1979 m. birželio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Ketelhandel P. van Paassen BV prieš Staatssecretaris van Financiën / Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen ; Minister van Financiën prieš Denkavit Dienstbetoon BV. # Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Hoge Raad - Nyderlandai. # Sujungtos bylos 181 ir 229/78.


title: 2012 m. rugsėjo 27 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Zuckerfabrik Jülich AG ir kt. prieš Hauptzollamt Aachen ir kt.#Finanzgericht Düsseldorf, High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division ir Tribunal de grande instance de Nanterre prašymai priimti prejudicinį sprendimą.#Bendroji žemės ūkio politika – Bendras rinkų organizavimas – Cukraus ir izogliukozės gamintojai – Gamybos mokesčių apskaičiavimas – Skaičiavimo metodo, kai įtraukiamos fiktyvios grąžinamosios išmokos už cukraus kiekius, eksportuotus be grąžinamųjų išmokų, galiojimas – Teisės aktų galiojimas atgaline data – Valiutos keitimo kursas – Palūkanų priteisimas.#Sujungtos bylos C‑113/10, C‑147/10 ir C‑234/10.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. rugsėjo 27 d. (
            *1
         )
      „Bendroji žemės ūkio politika — Bendras rinkų organizavimas — Cukraus ir izogliukozės gamintojai — Gamybos mokesčių apskaičiavimas — Skaičiavimo metodo, kai įtraukiamos fiktyvios grąžinamosios išmokos už cukraus kiekius, eksportuotus be grąžinamųjų išmokų, galiojimas — Teisės aktų galiojimas atgaline data — Valiutos keitimo kursas — Palūkanų priteisimas“
      Sujungtose bylose C-113/10, C-147/10 ir C-234/10
      dėl Finanzgericht Düsseldorf (Vokietija) (C-113/10) 2010 m. vasario 22 d. sprendimu, High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Jungtinė Karalystė) (C-147/10) 2010 m. kovo 12 d. sprendimu ir Tribunal de grande instance de Nanterre (Prancūzija) (C-234/10) 2010 m. gegužės 6 d. sprendimu, kuriuos Teisingumo Teismas gavo 2010 m. kovo 2 d., kovo 29 d. ir gegužės 12 d., pagal SESV 267 straipsnį pateiktų prašymų priimti prejudicinį sprendimą bylose

         Zuckerfabrik Jülich AG (C-113/10)
      prieš

         Hauptzollamt Aachen,

         British Sugar plc(C-147/10)
      prieš

         Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs

      ir

         Tereos – Union de coopératives agricoles à capital variable (C-234/10)
      prieš

         Directeur général des douanes et droits indirects,

         Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers

      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J.-C. Bonichot, teisėjai A. Prechal, K. Schiemann, L. Bay Larsen (pranešėjas) ir C. Toader,
      generalinė advokatė E. Sharpston,
      posėdžio sekretorius K. Malacek, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. birželio 30 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Zuckerfabrik Jülich AG, atstovaujamos Rechtsanwälte H.-J. Prieß ir B. Sachs,

               —

                  British Sugar plc, atstovaujamos QC K. Lasok ir baristerio G. Facenna,

               —

                  Tereos – Union de coopératives agricoles à capital variable, atstovaujamos advokato N. Coutrelis,

               —

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir J. Möller,

               —

               Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos S. Hathaway ir H. Walker,

               —

               Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos G. de Bergues ir B. Cabouat,

               —

               Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos F. Díez Moreno,

               —

               Lietuvos vyriausybės, atstovaujamos R. Mackevičienės ir R. Krasuckaitės,

               —

               Austrijos vyriausybės, atstovaujamos E. Riedl,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos P. Rossi, B. Schema, D. Bianchi ir K. Banks,

         susipažinęs su 2011 m. spalio 27 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymai priimti prejudicinį sprendimą iš esmės susiję su 2009 m. lapkričio 3 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1193/2009, kuriuo ištaisomi reglamentai (EB) Nr. 1762/2003, (EB) Nr. 1775/2004, (EB) Nr. 1686/2005 ir (EB) Nr. 164/2007 ir nustatomos 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metais cukraus sektoriuje taikomos gamybos mokesčių sumos (OL L 321, p. 1), galiojimu.

