title: 2009 m. rugsėjo 10 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha) prieš Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Thüringer Oberlandesgericht - Vokietija.#Vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose vykdomų pirkimų tvarka - Geriamojo vandens tiekimo ir nuotekų šalinimo viešoji paslauga - Paslaugų koncesija - Sąvoka - Su nagrinėjamos paslaugos teikimu susijusios rizikos perkėlimas kontrahentui.#Byla C-206/08.

text:
      Byla C‑206/08
      Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha)
      prieš
      Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH
      (Thüringer Oberlandesgericht prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose vykdomų pirkimų tvarka – Geriamojo vandens tiekimo ir nuotekų valymo viešoji paslauga – Paslaugų koncesija – Sąvoka – Su nagrinėjamos paslaugos teikimu susijusios rizikos perkėlimas kontrahentui“
      Sprendimo santrauka
      1.        Prejudiciniai klausimai – Teisingumo Teismo kompetencija – Ribos – Nacionalinio teismo kompetencija – Faktinių bylos aplinkybių
            nustatymas ir vertinimas – Būtinybė pateikti prejudicinį klausimą ir pateiktų klausimų svarba – Nacionalinio teismo vertinimas
      (EB 234 straipsnis)
      2.        Prejudiciniai klausimai – Teisingumo Teismo kompetencija – Ribos – Akivaizdžiai su byla nesusiję klausimai ir hipotetiniai
            klausimai, užduoti aplinkybėmis, kuriomis naudingas atsakymas yra neįmanomas – Su pagrindinės bylos dalyku nesusiję klausimai
      (EB 234 straipsnis)
      3.        Teisės aktų derinimas – Vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose vykdomų pirkimų tvarka – Direktyva
            2004/17 – Taikymo sritis – Viešųjų paslaugų koncesija
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/17 1 straipsnio 3 dalies b punktas)
      1.        Atsižvelgiant į EB 234 straipsniu įtvirtintą bendradarbiavimą tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo
         priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečios bylos ypatumus, turi įvertinti ir prejudicinio sprendimo būtinumą savo sprendimui, ir
         Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą tuo atveju, kai
         pateikti klausimai susiję su Bendrijos teisės aiškinimu.

      (žr. 33 punktą)
      2.        Išskirtinėmis aplinkybėmis, siekdamas patikrinti savo paties kompetenciją, Teisingumo Teismas turi įvertinti sąlygas, kuriomis
         į jį kreipėsi nacionalinis teismas. Atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo galima,
         tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Bendrijos teisės išaiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos aplinkybėmis arba
         dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi būtinos faktinės ir teisinės informacijos, kad naudingai
         atsakytų į jam pateiktus klausimus.

      (žr. 34 punktą)
      3.        Aplinkybės, jog pagal paslaugų sutartį kontrahentas negauna atlygio tiesiogiai iš perkančiosios institucijos, tačiau turi
         teisę jį rinkti iš trečiųjų asmenų, pakanka pripažinti šią sutartį paslaugų koncesija Direktyvos 2004/17 dėl subjektų, vykdančių
         veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo 1 straipsnio 3 dalies
         b punkto prasme, jei kontrahentas prisiima visą ar bent jau reikšmingą dalį perkančiajai institucijai tenkančios eksploatavimo
         rizikos, net jei dėl paslaugų reglamentavimo pagal viešąją teisę ši rizika iš prigimties yra labai ribota.

      Tai, kad paslaugų teikėjui atlyginama iš trečiųjų asmenų renkamais mokėjimais, yra viena iš jam pripažįstamos teisės eksploatuoti
         paslaugas įgyvendinimo formų. Šiuo atžvilgiu nesvarbu, ar atlygį reglamentuoja privatinė, ar viešoji teisė.

      Tuo atveju kai sutartas atlyginimo būdas yra paslaugų teikėjo teisė eksploatuoti savo paties paslaugas, šis atlyginimo būdas
         suponuoja, kad paslaugų teikėjas prisiima su nagrinėjamų paslaugų teikimu susijusią riziką, nes rizika būdinga paslaugos ekonominiam
         eksploatavimui. Jei perkančioji institucija ir toliau prisiima visą riziką, o paslaugų teikėjui negresia rinkos netikėtumai,
         leidimui eksploatuoti paslaugą reikia taikyti Direktyvoje 2004/17 numatytus formalumus, siekiant apsaugoti skaidrumą ir konkurenciją.

      Jei paslaugų teikėjui neperkeliama jokia su paslaugų teikimų susijusi rizika, aptariamas sandoris yra paslaugų pirkimo sutartis.
         Pastaruoju atveju atlygis nebus teisė eksploatuoti paslaugas. Bet kuriuo atveju, net jei dėl nagrinėjamą sritį reglamentuojančių
         teisės aktų taikymo perkančioji institucija susiduria su pernelyg ribota rizika, kad būtų galima kalbėti apie paslaugų koncesiją,
         būtina, kad perkančioji institucija perkeltų koncesininkui visą jai tenkančią riziką ar bent jau reikšmingą jos dalį.

      Būtent nacionalinis teismas turi įvertinti, ar buvo perduota visa perkančiajai institucijai tenkanti rizika, ar reikšminga
         jos dalis. Šiuo tikslu nereikia atsižvelgti į bendrąją riziką, kylančią dėl vykdant sutartį padarytų reglamentavimo pakeitimų.

      (žr. 53, 55, 57, 59, 67–69, 77–80 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2009 m. rugsėjo 10 d.(*)

      „Vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose vykdomų pirkimų tvarka – Geriamojo vandens tiekimo ir nuotekų valymo viešoji paslauga – Paslaugų koncesija – Sąvoka – Su nagrinėjamos paslaugos teikimu susijusios rizikos perkėlimas kontrahentui“
      Byloje C‑206/08
      dėl Thüringer Oberlandesgericht (Vokietija) 2008 m. gegužės 8 d. Nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2008 m. gegužės 19 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha)
      prieš
      Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH,

      dalyvaujant
      Stadtwirtschaft Gotha GmbH,

      Wasserverband Lausitz Betriebsführungs GmbH (WAL),

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai J. N. Cunha Rodrigues (pranešėjas), J. Klučka, P. Lindh ir A. Arabadjiev,
      generalinis advokatas D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. balandžio 23 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha), atstovaujamos advokatų S. Wellmann ir P. Hermisson,

      –        Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH, atstovaujamos advokato U.‑D. Pape,

      –        Stadtwirtschaft Gotha GmbH, atstovaujamos advokatės E. Glahs,

      –        Wasserverband Lausitz Betriebsführungs GmbH (WAL), atstovaujamos advokatų S. Gesterkamp ir S. Sieme,

      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir J. Möller,
      –        Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos P. Oliver, D. Kukovec ir C. Zadra, padedamų advokato B. Wägenbaur,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su paslaugų koncesijos sąvokos išaiškinimu pagal 2004 m. kovo 31 d. Europos
         Parlamento ir Tarybos direktyvą 2004/17/EB dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų
         sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (OL L 134, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 19).

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landeskreisgemeinden (Gotos miesto ir apygardos savivaldybių vandens tiekimo ir nuotekų šalinimo tikslinis susivienijimas, toliau – Gotos VNTS)
         ir Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH (vandens valymo ir nuotekų šalinimo įmonė, toliau – Eurawasser) ginčą dėl teisės teikti viešąją geriamojo vandens tiekimo ir nuotekų šalinimo paslaugą.

       Teisinis pagrindas
      3        Direktyvos 2004/17 1 straipsnio 2 dalies a ir d punktuose numatyta:

      „2.      a)     „Prekių, darbų ir paslaugų pirkimo sutartys“ – tai sutartys, numatančios piniginį atlygį, sudarytos raštu tarp vieno ar kelių
         perkančiųjų subjektų, nurodytų 2 straipsnio 2 dalyje, ir vieno ar kelių rangovų, tiekėjų ar paslaugų teikėjų;

      <…>
      d)      „paslaugų pirkimo sutartys“ – tai sutartys, išskyrus darbų ir prekių pirkimo sutartis, kurių objektas – paslaugų, nurodytų
         XVII priede, teikimas.

      <…>“
      4        Šios direktyvos 1 straipsnio 3 dalies b punkte nustatyta:

      „Paslaugų koncesija“ – tai tokios pat rūšies kaip ir paslaugų pirkimo sutartis, išskyrus tai, kad atlygis už suteiktas paslaugas
         – tai tik teisė eksploatuoti paslaugą arba tokia teisė kartu su užmokesčiu.“

      5        Pagal minėtos direktyvos 2 straipsnį:

      „1.      Šioje direktyvoje:
      a)      „Perkančiosios institucijos“: valstybė, regionų ar vietos valdžios institucijos ar kitos viešosios teisės reglamentuojamos
         įstaigos, vienos ar kelių šių valdžios institucijų arba viešosios teisės reglamentuojamų įstaigų sukurtos asociacijos.

