title: 2014 m. lapkričio 20 d. Teisingumo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas.#Rohm Semiconductor GmbH prieš Hauptzollamt Krefeld.#Finanzgericht Düsseldorf prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Muitų sąjunga – Tarifinis klasifikavimas – Bendrasis muitų tarifas – Kombinuotoji nomenklatūra – 8541 ir 8543 pozicijos – Duomenų trumpais atstumais siuntimo‑priėmimo moduliai – 8543 89 95 ir 8543 90 80 subpozicijos – Elektros mašinų ir aparatų dalių sąvoka.#Byla C-666/13.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
      2014 m. lapkričio 20 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Muitų sąjunga — Tarifinis klasifikavimas — Bendrasis muitų tarifas — Kombinuotoji nomenklatūra — 8541 ir 8543 pozicijos — Duomenų trumpais atstumais siuntimo‑priėmimo moduliai — 8543 89 95 ir 8543 90 80 subpozicijos — Elektros mašinų ir aparatų dalių sąvoka“
      Byloje C‑666/13
      dėl Finanzgericht Düsseldorf (Vokietija) 2013 m. lapkričio 27 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2013 m. gruodžio 16 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Rohm Semiconductor GmbH

      prieš

         Hauptzollamt Krefeld

      TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
      kurį sudaro aštuntosios kolegijos pirmininko pareigas einantis C. Toader (pranešėjas), teisėjai E. Jarašiūnas ir C. G. Fernlund,
      generalinis advokatas N. Jääskinen,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Rohm Semiconductor GmbH, atstovaujamos Rechtsanwalt H. Nehm,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos B.‑R. Killmann ir A. Caeiros,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo (OL L 256, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 2 t., p. 382), iš dalies pakeisto 2002 m. rugpjūčio 1 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1832/2002 (OL L 290, p. 1), I priede esančios Bendrojo muitų tarifo Kombinuotosios nomenklatūros (toliau – KN) 8541 ir 8543 pozicijų bei 8543 89 95 ir 8543 90 80 subpozicijų išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Rohm Semiconductor GmbH (toliau – Rohm Semiconductor) ir Hauptzollamt Krefeld (Krefeld centrinė muitinė) dėl muito už duomenų trumpais atstumais siuntimo‑priėmimo modulius išieškojimo.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               KN grindžiama suderinta prekių aprašymo ir kodavimo sistema (toliau – SS), kurią parengė Muitinių bendradarbiavimo taryba, tapusi Pasaulio muitinių organizacija (PMO), ir kuri buvo įtvirtinta tarptautinėje konvencijoje dėl suderintos prekių aprašymo ir kodavimo sistemos, sudarytoje 1983 m. birželio 14 d. Briuselyje ir kartu su 1986 m. birželio 24 d. jos dalinio pakeitimo protokolu Europos ekonominės bendrijos vardu patvirtintoje 1987 m. balandžio 7 d. Tarybos sprendimu 87/369/EEB (OL L 198, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 2 t., p. 288). Ji perėmė SS įtvirtintą šešių skaičių pozicijų ir subpozicijų klasifikaciją ir prie jos pridėjo septintą ir aštuntą skaičius, kad būtų sukurtas tik jai būdingas skirstymas.

               4

               KN pirmą dalį sudaro preliminariosios nuostatos. Šios dalies I skyriaus, skirto bendrosioms nuostatoms, A poskyryje „Bendrosios [KN] aiškinimo taisyklės“ nustatyta:
               „Klasifikuojant prekes pagal [KN], turi būti vadovaujamasi šiais principais:

                        1.

                        Skyrių, skirsnių ir poskirsnių pavadinimai pateikiami tik nurodymui palengvinti; juridiniais tikslais prekių klasifikavimas turi būti nustatomas pagal pozicijų pavadinimus bei skyrių ir skirsnių pastabas ir, jeigu šiuose pozicijų pavadinimuose ir pastabose nenurodyta kitaip, vadovaujantis toliau išdėstytomis nuostatomis.

                        2.

                                 a)

                                 Bet kuri pozicijos pavadinime esanti nuoroda į kokią nors prekę turi būti taip pat laikoma nuoroda į tokią prekę, nesukomplektuotą arba nebaigtą gaminti, jeigu ji turi pagrindines sukomplektuotos arba baigtos gaminti prekės savybes. Tokia nuoroda taip pat įvardija ir sukomplektuotą arba baigtą gaminti prekę (taip pat prekę, laikomą sukomplektuota arba baigta gaminti vadovaujantis šia taisykle), kuri pateikiama nesurinkta arba išardyta.

                  <...>

                        6.

                        Juridiniais tikslais klasifikuojant prekes bet kurios pozicijos subpozicijose vadovaujamasi subpozicijų pavadinimais ir visomis taikytinomis subpozicijų pastabomis, taip pat mutatis mutandis pirmiau išdėstytomis taisyklėmis, laikantis nuostatos, kad gali būti sugretinamos tik to paties lygio subpozicijos. <...>“

               5

               KN antroje dalyje „Muitų sąrašas“ yra XVI skyrius. Šis skyrius apima, be kita ko, 85 skirsnį „Elektros mašinos ir įranga bei jų dalys; garso įrašymo ir atkūrimo aparatai, televizijos vaizdo ir garso įrašymo ir atkūrimo aparatai, šių gaminių dalys ir reikmenys“.

               6

               Šiame skyriuje yra 2 pastaba, kurioje patikslinama:
               „<...>

                        a)

                        dalys, kurios pačios yra prekės, klasifikuojamos kuriose nors 84 arba 85 skirsnio pozicijose (išskyrus 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538 ir 8548 pozicijas), visada turi būti klasifikuojamos jas atitinkančiose pozicijose;

                  <...>

                        c)

                        visos kitos dalys turi būti klasifikuojamos jas atitinkančioje 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8503, 8522, 8529 arba 8538 pozicijoje arba, jeigu tai neįmanoma, 8485 arba 854 pozicijoje.“

               7

               Šį 85 skirsnį, be kita ko, sudaro šios pozicijos ir subpozicijos:
               „8529 Dalys, tinkamos naudoti vien tik arba daugiausia su aparatais, priskiriamais 8525–8528 pozicijoms:
               <...>
               8529 90 – Kitos:
               8529 90 10 ‐ ‐ Aparatų, klasifikuojamų 8526 10 10, 8526 91 11, 8526 91 19 ir 8526 92 10 subpozicijoje, mazgai ir jų dalys, sudaryti iš dviejų arba daugiau tarpusavyje sujungtų detalių ar sudedamųjų dalių ir skirti naudoti civilinėje aviacijoje <...>
               ‐ ‐ Kiti:
               8529 90 40 ‐ ‐ ‐ Aparatų, klasifikuojamų 8525 10 20, 8525 20 20, 8525 20 80, 8525 40 11 ir 8527 90 20 subpozicijose, dalys
               ‐ ‐ ‐ Kiti:
               ‐ ‐ ‐ ‐ Dėžės ir korpusai:
               <...>
               8541 Diodai, tranzistoriai ir panašūs puslaidininkiniai įtaisai; šviesai jautrūs puslaidininkiniai įtaisai, įskaitant fotovoltinius elementus, sumontuoti arba nesumontuoti moduliuose arba plokštėse; šviesos diodai; sumontuoti pjezoelektriniai kristalai:
               <...>
               8543 Tam tikras tik jiems būdingas funkcijas atliekančios elektros mašinos ir aparatai, nenurodyti kitoje šio skirsnio vietoje:
               <...>
               – Kitos mašinos:
               <...>
               8543 89 – Kitos
               <...>
               8543 89 95 – – – – Kitos
               8543 90 – Dalys:
               <...>
               8543 90 80 – – Kiti
               <...>“

               8

               1996 m. birželio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1255/96, laikinai sustabdančio autonominių Bendrojo muitų tarifo muitų taikymą tam tikriems pramonės ir žemės ūkio produktams (OL L 158, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 7 t., p. 180), iš dalies pakeisto 2002 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2264/2002 (OL L 350, p. 1, toliau – Reglamentas Nr. 1255/96), 1 straipsnyje buvo numatyta, kad autonominio Bendrojo muitų tarifo muito taikymas šiame priede išvardytiems produktams sustabdomas tokiu lygmeniu, koks yra nurodytas prie kiekvieno produkto. Pagal šį priedą produktams, priskirtiems prie 8543 90 80 subpozicijos, muitas netaikomas. Tai buvo taikoma, be kita ko, „sąrankoms, kurias sudaro korpuse esantis iš 8541 arba 8542 pozicijų produktų sudarytas spausdintinis grandynas“. Reglamentas Nr. 1255/96 buvo panaikintas 2011 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1344/2011, kuriuo sustabdomas autonominių Bendrojo muitų tarifo muitų taikymas tam tikriems žemės ūkio, žuvininkystės ir pramonės produktams ir kuriuo panaikinamas Reglamentas (EB) Nr. 1255/96 (OL L 349, p. 1). Tačiau Reglamentas Nr. 1255/96 išliko taikytinas aplinkybėms, kaip antai nagrinėjamoms pagrindinėje byloje.

         SS paaiškinimai

               9

               PMO, laikydamasi 1983 m. birželio 14 d. Briuselyje sudarytos Tarptautinės konvencijos dėl suderintos prekių aprašymo ir kodavimo sistemos 8 straipsnio sąlygų, tvirtina paaiškinimus ir klasifikavimo nuomones, kuriuos priėmė SS komitetas.

               10

               B punkte „Šviesai jautrūs puslaidininkiniai įtaisai“ esančiuose SS paaiškinimuose, susijusiuose su 8541 pozicija, patikslinama:
               „Ši grupė apima šviesai jautrius puslaidininkinius įtaisus, kuriuose infraraudonųjų arba ultravioletinių spindulių tiesioginė spinduliuotė dėl vidaus fotoelektrinio poveikio sukelia jų varžo kitimą.
               <...>
               Šviesai jautrūs puslaidininkiniai įtaisai priklauso šiai pozicijai, neatsižvelgiant į jų surinkimo lygį, t. y. jie yra sujungti, patalpinti į korpusą arba nesurinkti.“

               11

               SS paaiškinimuose dėl 8543 pozicijos, be kita ko, nustatyta:
               „Tik jiems būdingas funkcijas atliekantys elektros įtaisai laikomi mašinos ir aparatai, kaip jie suprantami pagal šią poziciją. 8479 pozicijos, susijusios su tik jiems būdingas funkcijas atliekančiomis mašinomis ir aparatais, paaiškinimo nuostatos taikomos mutatis mutandis prie šios pozicijos priskirtoms mašinoms ir aparatams.“

               12

               Šiuo klausimu SS 8479 pozicijos paaiškinimuose nustatyta:
               „Ši pozicija apima tik jiems būdingas funkcijas atliekančias mašinas ir aparatus, kurie nėra:
               <...>

                        c)

                        priskirti prie kitų pozicijų, konkretesnių nei šio skirsnio, nes:
                        <...>

                                 1°)

                                 jie specialiai nenurodyti dėl tik jiems būdingos funkcijos arba jų tipo;

                  <...>
               Šios pozicijos mašinos ir aparatai skiriasi nuo mašinų arba aparatų, klasifikuojamų pagal su dalimis susijusias bendrąsias nuostatas, dalių dėl tik jiems būdingos funkcijos.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               13

               2003 m. Rohm Semiconductor pateikė duomenų trumpais atstumais siuntimo‑priėmimo infraraudonaisiais spinduliais komunikuojant su kitais elektroniniais įtaisais modulių išleidimo į laisvą apyvartą deklaraciją. Šie moduliai skirti būti įmontuoti į telefonus ir nešiojamuosius kompiuterius. Kiekvieną jų sudaro, be kita ko, spausdintinis grandynas, ant kurio sumontuoti fotodiodai ir šviesos diodai (toliau – DEL).

               14

               2006 ir 2007 m. Hauptzollamt Krefeld šiems moduliams pritaikė 3,7 % muitą tuo pagrindu, kad jie priskirtini prie KN 8543 89 95 subpozicijos. Todėl ji priėmė du sprendimus dėl iš viso 125397,15 euro muitų ieškojimo iš Rohm Semiconductor.