               2

               Šie prašymai pateikti atitinkamai nagrinėjant ginčus tarp Zuckerfabrik Jülich AG (toliau – Jülich) ir Hauptzollamt Aachen, British Sugar plc (toliau – British Sugar) ir Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs (toliau – Rural Payments Agency) bei tarp Tereos – Union de coopératives agricoles à capital variable (toliau – Tereos) ir directeur général des douanes et droits indirects ir receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (Prancūzija) dėl 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metais arba tik kai kuriais iš jų taikytų gamybos mokesčių sumų.

         Teisinis pagrindas

               3

               2000 m. rugsėjo 29 d. Tarybos sprendimo 2000/597/EB (Euratomas) dėl Europos Bendrijų nuosavų išteklių sistemos (OL L 253, p. 42; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 200) 8 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad Europos Bendrijų nuosavus išteklius, kaip antai mokesčiai, numatyti bendruose cukraus rinkų organizavimo principuose, surenka valstybės narės, vadovaudamosi nacionalinių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatomis, kurios prireikus keičiamos, kad atitiktų Bendrijos teisės aktų reikalavimus.

               4

               Kalbant apie šiuos mokesčius, tas pats numatyta 2007 m. birželio 7 d. Tarybos sprendimo 2007/436/EB (Euratomas) dėl Europos Bendrijų nuosavų išteklių sistemos (OL L 163, p. 17), kuriuo, kaip numatyta jo 10 straipsnyje, nuo 2007 m. sausio 1 d. panaikinamas Sprendimas 2000/597/EB (Euratomas), 8 straipsnio 1 dalyje.

               5

               2001 m. birželio 19 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1260/2001 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (OL L 178, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 33 t., p. 17, toliau – pagrindinis reglamentas), panaikintame 2006 m. vasario 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 318/2006 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (OL L 58, p. 1), be kita ko, buvo numatyta cukraus sektoriaus finansavimo iš savo fondų per gamybos mokesčius sistema.

               6

               Pagal pagrindinio reglamento 11 konstatuojamąją dalį bendras cukraus sektoriaus rinkų organizavimas yra grindžiamas, pirma, principu, kad gamintojai turėtų prisiimti visišką finansinę atsakomybę už nuostolius, patiriamus kiekvienais prekybos metais realizuojant tą Bendrijoje pagal kvotą pagamintos produkcijos dalį, kuri sudaro vidaus suvartojimo perviršį, ir, antra, kad realizavimo kainų garantijos bus diferencijuotos ir atitiks kiekvienai įmonei skirtą gamybos kvotą.

               7

               Pagal šio reglamento 13 konstatuojamąją dalį finansinės atsakomybės principas užtikrinamas gamintojams mokant bazinį gamybos mokestį už visą A ir B cukraus produkciją, tačiau apribotą 2 % intervencinės baltojo cukraus kainos, ir B mokestį už B cukraus produkciją, kuris yra ribojamas 37,5 % tos kainos. Šių mokesčių ribų nustatymas taip, kaip nurodyta, reiškia, kad kai kuriais prekybos metais cukraus gamyba nevisiškai finansuojama iš savo fondų. Tokiais atvejais turėtų būti nustatomas papildomas mokestis.

               8

               Šio reglamento 14 konstatuojamojoje dalyje buvo nustatyta:
               „Kad įmonėms būtų sudarytos vienodos sąlygos, papildomas mokestis kiekvienai iš jų turėtų būti nustatomas remiantis tuo, kokią dalį visų gamybos mokesčio pajamų sudaro konkrečiais prekybos metais jos sumokėta suma. Todėl visai Bendrijai reikėtų nustatyti koeficientą, nurodantį visų užregistruotų nuostolių ir bendrų pajamų, gautų surinkus gamybos mokesčius, santykį konkrečiais prekybos metais. Būtina nurodyti sąlygas, kuriomis cukrinių runkelių ir cukranendrių pardavėjai turi prisidėti dengiant konkrečių prekybos metų neapmokėtus nuostolius.“

               9

               Dėl šių mokesčių apskaičiavimo pagrindinio reglamento 15 straipsnyje buvo nustatyta:
               „1.   Iki kiekvienų prekybos metų pabaigos užregistruojama:

                        a)

                        atitinkamų prekybos metų A ir B cukraus, A ir B izogliukozės bei A ir B inulino sirupo produkcijos prognozė;

                        b)

