir 36 punktai).

               34

               Šiuo atveju iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad pagrindinės bylos šalys neginčija, jog Europos Sąjungos prekių ženklai KERRYGOLD ir nacionalinis prekių ženklas KERRYMAID taikiai koegzistuoja Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje, nes Ornua neprieštarauja šio nacionalinio prekių ženklo naudojimui šiose valstybėse narėse.

               35

               Be to, neginčijama, kad tokio taikaus koegzistavimo nėra ieškinyje dėl teisių pažeidimo nurodytoje Sąjungos teritorijos dalyje, t. y. Ispanijos teritorijoje, ir kad T & S žymenį KERRYMAID naudojo be Ornua sutikimo.

               36

               Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad galimybės supainioti buvimo vienoje Sąjungos dalyje nagrinėjimas turi būti paremtas bendru visų konkrečiam atvejui svarbių veiksnių vertinimu ir kad šis vertinimas turi apimti vizualų, fonetinį arba konceptualų prekių ženklo ir žymens, kurį naudoja trečioji šalis, palyginimą, o tai gali lemti, be kita ko, dėl lingvistinių priežasčių, vienokias išvadas vienos Sąjungos dalies ir visai kitokias kitos jos dalies atžvilgiu (šiuo klausimu žr. 2016 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo combit Software, C‑223/15, EU:C:2016:719, 31 ir 33 punktus bei nurodytą jurisprudenciją).

               37

               Iš to matyti, kaip generalinis advokatas nurodė savo išvados 39 punkte, kad, esant tokiai situacijai, kaip pagrindinėje byloje, kai yra konstatuotas taikus Europos Sąjungos prekių ženklų ir žymens koegzistavimas Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje, Europos Sąjungos prekių ženklų teismas, kuriam pateiktas ieškinys dėl teisių pažeidimo, susijęs su šio žymens naudojimu kitoje valstybėje narėje, šiuo atveju Ispanijos Karalystėje, neturėtų savo vertinimo grįsti vien minėtu taikiu koegzistavimu Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje. Priešingai, šis teismas turi bendrai įvertinti visus svarbius veiksnius.

               38

               Atsižvelgiant į šiuos argumentus, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies b punktas aiškintinas taip, jog aplinkybė, kad vienoje Europos Sąjungos dalyje taikiai koegzistuoja Europos Sąjungos prekių ženklas ir nacionalinis prekių ženklas, neleidžia daryti išvados, kad kitoje Sąjungos dalyje, kurioje nėra šio Europos Sąjungos prekių ženklo ir šiam nacionaliniam prekių ženklui tapataus žymens taikaus koegzistavimo, nėra galimybės supainioti minėto Europos Sąjungos prekių ženklo ir šio žymens.

         Dėl antrojo klausimo

               39

               Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, jog į įrodymus, Europos Sąjungos prekių ženklų teismo, kuriam pateiktas ieškinys dėl teisių pažeidimo, laikomus tinkamais vertinant, ar Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas gali uždrausti naudoti žymenį šiame ieškinyje nenurodytoje Sąjungos dalyje, šis teismas gali atsižvelgti vertindamas, ar savininkas gali uždrausti to žymens naudojimą minėtame ieškinyje nurodytoje Sąjungos dalyje.

               40

               Kaip nurodyta šio sprendimo 36 punkte, patikrinimas, kurį turi atlikti kompetentingas Europos Sąjungos prekių ženklų teismas, turi būti grindžiamas bylai, dėl kurios į jį kreiptasi, visų svarbių veiksnių vertinimu.

               41

               Šis bendras vertinimas, kiek jis susijęs su nagrinėjamo Europos Sąjungos prekių ženklo ir trečiosios šalies naudojamo žymens vizualiu, skambėjimo ar konceptualiu palyginimu, turi būti grindžiamas bendru įspūdžiu, kurį šis prekių ženklas ir šis žymuo sukuria atitinkamai visuomenei, kurią sudaro vidutiniai pakankamai informuoti ir protingai pastabūs bei nuovokūs atitinkamų prekių arba paslaugų vartotojai (šiuo klausimu žr. 2015 m. birželio 25 d. Sprendimo Loutfi Management Propriété intellectuelle, C‑147/14, EU:C:2015:420, 21 ir 25 punktus bei nurodytą jurisprudenciją).