               15

                  Rohm Semiconductor apskundė šiuos sprendimus Finanzgericht Düsseldorf (Diuseldorfo mokesčių teismas). Ji mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami moduliai priskirtini prie 8541 tarifinės pozicijos, kuri, be kita ko, apima diodus, tranzistorius ir panašius puslaidininkinius įtaisus, kaip antai DEL, todėl šiems moduliams muitai neturi būti taikomi. Šiems argumentams pagrįsti ji remiasi Sprendimu X (C‑411/07, EU:C:2008:535), kuriame Teisingumo Teismas konstatavo, jog optronai priskirtini prie KN 8541 pozicijos.

               16

                  Hauptzollamt Krefeld ginčija šiuos argumentus. Iš tiesų nagrinėjami moduliai skiriasi nuo optronų, nes, skirtingai nei pastarieji, minėti moduliai veikia dėl jame įmontuotų diodų komunikavimo su išoriniais diodais, įmontuotais į kitus elektroninius aparatus.

               17

               Pirmiausia jis mano, kad vien tai, jog šie moduliai nėra optronai, prieštarauja jų priskyrimui prie 8541 pozicijos. Iš tiesų šviesą gaminantys ir šviesai jautrūs optronų įtaisai atskirti galvaniškai, todėl nėra jokio elektros judėjimo šias sudėtines dalis jungiančiomis grandinėmis. Atvirkščiai, pagrindinėje byloje nagrinėjamų siuntimo‑priėmimo modulių DEL ir fotodiodai nėra skirti sąveikauti vienas su kitu, bet turi perduoti signalus atitinkamiems išoriniams imtuvams ir juos priimti iš pastarųjų.

               18

               Taigi, šie moduliai skirti kitai nei optronai funkcijai atlikti. Iš tiesų, kaip siuntimo‑priėmimo modulis, jis naudojamas bevielei optinei komunikacijai.

               19

               Galiausiai ši funkcija akivaizdžiai skiriasi nuo aparatų (judriojo ryšio telefonų arba nešiojamųjų kompiuterių), į kuriuos šie moduliai įmontuoti, funkcijos. Ši funkcija taip pat nėra integruota arba neatskiriama aparatų, kuriuose šie moduliai įmontuoti, veikimo dalis.

               20

               Atsižvelgdamas į pateiktus argumentus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja dėl to, ar šie moduliai pagal sudėtį priskirtini prie KN 8541 pozicijos, ar pagal jiems būdingą funkciją – prie KN 8543 pozicijos.

               21

               Šiomis aplinkybėmis Finanzgericht Düsseldorf nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar dėl aplinkybės, kad prekė atlieka tam tikrą tik jai būdingą funkciją, kaip tai suprantama pagal [KN] 8543 poziciją, ši prekė, nepaisant jos sudėties, nebegali būti priskiriama prie 8541 pozicijos?

                        2.

                        Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas: kokiomis sąlygomis motyvuose detaliau apibūdintos rūšies siuntimo‑priėmimo moduliai, kurie atlieka tam tikrą tik jiems būdingą funkciją, kaip tai suprantama pagal 8543 poziciją, gali būti laikomi 8543 pozicijoje klasifikuojamų mašinų arba aparatų dalimis?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo klausimo

               22

               Pateikdamas pirmąjį klausimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar KN turi būti aiškinama taip, kad moduliai, iš kurių kiekvieną sudaro DEL jungtis, fotodiodas bei keli kiti puslaidininkiniai įtaisai ir kurie gali būti naudojami kaip infraraudonųjų spindulių siųstuvai ir (arba) imtuvai, kai juos elektra maitina aparatai, į kuriuos jie įmontuoti, priskirtini prie KN 8541 arba 8543 pozicijų.

               23

               Pirmiausia primintina, kad iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad kai jam pateikiamas prašymas priimti prejudicinį sprendimą dėl tarifinės klasifikacijos, jis turi išaiškinti nacionaliniam teismui kriterijus, kurių taikymas leistų šiam teisingai klasifikuoti nagrinėjamus gaminius pagal KN, o ne pats klasifikuoti prekes, juo labiau kad jis nebūtinai turi visą šiuo klausimu reikalingą informaciją. Nacionalinis teismas bet kuriuo atveju tai gali padaryti geriau. Tačiau tam, kad pateiktų naudingą atsakymą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, Teisingumo Teismas, bendradarbiaudamas su nacionaliniais teismais, gali pateikti visą, jo manymu, reikalingą informaciją (žr., be kita ko, sprendimų Data I / O, C‑370/08, EU:C:2010:284, 24 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei Data I / O, C‑297/13, EU:C:2014:331, 36 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               24

               Be to, kaip nurodo Rohm Semiconductor ir Europos Komisija, siekiant teisinio saugumo ir kontrolės paprastumo, prekių tarifinę klasifikaciją lemiantis kriterijus paprastai turi būti nustatomas atsižvelgiant į jų objektyvias savybes ir požymius, kaip jie apibrėžti KN pozicijose ir skyriaus ar skirsnio pastabose (žr., be kita ko, sprendimų Peacock, C‑339/98, EU:C:2000:573, 9 punktą; Codirex Expeditie, C‑400/06, EU:C:2007:519, 16 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei Sysmex Europe, C‑480/13, EU:C:2014:2097, 29 punktą).

               25

               Galiausiai Komisijos parengti KN paaiškinimai ir PMO parengti SS paaiškinimai labai padeda aiškinti įvairių tarifinių pozicijų apimtį, tačiau neturi privalomosios teisinės galios (šiuo klausimu, be kita ko, žr. sprendimų Data I / O, EU:C:2014:331, 33 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei Lukoyl Neftohim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, 35 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               26

               Kalbant, pirma, apie KN 8541 poziciją, Teisingumo Teismas yra, be kita ko, nusprendęs, kad šviesai jautrūs puslaidininkiniai įtaisai, kaip antai optronas, patenka į šią poziciją (Sprendimo X, EU:C:2008:535, 30 punktas).

               27

               Dėl, antra, KN 8543 pozicijos pažymėtina, kad ji taikytina elektros mašinai arba aparatui, tik jeigu jis atlieka tik jam būdingą funkciją ir negali būti priskirtas prie kitų KN 85 skirsnio pozicijų (šiuo klausimu žr. Sprendimo X, EU:C:2008:535, 27 ir 28 punktus).

               28

               Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatavo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami moduliai atliko tik jiems būdingą funkciją, reikia išnagrinėti antrąją iš šių sąlygų.

               29

               Iš 8543 pozicijos subsidiaraus pobūdžio matyti, kad ji apima produktus, kurie, nors ir priskiriami prie KN 85 skirsnio, vis dėlto neatitinka jokios kitos šio skirsnio pozicijos (pagal analogiją žr. Sprendimo Data I / O, EU:C:2014:331, 49 punktą).

               30

               Pirma, pagrindinėje byloje nagrinėjamo produkto savybės yra sudėtingesnės nei optrono.

               31

               Iš tiesų moduliai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, skiriasi nuo paprasto puslaidininkinio įtaiso arba paprasto diodo, nes jie, kaip tai pažymi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, susideda iš kelių grandynų, kurie įmontuoti keliuose puslaidininkiniuose įtaisuose, pavyzdžiui, DEL ir fotodiode. Todėl nė dėl vienos iš šių dalių šie moduliai neatlieka tik jiems būdingos funkcijos, nes jie gali būti naudojami kartu siųsti ir priimti signalus.

               32

               Be to, nors optronai siunčia elektros grandyno signalą kitam optronui tame pačiame aparate, minėtais moduliais galima komunikuoti su išorės produktais, kuriuose jie įmontuoti. Taigi, duomenų perdavimas tų pačių modulių kanalais vyksta tarp skirtingų aparatų.

               33

               Antra, kaip savo rašytinėse pastabose nurodo Komisija, aplinkybė, kad modulius, kaip nagrinėjamus pagrindinėje dalyje, sudaro dalys, kurios atskirai galėtų būti priskirtos prie KN 8541 pozicijos, nepakeičia jų klasifikavimo kitoje pozicijoje, nes surinktos šios dalys sudaro atskirus produktus (pagal analogiją žr. Sprendimo Kloosterboer Services, C‑173/08, EU:C:2009:382, 29 punktą).

               34

               Taigi, kadangi, pirma, duomenų trumpais atstumais siuntimo‑priėmimo infraraudonaisiais spinduliais komunikuojant su kitais elektroniniais įtaisais moduliai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, atlieka tik jiems būdingą funkciją ir, antra, šie moduliai, iš kurių kiekvieną sudaro DEL jungtis, fotodiodas ir keli kiti puslaidininkiniai įtaisai ir kurie skirti būti įmontuoti į kitus aparatus, kurie juos maitina elektra, nepriskirtini prie jokios kitos KN 85 skirsnio pozicijos, išskyrus KN 8543 poziciją, šie moduliai priskirtini prie pastarosios pozicijos.

               35

               Iš pirma išdėstytų svarstymų matyti, kad į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: KN turi būti aiškinama taip, kad moduliai, iš kurių kiekvieną sudaro DEL jungtis, fotodiodas ir keli kiti puslaidininkiniai įtaisai ir kurie gali būti naudojami kaip infraraudonųjų spindulių siųstuvai ir (arba) imtuvai, kai juos elektra maitina aparatai, į kuriuos jie įmontuoti, priskirtini prie KN 8543 pozicijos.

         Dėl antrojo klausimo

      Dėl priimtinumo

               36

                  Rohm Semiconductor teigia, kad antrasis klausimas yra hipotetinis, todėl siūlo Teisingumo Teismui pripažinti jį nepriimtinu. Šiuo klausimu ji remiasi Teisingumo Teismo pateikta Sprendime X (EU:C:2008:535) sąvoka „dalys“, siekdama, kad būtų patvirtinta, jog tiek, kiek pagrindinėje byloje nagrinėjami moduliai negali tinkamai veikti atskirai nuo judriojo ryšio telefonų, kuriems jie skirti, jie turi būti kvalifikuojami kaip šių telefonų „dalys“. Taigi pagal KN XVI skirsnio 2 pastabos c punktą šie moduliai turėtų būti priskiriami prie 8529 90 40 subpozicijos tiek, kiek jie skirti būtent būti įmontuoti į judriojo ryšio telefonus.

               37

               Anot Rohm Semiconductor, taip antruoju klausimu siekiama nustatyti, jei KN 8525 pozicijos tekstas neapimtų judriojo ryšio telefonų, ar tokie moduliai turėtų būti laikomi mašinomis ir (arba) aparatais, priskirtinais prie KN 8543 pozicijos dėl to, kad jie atlieka tik jiems būdingą funkciją, kuri skiriasi nuo judriojo ryšio telefono funkcijos, ar, nepaisant šios tik jiems būdingos funkcijos, šie moduliai yra prie šios pozicijos priskirtų mašinų dalys.

               38

               Pirmiausia reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės aiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nustatytas faktines aplinkybes ir teisinius pagrindus, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, taikoma reikšmingumo prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti nacionalinio teismo pateiktą prašymą priimti prejudicinį sprendimą, tik kai akivaizdu, kad prašymas išaiškinti Sąjungos teisę visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar dalyku, kai problema hipotetinė arba kai Teisingumo Teismui nežinomos faktinės aplinkybės ar teisiniai pagrindai, kad jis galėtų naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (žr., be kita ko, sprendimų Pohotovosť, C‑470/12, EU:C:2014:101, 27 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei Kušionová, C‑34/13, EU:C:2014:2189, 38 punktą).

               39

               Taigi, pirma, atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį klausimą, pagal kurį KN turi būti aiškinama taip, kad moduliai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, priskirtini prie KN 8543 pozicijos, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui atsakymo į antrąjį klausimą pateikimo būtinumas ir reikšmingumas pagrindinei bylai išspręsti yra nustatyti a fortiori.