                        cukraus, izogliukozės ir inulino sirupo kiekių, kuriuos atitinkamais prekybos metais numatoma realizuoti vartojimui Bendrijoje, prognozė;

                        c)

                        eksportuotinas perteklius, gaunamas iš a punkte nurodyto kiekio atėmus b punkte nurodytą kiekį;

                        d)

                        apskaičiuoti vidutiniai nuostoliai arba apskaičiuotos vidutinės pajamos iš vienos tonos cukraus, kad einamaisiais prekybos metais būtų įvykdyti eksporto įsipareigojimai.
                        Šie vidutiniai nuostoliai arba vidutinės pajamos yra lygios bendros grąžinamųjų išmokų sumos ir bendros mokesčių sumos už visą tonažą, pateiktiną vykdant eksporto įsipareigojimus, skirtumui;

                        e)

                        apskaičiuoti bendri nuostoliai arba apskaičiuotos bendros pajamos, apskaičiuoti dauginant c punkte minimą perteklių iš d punkte minimo nuostolių arba pajamų vidurkio.

                  2.   Prieš pasibaigiant 2005–2006 prekybos metams, nepažeidžiant 10 straipsnio 3, 4, 5 ir 6 dalių nuostatų, už 2000–2001 – 2005–2006 prekybos metus bendrai užregistruojama:

                        a)

                        eksportuotinas perteklius, nustatytas remiantis galutine A ir B cukraus, A ir B izogliukozės, A ir B inulino sirupo produkcija ir galutiniu cukraus, izogliukozės ir inulino sirupo kiekiu, realizuotu vartoti Bendrijoje;

                        b)

                        vidutiniai nuostoliai arba vidutinės pajamos už toną cukraus, kylantys iš visų eksporto įsipareigojimų, nustatyti laikantis 1 dalies d punkto antrojoje pastraipoje nurodytos apskaičiavimo taisyklės;

                        c)

                        bendri nuostoliai ir bendros pajamos, apskaičiuojamos dauginant a punkte minimą perteklių iš b punkte minimo nuostolių arba pajamų vidurkio;

                        d)

                        bendra bazinių gamybos mokesčių ir B mokesčių suma.

                  1 dalies e punkte minėti apskaičiuoti bendri nuostoliai ir apskaičiuotos bendros pajamos koreguojami c ir d punktuose nurodytų kiekių skirtumu.
               <...>
               8.   42 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka priimamos išsamios šio straipsnio taikymo taisyklės, visų pirma dėl:

                        —

                        surinktinų mokesčių sumų,

                  <...>“

               10

               Po to, kai buvo paskelbtas 2008 m. gegužės 8 d. Sprendimas Zuckerfabrik Jülich ir kt. (C-5/06 ir C-23/06-C-36/06, Rink. p. I-3231) ir 2008 m. spalio 6 d. Nutartis SAFBA (C-175/07–C-184/07), Europos Komisija priėmė Reglamentą Nr. 1193/2009, kuriuo ištaisė 2003 m. spalio 7 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1762/2003, kuriuo nustatomos 2002–2003 prekybos metais cukraus sektoriuje taikomos gamybos mokesčių sumos (OL L 254, p. 4), 2004 m. spalio 14 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1775/2004, nustatantį 2003–2004 prekybos metams produkcijos mokesčių sumas cukraus sektoriui (OL L 316, p. 64), 2005 m. spalio 14 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1686/2005, nustatantį 2004–2005 prekybos metams produkcijos mokesčių sumas ir papildomo mokesčio koeficientą cukraus sektoriuje (OL L 271, p. 12), kuriuos Teisingumo Teismas pripažino negaliojančiais, ir 2007 m. vasario 19 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 164/2007, nustatantį 2005–2006 prekybos metų cukraus sektoriuje taikomas produkcijos mokesčių sumas (OL L 51, p. 17), kuriame taip pat buvo taikomas metodas, kurį Teisingumo Teismas paskelbė negaliojančiu 2002–2003, 2003–2004 ir 2004–2005 prekybos metais. Komisija taip pat atgaline data iš naujo nustatė 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metais cukraus sektoriuje taikomas gamybos mokesčių sumas.