      <…>
      2.      Ši direktyva taikoma perkantiesiems subjektams, kurie:
      a)      yra perkančiosios institucijos arba valstybės įmonės ir kurios vykdo vieną iš 3–7 straipsniuose nurodytos veiklos rūšių;
      <…>“
      6        Direktyvos 2004/17 4 straipsnyje numatyta:

      „1.      Ši direktyva taikoma šioms veiklos rūšims:
      a)      fiksuotų tinklų, skirtų visuomenei teikti paslaugą, teikimui ir eksploatavimui, susijusiam su geriamojo vandens gamyba, perdavimu
         ar paskirstymu; arba

      b)      geriamojo vandens tiekimui tokiems tinklams.
      2.      Ši direktyva taip pat taikoma sutartims ar projekto konkursams, kurias sudaro arba kuriuos organizuoja subjektai, vykdantys
         šio straipsnio 1 dalyje minėtą veiklą ir kurie:

      <…>
      b)      yra susiję su nuotekų šalinimu arba valymu.
      <...>“
      7        Šios direktyvos 18 straipsnyje nustatyta:

      „Ši direktyva netaikoma darbų ir paslaugų koncesijoms, kurias suteikia perkantieji subjektai, vykdantys vieną ar kelias 3–7 straipsniuose
         nurodytas veiklos rūšis, kai tos koncesijos suteikiamos tokioms veiklos rūšims vykdyti.“

      8        Pagal minėtos direktyvos 31 straipsnį:

      „Sutartys, kurių objektas – XVII A priede išvardytos paslaugos, sudaromos pagal 34–59 straipsnius.“
      9        Tos pačios direktyvos 32 straipsnyje įtvirtinta:

      „Sutartims, kurių objektas – XVII B priede išvardytos paslaugos, taikomi išskirtinai 34 ir 43 straipsnių reikalavimai.“
      10      Remiantis Direktyvos 2004/17 71 straipsniu, ne vėliau kaip iki 2006 m. sausio 31 d. valstybės narės turėjo priimti įstatymus
         ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      11      Iš bylos medžiagos matyti, kad Gotos VNTS yra savivaldybių susivienijimas, pagal tam tikras Vokietijos teisės nuostatas turintis
         pareigą užtikrinti geriamojo vandens tiekimą jo teritorijoje gyvenantiems žmonėms ir nuotekų šalinimą.

      12      1994 m. sudaryta reikalų tvarkymo sutartimi Gotos VNTS patikėjo Stadtwirtschaft Gotha GmbH (Gotos miesto savivaldybės įmonė, toliau – Stadtwirtschaft) visų su vandens tiekimu susijusių techninių, komercinių ir administracinių paslaugų teikimą. Atsižvelgdama į tai, kad šios
         sutarties galiojimas turėjo baigtis 2008 m., Gotos VNTS ketino priimti Stadtwirtschaft į savo narius, kad galėtų ir toliau jai patikėti reikalų tvarkymą. Tačiau priežiūros institucijos, remdamosi viešuosius pirkimus
         reglamentuojančiomis nuostatomis, atsisakė suteikti leidimą priimti Stadtwirtschaft į Gotos VNTS.

      13      Ketindama ir toliau patikėti reikalų tvarkymą tretiesiems asmenims, Gotos VNTS nusprendė suteikti geriamojo vandens tiekimo
         ir nuotekų šalinimo paslaugų koncesiją. Šiuo tikslu 2007 m. rugsėjo mėn. ji pradėjo neformalią pirkimo procedūrą, užuot vadovavusis
         Įstatymo dėl konkurencijos ribojimo draudimo (Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen, toliau – GWB) 97 ir paskesniuose straipsniuose
         įtvirtinta formalia pirkimų tvarka. Vis dėlto Gotos VNTS 2007 m. rugsėjo 19 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbė apie pirkimą Nr. 2007/S 180‑220518.

      14      Skelbime apie pirkimą buvo nurodyta apie vandens tiekimo ir nuotekų šalinimo Gotos VNTS administruojamoje teritorijoje paslaugų
         koncesijos suteikimą dvidešimties metų laikotarpiui ir suinteresuotosios įmonės buvo kviečiamos teikti savo paraiškas.

      15      Skelbime apie pirkimą ir prie jo pridėtame sutarties projekte buvo numatyta, kad koncesininkas teiks minėtas paslaugas Gotos
         VNTS administruojamoje teritorijoje gyvenantiems vartotojams pagal jo vardu ir atsakomybe sudarytas privačias sutartis ir
         kad už savo paslaugas jis iš šių vartotojų rinks atlyginimą.

      16      Buvo numatyta koncesininko teisė pačiam teisingai apskaičiuoti už jo suteiktas paslaugas mokėtiną atlygį ir išimtinai savo
         atsakomybe nustatyti jo dydį. Tačiau ši teisė buvo apribota, nes iki 2009 m. gruodžio 31 d. koncesininkas turėjo rinkti skelbimo
         apie pirkimą paskelbimo dieną galiojančius atlygius, o vėliau atlygiai turėjo atitikti Tiuringijos komunalinių mokesčių įstatymo
         (Thüringer Kommunalabgabengesetz) nuostatas.

      17      Skelbime apie pirkimą ir sutarties projekte taip pat buvo numatyta, kad vandens tiekimo ir nuotekų šalinimo įrenginiai liks
         Gotos VNTS nuosavybė ir bus išnuomoti koncesininkui, o šis galės įskaičiuoti atitinkamą nuomos mokestį į už suteiktas paslaugas
         iš vartotojų renkamą atlygį. Koncesininkui tektų minėtų įrenginių priežiūros pareiga.

      18      Gotos VNTS įsipareigojo nutarimu įtvirtinti prisijungimo prie vandens tiekimo ir nuotekų šalinimo viešojo tinklo bei naudojimosi
         juo pareigą. Tačiau koncesininkas neturės teisės reikalauti vykdyti šią pareigą kiekvienu konkrečiu atveju.

      19      Galiausiai Gotos VNTS įsipareigojo laikydamasi įstatymų perleisti koncesininkui visas jos gaunamas valstybės dotacijas.

      20      Skelbime apie pirkimą kaip galutinė data dalyvių paraiškoms pateikti buvo nurodyta 2007 m. spalio 8 diena. 2007 m. spalio
         4 d. raštu Eurawasser sukritikavo Gotos VNTS ketinimą įsigyti pirma minėtas paslaugas ne skelbiant formalų viešojo paslaugų pirkimo konkursą, o
         suteikiant paslaugų koncesiją.

      21      2007 m. spalio 8 d. Eurawasser pateikė parašką dalyvauti. Stadtwirtschaft ir Wasserverband Lausitz Betriebsführungs GmbH (Laužicos regiono savivaldybių vandens susivienijimo kontroliuojama vadybos įmonė, toliau – WAL) taip pat dalyvavo atrankos procedūroje ir Gotos VNTS buvo pakviestos pateikti pasiūlymus. Iš viso iki skelbime apie pirkimą
         nurodytos galutinės datos buvo pateiktos aštuonios dalyvių paraiškos.

      22      2007 m. spalio 9 d. raštu Gotos VNTS atmetė Eurawasser skundą. Po kitų nesėkmingų skundų, pateiktų 2007 m. spalio 19 d. ir lapkričio 23 d., Eurawasser kompetentingai viešųjų pirkimų kolegijai (Vergabekammer) pateikė pareiškimą, motyvuodama tuo, kad Gotos VNTS pasirinko netinkamą pirkimo būdą.

      23      2008 m. sausio 24 d. Nutartimi viešųjų pirkimų kolegija konstatavo, kad nagrinėjama operacija iš tikrųjų buvo viešasis paslaugų
         pirkimas, kad Gotos VNTS turėjo taikyti formalią viešojo pirkimo procedūrą ir kad turėjo būti atkurta iki skelbimo apie pirkimą
         buvusi procedūros stadija.

      24      Dėl šios nutarties Gotos VNTS pateikė apeliacinį skundą Thüringer Oberlandesgericht (Tiuringijos aukštesnysis žemės teismas).