               40

               Antra, svarbu priminti, kad pagal KN XVI skirsnio 2 pastabos a punktą „dalys, kurios pačios yra prekės, klasifikuojamos kuriose nors 84 arba 85 skirsnio pozicijose (išskyrus 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538 ir 8548 pozicijas), visada turi būti klasifikuojamos jas atitinkančiose pozicijose“. Ši klasifikavimo taikylė taikoma, kai aptariamos dalys yra prekės, kurias dėl jų savybių apima specialios KN 84 arba 85 skirsnio tarifinės pozicijos. Pagal minėtą taisyklę mašinų dalys, kaip atskiros prekės, pagal savybes klasifikuojamos specialioje pozicijoje, kuriai priklauso šios prekės.

               41

               Šis patikslinimas nėra nereikšmingas, nes, kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kai kuriems produktams, priskirtiems prie KN 8543 90 pozicijos, muitų taikymas buvo sustabdytas pagal Reglamentą Nr. 1255/96. Tarp KN 8543 pozicijai priklausančių produktų, kuriems muitų taikymas sustabdytas, – ir tie, kurie yra „sąrankos, kurią sudaro korpuse esantis iš 8541 arba 8542 pozicijų produktų sudarytas spausdintinis grandynas“ formos. Kaip buvo priminta šio sprendimo 33 punkte, gali būti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas produktas, sudarytas iš įtaisų, kurie atskirai priskirtini prie KN 8541 pozicijos, atitinka šį apibūdinimą. Tam, kad muitų taikymas būtų sustabdytas, vis dėlto būtina, kad šis produktas būtų laikomas „dalimi“. Todėl pagrindinės bylos sprendimas priklauso nuo atsakymo į antrąjį klausimą.

               42

               Iš pirma išdėstytų svarstymų matyti, kad antrasis klausimas yra priimtinas.

         Dėl esmės

               43

               Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar KN turi būti aiškinama taip, kad moduliai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, yra įmontuoti į aparatus, kurių mechaniniam arba elektriniam veikimui jie yra nebūtini, yra dalys, kaip jos suprantamos pagal KN 8543 90 80 subpoziciją ar taip, kad jie priskirtini prie KN 8543 89 95 subpozicijos, susijusios su tam tikras tik jiems būdingas funkcijas atliekančiomis elektros mašinomis ir aparatais, nenurodytais kitoje KN 85 skirsnio vietoje.

               44

               KN XVI skyriaus 2 pastaboje sąvoka „dalys“ neapibrėžta. Siekdamas darniai ir vienodai taikyti bendrąjį muito tarifą, Teisingumo Teismas suformulavo vienodą šios sąvokos apibrėžimą visuose KN skirsniuose (šiuo klausimu žr. Sprendimo HARK, C‑450/12, EU:C:2013:824, 37 punktą).

               45

               Iš Teisingumo Teismo praktikos dėl KN 8473 pozicijos ir jos XVI skyriaus 2 pastabos b punkto matyti, kad sąvoka „dalys“ neatsiejama nuo visumos, kuriai veikti šios dalys būtinos, egzistavimo (sprendimų Peacock, EU:C:2000:573, 21 punktas ir Data I / O, EU:C:2014:331, 35 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               46

               Kad prekė galėtų būti kvalifikuojama kaip „dalis“, nepakanka įrodyti, jog be šios prekės mašina negali tenkinti tų poreikių, kuriems ji skirta. Reikia dar įrodyti, kad mechaninis ir elektrinis nagrinėjamos mašinos veikimas priklauso nuo šios prekės (sprendimų HARK, EU:C:2013:824, 36 punktas ir jame nurodyta teismo praktika bei Data I / O, EU:C:2014:331, 35 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               47

               SS paaiškinimuose, susijusiuose su 8543 pozicija, nustatyta, kad „tik jiems būdingas funkcijas atliekančiais elektros įtaisais laikomos mašinos ir aparatai, kaip jie suprantami pagal šią poziciją“. Šiame punkte taip pat patikslinama, kad SS 8479 pozicijos, susijusios su tik jiems būdingas funkcijas atliekančiomis mašinomis ir aparatais, paaiškinimo nuostatos taikomos mutatis mutandis prie SS 8543 pozicijos priskirtoms mašinoms ir aparatams.

               48

               Šiuo klausimu SS 8479 pozicijos paaiškinimuose patikslinama, kad, pirma, ji apima tik būdingas funkcijas atliekančias mašinas ir aparatus, kurie nėra priskirti prie kitų pozicijų, konkretesnių nei SS 84 skirsnio, nes jie specialiai nenurodyti tik dėl jiems būdingos funkcijos arba jų tipo, ir, antra, minėtos pozicijos mašinos ir aparatai skiriasi nuo mašinų arba aparatų, klasifikuojamų pagal su dalimis susijusias bendrąsias nuostatas, dalių tik dėl jiems būdingos funkcijos.

               49

               Anot Rohm Semiconductor, Teisingumo Teismas konstatavo, kad byloje, kurioje priimtas Sprendimas X (EU:C:2008:535, 28 punktas), optronai negalėjo būti priskirti prie 8543 pozicijos, nors buvo manoma, kad jie nepriklausė KN 8541 pozicijai.

               50

               Nors neginčijama, kad minėto sprendimo versijoje vokiečių kalba 28 punkte nurodyta „mašinų dalys“, šiais žodžiais pažymima ne sąvoka „dalys“, kaip jos suprantamos pagal KN, bet tai, jog optronas yra kitų mašinų sudedamoji dalis ir dėl šios priežasties jis galėjo būti priskirtas prie KN 8541 pozicijos.

               51

               Iš tiesų, kaip savo rašytinėse pastabose pažymi Komisija, remiantis Sprendimo X (EU:C:2008:535) versija prancūzų kalba galima taip pat susipainioti, kaip ir vadovaujantis jo versija vokiečių kalba. Tačiau šio sprendimo versijoje anglų kalba vietoj žodžių „parties de machine“, kaip nurodyta versijoje prancūzų kalba, vartojami žodžiai „machine components“. Jei būtų kalbama apie „dalis“, kaip jos suprantamos pagal KN, šiame punkte anglų kalba būtų nurodyta „parts of machines“, kaip tai daroma, be kita ko, šios versijos 6 punkte.

               52

               Teisingumo Teismas iš tikrųjų nusprendė, kad optronai, kaip antai nagrinėti byloje, kurioje priimtas minėtas sprendimas, negalėjo būti priskirti prie KN 8543 pozicijos, kaip jis nurodė pastarojo sprendimo 29 punkte; jie skirti įvairiems mašinų ir aparatų tipams, o ne vien KN 8543 pozicijoje, kuri apima tik jiems būdingas funkcijas atliekančias elektros mašinas ir aparatus, nenurodytus kitoje 85 skirsnio vietoje, numatytai likutinei mašinų ir aparatų kategorijai.

               53

               Kaip pažymėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nors savaime suprantama, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami moduliai yra tikrai įmontuoti į judriojo ryšio telefonus arba kitus aparatus, jie nėra būtini jiems naudoti. Kaip savo rašytinėse pastabose nurodė Komisija, patys tokie moduliai nevaidina jokio vaidmens telefonijos procese apdorojant duomenis, spausdinant arba darant ir atkuriant nuotraukas. Be to, pagal šio teismo pateiktą informaciją neįmontavus minėtų modulių į judriojo ryšio telefonus, nešiojamuosius kompiuterius, spausdintuvus arba skaitmeninius fotoaparatus tai neturi įtakos jų veikimui.

               54

               Kadangi šis montavimas nėra būtinas šioms mašinoms veikti, minėti moduliai negali būti laikomi dalimis, kaip jie suprantami pagal KN 8543 90 80 poziciją.

               55

               Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: KN turi būti aiškinama taip, kad moduliai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, yra įmontuoti į aparatus, kurių mechaniniam arba elektriniam veikimui jie nebūtini, nėra dalys, kaip jos suprantamos pagal KN 8543 90 80 subpoziciją, bet jie priskirtini prie KN 8543 89 95 subpozicijos, susijusios su tam tikromis tik jiems būdingas funkcijas atliekančiomis elektros mašinomis ir aparatais, nenurodytais kitoje KN 85 skirsnio vietoje.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               56

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo, iš dalies pakeisto 2002 m. rugpjūčio 1 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1832/2002, I priede esanti kombinuotoji nomenklatūra turi būti aiškinama taip, kad moduliai, iš kurių kiekvieną sudaro šviesos diodo jungtis, fotodiodas ir keli kiti puslaidininkiniai įtaisai ir kurie gali būti naudojami kaip infraraudonųjų spindulių siųstuvai ir (arba) imtuvai, kai juos elektra maitina aparatai, į kuriuos jie įmontuoti, priskirtini prie tos pačios nomenklatūros 8543 pozicijos.

                           2.

                           Reglamento Nr. 2658/87, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1832/2002, I priede esanti kombinuotoji nomenklatūra turi būti aiškinama taip, kad moduliai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, yra įmontuoti į aparatus, kurių mechaniniam arba elektriniam veikimui jie nebūtini, nėra dalys, kaip jos suprantamos pagal tos pačios nomenklatūros 8543 90 80 subpoziciją, bet jie priskirtini prie tos pačios nomenklatūros 8543 89 95 subpozicijos, susijusios su tam tikromis tik jiems būdingas funkcijas atliekančiomis elektros mašinomis ir aparatais, nenurodytais kitoje tos pačios nomenklatūros 85 skirsnio vietoje.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


title: 2008 m. spalio 16 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände - Verbraucherzentrale Bundesverband eV prieš deutsche internet versicherung AG.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesgerichtshof - Vokietija.#Direktyva 2000/31/EB - 5 straipsnio 1 dalies c punktas - Elektroninė komercija - Paslaugų internetu teikėjas - Elektroninis paštas.#Byla C-298/07.

text:
      Byla C‑298/07
      Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV
      prieš
      deutsche internet versicherung AG
      (Bundesgerichtshof prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Direktyva 2000/31/EB – 5 straipsnio 1 dalies c punktas – Elektroninė komercija – Paslaugų internetu teikėjas – Elektroninis paštas“
      Sprendimo santrauka
      Teisės aktų derinimas – Elektroninė komercija – Direktyva 2000/31 – Paslaugų teikimas internetu
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/31 5 straipsnio 1 dalies c punktas)
      Direktyvos 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus
         rinkoje 5 straipsnio 1 dalies c punktas turi būti aiškinamas taip, jog paslaugų teikėjas privalo paslaugos gavėjams, iki su
         jais sudarydamas sutartį, kartu su savo elektroninio pašto adresu pateikti kitą informaciją, leidžiančią greitai susisiekti
         ir tiesiogiai bei efektyviai bendrauti. Ši informacija nebūtinai reiškia telefono numerį. Tai gali būti elektroninė užklausos
         forma, kuria paslaugos gavėjai gali internetu kreiptis į paslaugų teikėją, o į šią užklausą pastarasis atsako elektroniniu
         paštu, išskyrus atvejus, kai paslaugos gavėjas, elektroniniu būdu kreipęsis į paslaugos teikėją, negalėdamas pasinaudoti elektroniniu
         tinklu prašo jo bendrauti neelektroniniu būdu.