               11

               Reglamento Nr. 1193/2009 5 ir 6 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:

                        „(5)

                        2008 m. gegužės 8 d. sprendime sujungtose bylose C-5/06 ir C-23/06–C-36/06 Teismas padarė išvadą, kad nagrinėjant 2002 m. spalio 15 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1837/2002, 2001–2002 prekybos metams nustatantį produkcijos mokesčių sumas ir papildomo mokesčio koeficientą cukraus sektoriuje [OL L 278, p. 13], nenustatyta priežasčių, dėl kurių jis galėtų būti paskelbtas negaliojančiu. Nustatydama gamybos mokesčių sumas tiems prekybos metams, Komisija skaičiuodavo [Nustatant gamybos mokesčių sumas tiems prekybos metams reikia, kad Komisija apskaičiuotų] vidutinį nuostolį remdamasi visu perdirbtų produktų pavidalu eksportuoto cukraus kiekiu, nesvarbu, ar turima teisė gauti grąžinamąsias išmokas, ar ne.

                        (6)

                        Todėl Komisija turėtų nustatyti gamybos mokesčių sumas ir prireikus papildomo mokesčio koeficientą, taikydama tą patį skaičiavimo metodą, kuris buvo taikomas 2001–2002 prekybos metais.“

               12

               Reglamento Nr. 1193/2009 1–4 straipsniuose nustatytos 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metais cukraus sektoriuje taikomos gamybos mokesčių sumos.

               13

               Reglamento Nr. 1193/2009 3 straipsnyje numatyta:
               „Reglamento (EB) Nr. 1686/2005 1 ir 2 straipsniai pakeičiami taip:
               <...>
               „2 straipsnis

               2004–2005 prekybos metais Reglamento (EB) Nr. 1260/2001 16 straipsnio 2 dalyje nustatytas koeficientas Čekijai, Latvijai, Lietuvai, Vengrijai, Lenkijai, Slovėnijai ir Slovakijai yra 0,25466, o kitoms valstybėms narėms – 0,14911.“

               14

               Reglamento Nr. 1193/2009 6 straipsnyje nustatyta:
               „Šis reglamentas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
               1 straipsnis taikomas nuo 2003 m. spalio 8 d.
               2 straipsnis taikomas nuo 2004 m. spalio 15 d.
               3 straipsnis taikomas nuo 2005 m. spalio 18 d.
               4 straipsnis taikomas nuo 2007 m. vasario 23 d.“

               15

               Europos Sąjungos Bendrasis Teismas 2011 m. rugsėjo 29 d. Sprendime Lenkija prieš Komisiją (T-4/06) nusprendė:
               „Reglamento Nr. 1686/2005 <...> 2 straipsnį, iš dalies pakeistą Reglamento Nr. 1193/2009 <...> 3 straipsniu, paskelbti negaliojančiu.“

         Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai

         Byla C-113/10

               16

                  Jülich yra cukrų gaminanti įmonė.

               17

               2003 m. spalio 21 d., 2005 m. spalio 26 d. ir 2007 m. vasario 21 d. sprendimais Hauptzollamt Aachen (Acheno pagrindinė muitinė) pareikalavo Jülich sumokėti 2002–2003, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metais mokėtinus mokesčius. Minėtais prekybos metais Hauptzollamt Aachen rėmėsi trimis Komisijos reglamentais, t. y. Reglamentu Nr. 1762/2003 2002–2003 prekybos metais, Reglamentu Nr. 1686/2005 2004–2005 prekybos metais ir Reglamentu Nr. 164/2007 2005–2006 prekybos metais.

               18

                  Jülich pateikė skundą dėl 2005 m. spalio 26 d. sprendimo, kuriame ginčijo tais prekybos metais nustatytus gamybos mokesčius, ir paprašė iš dalies pakeisti 2003 m. spalio 21 d. ir 2007 m. vasario 21d. sprendimus. Ji tvirtino, kad reglamentai Nr. 1762/2003, Nr. 1686/2005 ir Nr. 164/2007 negaliojo, nes Komisija klaidingai nustatė gamybos mokesčių tarifus.

               19

               2009 m. gruodžio 28 ir 29 d. sprendimais Hauptzollamt Aachen, remdamasi Reglamentu Nr. 1193/2009, nustatė gamybos mokesčių sumas, kurias Jülich turėjo sumokėti 2002–2003, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metais.

               20

               Dėl šių sprendimų Jülich pateikė skundą Finanzgericht Düsseldorf motyvuodama tuo, kad Reglamentas Nr. 1193/2009 negaliojo.