               42

               Kaip generalinis advokatas nurodė savo išvados 41 ir 42 punktuose, jeigu skirtingose Sąjungos dalyse rinkos sąlygos ir socialinės-kultūrinės arba kitokios aplinkybės, darančios įtaką bendram įspūdžiui, kurį Europos Sąjungos prekių ženklas ir nagrinėjamas žymuo sukuria vidutiniam vartotojui, smarkiai nesiskiria, niekas netrukdo tam, kad vertinant, ar šio prekių ženklo savininkas gali uždrausti naudoti šį žymenį vienoje Sąjungos dalyje arba visoje Sąjungos teritorijoje, būtų atsižvelgta į svarbius veiksnius, kurių buvimas vienoje Sąjungos dalyje buvo įrodytas.

               43

               Šiuo atveju, kaip matyti iš atsakymo į prašymą pateikti paaiškinimų ir iš Teisingumo Teismui pateiktų pastabų, T & S tvirtina, kad žymuo KERRYMAID, kurį ji naudoja Ispanijoje, nepanašus į Ornua priklausančius Europos Sąjungos prekių ženklus KERRYGOLD, todėl dėl jo neturėtų atsirasti galimybės supainioti, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies b punktą, nes elementas „kerry“ yra geografinės kilmės nuoroda, kuri, kaip matyti iš šio reglamento 12 straipsnio, nepatenka į pagal minėtą 9 straipsnį Ornua suteiktos išimtinės teisės taikymo sritį.

               44

               Vis dėlto pagal Reglamentą Nr. 207/2009 suteiktos išimtinės teisės ribojimas, kuriuo remiasi T & S, galimas su sąlyga, kad žymens, kuriame yra geografinės kilmės nuoroda, naudojimas suderinamas su sąžininga pramoninės ir komercinės veiklos praktika. Norint patikrinti, ar ši sąlyga, kuri yra pareigos sąžiningai elgtis teisėtų prekių ženklo savininko interesų atžvilgiu išraiška, yra įvykdyta, teismas, į kurį kreiptasi, turi bendrai įvertinti visas svarbias aplinkybes (be kita ko, žr. 2004 m. sausio 7 d. Sprendimo Gerolsteiner Brunnen, C‑100/02, EU:C:2004:11, 24 ir 26 punktus; 2004 m. lapkričio 16 d. Sprendimo Anheuser-Busch, C‑245/02, EU:C:2004:717, 82 ir 84 punktus bei 2005 m. kovo 17 d. Sprendimo Gillette Company ir Gillette Group Finland, C‑228/03, EU:C:2005:177, 41 punktą).

               45

               Šiuo klausimu svarbu atsižvelgti, be kita ko, į bendrą prekės, kuria prekiauja trečioji šalis, pateikimą, sąlygas, kuriomis atskiriamas nagrinėjamas prekių ženklas nuo šios trečiosios šalies naudojamo žymens, ir minėtos trečiosios šalies pastangas užtikrinti, kad vartotojai atskirtų jos prekes nuo prekių ženklo savininko prekių (šiuo klausimu žr. 2005 m. kovo 17 d. Sprendimo Gillette Company ir Gillette Group Finland, C‑228/03, EU:C:2005:177, 46 punktą).

               46

               Jei siekdamas įvertinti, ar Ornua gali uždrausti naudoti žymenį KERRYMAID Ispanijoje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turėtų atsižvelgti į aplinkybes Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje, jis turėtų iš anksto įsitikinti, kad smarkiai nesiskiria rinkos sąlygos arba socialinės-kultūrinės aplinkybės, būdingos atitinkamai ieškinyje dėl teisių pažeidimo nurodytai Sąjungos daliai ir tai Sąjungos daliai, kurioje yra geografinė zona, atitinkanti nagrinėjamame žymenyje esantį geografinį pavadinimą. Negalima atmeti, kad elgesys, kurio gali būti tikimasi iš trečiosios šalies, kad jos atliekamas žymens naudojimas būtų suderinamas su sąžininga pramoninės ir komercinės veiklos praktika, toje Sąjungos dalyje, kurioje vartotojus sieja ypatingas ryšys su geografiniu pavadinimu, esančiu nagrinėjamame prekių ženkle ir žymenyje, turi būti analizuojamas kitaip nei toje dalyje, kurioje šis ryšys silpnesnis.