      (žr. 40 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. spalio 16 d.(*)

      „Direktyva 2000/31/EB – 5 straipsnio 1 dalies c punktas – Elektroninė komercija – Paslaugų internetu teikėjas – Elektroninis paštas“
      Byloje C‑298/07
      dėl Bundesgerichtshof (Vokietija) 2007 m. balandžio 26 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2007 m. birželio 22 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV
      prieš
      deutsche internet versicherung AG,
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, G. Arestis ir J. Malenovský (pranešėjas),
      generalinis advokatas D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV, atstovaujamos advokato H. Büttner,

      –        deutsche internet versicherung AG, atstovaujamos advokato J. Kummer,

      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos I. M. Braguglia, padedamo avvocato dello Stato F. Arena,

      –        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos T. Nowakowski,
      –        Švedijos vyriausybės, atstovaujamos S. Johannesson,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos E. Montaguti ir G. Braun,
      susipažinęs su 2008 m. gegužės 15 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos Direktyvos 2000/31/EB
         dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės
         komercijos direktyva) (OL L 178, 2000, p. 1, toliau – direktyva) 5 straipsnio 1 dalies c punkto išaiškinimo.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV (toliau – Bundesverband) ir deutsche internet versicherung AG (toliau – DIV) dėl klausimo, ar išimtinai internete veikiantis paslaugų teikėjas privalo klientams pranešti savo telefono numerį iki sutarties
         sudarymo.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        Direktyvos 2 straipsnyje nustatyta:

      „Šioje direktyvoje šios sąvokos turi tokią reikšmę:
      a)      „informacinės visuomenės paslaugos“ — tai paslaugos, apibūdintos (1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos) Direktyvos
         98/34/EB (nustatančios informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką (OL L 204, 1998, p. 34)) su pakeitimais,
         padarytais (1998 m. liepos 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos) Direktyva 98/48/EB (OL L 217, 1998, p. 18), 1 straipsnio 2 dalyje;

      b)      „paslaugų teikėjas“ — tai bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, teikiantis informacinės visuomenės paslaugą;
      <…>
      d)      „paslaugos gavėjas“ — tai bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, kuris profesiniams tikslams ar kitaip naudojasi informacinės
         visuomenės paslauga, ypač norėdamas gauti informacijos arba padaryti ją prieinamą;

      <...>“
      4        Direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje nurodyta:

      „1.      Be kitų informacijos reikalavimų, nustatytų Bendrijos teisės, valstybės narės užtikrina, kad paslaugų teikėjas paslaugos gavėjams
         ir kompetentingoms institucijoms padarytų lengvai, tiesiogiai ir nuolat pasiekiamą bent jau šią informaciją:

      a)      paslaugos teikėjo pavadinimą;
      b)      geografinį adresą, kuriuo įsisteigęs paslaugos teikėjas;
      c)      paslaugos teikėjo rekvizitus, įskaitant jo elektroninio pašto adresą, kurie padėtų su juo greitai susisiekti ir tiesiogiai
         bei efektyviai bendrauti;

      <…>“
       Nacionalinės teisės aktai
      5        2007 m. vasario 26 d. Telekomunikacijų įstatymo (Telemediengesetz) (BGBl. 2007 I, p. 179) 5 straipsnio 1 dalies 1 ir 2 punktuose
         nurodyta:

      „1.      Komerciniams tikslams (paprastai už atlyginimą) teikiamų elektroninių paslaugų teikėjas privalo padaryti lengvai, tiesiogiai
         ir nuolat pasiekiamą šią informaciją:

      1)      pavadinimą ir adresą, kuriais jie įsisteigę, o juridinių asmenų atveju – teisinę formą, įgaliotus atstovus ir – jei yra informacijos
         apie bendrovės kapitalą – įstatinį kapitalą ir, jei ne visi piniginiai įnašai sumokėti, – bendrą dar mokėtiną įstatinio kapitalo
         sumą;

      2)      jų rekvizitus, įskaitant elektroninio pašto adresą, kurie padėtų su jais greitai susisiekti ir tiesiogiai bendrauti elektroniniu
         būdu <…>“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      6        DIV yra automobilių draudimo bendrovė, kuri siūlo savo paslaugas išimtinai internetu. Savo interneto svetainėje ši bendrovė nurodo
         pašto ir elektroninio pašto adresą, tačiau nepateikia telefono numerio. Pastarasis nurodomas tik sudarius draudimo sutartį.
         Tačiau DIV paslaugomis besidomintys asmenys klausimus jai gali pateikti naudodami internetinę užklausos formą; į juos atsakoma elektroniniu
         paštu.

      7        Bundesverband (Federalinis vartotojų asociacijų susivienijimas) mano, kad DIV privalo savo svetainėje nurodyti telefono numerį. Tai būtų vienintelis būdas, užtikrinantis tiesioginį bendravimą tarp potencialaus
         kliento ir šios draudimo bendrovės. Todėl Bundesverband pareiškė ieškinį Landgericht Dortmund (Dortmundo apygardos teisme) reikalaudamas, kad DIV būtų įpareigota vartotojams nebeteikti draudimo paslaugų pasiūlymų internetu, kai jiems neleidžiama tiesiogiai telefonu bendrauti
         su šia draudimo bendrove.

      8        Landgericht Dortmund patenkino Bundesverband ieškinį. Tačiau bylą apeliacine tvarka nagrinėjęs teismas jį atmetė. Pastarasis teismas nusprendė, kad užtikrinant tiesioginį
         kliento ir paslaugų teikėjo bendravimą nebuvo būtina nurodyti telefono numerio. Tokį bendravimą iš tikro galėjo užtikrinti
         internetinė užklausos forma, nes potencialūs klientai su DIV bendravo be trečiojo asmens tarpininkavimo. Be to, greitojo bendravimo reikalavimas būdavo užtikrinamas tiek, kiek DIV į vartotojų pateiktus klausimus atsakydavo per 30–60 minučių.

      9        Bundesverband pareiškė kasacinį skundą Bundesgerichtshof prašydama nubausti DIV.

      10      Bundesgerichtshof nuomone, nors direktyvos 5 straipsnio 1 dalies c punkto tekstas nereikalauja nurodyti telefono numerio, toks reikalavimas
         gali išplaukti iš šios nuostatos tikslo. Vokietijos teismų praktika ir doktrina šiuo klausimu nesutaria. Be to, pagal Elektroninės
         komercijos įstatymo (Elektronischer Geschäftsverkehr-Gesetz) projekto motyvų santrauką telefono numerį nurodyti būtina. Bundesgerichtshof taip pat teigia, kad tik telefonu įmanomas bendravimas pasikeičiant žodžiais tikro dialogo prasme.

      11      Antra vertus, dėl pareigos atsakyti į potencialių klientų klausimus telefonu DIV privalėtų pakeisti savo verslo modelį, pagal kurį klientai surandami išimtinai internetu, o taip kiltų kliūčių elektroninės
         komercijos plėtrai. Be to, mokamas telefono numeris atgrasytų vartotoją susisiekti su paslaugų teikėju ir dėl to toks susisiekimo
         būdas taptų neefektyvus.

      12      Šiomis aplinkybėmis Bundesgerichtshof nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar pagal <...> direktyvos 5 straipsnio 1 dalies c punktą paslaugų teikėjas prieš sudarydamas sutartį su paslaugos gavėju turi
         nurodyti telefono numerį, kad būtų sudaryta galimybė su juo greitai susisiekti ir tiesiogiai bei efektyviai bendrauti?

      2.      Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai:
      a)      Ar pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalies c punktą prieš sudarymas sutartį su paslaugos gavėju paslaugos teikėjas greta elektroninio
         pašto adreso turi užtikrinti antrą bendravimo galimybę?

      b)      Jei taip, ar antrai bendravimo galimybei pakanka, kad paslaugos teikėjas pateikia užklausos formą, per kurią paslaugos gavėjas
         internetu gali kreiptis į paslaugos teikėją, o į paslaugos gavėjo užklausą paslaugos teikėjas atsako elektroniniu laišku?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      13      Savo klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia,
         ar direktyvos 5 straipsnio 1 dalies c punktas turi būti aiškinamas taip, kad paslaugų teikėjas privalo paslaugos gavėjams
         prieš sudarydamas su jais sutartį, be savo elektroninio pašto adreso, nurodyti ir kitą informaciją, suteikiančią papildomą
         bendravimo būdą, ir, jei tokia pareiga egzistuoja, ar ši informacija turi būtinai apimti telefono numerį, ar pakanka elektroninės
         užklausos formos.

      14      Bundesverband, kaip ir Italijos vyriausybė, mano, kad, be elektroninio pašto adreso, paslaugų teikėjas paslaugų gavėjams turi nurodyti
         informaciją, suteikiančią papildomą bendravimo būdą. DIV, Lenkijos ir Švedijos vyriausybės bei Europos Bendrijų Komisija teigia priešingai.

      15      Pirmiausia reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką, aiškinant Bendrijos teisės nuostatą, reikia atsižvelgti
         ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (be kita ko, žr. 2000 m. gegužės
         18 d. Sprendimo KVS International, C‑301/98, Rink. p. I‑3583, 21 punktą; 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C‑156/98, Rink. p. I‑6857, 50 punktą; 2006 m. liepos 6 d. Sprendimo Komisiją prieš Portugaliją, C‑53/05, Rink. p. I‑6215, 20 punktą ir 2006 m. lapkričio 23 d. Sprendimo ZVK, C‑300/05, Rink. p. I‑11169, 15 punktą).

      16      Pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalies c punktą paslaugų teikėjas paslaugos gavėjams turi padaryti lengvai prieinamą tam tikrą
         minimalią informaciją, kuri apima jo rekvizitus, įskaitant elektroninio pašto adresą, kuri šiems gavėjams leistų su juo greitai
         susisiekti ir tiesiogiai bei efektyviai bendrauti.

      17      Iš šio 5 straipsnio 1 dalies c punkto formuluotės ir būtent iš žodžio „įskaitant“, matyti, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas
         siekė iš paslaugų teikėjo reikalauti paslaugų gavėjams, be savo elektroninio pašto adreso, pateikti kitą informaciją, leidžiančią
         pasiekti šios nuostatos tikslą.

      18      Tokį pažodinį aiškinimą patvirtina direktyvos 5 straipsnio 1 dalies c punkto kontekstas. Pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalies
         c punktą informacija, kurią paslaugų teikėjas turi padaryti prieinamą paslaugos gavėjams, apima ir jo geografinį adresą. Taigi
         iš šios nuostatos teksto aiškiai išplaukia, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas neketino susiaurinti galimybės susisiekti ir
         bendrauti su paslaugų teikėju vien tokia priemone, kokia yra elektroninis paštas, bet siekė paslaugų gavėjams suteikti galimybę
         sužinoti pašto adresą.

      19      Dėl direktyvos tikslų, pirma, reikia pažymėti, kad pagal 1 straipsnio 1 dalį ir 3–6 ir 8 konstatuojamąsias dalis ja siekiama
         prisidėti prie informacinės visuomenės paslaugų plėtros ir elektroninės komercijos galimybių vidaus rinkoje įgyvendinimo.

      20      Nors Bendrijos teisės aktų leidėjas siekė skatinti elektroninės komercijos plėtrą, iš jokios šios direktyvos konstatuojamosios
         dalies neišplaukia, kad jis ketino elektroninę komerciją atskirti nuo likusios vidaus rinkos. Todėl nuoroda į „elektroninio
         pašto adresą“, pateikta direktyvos 5 straipsnio 1 dalies c punkte, išreiškia Bendrijos teisės aktų leidėjo siekį užtikrinti,
         kad šią informaciją, leidžiančią bendrauti elektroniniu būdu, paslaugų teikėjai privalomai pateiktų paslaugų gavėjams, bet
         tai nereiškia, kad atsisakoma kitų neelektroninių bendravimo būdų, kuriuos galima naudoti papildomai.

      21      Iš tikro, nesant galimybės pasinaudoti kitu bendravimo būdu, paslaugų gavėjams, tuo atveju, jei elektroniniu būdu susisiekę
         su paslaugų teikėju jie laikinai negalėtų pasinaudoti elektroniniu tinklu, galėtų tapti neįmanoma sudaryti sutartį, ir taip
         jie būtų pašalinti iš rinkos. Šis pašalinimas susilpnintų ir atskirtų atitinkamą sektorių nuo likusios rinkos dalies ir todėl
         galėtų būti vidaus rinkos veikimo kliūtis, pašalinanti dalį direktyvos veiksmingumo.

      22      Antra, direktyva, kaip išplaukia, be kita ko, iš jos 1 straipsnio 3 dalies ir 7, 10 ir 11 konstatuojamųjų dalių, taip pat
         siekiama užtikrinti vartotojų interesų apsaugą. Tokią apsaugą reikia užtikrinti bet kurioje kontaktų tarp paslaugų teikėjo
         ir paslaugos gavėjo stadijoje.

      23      Iš to išplaukia, kad tiek, kiek paslaugų teikėjo suteikta informacija leidžia paslaugos gavėjams įvertinti jų būsimo įsipareigojimo
         turinį,  būtent išvengiant kai kurių klaidų, dėl kurių gali būti sudaroma nepalanki sutartis, iki šio sudarymo taip pat gali
         reikėti papildomo bendravimo būdo.