               21

               Kadangi keisdama mokesčių tarifus Komisija iš naujo apskaičiavo ne tik bendrą eksporto įsipareigojimų dydį, bet ir bendrą grąžinamųjų išmokų sumą pagrindinėje byloje aptariamais prekybos metais, nes įtraukė ir fiktyvias eksporto grąžinamąsias išmokas, kurios dar nebuvo išmokėtos, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja dėl tokio pakeitimo suderinamumo su Sąjungos teisėje įtvirtintu atgalinio galiojimo draudimo principu, nes šis pakeitimas neatitinka minėtame Sprendime Zuckerfabrik Jülich ir kt. nustatytų sąlygų ir yra taikytinas jau pasibaigusiems prekybos metams.

               22

               2010 m. kovo 2 d. sprendimu Finanzgericht Düsseldorf nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
               „Ar <...> Reglamentas Nr. 1193/2009 <...> galioja?“

         Byla C-147/10

               23

                  British Sugar, cukraus produktų gamintoja, teisme reikalavo grąžinti su palūkanomis cukraus gamybos mokesčių permoką, kuri 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metais buvo sumokėta Rural Payments Agency.

               24

               Remdamasi savu minėto Sprendimo Zuckerfabrik Jülich ir kt. aiškinimu, British Sugar suskaičiavo, kad 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metais sumokėta permoka be palūkanų sudaro maždaug 12531000 EUR.

               25

                  Rural Payments Agency tvirtina, kad Reglamente Nr. 1193/2009 nustatyta British Sugar priklausančios permokos apskaičiavimo formulė, kuri yra privaloma bylos šalims ir teismui. Ji teigia, kad pagal minėtą reglamentą British Sugar priklauso 366590,79 GBP suma ir tik ši suma turi būti jai išmokėta.

               26

               Anot British Sugar, Reglamentas Nr. 1193/2009 negalioja, nes jame yra tas pats esminis trūkumas, dėl kurio Teisingumo Teismas pripažino negaliojančiais reglamentus Nr. 1762/2003, Nr. 1775/2004 ir Nr. 1686/2005. Pagal šiame reglamente nustatytą apskaičiavimo metodą ir ypač apskaičiuojant pagrindinio reglamento 15 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytus „vidutinius nuostolius iš tonos“ atsižvelgiama į hipotetinius nuostolius, susijusius su eksporto grąžinamosiomis išmokomis, kurios egzistavo teoriškai, bet praktiškai niekada nebuvo išmokėtos. Todėl Reglamente Nr. 1193/2009 dirbtinai padidinami pagrindinio reglamento 15 straipsnio 1 dalies e punkte minimi bendri nuostoliai.

               27

               Be to, Komisija neturėjo teisės priimti Reglamentą Nr. 1193/2009 pagal pagrindinį reglamentą, nes šis reglamentas buvo panaikintas ir nebegaliojo tuo momentu, kai buvo priimtas naujasis reglamentas. Kadangi pagal pagrindinį reglamentą tokia teisė neegzistuoja, teisė nustatyti gamybos mokesčius priklauso Tarybai pagal SESV 43 straipsnį.

               28

               Be to, Reglamentas Nr. 1193/2009 negalioja ir dėl to, kad jame reikalaujama mokėjimus ne eurais atlikti pagal konvertavimo kursą, kuris buvo taikomas tą dieną, kai permokėtas mokestis iš pradžių buvo apskaičiuotas, o ne permokos grąžinimo dieną.

               29

                  Rural Payments Agency tvirtina: kadangi panašu, kad Reglamente Nr. 1193/2009 laikomasi pagrindiniame reglamente, dėl kurio nenustatyta jokių faktų, leidžiančių abejoti jo galiojimu, numatytos schemos, gali būti, kad jame naudojamą metodologiją Teisingumo Teismas patvirtino implikacijos būdu.

               30

               Euro-svaro sterlingų konvertavimo kursas yra kursas, kuris buvo taikomas tuo metu, kai iš pradžių buvo apskaičiuoti cukraus mokesčiai.