      25      Stadtwirtschaft ir WAL buvo leista įstoti į bylą.

      26      Šiomis aplinkybėmis Thüringer Oberlandesgericht nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar paslaugų teikimo sutartis (šioje byloje dėl vandens tiekimo ir nuotekų valymo paslaugų), pagal kurią perkančioji organizacija
         paslaugų teikėjui nemoka tiesioginio piniginio atlygio, o paslaugų teikėjui suteikiama teisė rinkti privatų atlygį iš trečiųjų
         asmenų, vien dėl šios priežasties laikytina paslaugų koncesija direktyvos (2004/17) 1 straipsnio 3 dalies b punkto prasme,
         atskiriant ją nuo atlygintinos paslaugų pirkimo sutarties direktyvos 1 straipsnio 2 dalies a ir d punktų prasme?

      2.      Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų neigiamas, ar jame aprašytos rūšies sutartys yra paslaugų koncesija, jei paslaugų teikėjas
         prisiima visą ar bent didžiąją dalį su nagrinėjamomis paslaugomis susijusios eksploatavimo rizikos, nors ši rizika dėl šių
         paslaugų reglamentavimo pagal viešąją teisę (pareiga prisijungti ir naudotis, kainos apskaičiavimas pagal išlaidų padengimo
         principą) iš prigimties, t. y. net jei paslaugas teiktų pati perkančioji organizacija, yra labai ribota?

      3.      Jei atsakymas į antrąjį klausimą taip pat būtų neigiamas, ar direktyvos (2004/17) 1 straipsnio 3 dalies b punktą reikia aiškinti
         taip, kad su paslaugų teikimu susijusi eksploatavimo rizika, visų pirma realizavimo rizika, kokybiškai turi būti panaši į
         tą, kuri paprastai kyla laisvosios rinkos sąlygomis, esant keliems konkurentams?“

       Dėl priimtinumo
      27      Gotos VNTS teigia, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinas, nes atsakymas į pirmąjį klausimą aiškiai išplaukia
         iš Direktyvos 2004/17 1 straipsnio 3 dalies b punkte esančio paslaugų koncesijos apibrėžimo bei iš Teisingumo Teismo praktikos.
         Taigi prašomas išaiškinimas visiškai nėra būtinas. WAL pateikia iš esmės panašius argumentus.

      28      Stadtwirtschaft teigia, kad prejudiciniai klausimai nėra svarbūs sprendimui, kurį turi priimti prašymą pateikęs teismas, nes pagrindinę bylą
         galima išnagrinėti ir neatsakius į šiuos klausimus. Jos teigimu, Gotos VNTS taikė teisingą sutarties sudarymo procedūrą, net
         jei paaiškės, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas sutartis reikia pripažinti viešuoju paslaugu pirkimu, patenkančiu į Direktyvos 2004/17
         taikymo sritį.

      29      Europos Bendrijų Komisija mano priešingai, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas. Jos manymu, iš šio prašymo
         matyti, kad nacionalinis teismas įsitikinęs, jog su viešojo paslaugų pirkimo ir paslaugų koncesijos sąvokų atskyrimu susiję
         prejudiciniai klausimai yra būtini siekiant nuspręsti dėl jam pateiktos apeliacijos priimtinumo.

      30      Pateikus prašymą priimti prejudicinį sprendimą, 2008 m. rugsėjo 4 d. Gotos VNTS nusprendė anuliuoti pagrindinės bylos dalyku
         esančią konkurso procedūrą.

      31      Po šio anuliavimo Eurawasser pakeitė savo ieškinį, tačiau jo neatsiėmė. Nuo šiol Eurawasser prašo priimti sprendimą, konstatuojantį, kad anuliavus procedūrą buvo pažeistos jos teisės į viešųjų pirkimo sutarčių sudarymo
         taisyklių laikymąsi, kurios jai suteiktos pagal GWB 97 ir paskesnius straipsnius.

      32      2008 m. gruodžio 24 d. prašymą pateikęs teismas pranešė Teisingumo Teismui neatsisakąs prašymo priimti prejudicinį sprendimą.
         Jis mano, jog tam, kad galėtų priimti sprendimą dėl pakeisto ieškinio, vis dar būtina gauti atsakymus į pateiktus klausimus
         jau vien todėl, kad paslaugų koncesijos iš karto nepatenka į GWB 97 ir paskesnių straipsnių taikymo sritį ir kad dėl to ieškinio
         pagrindinėje byloje pakeitimas neturi jokios įtakos aplinkybei, jog kreipimasis į kompetentingas institucijas, t. y. Vergabekammer ir Vergabesenat, siekiant patikrinti viešiesiems pirkimams taikomų procedūrų laikymąsi, būtų nepriimtinas, pripažinus pagrindinėje byloje
         nagrinėjamą sutartį paslaugų koncesija.

      33      Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad EB 234 straipsniu įtvirtinto jo ir nacionalinių teismų bendradarbiavimo
         kontekste tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečios bylos
         ypatumus, turi įvertinti ir prejudicinio sprendimo būtinumą savo sprendimui, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą.
         Todėl Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikti klausimai susiję su Bendrijos teisės
         išaiškinimu (žr., be kita ko, 2009 m. balandžio 23 d. Sprendimo Rüffler, C‑544/07, Rink. p. I‑0000, 36 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

      34      Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad išskirtinėmis aplinkybėmis, siekdamas patikrinti savo paties kompetenciją,
         jis turi įvertinti sąlygas, kuriomis į jį kreipėsi nacionalinis teismas. Atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo
         pateikto prejudicinio klausimo galima, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Bendrijos teisės išaiškinimas neturi jokio ryšio
         su pagrindinės bylos aplinkybėmis arba dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi būtinos faktinės
         ir teisinės informacijos, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (žr., be kita ko, minėto sprendimo Rüffler 37 ir 38 punktus ir juose nurodytą teismų praktiką).

      35      Savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą bei 2008 m. gruodžio 24 d. rašte prašymą pateikęs teismas aiškiai nurodė priežastis,
         dėl kurių, jo manymu, pateikti klausimai yra svarbūs, o atsakymai į juos būtini jo nagrinėjamam ginčui išspręsti. Atsižvelgiant
         į šiuos paaiškinimus, pateikti klausimai neatrodo esantys hipotetiniai ar neturintys ryšio su pagrindinės bylos dalyku.

      36      Todėl pateikti prejudiciniai klausimai yra priimtini.

       Dėl prejudicinių klausimų
       Pirminės pastabos
      37      Pirmiausia reikėtų patikslinti, kad, kaip matyti iš bylos medžiagos, Gotos VNTS atitinka Direktyvos 2004/17 2 straipsnio 1 dalies
         a punkte pateiktą perkančiosios institucijos apibrėžimą; perkančioji institucija yra viena iš perkančiųjų subjektų, kuriems
         ši direktyva taikoma pagal jos 2 straipsnio 2 dalies a punktą, rūšių.

      38      Be to, Direktyva 2004/17 pagrindinei bylai taikoma remiantis jos 4 straipsniu, nes suinteresuotoji perkančioji institucija,
         t. y. Gotos VNTS, vykdo veiklą geriamojo vandens tiekimo ir nuotekų šalinimo srityje.

      39      Direktyva 2004/17 pagrindinei bylai taikoma ratione temporis, nes jos 71 straipsnyje įtvirtintas įgyvendinimo terminas baigėsi 2006 m. sausio 31 d., o pagrindinėje byloje nagrinėjama
         konkurso procedūra buvo pradėta 2007 m. rugsėjį.

      40      Reikia priminti, kad paslaugų koncesijos apibrėžimas buvo įtrauktas į Bendrijos teisės aktus Direktyvos 2004/17 1 straipsnio
         2 dalies a punktu. Šio apibrėžimo nėra ankstesnėse šios srities direktyvose, būtent 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvoje 93/38/EEB
         dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos
         derinimo (OL L 199, p. 84; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 2 t., p. 194).

      41      Direktyvos 2004/17 18 straipsnyje Bendrijos teisės aktų leidėjas patikslino, kad ši direktyva netaikoma paslaugų koncesijoms,
         kurias suteikia perkantieji subjektai, vykdantys veiklą, be kita ko, vandens srityje.

      42      Be to, primintina, kad, kiek tai susiję su 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/18/EB dėl viešojo
         darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134, p. 114; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių
         k., 6 sk., 7 t., p. 132) taikymo sritimi, jos 1 straipsnio 2 dalies a punkte ir 4 dalyje pateikti viešojo pirkimo sutarties
         ir paslaugų koncesijos apibrėžimai iš esmės panašūs į Direktyvos 2004/17 1 straipsnio 2 dalies a punkte ir 3 dalyje esančius
         atitinkamus apibrėžimus.

      43      Šis panašumas reikalauja vadovautis tais pačiais kriterijais aiškinant viešojo paslaugų pirkimo ir paslaugų koncesijos sąvokas
         dviejų minėtų direktyvų atitinkamose taikymo srityse.