      24      Prireikus papildomo, neelektroninio, bendravimo būdo paslaugos suteikimas jos gavėjams negali būti laikomas didele ekonomine
         našta paslaugų teikėjui, siūlančiam paslaugas internetu. Iš tikro toks paslaugų teikėjas paprastai kreipiasi į vartotojus,
         kurie gali lengvai prisijungti prie elektroninio tinklo ir yra susipažinę su šiuo bendravimo būdu. Todėl tik išimtinėmis aplinkybėmis
         elektroninį bendravimą turi papildyti neelektroninis bendravimas.

      25      Iš visų šių nuostatų išplaukia, kad pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalies c punktą paslaugų teikėjai paslaugos gavėjams turi
         suteikti elektroninio pašto adresą papildantį būdą, kuris leistų greitai susisiekti ir tiesiogiai bei efektyviai bendrauti.

      26      Todėl reikia atsakyti į klausimą, ar informacija, paslaugos gavėjams suteikianti galimybę pasinaudoti šiuo kitu bendravimo
         būdu, būtinai turi apimti telefono numerį.

      27      Bundesverband ir Italijos vyriausybė, priešingai nei DIV, Lenkijos ir Švedijos vyriausybės bei Komisija, teigia, kad paslaugų teikėjas paslaugos gavėjui turi nurodyti savo telefono
         numerį, nes tik telefonas atitinka tiesioginio ir efektyvaus bendravimo direktyvos prasme reikalavimą. Iš tikro tiesioginis
         bendravimas būtinai reiškia asmeninį ir efektyvų bendravimą, ne vėlesnį pateiktos informacijos apdorojimą, o apdorojimą praktiškai
         akimirksniu.

      28      Aišku, kad telefoninis bendravimas gali būti laikomas tiesioginiu ir efektyviu bendravimu, net jeigu jis nepalieka materialių
         pėdsakų ir jam pasibaigus iš principo nelieka jokių jo turinio įrodymų.

      29      Šiuo klausimu reikia iš karto pažymėti, kad prieveiksmis „tiesiogiai“ direktyvos 5 straipsnio 1 dalies c punkto prasme nebūtinai
         reiškia bendravimą pasikeičiant žodžiais, t. y. tikrą dialogą, bet tik tarpininko nebuvimą.

      30      Be to, efektyvus bendravimas nereiškia, kad į pateiktą klausimą turi būti atsakoma akimirksniu. Atvirkščiai, reikia manyti,
         kad bendravimas yra efektyvus, jei jis leidžia tinkamą informaciją gauti per adresato poreikius arba teisėtus lūkesčius atitinkantį
         terminą.

      31      Akivaizdu, kad yra kitų bendravimo būdų nei bendravimas telefonu, kurie gali atitikti tiesioginio ir efektyvaus bendravimo
         kriterijus, numatytus direktyvos 5 straipsnio 1 dalies c punkte, t. y. pakankamai sklandus bendravimas be tarpininkų, kaip
         antai paslaugų teikėjo patalpose asmeniškai arba telefaksu bendraujant su atsakingu asmeniu.

      32      Atsižvelgiant į visas šias aplinkybes, informacija, leidžianti naudotis šiuo kitu bendravimo būdu, kurią paslaugos teikėjas
         turi pateikti paslaugos gavėjams iki su jais sudarydamas sutartį, nebūtinai apima telefono numerį.

      33      Per ankstesnę analizę pateikti atsakymo elementai taip pat leidžia atsakyti į klausimą, ar elektroninė užklausos forma, kurią
         panaudodami paslaugos gavėjai gali internetu kreiptis į paslaugos gavėjus, atsakančius elektroniniu paštu, atitinka direktyvos
         reikalavimus.

      34      Bundesverband, kuriam iš esmės pritaria Italijos vyriausybė, mano, kad elektroninė užklausos forma nėra tinkama, nes ji neleidžia greitai
         susisiekti ir tiesiogiai ir efektyviai bendrauti. Kita vertus, DIV ir Komisija mano, jog tokia forma pakankama būtent todėl, kad direktyva nereikalauja „vienalaikio ir sinchroninio“ bendravimo.

      35      Aišku, kad elektroninę užklausos formą galima laikyti leidžiančia tiesiogiai ir efektyviai bendrauti direktyvos 5 straipsnio
         1 dalies c punkto prasme, kai paslaugų teikėjas, kaip pagrindinėje byloje išplaukia iš jos medžiagos, į vartotojų pateiktus
         klausimus atsako per 30–60 minučių.

      36      Tačiau veikiau išimtiniais atvejais, kai paslaugos gavėjas, elektroniniu būdu susisiekęs su paslaugų teikėju, dėl įvairių
         priežasčių, pavyzdžiui, kelionės, atostogų arba komandiruotės, negali pasinaudoti elektroniniu tinklu, bendravimas panaudojant
         elektroninę užklausos formą nebegali būti laikomas efektyviu direktyvos 5 straipsnio 1 dalies c punkto prasme.

      37      Iš tikro tiek, kiek ši forma taip pat yra elektroninio bendravimo būdas, pareiga naudotis ja internete tokiais atvejais neleidžia
         užtikrinti sklandaus ir todėl efektyvaus bendravimo tarp paslaugų teikėjo ir paslaugos gavėjo, o tai prieštarauja direktyvos
         5 straipsnio 1 dalies c punktui.

      38      Jei šio sprendimo 36 punkte aprašytais atvejais pateikiama tik elektroninė užklausos forma, tai neatitinka ir Bendrijos teisės
         aktų leidėjo valios, kuris, kaip nurodyta sprendimo 20 punkte, siekė skatinti elektroninės komercijos plėtrą, pačios elektroninės
         komercijos neatskiriant nuo likusios vidaus rinkos.

      39      Todėl tokiais atvejais paslaugos gavėjo prašymu paslaugų teikėjas privalo jam leisti naudotis neelektroniniu bendravimo būdu,
         leidžiančiu išlaikyti efektyvų bendravimą.

      40      Atsižvelgiant į visa tai, kas nurodyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti, kad direktyvos 5 straipsnio 1 dalies c punktas
         turi būti aiškinamas taip, jog paslaugų teikėjas privalo paslaugos gavėjams, iki su jais sudarydamas sutartį, kartu su savo
         elektroninio pašto adresu pateikti kitą informaciją, leidžiančią greitai susisiekti ir tiesiogiai bei efektyviai bendrauti.
         Ši informacija nebūtinai reiškia telefono numerį. Tai gali būti elektroninė užklausos forma, kuria paslaugos gavėjai gali
         internetu kreiptis į paslaugų teikėją, o į šią užklausą pastarasis atsako elektroniniu paštu, išskyrus atvejus, kai paslaugos
         gavėjas, elektroniniu būdu kreipęsis į paslaugos teikėją, negalėdamas pasinaudoti elektroniniu tinklu prašo jo bendrauti neelektroniniu
         būdu.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      41      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų,
            ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva) 5 straipsnio 1 dalies c punktas
            turi būti aiškinamas taip, jog paslaugų teikėjas privalo paslaugos gavėjams, iki su jais sudarydamas sutartį, kartu su savo
            elektroninio pašto adresu pateikti kitą informaciją, leidžiančią greitai susisiekti ir tiesiogiai bei efektyviai bendrauti.
            Ši informacija nebūtinai reiškia telefono numerį. Tai gali būti elektroninė užklausos forma, kuria paslaugos gavėjai gali
            internetu kreiptis į paslaugų teikėją, o į šią užklausą pastarasis atsako elektroniniu paštu, išskyrus atvejus, kai paslaugos
            gavėjas, elektroniniu būdu kreipęsis į paslaugos teikėją, negalėdamas pasinaudoti elektroniniu tinklu prašo jo bendrauti neelektroniniu
            būdu.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


title: 2014 m. liepos 17 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Angelo Alberto Torresi ir Pierfrancesco Torresi prieš Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata.#Consiglio Nazionale Forense prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvas asmenų judėjimas – Galimybė verstis advokato praktika – Galimybė atsisakyti įtraukti į advokatų sąrašą valstybės narės piliečius, advokato profesinę kvalifikaciją įgijusius kitoje valstybėje narėje – Piktnaudžiavimas teise.#Sujungtos bylos C-58/13 ir C-59/13.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Sujungtose bylose C‑58/13 ir C‑59/13
            dėl Consiglio Nazionale Forense  (Italija) 2012 m. rugsėjo 29 d. sprendimais, kuriuos Teisingumo Teismas gavo 2013 m. vasario 4 d., pagal SESV 267 straipsnį pateiktų prašymų priimti prejudicinį sprendimą bylose
            Angelo Alberto Torresi  (C‑58/13),
            Pierfrancesco Torresi (C‑59/13)
            prieš
            Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata
            TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
            kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, pirmininko pavaduotojas K. Lenaerts, kolegijų pirmininkai R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, L. Bay Larsen (pranešėjas), E. Juhász ir M. Safjan, teisėjai A. Rosas, D. Šváby, M. Berger, S. Rodin, F. Biltgen ir K. Jürimäe,
            generalinis advokatas N. Wahl,
            posėdžio sekretorė A. Impellizzeri, administratorė,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2014 m. vasario 11 d. posėdžiui,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – A. A. ir P. Torresi, atstovaujamų avvocato C. Torresi,
            – Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato S. Fiorentino,
            – Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos A. Rubio González ir S. Centeno Huerta,
            – Austrijos vyriausybės, atstovaujamos A. Posch,
            – Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,
            – Rumunijos vyriausybės, atstovaujamos R.‑H. Radu, R.‑I. Hatieganu ir A.‑L. Crişan,
            – Europos Parlamento, atstovaujamo M. Gómez-Leal ir L. Visaggio,
            – Europos Sąjungos Tarybos, atstovaujamos A. Vitro ir P. Mahnič Bruni,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos E. Montaguti ir H. Støvlbæk,
            susipažinęs su 2014 m. balandžio 10 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
            priima šį