               31

               Anot Rural Payments Agency, British Sugar neturėtų gauti palūkanų nuo jai išmokamų permokėtų mokesčių sumų. Pagal Bendrijos nuosavų išteklių sistemą išmokėjus bet kokias permokas šiai įmonei Komisija turėtų atitinkamą sumą grąžinti Rural Payments Agency. Jei Sąjungos teisės aktuose nėra teisinio pagrindo dėl nuosavų išteklių, kuris leistų valstybėms narėms iš Komisijos susigrąžinti palūkanas nuo tokių mokėjimų, Rural Payments Agency manymu, tas pats iš principo taikytina bet kokioms British Sugar grąžinamoms sumoms.

               32

               Šiomis aplinkybėmis High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar reglamentas [Nr. 1193/2009] yra negaliojantis, atsižvelgiant į minėtą sprendimą [Zuckerfabrik Jülich ir kt.] ir minėtą nutartį [SAFBA]?

                        2.

                        Ar reglamentas [Nr. 1193/2009] yra negaliojantis, atsižvelgiant į teisinį pagrindą, kuriuo remiantis jis buvo priimtas – [pagrindinį] reglamentą?

                        3.

                        Ar apskaičiuojant kompensaciją, mokėtiną dėl cukraus gamybos mokesčių permokos 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metais, taikytiną valiutos konvertavimo kursą ir datą reikia nustatyti pagal Europos Sąjungos teisę? Jei taip, ar reglamento [Nr. 1193/2009] 6 straipsnį reikia aiškinti taip, kad kompensacija turi būti mokama pagal valiutos konvertavimo kursą, kuris buvo taikomas tą dieną, kai permokėtas mokestis iš pradžių buvo apskaičiuotas? Jei taip, ar galioja reglamento [Nr. 1193/2009] 6 straipsnis?

                        4.

                        Dėl palūkanų:

                                 a)

                                 Ar pagal Europos Sąjungos teisę draudžiama asmeniui, kurio situacija tokia pati kaip ieškovės, iš už gamybos mokesčių rinkimą atsakingos nacionalinės institucijos gauti palūkanas nuo sumų, kurios buvo permokėtos dėl negaliojančiu pripažinto Komisijos reglamento, kai už gamybos mokesčių rinkimą atsakinga nacionalinė institucija negali gauti palūkanų nuo Komisijos jai grąžinamų atitinkamų sumų?

                                 b)

                                 Jei atsakymas į ketvirtojo klausimo a punktą būtų teigiamas, ar pagal tinkamai aiškinamus [Sąjungos] teisės aktus dėl nuosavų išteklių (Sprendimą 2000/597 <...> ir jį įgyvendinantį Reglamentą (EB) Nr. 1150/2000) šios bylos aplinkybėmis draudžiama už gamybos mokesčių rinkimą atsakingai nacionalinei institucijai gauti palūkanas nuo Komisijos mokamų sumų?

                                 c)

                                 Jei atsakymas į ketvirtojo klausimo a punktą būtų neigiamas: ar pagal [Sąjungos] teisę draudžiama nacionaliniam teismui arba institucijai pasinaudoti diskrecija, kurią jie gali turėti, nepriteisti palūkanų tokiomis aplinkybėmis, kai priteisiami mokesčiai ieškovės situacijoje esančiam asmeniui?“

         Byla C-234/10

               33

               Manydama, kad 2004–2005 prekybos metais jai buvo nustatyti per dideli mokesčiai pagal Reglamentą Nr. 1868/2005, cukraus gamintoja Tereos2007 m. gegužės 2 d. paprašė Receveur des douanes et des droits indirects de Gennevilliers grąžinti dalį sumokėtos sumos. Negavusi atsakymo, Tereos kreipėsi į Tribunal de grande instance de Nanterre su ieškiniu, kuriame tvirtino, kad Reglamentas Nr. 1686/2005 yra negaliojantis, ir reikalavo grąžinti 11600782 EUR sumą.

               34

               Po to, kai buvo priimtas Reglamentas Nr. 1193/2009, Tereos paprašė nacionalinio teismo kreiptis į Teisingumo Teismą ir pateikti prejudicinius klausimus dėl Reglamento Nr. 1193/2009 galiojimo atsižvelgiant į pagrindinio reglamento 15 straipsnį ir nurodyti, kad jai būtų sumokėta 11600782 EUR suma su įstatyme numatytomis palūkanomis.