      44      Iš to išplaukia, kad jei pagrindinėje byloje nagrinėjamas sandoris bus pripažintas viešojo paslaugų pirkimo sutartimi Direktyvos 2004/17
         prasme, tokia sutartis iš esmės turi būti sudaroma laikantis šios direktyvos 31 ir 32 straipsniuose nustatytos tvarkos. Atvirkščiai,
         jei šis sandoris bus pripažintas paslaugų koncesija, minėtoji direktyva, remiantis jos 18 straipsniu, nebus jam taikoma. Pastaruoju
         atveju suteikiant koncesiją vis tiek bus taikomos pagrindinės EB sutarties taisyklės bendrai ir, kalbant konkrečiai, vienodo
         požiūrio ir nediskriminavimo dėl pilietybės principai bei iš jų išplaukianti skaidrumo pareiga (šiuo klausimu žr. 2000 m.
         gruodžio 7 d. Sprendimo Telaustria ir Telefonadress, C‑324/98, Rink. p. I‑10745, 60–62 punktus; 2005 m. liepos 21 d. Sprendimo Coname, C‑231/03, Rink. p. I‑7287, 16–19 punktus; 2005 m. spalio 13 d. Sprendimo Parking Brixen, C‑458/03, Rink. p. I‑8585, 46–49 punktus ir 2008 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Coditel Brabant, C‑324/07, Rink. p. I‑0000, 25 punktą).

      45      Būtent šiame kontekste prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia patikslinti kriterijus, svarbius atskiriant
         viešąjį paslaugų pirkimą nuo paslaugų koncesijos.

       Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
      46      Savo pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos tikslinga nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
         iš esmės klausia, ar sutarties dėl paslaugų atveju aplinkybės, kad kontrahentas negauna atlygio tiesiogiai iš perkančiosios
         institucijos, bet turi teisę rinkti privatų atlygį iš trečiųjų asmenų, savaime pakanka tam, kad nagrinėjama sutartis būtų
         pripažinta paslaugų koncesija Direktyvos 2004/17 1 straipsnio 3 dalies b punkto prasme. Jei į šį klausimą būtų atsakyta neigiamai,
         nacionalinis teismas klausia, ar tokią sutartį reikia laikyti paslaugų koncesija, jei kontrahentas prisiima visą ar bent jau
         didesnę dalį perkančiajai institucijai tenkančios eksploatavimo rizikos, nors ši rizika dėl paslaugų reglamentavimo pagal
         viešąją teisę iš prigimties yra labai ribota.

      47      Ragindami teigiamai atsakyti į pirmąjį klausimą, Gotos VNTS, Stadtwirtschaft ir WAL, taip pat Vokietijos ir Čekijos vyriausybės teigia, jog aplinkybės, kad kontrahentui atlyginama iš nagrinėjamų paslaugų vartotojų
         renkamu atlygiu, pakanka apibūdinti paslaugų koncesiją.

      48      Tačiau Eurawasser ir Komisija mano, kad kontrahentas papildomai turi prisiimti su nagrinėjamų paslaugų eksploatavimu susijusią ekonominę riziką.

      49      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Direktyvos 2004/17 1 straipsnio 2 dalies a punkte numatyta, jog „prekių, darbų ir paslaugų
         pirkimo sutartys“ – tai atlygintinos sutartys, sudarytos raštu tarp vieno ar kelių perkančiųjų subjektų, nurodytų 2 straipsnio
         2 dalyje, ir vieno ar kelių rangovų, tiekėjų ar paslaugų teikėjų.

      50      Remiantis minėtos direktyvos 1 straipsnio 3 dalies b punktu, „paslaugų koncesija“ – tai tokios pat rūšies kaip ir paslaugų
         pirkimo sutartis, išskyrus tai, kad atlygis už suteiktas paslaugas – tik teisė eksploatuoti paslaugą arba tokia teisė kartu
         su užmokesčiu.

      51      Lyginant šiuos du apibrėžimus matyti, kad paslaugų pirkimo sutarties ir paslaugų koncesijos skirtumą sudaro atlygis už suteiktas
         paslaugas. Paslaugų pirkimo sutartis apima atlygį, kurį perkančioji institucija moka tiesiogiai paslaugų teikėjui (šiuo klausimu
         žr. minėto sprendimo Parking Brixen 39 punktą), o paslaugų koncesijos atveju atlygis už suteiktas paslaugas yra tik teisė eksploatuoti paslaugą arba tokia teisė
         kartu su užmokesčiu.

      52      Pateikti klausimai aiškiai pagrįsti aplinkybe, kad nagrinėjamoje sutartyje numatyta, jog kontrahentui atlyginama ne tiesiogiai
         perkančiosios institucijos, bet privačiu atlygiu, kurį perkančioji institucija jam leidžia rinkti iš trečiųjų asmenų.

      53      Atsižvelgiant į šio sprendimo 51 punkte nurodytą kriterijų, tai, kad paslaugų teikėjui atlyginama iš trečiųjų asmenų – nagrinėjamu
         atveju tai yra teikiamų paslaugų gavėjai – renkamais mokėjimais, yra viena iš paslaugų teikėjui pripažįstamos teisės eksploatuoti
         paslaugas įgyvendinimo formų.

      54      Šis kriterijus išplaukė jau iš Teisingumo Teismo praktikos, buvusios iki Direktyvos 2004/17 įsigaliojimo. Remiantis šia praktika,
         paslaugų koncesija pripažįstama tuomet, kai sutartas atlyginimo būdas buvo paslaugų teikėjo teisė eksploatuoti savo paties
         paslaugas (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Telaustria ir Telefonadress 58 punktą; 2002 m. gegužės 30 d. Nutarties Buchhändler-Vereinigung, C‑358/00, Rink. p. I‑4685, 27 ir 28 punktus; taip pat 2007 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑382/05, Rink. p. I‑6657, 34 punktą ir 2008 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑437/07, 29 punktą).

      55      Šiuo atžvilgiu nesvarbu, ar atlygį reglamentuoja privatinė, ar viešoji teisė.

      56      Pavyzdžiui, Teisingumo Teismas pripažino paslaugų koncesiją tais atvejais, kai paslaugų teikėjo atlyginimą sudarė viešosios
         automobilių stovėjimo aikštelės naudotojų, viešojo transporto paslaugų gavėjų ar televizijos tinklo naudotojų mokami mokesčiai
         (žr. minėto sprendimo Parking Brixen 40 punktą; 2006 m. balandžio 6 d. Sprendimo ANAV, C‑410/04, Rink. p. I‑3303, 16 punktą ir minėto sprendimo Coditel Brabant 24 punktą).

      57      Iš to išplaukia, kad sutarties dėl paslaugų atveju aplinkybė, kad kontrahentas negauna atlygio tiesiogiai iš perkančiosios
         institucijos, o turi teisę rinkti jį iš trečiųjų asmenų, atitinka Direktyvos 2004/17 1 straipsnio 3 dalies b punkte įtvirtintą
         atlygio reikalavimą.

      58      Tačiau ši išvada verčia patikslinti minėtoje nuostatoje numatytą sąvoką „teisė eksploatuoti“ kaip „atlygis už suteiktas paslaugas“.

      59      Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad tuo atveju kai sutartas būdas yra paslaugų teikėjo teisė eksploatuoti savo paties
         paslaugas, šis atlyginimo būdas suponuoja, kad paslaugų teikėjas prisiima su nagrinėjamų paslaugų teikimu susijusią riziką
         (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Parking Brixen 40 punktą; 2007 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją 34 punktą ir 2008 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją 29 punktą).

      60      Šiuo klausimu pastabas pateikę suinteresuotieji asmenys išreiškė skirtingus pagrindinius ir papildomus požiūrius.

      61      Gotos VNTS teigia, jog tai, kad kontrahentas prisiima su eksploatavimu susijusią riziką pagrindinės bylos aplinkybėmis, pakankamai
         apibūdina paslaugų koncesiją.

      62      Stadtwirtschaft, WAL ir Čekijos vyriausybės nuomone, kontrahentas neprivalo prisiimti visos rizikos. Pakanka, kad jis prisiima didesnę jos dalį.

      63      Vokietijos vyriausybė mano, kad paslaugų koncesija bus tuomet, kai kontrahentas prisiims su eksploatavimu susijusią riziką,
         kuri nebus visiškai nereikšminga.

      64      Eurawasser mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamam sandoriui nebūdinga reikšminga rizika, kurią perkančioji institucija galėtų perduoti
         kontrahentui. Dėl šios priežasties sandoris pripažintinas pirkimu, o ne koncesija.

      65      Komisija pastebi, kad turi egzistuoti didelė eksploatavimo rizika, tačiau ji nebūtinai turi atitikti ekonominę, su kuria paprastai
         susiduriama laisvojoje rinkoje. Paslaugų pirkimas, kurio ekonominę riziką valstybės valdžia sumažina iki minimumo, negali
         būti pripažintas paslaugų koncesija.