            Sprendimo motyvai
            Sprendimą
            1. Prašymai priimti prejudicinį sprendimą susiję su 1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/5/EB, skirtos padėti teisininkams verstis nuolatine advokato praktika kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje buvo įgyta kvalifikacija (OL L 77, p. 36, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 110), 3 straipsnio išaiškinimu ir galiojimu.
            2. Šie prašymai buvo pateikti nagrinėjant du ginčus – atitinkamai A. A. ir P. Torresi su Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata  (Mačeratos advokatų taryba), kilusius dėl to, kad minėta taryba atsisakė patenkinti jų prašymus įtraukti juos į specialų advokatų sąrašo skyrių.
            Teisinis pagrindas
            Sąjungos teisė
            3. Direktyvos 98/5 6 konstatuojamoji dalis išdėstyta taip:
            „kadangi veiksmas yra pateisinamas Bendrijos lygiu dar ir dėl to, kad tik keletas valstybių narių jau leidžia savo teritorijoje imtis advokato praktikos kitu būdu, nei teikiant paslaugas, kitų valstybių narių teisininkams, kurie verčiasi advokato praktika pagal savo [kilmės] šalyje [suteiktą] profesinį vardą; kadangi vis tik valstybėse narėse, kuriose ši galimybė yra, žymiai skiriasi praktiniai dalykai, pavyzdžiui, veiklos sritis ir reikalavimas registruotis kompetentingose institucijose; kadangi tokia situacijų įvairovė lemia nelygią ir iškraipytą konkurenciją tarp valstybių narių advokatų bei kliudo judėjimo laisvei; kadangi šiuos sunkumus išspręsti ir suteikti advokatams bei teisinių paslaugų vartotojams visose valstybėse narėse vienodas galimybes galima tik priimant direktyvą, nustatančią sąlygas, reglamentuojančias advokato praktiką kitu nei paslaugų teikimo būdu pagal jų [kilmės] šalyje [suteiktą] profesinį vardą.“
            4. Pagal minėtos direktyvos 1 straipsnio 1 dalį šios direktyvos tikslas yra padėti teisininkams verstis nuolatine advokato praktika kaip savarankiškai dirbantiems arba pastovų atlyginimą gaunantiems kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje buvo įgyta profesinė kvalifikacija.
            5. Direktyvos 98/5 2 straipsnio „Teisė verstis praktika pagal [kilmės] šalyje [suteiktą] profesinį vardą“ pirmoje pastraipoje nustatyta:
            „Kiekvienas advokatas turi teisę verstis nuolatine 5 straipsnyje nurodyta veikla bet kurioje kitoje valstybėje narėje pagal savo [kilmės] šalyje [suteiktą] profesinį vardą.“
            6. Tos pačios direktyvos 3 straipsnio „Registracija kompetentingoje institucijoje“ 1 ir 2 dalyse numatyta:
            „1. Teisininkas, pageidaujantis verstis advokato praktika kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jis įgijo savo profesinę kvalifikaciją, registruojasi tos valstybės kompetentingoje institucijoje.
            2. Priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija įregistruoja advokatą jam pateikus pažymėjimą, patvirtinantį jo registraciją [kilmės] valstybės narės kompetentingoje institucijoje. Ji gali reikalauti, kad [kilmės] valstybės narės kompetentingos institucijos pažymėjimas būtų išduotas ne anksčiau kaip prieš tris mėnesius. Apie registraciją ji praneša [kilmės] valstybės narės kompetentingai institucijai.“
            Italijos teisė
            7. Direktyva 98/5 į Italijos teisę buvo perkelta 2001 m. vasario 2 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 96 (2001 m. balandžio 4 d. GURI Nr. 79, paprastasis priedas, toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 96/2001). Jo 6 straipsnyje „Registracija“ numatyta:
            „1. Tam, kad valstybių narių piliečiai, turintys vieną iš 2 straipsnyje nurodytų profesinių vardų, galėtų verstis nuolatine advokato praktika Italijoje, jie turi būti įtraukti, laikantis teisės nuostatų dėl socialinės apsaugos prievolių, į teismo apylinkės, kurioje yra jų nuolatinė gyvenamoji vieta arba profesinės veiklos vykdymo vieta, specialų advokatų sąrašo skyrių.
            2. Į specialų sąrašo skyrių įtraukiama su sąlyga, kad prašymą pateikęs asmuo yra registruotas kilmės valstybės narės kompetentingoje profesinėje organizacijoje.
            3. Su prašymu įtraukti į sąrašą turi būti pateikiami šie dokumentai:
            a) Europos Sąjungos valstybės narės pilietybės liudijimas arba jam prilygstantis pažymėjimas,
            b) gyvenamosios vietos liudijimas arba jam prilygstantis pažymėjimas, arba prašymą pateikusio asmens pareiškimas, kuriame nurodyta profesinės veiklos vykdymo vieta,
            c) ne anksčiau kaip prieš tris mėnesius iki pateikimo išduota pažyma apie registraciją kilmės valstybės narės profesinėje organizacijoje arba tokiai pažymai prilygstantis pažymėjimas.
            < … >
            6. Per 30 dienų nuo prašymo pateikimo arba jo papildymo advokatų taryba, patikrinusi, ar įvykdyti keliami reikalavimai ir ar nėra tam prieštaraujančių pagrindų, nurodo įtraukti į specialų sąrašo skyrių ir apie tai praneša atitinkamai kilmės valstybės narės institucijai.
            7. Prašymas negali būti atmestas prieš tai neišklausius suinteresuotojo asmens. Sprendimas turi būti motyvuotas ir per penkiolika dienų visas jo tekstas turi būti pateiktas suinteresuotajam asmeniui ir Respublikos prokurorui < … >
            8. Jeigu advokatų taryba nepriima sprendimo dėl prašymo per 6 dalyje nustatytą terminą, suinteresuotasis asmuo gali per 10 dienų po minėto termino pabaigos pateikti skundą Consiglio Nazionale Forense  (Nacionalinei advokatų tarybai), kuri dėl prašymo priima galutinį sprendimą.
            9. Į specialų advokatų sąrašo skyrių įtrauktas advokatas turi teisę balsuoti, tačiau neturi teisės būti renkamas.
            < … > “
            8. Pagal 1933 m. lapkričio 27 d. Karaliaus dekretą įstatymą Nr. 1578, po tam tikrų pakeitimų pertvarkytą į 1934 m. Įstatymą Nr. 36, su vėlesniais pakeitimais (1934 m. sausio 30 d. Gazzetta Ufficiale  Nr. 24), bet kurį Consiglio Nazionale Forense  sprendimą remiantis teisėtumo pagrindais galima apskųsti Corte Suprema di Cassazione  (Aukščiausiojo kasacinio teismo) jungtinei kolegijai.
            Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
            9. Įgiję universitetinį teisinį išsilavinimą Italijoje, A. A. ir P. Torresi vėliau gavo universitetinio teisinio išsilavinimo diplomus Ispanijoje ir 2011 m. gruodžio 1 d. buvo įtraukti į Ilustre Colegio de Abogados de Santa Cruz de Tenerife (Tenerifės Santa Kruso advokatų taryba, Ispanija) advokatų sąrašą.
            10. 2012 m. kovo 17 d. A. A. ir P. Torresi, remdamiesi Įstatyminio dekreto Nr. 96/2001 6 straipsniu, pateikė Mačeratos advokatų tarybai prašymą įtraukti juos į specialų advokatų sąrašo skyrių, skirtą advokatams, kuriems profesinis vardas buvo suteiktas kitoje valstybėje narėje nei Italijos Respublika ir kurie įsisteigę Italijos Respublikoje (toliau – įsisteigę advokatai).
            11. Mačeratos advokatų taryba nepriėmė sprendimo dėl prašymų įtraukti į minėtą sąrašą per 30 dienų terminą, numatytą Įstatyminio dekreto Nr. 96/2001 6 straipsnio 6 dalyje.
            12. Todėl skundais, atitinkamai pateiktais 2012 m. balandžio 19 ir 20 d., A. A. ir P. Torresi kreipėsi į Consiglio Nazionale Forense , kad ši priimtų sprendimą dėl jų prašymų įtraukti į sąrašą. Savo skundus jie grindė tuo, kad prašomam įtraukimui galiojančiuose teisės aktuose keliama vienintelė sąlyga, t. y. turi būti pateikta „pažyma, jog asmuo registruotas kompetentingoje kilmės valstybės narės, kuri šiuo atveju yra Ispanijos Karalystė, institucijoje“.
            13. Vis dėlto Consiglio Nazionale Forense mano, kad su Direktyvos 98/5 tikslais nesuderinama ir piktnaudžiavimu teise gali būti laikytina situacija, kai asmuo, įgijęs teisinį išsilavinimą vienoje valstybėje narėje, atvyksta į kitą valstybę narę tam, kad įgytų advokato profesinį vardą ir nedelsdamas grįžtų į pirmąją valstybę narę vykdyti savo profesinės veiklos.
            14. Consiglio Nazionale Forense  abejoja dėl Direktyvos 98/5 3 straipsnio aiškinimo ir galiojimo; priminusi, kad Teisingumo Teismas ją pripažino kompetentinga pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą (Sprendimas Gebhard , C‑55/94, EU:C:1995:411), ji nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
            „1) Ar, atsižvelgiant į bendrąjį teisės principą, susijusį su piktnaudžiavimo teise draudimu, ir ESS 4 straipsnio 2 dalį, susijusią su nacionalinio savitumo gerbimu, [Direktyvos 98/5] 3 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nacionalinės administracinės institucijos privalo įtraukti į įsisteigusių advokatų sąrašą Italijos piliečius, piktnaudžiavusius Sąjungos teise, ir kad juo draudžiama nacionalinė praktika, pagal kurią šios institucijos gali atmesti prašymus įtraukti į įsisteigusių advokatų sąrašą, jeigu yra objektyvių aplinkybių, leidžiančių manyti, kad buvo piktnaudžiauta Sąjungos teise, su sąlyga, kad nepažeidžiami, pirma, proporcingumo ir nediskriminavimo principai ir, antra, suinteresuotojo asmens teisė pareikšti ieškinį teisme dėl galimų įsisteigimo laisvės pažeidimų, taigi administracijos veiksmų teisminės kontrolės?
            2) Jei į [pirmąjį klausimą] būtų atsakyta neigiamai, ar taip aiškinamas [Direktyvos 98/5/EB] 3 straipsnis turi būti laikomas negaliojančiu pagal ESS 4 straipsnio 2 dalį dėl to, kad juo leidžiama išvengti valstybės narės reglamentavimo, pagal kurį norint verstis advokato praktika reikia išlaikyti valstybinį egzaminą, kai toks egzaminas numatytas minėtos valstybės Konstitucijoje ir yra vienas iš pagrindinių profesinių paslaugų vartotojų apsaugos ir tinkamo teismingumo vykdymo principų?“
            Dėl prejudicinių klausimų
            Dėl Teisingumo Teismo kompetencijos
            15. Visų pirma A. A. ir P. Torresi tvirtina, kad Consiglio Nazionale Forense nėra teisminė institucija ir todėl neturi teisės pateikti prašymų priimti prejudicinį sprendimą pagal SESV 267 straipsnį. Konkrečiai kalbant, Consiglio Nazionale Forense teismines funkcijas vykdo tik drausminėse bylose; advokatų sąrašų sudarymo srityje ji vykdo tik administracinę funkciją. Taigi, kai į Consiglio Nazionale Forense  kreipiamasi pagal Įstatyminio dekreto Nr. 96/2001 6 straipsnio 8 dalį, dėl įtraukimo ji turi nuspręsti kaip administracinė institucija, hierarchiniu požiūriu viršesnė už vietos advokatų tarybą, kuri nepriėmė sprendimo per to paties straipsnio 6 dalyje numatytą terminą.
            16. Remdamiesi Sprendimu Wilson  (C‑506/04, EU:C:2006:587), A. A. ir P. Torresi teigia, kad Consiglio Nazionale Forense neatitinka nešališkumo reikalavimo, nes jos nariai yra advokatai, kuriuos renka kiekviena vietos advokatų taryba, įskaitant ir tą, kuri yra viena iš šios bylos šalių. Todėl kyla rizika, kad sprendžiant jai pateiktą klausimą įtaką darys veikiau praktinis suinteresuotumas, kaip antai noras apriboti įtraukimą į sąrašą, nei siekis taikyti teisės nuostatas.
            17. Šiuo klausimu reikia priminti, kad iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, jog vertindamas, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija yra „teismas“ pagal SESV 267 straipsnį, Teisingumo Teismas atsižvelgia į visas aplinkybes, t. y. ar institucija įsteigta pagal įstatymą, ar ji yra veikianti nuolat, ar jos jurisdikcija yra privaloma, ar procesas šioje institucijoje pagrįstas rungimosi principu, ar ji taiko teisės normas ir yra nepriklausoma (žr., be kita ko, Sprendimo Miles ir kt. , C‑196/09, EU:C:2011:388, 37 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir Sprendimo Belov,  C‑394/11, EU:C:2013:48, 38 punktą).
            18. Konkrečiau kalbant apie prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusios institucijos nepriklausomumą, šis reikalavimas reiškia tai, kad institucija turi būti apsaugota nuo išorės įtakos ar spaudimo, kurie gali kelti grėsmę jos narių sprendimų nepriklausomumui, kiek tai susiję su jiems nagrinėti pateikiamais ginčais (žr. Sprendimo Wilson , EU:C:2006 :587, 51 punktą).
            19. Be to, siekiant nustatyti, ar nacionalinė institucija, kuriai įstatymo pavesta vykdyti skirtingas funkcijas, laikytina „teismu“ pagal SESV 267 straipsnį, būtina patikrinti, kokio pobūdžio yra konkrečios jos funkcijos, kurias ji vykdo tam tikromis teisinėmis aplinkybėmis, kuriomis ji turi kreiptis į Teisingumo Teismą. Nacionaliniai teismai gali kreiptis į Teisingumo Teismą tik nagrinėdami ginčą ir turėdami priimti sprendimą pagal teisminiam sprendimui priimti skirtą procedūrą (žr. Sprendimo Belov,  EU:C:2013:48, 39 ir 41 punktus).
            20. Dėl šio sprendimo 17 punkte nurodytų pirmų penkių sąlygų reikia priminti, kad iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, jog Consiglio Nazionale Forense  yra pagal įstatymą įsteigta ir nuolat veikianti institucija. Be to, kadangi jos kompetencija nagrinėti skundus dėl vietos advokatų tarybų sprendimų yra numatyta teisės aktuose, kadangi ji nėra pasirenkamojo pobūdžio ir kadangi sprendimai, kuriuos ji priima įgyvendindama šią kompetenciją, yra vykdomojo pobūdžio, šios institucijos jurisdikcija yra privaloma. Galiausiai neginčijama, pirma, kad Consiglio Nazionale Forense  procedūra, kuriai plačiai taikomos civilinio proceso normos, pagrįsta rungimosi principu tiek per jos rašytinę, tiek per žodinę dalį, ir, antra, kad ši institucija priima teisės nuostatomis pagrįstus sprendimus.
            21. Dėl nepriklausomumo reikalavimo reikia, pirma, nurodyti, kad iš Italijos vyriausybės paaiškinimų matyti, jog, nors Consiglio Nazionale Forense  yra institucija, sudaryta iš patarėjų, kuriuos renka skirtingų vietos advokatų tarybų nariai iš advokatų, galinčių atstovauti Corte suprema di cassazione , šių tarybų narius renka advokatai, įtraukti į atitinkamos advokatų tarybos sąrašą, todėl nacionalinės advokatų tarybos patarėjo pareigos yra nesuderinamos su vietos advokatų tarybos nario pareigomis.
            22. Antra, akivaizdu, kad Consiglio Nazionale Forense turi užtikrinti Italijos Konstitucijoje numatytas teisminės institucijos nepriklausomumo ir nešališkumo garantijas. Savo funkcijas Consiglio Nazionale Forense vykdo visiškai autonomiškai, jos nesaisto jokie pavaldumo ryšiai ir ji negauna jokių nurodymų ar įpareigojimų. Be kita ko, Consiglio Nazionale Forense  taikomos visos Italijos civilinio proceso kodekso nuostatos dėl susilaikymo ir nusišalinimo.
            23. Trečia, kaip per posėdį patvirtino Italijos vyriausybė, kitaip nei vietos advokatų taryba, kuri, vykstant procedūrai, pradėtai skundu dėl jos pačios sprendimo, yra viena iš šalių Consiglio Nazionale Forense , Consiglio Nazionale Forense  negali būti šalis per procesą Corte suprema di cassazione  dėl sprendimo, kurį Consiglio Nazionale Forense priėmė dėl skundo, pateikto atitinkamos advokatų tarybos atžvilgiu. Taigi, kaip ir reikalaujama Teisingumo Teismo praktikoje (žr. Sprendimo Wilson , EU:C:2006:587, 49 punktą), Consiglio Nazionale Forense  yra nepriklausoma nuo apskųstą sprendimą priėmusios institucijos.
            24. Galiausiai iš bylos medžiagos matyti, kad pagal nusistovėjusią praktiką nacionalinės advokatų tarybos patarėjas, priklausantis advokatų tarybai, kuriai buvo pateiktas prašymas įtraukti į sąrašą, nedalyvauja priimant Consiglio Nazionale Forense  sprendimą, taigi netrukdoma visiškai taikyti Italijos civilinio proceso kodekse numatytų susilaikymo ir nusišalinimo taisyklių. Per posėdį Italijos vyriausybė pripažino, kad, nors vienas iš Consiglio Nazionale Forense  narių buvo įtrauktas į Mačeratos advokatų tarybą, jis susilaikė nuo dalyvavimo procedūrose, susijusiose su A. A. ir P. Torresi.