               47

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, jog į įrodymus, Europos Sąjungos prekių ženklų teismo, kuriam pateiktas ieškinys dėl teisių pažeidimo, laikomus tinkamais vertinant, ar Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas gali uždrausti naudoti žymenį šiame ieškinyje nenurodytoje Europos Sąjungos dalyje, šis teismas gali atsižvelgti vertindamas, ar savininkas gali uždrausti to žymens naudojimą minėtame ieškinyje nurodytoje Sąjungos dalyje, jeigu rinkos sąlygos ir socialinės-kultūrinės aplinkybės skirtingose nurodytose Sąjungos dalyse nelabai skiriasi.

         Dėl trečiojo klausimo

               48

               Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies c punktas turi būti aiškinamas taip, kad faktas, jog vienoje Sąjungos dalyje taikiai koegzistuoja gerą vardą turintis Europos Sąjungos prekių ženklas ir žymuo, leidžia, atsižvelgiant į vieningą Europos Sąjungos prekių ženklo pobūdį, daryti išvadą, kad kitoje Sąjungos dalyje, kurioje tokio taikaus koegzistavimo nėra, yra šio žymens naudojimą pagrindžiantis teisėtas pagrindas.

               49

               Kaip nurodyta šio sprendimo 28 punkte, išimtinė teisė, kurią Europos Sąjungos prekių ženklas suteikia savo savininkui pagal Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalį, iš principo apima visą Sąjungos teritoriją.

               50

               Platesnė apsauga, kuri pagal šio reglamento 9 straipsnio 1 dalies c punktą suteikiama gerą vardą turinčių Europos Sąjungos prekių ženklų savininkams, apima šių savininkų teisę uždrausti bet kuriai trečiajai šaliai komercinėje veikloje be savininko sutikimo nepagrįstai naudoti tapatų arba panašų žymenį tiek prekėms ir paslaugoms, panašioms į prekes ir paslaugas, kurioms šie prekių ženklai registruoti, tiek nepanašioms į jas, jeigu jį naudojant nesąžiningai naudojamasi minėtų prekių ženklų skiriamuoju požymiu ar geru vardu arba jiems kenkiama (šiuo klausimu žr. 2011 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Interflora ir Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, 68 ir 70 punktus).

               51

               Tam, kad Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas galėtų pasinaudoti šia platesne apsauga, pagal minėto 9 straipsnio 1 dalies c punktą jis turi įrodyti, kad šis prekių ženklas „turi gerą vardą [Sąjungoje]“. Šiuo tikslu pakanka įrodyti, kad minėtas prekių ženklas turi tokį gerą vardą esminėje Sąjungos teritorijos dalyje, kuri tam tikrais atvejais gali sutapti su vienos valstybės narės teritorija. Jeigu ši sąlyga įvykdyta, nagrinėjamas Europos Sąjungos prekių ženklas turi būti laikomas turinčiu gerą vardą visoje Sąjungoje (2009 m. spalio 6 d. Sprendimo PAGO International, C‑301/07, EU:C:2009:611, 27, 29 ir 30 punktai ir 2015 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Iron & Smith, C‑125/14, EU:C:2015:539, 19 ir 20 punktai).

               52

               Šia jurisprudencija užtikrinama, kad Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas galėtų naudotis Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies c punktu suteikiama platesne apsauga visoje Sąjungoje arba kad ja visiškai nesinaudotų. Taigi kiekvieno Europos Sąjungos prekių ženklo suteikiama apsauga yra vienoda visoje Sąjungos teritorijoje.