      66      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad paslaugos ekonominiam eksploatavimui būdinga rizika.

      67      Jei perkančioji institucija ir toliau prisiima visą riziką, o paslaugų teikėjui negresia rinkos netikėtumai, leidimui eksploatuoti
         paslaugą reikia taikyti Direktyvoje 2004/17 numatytus formalumus, siekiant apsaugoti skaidrumą ir konkurenciją.

      68      Jei paslaugų teikėjui neperkeliama jokia su paslaugų teikimų susijusi rizika, aptariamas sandoris yra paslaugų pirkimo sutartis
         (šiuo klausimu žr. 2005 m. spalio 27 d. Sprendimą Contse ir kt., C‑234/03, Rink. p. I‑9315, 22 punktą; minėto 2007 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją 35–37 punktus ir pagal analogiją, kiek tai susiję su darbų koncesija, minėto 2008 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją 30 ir 32–35 punktus). Pastaruoju atveju, kaip nurodyta šio sprendimo 51 punkte, atlygis nebus ši teisė eksploatuoti paslaugas.

      69      Pateikti klausimai pagrįsti prielaida, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamų paslaugų teikimas susijęs su labai ribota ekonomine
         rizika net tuo atveju, jei šias paslaugas teiktų pati perkančioji institucija, ir taip yra dėl nagrinėjamą sritį reglamentuojančių
         teisės aktų taikymo.

      70      Tačiau remiantis kai kuriais Teisingumo Teismui pateiktais argumentais tam, kad tokiomis aplinkybėmis nagrinėjamas sandoris
         būtų laikomas koncesija, reikia, kad koncesiją suteikiančios institucijos koncesininkui perkeliama rizika būtų reikšminga.

      71      Šiems argumentams negalima besąlygiškai pritarti.

      72      Dažnai tam tikros veiklos sritys, be kita ko, susijusios su visuomenei naudinga veikla, pavyzdžiui, vandens tiekimas ir nuotekų
         šalinimas, reglamentuojamos taip, kad ten kylanti rizika yra ribojama.

      73      Viena vertus, viešosios teisės priemonės, kuriomis reguliuojamas paslaugų ekonominis ir finansinis eksploatavimas, palengvina
         tokio eksploatavimo kontrolę ir sumažina veiksnius, galinčius pakenkti skaidrumui ir pažeisti konkurenciją.

      74      Kita vertus, sąžiningai veikiančioms perkančiosioms institucijoms turi būti leidžiama užtikrinti paslaugų teikimą taikant
         koncesiją, jeigu, jų manymu, tai geriau užtikrins konkrečios viešosios paslaugos teikimą, net jei su eksploatavimu susijusi
         rizika yra labai ribota.

      75      Be to, būtų neprotinga reikalauti iš koncesiją suteikiančios valdžios institucijos sukurti griežtesnes konkurencijos sąlygas
         ir didesnę ekonominę riziką nei tos, kurios egzistuoja konkrečioje srityje, dėl jai taikomo teisinio reglamentavimo.

      76      Tokioje situacijoje perkančioji institucija, nedaranti jokios įtakos paslaugų teikimo organizavimui taikomoms viešosios teisės
         priemonėms, neturi galimybės sukurti ir todėl perkelti šiomis priemonėmis pašalintų rizikos veiksnių.

      77      Bet kuriuo atveju, net jei perkančioji institucija susiduria su pernelyg ribota rizika, kad būtų galima kalbėti apie paslaugų
         koncesiją, būtina, kad perkančioji institucija perkeltų koncesininkui visą jai tenkančią riziką ar bent jau reikšmingą jos
         dalį.

      78      Būtent nacionalinis teismas turi įvertinti, ar buvo perduota visa perkančiajai institucijai tenkanti rizika, ar reikšminga
         jos dalis.

      79      Šiuo tikslu nereikia atsižvelgti į bendrąją riziką, kylančią dėl vykdant sutartį padarytų reglamentavimo pakeitimų.

      80      Todėl į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, kad aplinkybės, jog pagal paslaugų sutartį kontrahentas negauna atlygio
         tiesiogiai iš perkančiosios institucijos, tačiau turi teisę jį rinkti iš trečiųjų asmenų, pakanka pripažinti šią sutartį paslaugų
         koncesija Direktyvos 2004/17 1 straipsnio 3 dalies b punkto prasme, jei kontrahentas prisiima visą ar bent jau reikšmingą
         dalį perkančiajai institucijai tenkančios eksploatavimo rizikos, net jei dėl paslaugų reglamentavimo pagal viešąją teisę ši
         rizika iš prigimties yra labai ribota.

       Dėl trečiojo klausimo
      81      Atsižvelgiant į atsakymą, kuris pateiktas į pirmąjį ir antrąjį klausimus, į trečiąjį klausimą atsakyti nereikia.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      82      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      Aplinkybės, jog pagal paslaugų sutartį kontrahentas negauna atlygio tiesiogiai iš perkančiosios institucijos, tačiau turi
            teisę jį rinkti iš trečiųjų asmenų, pakanka pripažinti šią sutartį paslaugų koncesija 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento
            ir Tarybos direktyvos 2004/17/EB dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose,
            vykdomų pirkimų tvarkos derinimo 1 straipsnio 3 dalies b punkto prasme, jei kontrahentas prisiima visą ar bent jau reikšmingą
            dalį perkančiajai institucijai tenkančios eksploatavimo rizikos, net jei dėl paslaugų reglamentavimo pagal viešąją teisę ši
            rizika iš prigimties yra labai ribota.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


title: 2009 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Bendra žuvininkystės politika - Išteklių apsauga - Žuvininkystės sektoriaus kontrolės sistema -Reglamentas (EB) Nr. 894/97 - 11 straipsnis - Reglamentas (EEB) Nr. 2241/87 - 1 straipsnio 1 ir 2 dalys - Reglamentas (EEB) Nr. 2847/93 - 2 straipsnio 1 dalis ir 31 straipsnio 1 ir 2 dalys - Dreifuojančių tinklų draudimas - Veiksmingos šio draudimo paisymo kontrolės sistemos nebuvimas. # Byla C-249/08.

text:
      2009 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas Komisija prieš Italiją
      (Byla C‑249/08)
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Bendra žuvininkystės politika – Išteklių apsauga – Žuvininkystės sektoriaus kontrolės sistema – Reglamentas (EB) Nr. 894/97 – 11 straipsnis – Reglamentas (EEB) Nr. 2241/87 – 1 straipsnio 1 ir 2 dalys – Reglamentas (EEB) Nr. 2847/93 – 2 straipsnio 1 dalis ir 31 straipsnio 1 ir 2 dalys – Dreifuojančių žiauninių tinklų draudimas – Veiksmingos šio draudimo paisymo kontrolės sistemos nebuvimas“
      1.                     Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Teisingumo Teismo atliekamas pagrįstumo nagrinėjimas – Padėtis, į kurią reikia atsižvelgti
            – Padėtis pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje (EB 226 straipsnis) (žr. 28 punktą)
      2.                     Žuvininkystė – Jūros išteklių apsauga – Kontrolės priemonės – Valstybių narių pareigos (EB 10 straipsnis; Tarybos reglamento
            Nr. 2241/87 1 straipsnio 1 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 2847/93 1 straipsnio 2 dalis bei 31 straipsnio 1 ir 2 dalys) (žr. 30–33 punktus)
      3.                     Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Įsipareigojimų neįvykdymo įrodymas – Komisijai tenkanti pareiga – Įsipareigojimų
            neįvykdymo įrodymų pateikimas – Apkaltintos valstybės narės pareiga įrodyti priešingai (EB 226 straipsnis) (žr. 45–46 punktus)
      4.                     Žuvininkystė – Jūros išteklių apsauga – Kontrolės priemonės – Valstybių narių pareiga bausti už pažeidimus (Tarybos reglamento
            Nr. 2241/87 1 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 2847/93 31 straipsnio 1 ir 2 dalys) (žr. 59–64, 70–72 ir 77 punktus)
      Dalykas

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2241/87, nustatančio tam tikras žvejybos
                  veiklos kontrolės priemones (OL L 207, p. 1), 1 straipsnio 1 dalies ir 1993 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2847/93,
                  nustatančio bendros žuvininkystės politikos kontrolės sistemą (OL L 261, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 4 sk.,
                  2 t., p. 70), 2 straipsnio ir 31 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimas – Žvejybos laivų ir jų veiklos tikrinimas bei kontrolė
                  – Priemonės, kurių reikia imtis galiojančių teisės aktų nesilaikymo atveju – Nuostatos, susijusios su dreifuojančių tinklų
                  laikymu laive ar naudojimu.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Savo teritorijoje ir jos suverenumui ar jurisdikcijai priklausančiuose vandenyse neatlikusi tinkamos žvejybos veiklos kontrolės,
                     patikrinimo ir monitoringo, būtent kiek tai susiję su dreifuojančių tinklų laikymą laive ir naudojimą reglamentuojančių nuostatų
                     laikymusi, ir tinkamai neužtikrinusi, kad Bendrijos teisės aktų, susijusių su dreifuojančių tinklų laikymu laive ir naudojimu,
                     pažeidėjų atžvilgiu būtų imtasi tinkamų priemonių, visų pirma jiems taikant atgrasomojo poveikio sankcijas, Italijos Respublika
                     neįvykdė įsipareigojimų pagal 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2241/97, nustatančio tam tikras žvejybos veiklos
                     kontrolės priemones, 1 straipsnio 1 dalį ir 1993 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2847/93, nustatančio bendros
                     žuvininkystės politikos kontrolės sistemą, iš dalies pakeisto 1998 m. gruodžio 17 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2846/98,
                     2 straipsnio 1 dalį ir 31 straipsnio 1 bei 2 dalis.