            25. Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad Consiglio Nazionale Forense atitinka nepriklausomumo ir nešališkumo, kuriais pasižymi teismas pagal SESV 267 straipsnį, reikalavimus.
            26. Dėl šio sprendimo 19 punkte nurodyto reikalavimo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikianti institucija kreiptųsi į Teisingumo Teismą tik vykdydama teisminę funkciją, reikia konstatuoti, jog, priešingai, nei tvirtina A. A. ir P. Torresi, kai pagal Įstatyminio dekreto Nr. 96/2001 6 straipsnio 8 dalį Consiglio Nazionale Forense  pateikiamas skundas dėl to, kad advokatų taryba nepriėmė sprendimo per 30 dienų nuo tos dienos, kai buvo pateiktas prašymas įtraukti į specialų advokatų sąrašo skyrių, Consiglio Nazionale Forense  neapsiriboja sprendimo dėl tokio prašymo priėmimu vietoj atitinkamos advokatų tarybos. Iš tikrųjų, kaip matyti iš Italijos vyriausybės paaiškinimų ir 2012 m. rugsėjo 29 d. Consiglio Nazionale Forense įvykusių posėdžių, susijusių su A. A. ir P. Torresi skundais dėl Mačeratos advokatų tarybos, protokolų, Consiglio Nazionale Forense  turi nuspręsti dėl implicitinio atitinkamos advokatų tarybos sprendimo, kuriuo atmetamas suinteresuotojo asmens prašymas įtraukti į sąrašą, pagrįstumo. Tokiu atveju, jei Consiglio Nazionale Forense skundus patenkina, ji turi priimti galutinį sprendimą dėl prašymo įtraukti į sąrašą.
            27. Be to, yra žinoma, kad, pateikus skundą pagal Įstatyminio dekreto Nr. 96/2001 6 straipsnio 8 dalį, pradedamas procesas, per kurį, vykstant viešam posėdžiui ir dalyvaujant advokatui, šalių prašoma raštu ir žodžiu pateikti argumentų. Prokuroras savo reikalavimus pateikia per posėdį. Šiuo atveju iš pirmesniame punkte minėtų protokolų matyti, kad prokuroras reikalavo atmesti A. A. ir P. Torresi skundus. Consiglio Nazionale Forense pasitarimų salėje priima sprendimą, kuris savo forma, pavadinimu ir turiniu atitinka sprendimą, skelbiamą Italijos tautos vardu.
            28. Galiausiai, kaip nurodyta šio sprendimo 23 punkte, vietos advokatų taryba, kurios sprendimas skundžiamas Consiglio Nazionale Forense , yra viena iš šalių vykstant procedūrai Consiglio Nazionale Forense ; kai savo ruožtu Consiglio Nazionale Forense  sprendimas dėl minėto skundo apskundžiamas Corte suprema di cassazione , Consiglio Nazionale Forense  nėra proceso šiame teisme šalis. Iš tikrųjų, kaip matyti iš minėto teismo sprendimo, kurį 2011 m. gruodžio 22 d. priėmė jungtinė kolegija ir kuriuo savo rašytinėse pastabose rėmėsi A. A. ir P. Torresi, būtent atitinkama advokatų taryba išlieka šalis per procesą Corte suprema di cassazione .
            29. Tai reiškia, kad Consiglio Nazionale Forense  šiuo atveju nagrinėja ginčą ir turi priimti sprendimą pagal teismo sprendimui priimti skirtą procedūrą.
            30. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad Consiglio Nazionale Forense , kuri vykdo kontrolę pagal Įstatyminio dekreto Nr. 96/2001 6 straipsnio 8 dalį, yra teismas, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį, todėl Teisingumo Teismas yra kompetentingas atsakyti į jos pateiktus klausimus.
            Dėl prejudicinių klausimų priimtinumo
            31. A. A. ir P. Torresi ir Europos Sąjungos Taryba tvirtina, kad, atsižvelgiant į vienodą Teisingumo Teismo praktiką šioje srityje, Consiglio Nazionale Forense pateikti klausimai priskirtini prie acte éclairé doktrinos ir todėl yra nepriimtini.
            32. Šiuo klausimu reikia priminti, kad net jeigu esama Teisingumo Teismo praktikos, kuria išsprendžiamas nagrinėjamas teisės klausimas, nacionaliniai teismai išsaugo visišką laisvę kreiptis į Teisingumo Teismą, jei, jų manymu, to reikia (žr. Sprendimo Cilfit ir kt. , 283/81, EU:C:1982:335, 13–15 punktus), ir aplinkybė, kad prašomas išaiškinti nuostatas Teisingumo Teismas jau išaiškino, nesudaro kliūčių Teisingumo Teismui iš naujo priimti sprendimo (šiuo klausimu žr. Sprendimo Boxus ir kt. , C‑128/09–131/09, 134/09 ir 135/09, EU:C:2011:667, 32 punktą).
            33. Iš to išplaukia, kad prašymai priimti prejudicinį sprendimą yra priimtini.
            Dėl pirmojo klausimo
            34. Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Direktyvos 98/5 3 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama tai, kad valstybės narės kompetentingos institucijos, remdamosi piktnaudžiavimu teise, atsisakytų įtraukti į įsisteigusių advokatų sąrašą šios valstybės narės piliečius, kurie, įgiję universitetinį išsilavinimą šioje valstybėje narėje, išvyko į kitą valstybę narę, siekdami ten įgyti advokato profesinę kvalifikaciją, ir vėliau grįžo į pirmąją valstybę narę, norėdami joje verstis advokato praktika pagal valstybėje narėje, kurioje buvo įgyta profesinė kvalifikacija, suteiktą profesinį vardą.
            35. Reikia priminti, kad pagal Direktyvos 98/5 1 straipsnio 1 dalį šios direktyvos tikslas yra padėti verstis nuolatine advokato praktika kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje buvo įgyta profesinė kvalifikacija.
            36. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau konstatavo, kad minėta direktyva įtvirtinama abipusė advokatų, pageidaujančių vykdyti veiklą pagal kilmės valstybėje narėje suteiktą profesinį vardą, profesinių vardų pripažinimo tvarka (žr. Sprendimo Liuksemburgas / Parlamentas ir Taryba , C‑168/98, EU:C:2000:598, 56 punktą).
            37. Be to, iš Direktyvos 98/5 6 konstatuojamosios dalies matyti, kad ja Sąjungos teisės aktų leidėjas, be kita ko, siekė panaikinti nacionalinės teisės normų, reglamentuojančių registravimąsi kompetentingose institucijose, skirtumus, dėl kurių atsiranda nelygybė ir laisvo judėjimo kliūčių (žr. Sprendimo Komisija / Liuksemburgas , C‑193/05, EU:C:2006:588, 34 punktą ir Sprendimo Wilson , EU:C:2006:587, 64 punktą).
            38. Tokiomis aplinkybėmis Direktyvos 98/5 3 straipsniu suderinamos visos išankstinės sąlygos, kurias būtina įvykdyti siekiant pasinaudoti šios direktyvos suteikta įsisteigimo teise, numatant, kad advokatas, pageidaujantis verstis advokato praktika kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jis įgijo savo profesinę kvalifikaciją, turi registruotis tos valstybės narės kompetentingoje institucijoje, kuri tokią registraciją atlieka „atsižvelgdama į pažymėjimą apie jo registraciją kilmės valstybės narės kompetentingoje institucijoje“ (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija / Liuksemburgas , EU:C:2006:588, 35 ir 36 punktus ir Sprendimo Wilson , EU:C:2006:587, 65 ir 66 punktus).
            39. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad pažymėjimo, kuriuo patvirtinama registracija kilmės valstybės narės kompetentingoje institucijoje, pateikimas priimančiosios valstybės narės kompetentingai institucijai yra vienintelė sąlyga, kurią suinteresuotasis asmuo turi įvykdyti, kad būtų užregistruotas priimančiojoje valstybėje narėje ir galėtų verstis praktika šioje valstybėje narėje pagal kilmės valstybėje narėje suteiktą profesinį vardą (žr. Sprendimo Komisija / Liuksemburgas , EU:C:2006:588, 37 punktą ir Sprendimo Wilson , EU:C:2006:587, 67 punktą).
            40. Todėl reikia nurodyti, kad valstybės narės piliečiai, kaip antai A. A. ir P. Torresi, kurie pateikia šios valstybės narės kompetentingai institucijai pažymėjimą apie savo registraciją kitos valstybės narės kompetentingoje institucijoje, iš principo turi būti laikomi atitinkančiais visas sąlygas, būtinas jiems įtraukti, atsižvelgiant į jų profesinį vardą, suteiktą pastarojoje valstybėje narėje, į pirmosios valstybės narės įsisteigusių advokatų sąrašą.
            41. Tačiau, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, A. A. ir P. Torresi šiuo atveju negali remtis Direktyvos 98/5 3 straipsniu, nes advokato profesinės kvalifikacijos įgijimu kitoje valstybėje narėje nei Italijos Respublika buvo siekta tik išvengti pastarosios teisės, kuria reglamentuojama galimybė verstis advokato praktika, taikymo ir todėl tai laikytina piktnaudžiavimu įsisteigimo teise ir nesuderinama su šios direktyvos tikslais.
            42. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką asmenys negali remtis Sąjungos teisės normomis sukčiaudami arba piktnaudžiaudami (žr., be kita ko, Sprendimo Halifax ir kt. , C‑255/02, EU:C:2006:121, 68 punktą ir Sprendimo SICES ir kt. , C‑155/13, EU:C:2014:145, 29 punktą).
            43. Konkrečiai dėl kovos su piktnaudžiavimu įsisteigimo laisve reikia pažymėti, kad valstybės narės turi teisę imtis priemonių, kurios sutrukdytų tam, kad kai kurie jos piliečiai, siekdami pasinaudoti SESV numatytomis palankiomis sąlygomis, nebandytų piktnaudžiauti, siekdami išvengti nacionalinės teisės nuostatų taikymo (žr. Sprendimo Inspire Art,  C‑167/01, EU:C:2003:512, 136 punktą).
            44. Norint konstatuoti, kad yra piktnaudžiaujama, reikia, kad būtų objektyvus ir subjektyvus elementai (žr. Sprendimo SICES ir kt. , EU:C:2014:145, 31 punktą).
            45. Kalbant apie objektyvų elementą, pažymėtina, kad iš objektyvių aplinkybių visumos turi būti matoma, jog, nors formaliai Sąjungos teisės aktuose numatytos sąlygos įvykdytos, šiose teisės normose numatytas tikslas nepasiektas (žr. Sprendimo SICES ir kt. , EU:C:2014:145, 32 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            46. Dėl subjektyvaus elemento reikia nurodyti, jog turi būti aišku, kad siekiama gauti nepagrįstos naudos iš Sąjungos teisės akto, dirbtinai sukuriant sąlygas, numatytas šiai naudai gauti (šiuo klausimu žr. Sprendimo O. ir B ., C‑456/12, EU:C:2014:135, 58 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            47. Taigi, kaip buvo priminta šio sprendimo 35 punkte, Direktyvos 98/5 tikslas yra padėti verstis nuolatine advokato praktika kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje buvo įgyta profesinė kvalifikacija.
            48. Šiuo atžvilgiu reikia manyti, kad valstybės narės piliečių teisė pasirinkti, pirma, valstybę narę, kurioje jie nori įgyti savo profesinę kvalifikaciją ir, antra, valstybę narę, kurioje jie ketina vykdyti savo profesinę veiklą, yra neatskiriama nuo sutartimis užtikrinamų pagrindinių laisvių įgyvendinimo bendrojoje rinkoje (šiuo klausimu žr. sprendimo Komisija / Ispanija , C‑286/06, EU:C:2008:586, 72 punktą).
            49. Taigi aplinkybė, kad valstybės narės pilietis, įgijęs universitetinį išsilavinimą toje valstybėje narėje, atvyksta į kitą valstybę narę siekdamas joje įgyti advokato profesinę kvalifikaciją ir vėliau grįžti į savo pilietybės valstybę narę, kad ten verstųsi advokato praktika pagal valstybėje narėje, kurioje buvo įgyta kvalifikacija, suteiktą profesinį vardą, yra viena iš prielaidų norint pasiekti Direktyvos 98/5 tikslą ir pati savaime neturėtų būti laikoma piktnaudžiavimu Direktyvos 98/5 3 straipsnyje numatyta įsisteigimo teise.
            50. Be to, kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados 91 ir 92 punktuose, vien aplinkybės, jog vienos valstybės narės pilietis nusprendžia įgyti profesinę kvalifikaciją kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jis gyvena, norėdamas pasinaudoti palankesniais teisės aktais, nepakanka piktnaudžiavimui teise konstatuoti.
            51. Beje, tokios išvados neturėtų paneigti aplinkybė, kad prašymas įtraukti į įsisteigusių advokatų sąrašą priimančiosios valstybės narės kompetentingai institucijai buvo pateiktas tuoj pat po to, kai buvo įgytas profesinis vardas kilmės valstybėje narėje. Iš tikrųjų, kaip generalinis advokatas nurodė savo išvados 93 ir 94 punktuose, Direktyvos 98/5 3 straipsnyje nenumatyta, kad advokatas, pageidaujantis vykdyti veiklą kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jis įgijo savo profesinę kvalifikaciją, priimančiosios valstybės narės kompetentingoje institucijoje gali būti registruojamas su sąlyga, kad jis tam tikrą laiką vertėsi advokato praktika kilmės valstybėje narėje.
            52. Atsižvelgiant į visus pateiktus paaiškinimus, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 98/5 3 straipsnis turi būti aiškinamas taip, jog piktnaudžiavimu neturėtų būti laikoma situacija, kai vienos valstybės narės pilietis atvyksta į kitą valstybę narę tam, kad ten, išlaikęs universiteto egzaminus, įgytų advokato profesinę kvalifikaciją ir grįžtų į savo pilietybės valstybę narę, siekdamas ten verstis advokato praktika pagal valstybėje narėje, kurioje profesinė kvalifikacija buvo įgyta, suteiktą profesinį vardą.
            Dėl antrojo klausimo
            53. Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 98/5 3 straipsnis yra negaliojantis pagal ESS 4 straipsnio 2 dalį.
            54. Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal ESS 4 straipsnio 2 dalį Sąjunga privalo gerbti valstybių narių nacionalinį savitumą, neatsiejamą nuo pagrindinių politinių ir konstitucinių jų struktūrų.
            55. Consiglio Nazionale Forense mano, kad Direktyvos 98/5 3 straipsniu, kuriuo Italijos piliečiams, įgijusiems advokato profesinę kvalifikaciją kitoje valstybėje narėje nei Italijos Respublika, leidžiama vykdyti savo profesinę veiklą Italijoje, apeinama Italijos Konstitucijos 33 straipsnio 5 dalis, pagal kurią verstis advokato praktika galima tik išlaikius valstybinį egzaminą. Todėl šia antrinės Sąjungos teisės nuostata, kuria leidžiama išvengti reglamentavimo, kuris yra Italijos nacionalinio savitumo dalis, pažeidžiama ESS 4 straipsnio 2 dalis ir todėl ji turi būti laikoma negaliojančia.
            56. Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad Direktyvos 98/5 3 straipsnis susijęs tik su teise įsisteigti valstybėje narėje siekiant verstis joje advokato praktika pagal kilmės valstybėje narėje įgytą profesinę kvalifikaciją. Šia nuostata nereglamentuojama nei galimybė verstis advokato praktika, nei šios profesinės veiklos vykdymas pagal priimančiojoje valstybėje narėje suteiktą profesinį vardą.
            57. Tai reiškia, kad pagal Direktyvos 98/5 3 straipsnį pateikiant prašymą įtraukti į įsisteigusių advokatų sąrašą negali būti apeinami priimančiosios valstybės narės teisės aktai, susiję su galimybe verstis advokato praktika.
            58. Todėl, kaip per teismo posėdį pripažino Italijos vyriausybė, reikia manyti, jog Direktyvos 98/5 3 straipsnis, kuriuo valstybės narės piliečiams, įgijusiems advokato profesinį vardą kitoje valstybėje narėje, leidžiama verstis advokato praktika jų pilietybės valstybėje narėje pagal kilmės valstybėje narėje įgytą profesinę kvalifikaciją, bet kuriuo atveju negali daryti įtakos nei priimančiosios valstybės narės pagrindinėms politinėms ir konstitucinėms struktūroms, nei esminėms funkcijoms, kaip tai suprantama pagal ESS 4 straipsnio 2 dalį.
            59. Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad išnagrinėjus pateiktą antrąjį klausimą nenustatyta nieko, kas galėtų paveikti Direktyvos 98/5 3 straipsnio galiojimą.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            60. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
            1. 1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/5/EB, skirtos padėti teisininkams verstis nuolatine advokato praktika kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje buvo įgyta kvalifikacija, 3 straipsnis turi būti aiškinamas taip, jog piktnaudžiavimu neturėtų būti laikoma situacija, kai vienos valstybės narės pilietis atvyksta į kitą valstybę narę tam, kad ten, išlaikęs universiteto egzaminus, įgytų advokato profesinę kvalifikaciją ir grįžtų į savo pilietybės valstybę narę, siekdamas ten verstis advokato praktika pagal valstybėje narėje, kurioje profesinė kvalifikacija buvo įgyta, suteiktą profesinį vardą.
            2. Išnagrinėjus pateiktą antrąjį klausimą nenustatyta nieko, kas galėtų paveikti Direktyvos 98/5 3 straipsnio galiojimą.