               53

               Vis dėlto tam, kad Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas, besinaudojantis minėta platesne apsauga, galėtų remtis minėto 9 straipsnio 1 dalies c punktu jam suteikiama teise, nebūtina, kad žymens naudojimas, kuriuo kenkiama minėtai teisei, būtų atliekamas visoje Sąjungos teritorijoje.

               54

               Iš tikrųjų, jeigu šis savininkas būtų saugomas tik nuo pažeidimų, padarytų visoje Sąjungos teritorijoje, jis negalėtų priešintis pažeidimams, padarytiems tik vienoje šios teritorijos dalyje, kai Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies c punkto tikslas yra apsaugoti šį savininką visoje Sąjungoje nuo bet kokio nepagrįsto tapataus arba panašaus žymens naudojimo, dėl kurio nesąžiningai naudojamasi šių prekių ženklų skiriamuoju požymiu ar geru vardu arba jiems kenkiama.

               55

               Šiuo atveju atrodo (su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), kad neginčijama, jog Europos Sąjungos prekių ženklai KERRYGOLD turi gerą vardą pagal Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies c punktą.

               56

               Be kita ko, iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, jog pagrindinės bylos šalys neginčija, kad dėl šių prekių ženklų ir nacionalinio prekių ženklo KERRYMAID taikaus koegzistavimo Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje yra šio žymens naudojimą šioje Sąjungos dalyje pagrindžiantis teisėtas pagrindas.

               57

               Kaip jau buvo minėta šio sprendimo 35 punkte, neginčijama ir tai, kad tokio taikaus koegzistavimo nėra ieškinyje dėl teisių pažeidimo nurodytoje Sąjungos teritorijos dalyje, t. y. Ispanijos teritorijoje, ir kad T & S žymenį KERRYMAID naudojo be Ornua sutikimo.

               58

               Iš suformuotos Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad tikrinant, ar kenkiama pagal Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies c punktą, turi būti remiamasi bendru vertinimu, kurį atliekant atsižvelgiama į visus konkrečiai situacijai svarbius veiksnius (2009 m. birželio 18 d. Sprendimo L’Oréal ir kt., C‑487/07, EU:C:2009:378, 44 punktas ir 2013 m. liepos 18 d. Sprendimo Specsavers International Healthcare ir kt., C‑252/12, EU:C:2013:497, 39 punktas).

               59

               Iš to matyti, kad šiuo atveju, kai yra teisėtas pagrindas, pagrindžiantis žymens KERRYMAID naudojimą Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje dėl to, kad šiose dviejose valstybėse narėse taikiai koegzistuoja Europos Sąjungos prekių ženklai KERRYGOLD ir nagrinėjamas nacionalinis prekių ženklas, Europos Sąjungos prekių ženklų teismas, kuriam pateiktas ieškinys dėl teisių pažeidimo, susijęs su šio žymens naudojimu kitoje valstybėje narėje, savo vertinimo neturėtų grįsti vien minėtu taikiu koegzistavimu Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje; priešingai, jis turėtų bendrai įvertinti visus svarbius veiksnius.

               60

               Taigi į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies c punktas turi būti aiškinamas taip, kad faktas, jog vienoje Europos Sąjungos dalyje taikiai koegzistuoja gerą vardą turintis Europos Sąjungos prekių ženklas ir žymuo, neleidžia daryti išvados, kad kitoje Sąjungos dalyje, kurioje tokio taikaus koegzistavimo nėra, yra šio žymens naudojimą pagrindžiantis teisėtas pagrindas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               61

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 207/2009 dėl [Europos Sąjungos] prekių ženklo 9 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad faktas, jog vienoje Europos Sąjungos dalyje taikiai koegzistuoja Europos Sąjungos prekių ženklas ir nacionalinis prekių ženklas, neleidžia daryti išvados, jog kitoje Sąjungos dalyje, kurioje šis Europos Sąjungos prekių ženklas ir šiam prekių ženklui tapatus žymuo taikiai nekoegzistuoja, nėra galimybės supainioti minėtą Europos Sąjungos prekių ženklą ir šį žymenį.

                           2.