                  2.

                  	Priteisti iš Italijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.


2003 m. lapkričio 6 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Nyderlandų Karalystė prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla C-501/01.


1993 m. sausio 19 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Portugalijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Pereinamojo laikotarpio priemonės. # Byla C-361/90.


2012 m. birželio 19 d. Bendrojo Teismo (apeliacinių skundų kolegija) sprendimas. # Oscar Orlando Arango Jaramillo ir kt. prieš Europos investicijų banką (EIB). # Apeliacinis skundas - Viešoji tarnyba - EIB personalas - Pensijos - Įmoka pensijų sistemai - Ieškinio atmetimas kaip akivaizdžiai nepriimtino pirmojoje instancijoje - Ieškinio pareiškimo terminas - Vėlavimas - Protingas terminas. # Byla T-234/11 P.


1993 m. rugpjūčio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Klaus Kuhn prieš Landwirtschaftskammer Rheinland-Pfalz. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgericht Neustadt an der Weinstraße - Vokietija. # Byla C-289/91.


title: 2012 m. balandžio 19 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Pro-Braine ASBL ir kt. prieš Commune de Braine-le-Château, dalyvaujant Veolia es treatment SA.#Conseil d'État prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Direktyva 1999/31/EB – Atliekų sąvartynai – Direktyva 85/337/EEB – Tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimas – Sprendimas tęsti sąvartyno, kuriam išduotas leidimas, eksploatavimą neatlikus poveikio aplinkai vertinimo − Sąvoka „sutikimas dėl planuojamos veiklos.#Byla C‑121/11.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. balandžio 19 d. (
            *1
         )
      „Direktyva 1999/31/EB — Atliekų sąvartynai — Direktyva 85/337/EEB — Tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimas — Sprendimas tęsti sąvartyno, kuriam išduotas leidimas, eksploatavimą neatlikus poveikio aplinkai vertinimo — Sąvoka „sutikimas dėl planuojamos veiklos““
      Byloje C-121/11
      dėl Conseil d’État (Belgija) 2011 m. vasario 24 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2011 m. kovo 8 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Pro-Braine ASBL ir kt.

      prieš

         Braine-le-Château savivaldybę,

      dalyvaujant

         Veolia es treatment SA,

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai E. Juhász (pranešėjas), G. Arestis, T. von Danwitz ir D. Šváby,
      generalinė advokatė J. Kokott,
      posėdžio sekretorė A. Impellizzeri, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. gruodžio 15 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Pro-Braine ASBL ir kt., atstovaujamų advokato J. Sambon,

               —

                  Veolia es treatment SA, atstovaujamos advokato B. Deltour,

               —

               Belgijos vyriausybės, atstovaujamos T. Materne ir C. Pochet,

               —

               Austrijos vyriausybės, atstovaujamos A. Posch ir G. Holley,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos P. Oliver, A. Marghelis ir M. Verheij,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1999 m. balandžio 26 d. Tarybos direktyvos 1999/31/EB dėl atliekų sąvartynų (OL L 182, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 4 t., p. 228) 14 straipsnio b punkto ir 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (OL L 175, p. 40; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 248), iš dalies pakeistos 2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/35/EB (OL L 156, p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 466; toliau – Direktyva 85/337), 1 straipsnio 2 dalies aiškinimu.

               2

               Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant Pro-Braine ASBL ir kt. (toliau – asociacija Pro-Braine) ir Braine-le-Château savivaldybės institucijos ginčą dėl jos prašymo panaikinti sprendimą, kuriuo suteiktas leidimas tęsti techninio užpylimo žemėmis centro, esančio vietovėje, kuri vadinama „Cour-au-Bois Nord“, eksploatavimą iki turimo leidimo pabaigos, t. y. iki 2009 m. gruodžio 27 d., ir kuriuo panaikinamos ankstesnio eksploatavimo sąlygos ir nustatomos naujos.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisės aktai

               3

               Direktyvos 85/337 1 straipsnyje numatyta:
               „1.   Ši direktyva taikoma vertinti valstybės ir privatiems projektams, kurie gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai.
               2.   Šioje direktyvoje:
               „projektas“ reiškia:

                        —

                        statybos darbus bei kitų objektų ar veiklos planų įgyvendinimą,

                        —

                        kitokius įsikišimus į natūralią aplinką ir gamtovaizdį, įskaitant mineralinių išteklių gavybą;

                  <…>
               „sutikimas dėl planuojamos veiklos“ reiškia:
               kompetentingos institucijos sprendimą, kuris suteikia užsakovui teisę įgyvendinti projektą;
               <…>“

               4

               Pagal Direktyvos 85/337 4 straipsnio 2 dalį:
               „Remdamosi 2 straipsnio 3 dalimi, valstybės narės:

                        a)

                        išnagrinėjusios kiekvieną atvejį

                  arba

                        b)

                        pagal valstybės narės nustatytas ribas ar kriterijus

                  nusprendžia, ar projektai, išvardyti II priede, turi būti vertinami pagal 5–11 straipsnių nuostatas.
               Valstybės narės gali apsispręsti naudoti abi a ir b punktuose nurodytas procedūras.“

               5

               Direktyvos 85/337 II priede išvardyti šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalyje nurodyti projektai. Šio priedo 11 punkte „Kiti projektai“, be kita ko, minimi „įrengimai, skirti atsikratyti atliekomis (jei projektai neįtraukti į I priedą)“.

               6

               Tarp šiame priede esančių projektų taip pat yra, kaip tai matyti iš minėto priedo 13 punkto, „bet kurių I ir II prieduose išvardytų ir jau įgyvendintų, įgyvendinamų ar leistų įgyvendinti projektų pakeitimas ar išplėtimas, galintis daryti reikšmingą neigiamą poveikį aplinkai (pakeitimas ar išplėtimas, neįtrauktas į I priedą)“.

               7

               Direktyvos 1999/31 8 straipsnyje „Leidimo sąlygos“ numatyta:
               „Valstybės narės imasi priemonių, kad:

                        a)

                        kompetentinga institucija neišduotų leidimo sąvartynui neįsitikinusi, kad:

                                 i)

                                 nepažeidžiant 3 straipsnio 4 ir 5 dalių, sąvartyno projektas atitinka visus atitinkamus šios direktyvos ir jos priedų reikalavimus;

                                 ii)

                                 sąvartynui vadovaus kompetentingas fizinis asmuo; sąvartyno operatoriai ir personalas bus apmokomi ir turės galimybę kelti profesinę ir techninę kvalifikaciją;

                                 iii)

                                 sąvartyną eksploatuojant bus imamasi būtinų priemonių nelaimingiems atsitikimams išvengti ir jų padariniams apriboti;

                                 iv)

                                 prieš pradėdamas atliekų šalinimo veiklą ir laikydamasis valstybių narių patvirtintų pakeitimų, pareiškėjas pateikia arba pateiks pakankamą finansinę ar kurią nors kitą lygiavertę garantiją, kad užtikrintų, jog bus įvykdyti pagal šios direktyvos nuostatas išduoto leidimo įpareigojimai (įskaitant sąvartyno vėlesnės priežiūros nuostatas) ir kad bus laikomasi 13 straipsnyje nustatytos uždarymo tvarkos. Toks užstatas arba jo ekvivalentas laikomas tol, kol vykdomas sąvartyno eksploatavimas ir priežiūra po uždarymo pagal 13 straipsnio d punktą. Valstybės narės savo nuožiūra gali paskelbti, kad šis punktas netaikomas inertinių atliekų sąvartynams;