1983 m. spalio 19 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Lucchini Siderurgica SpA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 179/82.


1983 m. rugsėjo 28 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Jean-Claude Renaud prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 148/82.


title: 2006 m. spalio 4  d.  Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Freixenet SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Kopienas preču zīme - Balta slīpēta stikla pudeles forma - Absolūts atteikuma pamatojums - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Atšķirtspējas neesamība - Tiesību uz aizstāvību pārkāpums - Regulas Nr. 40/94 73. pants. # Byla T-190/04.

text:
      2006 m. spalio 4 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas Freixenet prieš VRDT (balto matinio butelio forma)
      (Byla T‑190/04)
      „Bendrijos prekių ženklas – Balto matinio butelio forma – Absoliutus atmetimo pagrindas – Reglamento Nr. 40/94 (EB) 7 straipsnio
         1 dalies b punktas –

      Skiriamųjų požymių nebuvimas – Gynybos teisių pažeidimas – Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnis“
      1.                     Bendrijos prekių ženklas – Apskundimo procedūra (Tarybos reglamento Nr. 40/94 63 straipsnio 3 ir 6 dalys) (žr. 15-18, 44-47 punktus)
      2.                     Bendrijos prekių ženklas – Tarnybos sprendimai – Gynybos teisių užtikrinimas (Tarybos reglamento Nr. 40/94 73 straipsnis)
            (žr. 28-30, 41–42 punktus)
      Dalykas

               Ieškinys dėl 2004 m. vasario 11 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 97/2001 – 4), susijusio su prekių
                  ženklo, turinčio balto matinio butelio formą, registravimu kaip Bendrijos prekių ženklo.

            Bylos duomenys

               Paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą pateikęs asmuo:

               Freixenet, SA

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               Erdvinis balto matinio butelio formos ženklas 33 klasės prekėms – paraiška Nr. 32532

               Ekspertizės skyriaus sprendimas:

               Atmesti paraišką

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               Atmesti apeliaciją

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  Panaikinti 2004 m. vasario 11 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (VRDT) (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) ketvirtosios
                     apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 97/2001–4).

                  2.

                  Atmesti likusią ieškinio dalį.

                  3.

                  Vidaus rinkos derinimo tarnybos padengia savo ir ieškovės bylinėjimosi išlaidas.


2013 m. balanžio 12 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Združenje skladateljev, avtorjev in založnikov za zaščito avtorskih pravic Slovenije (SAZAS) prieš Europos Komisiją. # Konkurencija - Karteliai - Autorių teisės, susijusios su viešu muzikos kūrinių atlikimu perduodant internetu, palydovais ir kabeliais - Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas - Geografinės rinkos pasidalijimas - Dvišaliai nacionalinių kolektyvinio teisių administravimo organizacijų susitarimai - Suderinti veiksmai, kuriais nepaliekama galimybės išduoti įvairaus repertuaro ir daugelyje teritorijų galiojančias licencijas - Įrodymai - Nekaltumo prezumpcija. # Byla T-420/08.


1996 m. birželio 21 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Paul Dischamp SA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla T-226/94.