                           Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, jog į įrodymus, Europos Sąjungos prekių ženklų teismo, kuriam pateiktas ieškinys dėl teisių pažeidimo, laikomus tinkamais vertinant, ar Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas gali uždrausti naudoti žymenį šiame ieškinyje nenurodytoje Europos Sąjungos dalyje, šis teismas gali atsižvelgti vertindamas, ar savininkas gali uždrausti to žymens naudojimą minėtame ieškinyje nurodytoje Sąjungos dalyje, jeigu rinkos sąlygos ir socialinės-kultūrinės aplinkybės skirtingose nurodytose Sąjungos dalyse nelabai skiriasi.

                           3.

                           Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies c punktas turi būti aiškinamas taip, kad faktas, jog vienoje Europos Sąjungos dalyje taikiai koegzistuoja gerą vardą turintis Europos Sąjungos prekių ženklas ir žymuo, neleidžia daryti išvados, kad kitoje Sąjungos dalyje, kurioje tokio taikaus koegzistavimo nėra, yra šio žymens naudojimą pagrindžiantis teisėtas pagrindas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: ispanų


title: 2012 m. kovo 21 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Marine Harvest Norway AS, buvusi Fjord Seafood Norway AS ir kt. prieš Europos Sąjungos Tarybą.#Dempingas – Norvegijos kilmės lašišos importas – Bendrijos pramonės apibrėžimas – Panašus produktas – Bendrijos gamintojų imties sudėtis.#Byla T‑113/06.

text:
      2012 m. kovo 21 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimasMarine Harvest Norway ir Alsaker Fjordbruk prieš Tarybą
      (Byla T‑113/06)
      „Dempingas – Norvegijos kilmės lašišos importas – Bendrijos pramonės apibrėžimas – Panašus produktas – Bendrijos gamintojų imties sudėtis“
      1.                     Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Subjektas, absorbuotas kito juridinio asmens – To subjekto išnykimas
            – Visų teisių perėmėjas, pakeičiantis ankstesnį teisių turėtoją teisinėse procedūrose (EB 230 straipsnio ketvirta pastraipa)
            (žr. 27, 28 punktus)
      2.                     Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai – Reglamentas, nustatantis
            antidempingo muitus – Skirtingi skirtingoms įmonėms nustatyti muitai – Priimtinumas, kiekvienos įmonės atveju apribotas su
            juo susijusiomis nuostatomis (EB 230 straipsnio ketvirta pastraipa; Tarybos reglamentas Nr. 384/96) (žr. 34–37 punktus)
      3.                     Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Žala – Importo poveikio vertinimas Bendrijos gamybai – Klaida apibrėžiant
            panašų produktą – Bendrijos gamintojų imties nereprezentatyvumas – Reglamento Nr. 384/96 3 ir 4 straipsnių pažeidimas (Tarybos
            reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 1 ir 2 dalys, 4 ir 21 straipsniai) (žr. 46–48, 52, 53, 58–63, 71–74 punktus)
      Dalykas

               Prašymas panaikinti 2006 m. sausio 17 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 85/2006, nustatantį galutinį antidempingo muitą ir galutinai
                  surenkantį laikinąjį muitą, nustatytą Norvegijos kilmės išaugintos lašišos importui (OL L 15, p. 1).

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Panaikinti 2006 m. sausio 17 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 85/2006, nustatantį galutinį antidempingo muitą ir galutinai surenkantį
                     laikinąjį muitą, nustatytą Norvegijos kilmės išaugintos lašišos importui, tiek, kiek jis susijęs su Marine Harvest Norway
                     AS, Fjord Seafood Norway AS teisių perėmėja, dėl antidempingo muito, taikyto jos importui iki 2007 m. rugsėjo 18 d., ir su
                     Alsaker Fjordbruk AS.

                  2.

                  	Atmesti likusią ieškinio dalį.

                  3.

                  	Europos Sąjungos Taryba padengia savo ir Marine Harvest Norway, Fjord Seafood Norway teisių perėmėjos, bei Alsaker Fjordbruk
                     bylinėjimosi išlaidas.

                  4.

                  	Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.