                        b)

                        sąvartyno projektas atitiktų Direktyvos 75/442/EEB 7 straipsnyje minimą atitinkamą atliekų tvarkymo planą ar planus;

                        c)

                        prieš pradedant atliekų šalinimą kompetentinga institucija patikrintų sąvartyno vietą ir įsitikintų, jog ji atitinka leidime nurodytas sąlygas. Toks patikrinimas jokiu būdu nemažina operatoriaus atsakomybės pagal leidime nurodytas sąlygas.“

               8

               Pagal Direktyvos 1999/31 14 straipsnį „Esami sąvartynai“:
               „Valstybės narės imasi priemonių, kad sąvartynams, kuriems šios direktyvos perkėlimo į nacionalinius teisės aktus metu jau yra išduoti leidimai arba kurie jau yra eksploatuojami, būtų draudžiama tęsti veiklą, jei neatlikti žemiau nurodyti darbai, kuriuos reikia atlikti kuo greičiau, bet ne vėliau kaip per aštuonerius metus po 18 straipsnio 1 dalyje nurodytos datos:

                        a)

                        per vienerius metus nuo 18 straipsnio 1 dalyje nurodytos datos sąvartyno operatorius parengia ir pateikia kompetentingai institucijai tvirtinti sąvartyno sutvarkymo planą, kuriame įrašo 8 straipsnyje nurodytą informaciją ir visas koreguojamąsias priemones, operatoriaus nuomone, reikalingas, kad būtų laikomasi šios direktyvos reikalavimų, išskyrus I priedo 1 punkto reikalavimus;

                        b)

                        gavusios sąvartyno sutvarkymo planą, kompetentingos institucijos priima galutinį sprendimą, ar minėto sutvarkymo plano ir šios direktyvos pagrindu sąvartynas gali tęsti veiklą. Valstybės narės imasi būtinų priemonių kuo greičiau pagal 7 straipsnio g punktą ir 13 straipsnį uždaryti sąvartynus, kuriems pagal 8 straipsnį nebuvo duotas leidimas tęsti veiklą;

                        c)

                        remdamasi patvirtintu sąvartyno sutvarkymo planu, kompetentinga institucija leidžia vykdyti būtinus darbus ir nustato pereinamąjį laikotarpį planui įvykdyti. Per aštuonerius metus nuo 18 straipsnio 1 dalyje nustatytos datos visi esami sąvartynai turi pasiekti tokį lygį, kad atitiktų šios direktyvos reikalavimus, išskyrus I priedo 1 punkto reikalavimus;

                  <…>“

         Nacionalinės teisės aktai

               9

               1999 m. kovo 11 d. Dekreto dėl aplinkos leidimų (Moniteur belge, 2002 m. rugsėjo 27 d.), iš dalies pakeisto 2002 m. rugsėjo 19 d. dekretu (Moniteur belge, 2002 m. rugsėjo 27 d., toliau – 1999 m. kovo 11 d. dekretas), 180 straipsnio ketvirtoje ir paskesnėse pastraipose numatyta:
               „<…> iki šio dekreto įsigaliojimo išduoti leidimai techninio užpylimo žemėmis centrui eksploatuoti galioja nustatytą terminą, jei laikomasi toliau nustatytų reikalavimų.
               Per tris mėnesius nuo šio dekreto įsigaliojimo techninio užpylimo žemėmis centro, kuriam leidimas išduotas iki šio dekreto įsigaliojimo, operatorius kompetentingai valdžios institucijai turi pateikti vietovės sutvarkymo planą, kuriame būtų pateikta tokia informacija:

                        1.

                        Techninio užpylimo žemėmis centro ir jo statinių atitikties taikomiems teisės aktams ir, jei reikia, ištaisymo priemonių, kurių reikia imtis, aprašymas.

                        2.

                        Informacija apie profesines, technines ir finansines galimybes toliau eksploatuoti techninio užpylimo žemėmis centrą ir prisiimti tolesnio tvarkymo įsipareigojimus.

                  Remdamasi operatoriaus pateiktu vietovės sutvarkymo planu kompetentinga valdžios institucija:

                        1.

                        Priima sprendimą, ar techninio užpylimo žemėmis centras gali būti toliau eksploatuojamas, ir, jei reikia, pakeičia arba papildo eksploatacijos sąlygas.

                        2.

                        Pagal 59a straipsnį nustato tolesnio tvarkymo įpareigojimus.

                        3.

                        Nustato reikiamas priemones, skirtas kuo greičiau uždaryti techninio užpylimo žemėmis centrą, kuriam nesuteiktas leidimas tęsti veiklą.

                  <…>“

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               10

               1979 m. kovo 7 d. Karaliaus dekretu, iš dalies pakeistu 1979 m. gruodžio 27 d. Karaliaus dekretu, suteiktas leidimas trisdešimt metų eksploatuoti Cour-au-Bois Nord techninio užpylimo žemėmis centrą, esantį Braine-le-Château savivaldybės teritorijoje, netoksiškoms pramoninėms atliekoms priimti.

               11

               Šis leidimas eksploatuoti taip pat buvo pakeistas 1988 m. rugsėjo 29 d. tam, kad centras galėtų priimti ir kitokias atliekas, kaip antai buitines ir inertines atliekas, o tai lemia, kad šis centras klasifikuojamas kaip 2 ir 3 klasių sąvartynas. Iš dalies pakeistas leidimas eksploatuoti šį sąvartyną buvo perduotas vėlesniems eksploatuotojams.

               12

               2002 m. spalio 30 d. Valonijos atliekų tvarkymo tarnyba paprašė Biffa Waste Services SA (toliau – Biffa Waste Services), kuri tuo metu eksploatavo centrą vietovėje Cour-au-Bois Nord, pateikti šios vietovės sutvarkymo planą pagal 1999 m. kovo 11 d. dekreto 180 straipsnį.

               13

               2006 m. grupė Veolia es treatment SA įsigijo Biffa Waste Services.

               14

               Remdamasi Biffa Waste Services pateiktu sutvarkymo planu, Braine-le-Château savivaldybė 2008 m. gegužės 14 d. sprendimu leido tęsti šio techninio užpylimo žemėmis centro eksploatavimą iki 2009 m. gruodžio 27 d., panaikino galiojančias eksploatavimo sąlygas ir jas pakeitė naujomis.

               15

               2008 m. liepos 18 d. asociacija Pro-Braine pateikė ieškinį Conseil d’État dėl šio 2008 m. gegužės 14 d. sprendimo.

               16

               Ieškiniu ieškovė pagrindinėje byloje iš esmės kaltina Braine-le-Château savivaldybę priėmus minėtą sprendimą prieš tai nepateikus prašymo patikrinti pagal poveikio aplinkai vertinimo sistemą, konkrečiau tariant, nepareikalavus atlikti poveikio aplinkai vertinimo ir nesilaikius su juo susijusių materialinių normų ir procedūros reikalavimų.

               17

               Ieškovės pagrindinėje byloje teigimu, 2008 m. gegužės 14 d. sprendimas yra neteisėtas, nes sprendimas dėl eksploatavimo tęsimo, priimtas taikant 1999 m. kovo 11 d. dekreto 180 straipsnį, yra „sutikimas dėl planuojamos veiklos“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalį, ir kad 2 klasės techninio užpylimo žemėmis centras yra įrengimas, nurodytas Direktyvos 85/337 II priedo 11 punkto b papunktyje, kuriam, remiantis 2002 m. liepos 4 d. Valonijos vyriausybės nutarimo, kuriuo nustatomas projektų, kurių poveikį aplinkai reikia įvertinti, ir klasifikuotų įrengimų bei veiklos sąrašas, 2 straipsniu, teisėtai taikomas poveikio aplinkai vertinimas.

               18

               Atsižvelgdama į šias aplinkybes Conseil d’État nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo teismui pateikti šį prejudicinį klausimą:
               „Ar galutinis sprendimas dėl leidimo toliau eksploatuoti sąvartyną, kuriam suteiktas leidimas arba kuris jau eksploatuojamas pagal <...> Direktyvos 1999/31 <...> 14 straipsnio b punktą, yra „sutikimas dėl planuojamos veiklos“, kaip tai suprantama pagal <...> Direktyvos 85/337 <...> 1 straipsnio 2 dalį?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               19

               Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar galutinis sprendimas leisti toliau eksploatuoti esamą sąvartyną, priimtas taikant Direktyvos 1999/31 14 straipsnio b punktą remiantis eksploatuotojo pasiūlytu sutvarkymo planu, yra „sutikimas dėl planuojamos veiklos“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalį.

               20

               Iš Direktyvos 1999/31 14 straipsnio „Esami sąvartynai“ formuluotės matyti, kad valstybės narės imasi priemonių, jog sąvartynams, kuriems šios direktyvos perkėlimo į nacionalinės teisės aktus metu jau yra išduoti leidimai arba kurie jau yra eksploatuojami, būtų leidžiama tęsti veiklą, tik jeigu jų eksploatuotojai atitinka šios direktyvos reikalavimus.

               21

               Šiuo tikslu šių sąvartynų eksploatuotojai parengia ir pateikia kompetentingai valdžios institucijai patvirtinti vietovės, kur įrengtas sąvartynas, sutvarkymo planą, kuriame nurodomos Direktyvos 1999/31 8 straipsnyje išvardytos aplinkybės ir visos taisomosios priemonės, kurių, jų nuomone, reikia, kad būtų įgyvendinti šios direktyvos reikalavimai, išskyrus nurodytas jos I priedo 1 punkte.

               22

               Pagal Direktyvos 1999/31 14 straipsnio b punktą kompetentinga valdžios institucija, gavusi sąvartyno sutvarkymo planą, priima galutinį sprendimą, ar minėto sutvarkymo plano ir šios direktyvos pagrindu sąvartynas gali tęsti veiklą.

               23

               Iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad eksploatuoti sąvartyną, esantį Cour-au-Bois Nord vietovėje, buvo leista 1979 m. kovo 7 d. Karaliaus dekretu, iš dalies pakeistu 1979 m. gruodžio 27 d. Karališkuoju dekretu, trisdešimties metų laikotarpiui, t. y. iki 2009 m. gruodžio 27 d. Iš bylos medžiagos taip pat matyti, kad pagrindinės bylos nagrinėjimo laikotarpiu šis sąvartynas buvo eksploatuojamas be pertraukų nuo pirmojo leidimo išdavimo ir kad leidimas eksploatuoti nebuvo pasibaigęs.

               24

               Šį sąvartyną eksploatuojanti bendrovė, Biffa Waste Services, 2003 m. gegužės 23 d. pateikė Braine-le-Château savivaldybės administracijai sutvarkymo planą remdamasi 1999 m. kovo 11 d. dekreto 180 straipsniu, kuriuo įgyvendinami Direktyvos 1999/31 14 straipsnyje nurodyti reikalavimai.

               25

               Remdamasi šiuo sutvarkymo planu, Braine-le-Château savivaldybės institucija, įvykus 2008 m. gegužės 14 d. posėdžiui, leido tęsti Cour-au-Bois Nord sąvartyno eksploatavimą iki turimo leidimo pabaigos, t. y. iki 2009 m. gruodžio 27 d., ir panaikino esamas eksploatavimo sąlygas ir jas pakeitė naujomis.

               26

               Reikia išnagrinėti, ar toks sprendimas yra „sutikimas dėl planuojamos veiklos“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalį.

               27

               Šiuo aspektu reikia priminti, kad sąvoka „sutikimas dėl planuojamos veiklos“ Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalyje apibrėžiamas kaip „kompetentingos institucijos sprendimas, kuris suteikia užsakovui teisę įgyvendinti projektą“. Todėl jis gali būti laikomas „sutikimu dėl planuojamos veiklos“, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, tik jei turi būti įgyvendintas „projektas“.

               28

               Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalyje esančios sąvokos „projektas“ apibrėžtyje nepatikslinama, ar patys esamų projektų pakeitimai arba išplėtimai gali būti laikomi „projektais“.

               29

               Tačiau „projektais“, kaip jie suprantami pagal Direktyvą 85/337, būtent laikomi jos II priede, į kurį daroma nuoroda 4 straipsnio 2 dalyje, išvardyti įrengimai ir vietovės. Minėto II priedo 11 punkte „Kiti projektai“, be kita ko, minimi „įrengimai, skirti atsikratyti atliekomis (jei projektai neįtraukti į I priedą)“; ši kategorija apima užpylimo žemėmis vietoves. To paties priedo 13 punkte prie projektų priskiriamas „bet kurių I ir II prieduose išvardytų ir jau įgyvendintų, įgyvendinamų ar leistų įgyvendinti projektų pakeitimas ar išplėtimas, galintis daryti reikšmingą neigiamą poveikį aplinkai <...>“.

               30

               Iš šių nuostatų matyti, kad užpylimo žemėmis vietovės pakeitimas ar išplėtimas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, gali būti „projektas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 85/337, jeigu jis gali daryti reikšmingą neigiamą poveikį aplinkai.

               31

               Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad terminas „projektas“ apima darbus ar įsikišimą, dėl kurių fiziškai keičiama vietovė (2011 m. kovo 17 d. Sprendimo Brussels Hoofdstedelijk Gewest ir kt., C-275/09, Rink. p. I-1753, 20, 24 ir 38 punktai).

               32

               Todėl, nesant darbų ar įsikišimo, dėl kurių fiziškai keičiama vietovė, esamo leidimo eksploatuoti užpylimo žemėmis vietovę pratęsimo negalima pripažinti „projektu“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalį.

               33

               Todėl jei „sutvarkymo planas“, kuris yra „galutinio sprendimo“, priimto remiantis Direktyvos 1999/31 14 straipsnio b punktu, objektas, susijęs su tokio užpylimo žemėmis vietovės pakeitimu ar išplėtimu darbais ar įsikišimu, dėl kurių fiziškai keičiama vietovė, ir jeigu jis gali daryti reikšmingą neigiamą poveikį aplinkai, toks sprendimas gali būti laikomas „sutikimu dėl planuojamos veiklos“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalį.

               34

               Kalbant apie pagrindinę bylą, Teisingumo Teismas neturi pakankamai informacijos, kuri leistų jam įvertinti 2008 m. gegužės 14 d. Braine-le-Château savivaldybės institucijos sprendimo įtaką Cour-au-Bois Nord sąvartynui; šį vertinimą bet kuriuo atveju privalo atlikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

               35

               Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo patikrinti, ar galutinis sprendimas dėl sutvarkymo plano, kurį, remdamasis Direktyvos 1999/31 14 straipsnio b punktu, pateikė pagrindinėje byloje nagrinėjamas eksploatuotojas, leidžia pakeisti ar išplėsti nagrinėjamą įrenginį ar vietovę darbais ar įsikišimu, dėl kurių fiziškai keičiama vietovė, ir gali daryti reikšmingą neigiamą poveikį aplinkai ir todėl būti „projektas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalį ir jos II priedo 13 punkto pirmą įtrauką.

               36

               Vertinant galimą reikšmingą neigiamą poveikį aplinkai, kai atliekamas šis patikrinimas, reikia atsižvelgti į tai, kad tokiu galutiniu sprendimu patvirtinto sutvarkymo plano tikslas, kaip tai matyti iš Direktyvos 1999/31 26 konstatuojamosios dalies, yra priimti priemones, būtinas, kad esamas sąvartynas atitiktų šios direktyvos nuostatas, ir todėl šis sprendimas priskirtinas aplinkos apsaugos politikai.

               37

               Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip, kad galutinis sprendimas dėl tęsiamo sąvartyno eksploatavimo, priimtas taikant Direktyvos 1999/31 14 straipsnio b punktą ir remiantis sutvarkymo planu, yra „sutikimas dėl planuojamos veiklos“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalį, tik jei šiuo sprendimu leidžiama pakeisti ar išplėsti įrengimą ar vietovę darbais arba įsikišimu, dėl kurių fiziškai keičiama vietovė ir gali būti daromas reikšmingas neigiamas poveikis aplinkai, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 85/337 II priedo 13 punktą, ir todėl yra „projektas“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalį.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               38

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

                     Galutinis sprendimas dėl tęsiamo sąvartyno eksploatavimo, priimtas taikant 1999 m. balandžio 26 d. Tarybos direktyvos 1999/31/EB dėl atliekų sąvartynų 14 straipsnio b punktą ir remiantis sutvarkymo planu, yra „sutikimas dėl planuojamos veiklos“, kaip tai suprantama pagal 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo, iš dalies pakeistos 2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/35/EB, 1 straipsnio 2 dalį, tik jei šiuo sprendimu leidžiama pakeisti ar išplėsti įrenginį ar vietovę darbais arba įsikišimu, dėl kurių fiziškai keičiama vietovė ir gali būti daromas reikšmingas neigiamas poveikis aplinkai, kaip tai suprantama pagal minėtos Direktyvos 85/337 II priedo 13 punktą, ir todėl yra „projektas“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalį.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: prancūzų.


1979 m. vasario 1 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Giuseppe Bardi prieš Azienda Agricola Paradiso. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Pretura di Cecina - Italija. # Byla 121/78.