               35

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad taikydama Reglamentą Nr. 1193/2009 Komisija neperskaičiavo mokesčio griežtai laikydamasi pagrindinio reglamento 15 straipsnyje nurodyto apskaičiavimo metodo, kaip tai buvo išaiškinta minėtame Teisingumo Teismo sprendime Zuckerfabrik Jülich ir kt., o panaudojo metodą, kuris jau buvo pritaikytas 2001–2002 prekybos metais, nes Teisingumo Teismas nurodė, kad išnagrinėjus Reglamentą Nr. 1837/2002 nenustatyta priežasčių, dėl kurių jis galėtų būti paskelbtas negaliojančiu.

               36

               Todėl Tribunal de grande instance de Nanterre nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „l.

                        Ar [pagrindinio] reglamento 15 straipsnio 1 dalies d punktas turi būti aiškinamas taip, kad apskaičiuojant vidutinį nuostolį reikia visų kategorijų cukraus realių išlaidų sumą padalyti iš eksportuoto kiekio sumos, nepaisant to, ar už jį buvo išmokėtos grąžinamosios išmokos?

                        2.

                        Ar Reglamentas Nr. 1193/2009, kiek jame nustatoma, kad cukraus gamybos mokestis apskaičiuojamas pagal vidutinį nuostolį, kuris eksportuotuose perdirbtuose produktuose esančiam cukrui apskaičiuojamas su šiais produktais susijusios grąžinamosios išmokos vieneto dydį padauginant iš viso eksportuoto kiekio, įskaitant ir tą, už kurį išmoka nebuvo gauta, o ne realiai patirtų išlaidų sumą padalijant iš eksportuoto kiekio, nepaisant to, ar už jį buvo išmokėtos grąžinamosios išmokos, yra negaliojantis atsižvelgiant į [pagrindinio] reglamento 15 straipsnį?“

         Dėl bylų C-113/10, C-147/10 ir C-234/10 sujungimo

               37

               Kadangi bylų C-113/10, C-147/10 ir C-234/10 dalykas susijęs, 2011 m. balandžio 15 d. Teisingumo Teismo ketvirtosios kolegijos pirmininko nutartimi šios bylos buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas sprendimas.

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl vienintelio klausimo byloje C-113/10, pirmojo klausimo byloje C-147/10 ir dviejų klausimų byloje C-234/10

               38

               Šiais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikę teismai iš esmės siekia išsiaiškinti, ar vidutinių nuostolių iš vienos cukraus tonos, kad einamaisiais prekybos metais būtų įvykdyti eksporto įsipareigojimai (toliau – vidutiniai nuostoliai), apskaičiavimo metodas, kurį Komisija įtvirtino Reglamente Nr. 1193/2009, atitinka pagrindinį reglamentą, kaip jį išaiškino Teisingumo Teismas minėtame Sprendime Zuckerfabrik Jülich ir kt. ir minėtoje Nutartyje SAFBA.

               39

               Pagal pagrindinio reglamento 15 straipsnio 1 dalies d punktą vidutiniai nuostoliai yra lygūs bendros grąžinamųjų išmokų sumos ir bendros mokesčių sumos už visą tonažą, pateiktiną vykdant eksporto įsipareigojimus, kurie turi būti įvykdyti einamaisiais prekybos metais, skirtumui. Remiantis šio reglamento 15 straipsnio 1 dalies e punktu, numatomi bendri nuostoliai apskaičiuojami dauginant eksportuotiną perviršį iš vidutinių nuostolių.

               40

               Akivaizdu, kad Reglamente Nr. 1193/2009 numatytas vidutinių nuostolių apskaičiavimo metodas dviem aspektais skiriasi nuo numatytojo reglamentuose Nr. 1762/2003, Nr. 1775/2004, Nr. 1686/2005 ir Nr. 164/2007.

               41

               Pirma, „visas tonažas, pateiktinas vykdant eksporto įsipareigojimus“, kuris pagal pagrindinio reglamento 15 straipsnio 1 dalies d punktą yra vardiklis skaičiuojant vidutinius nuostolius, dabar apima visus eksporto įsipareigojimus, įskaitant tuos, už kuriuos nesumokėtos grąžinamosios išmokos. Visos pastabas pateikusios suinteresuotos šalys pripažįsta, kad toks vidutinių nuostolių skaičiavimo metodo pakeitimas atitinka minėto reglamento 15 straipsnio 1 dalies d punktą, kaip jį išaiškino Teisingumo Teismas minėtame Sprendime Zuckerfabrik Jülich ir kt.

               42

               Antra, „bendra grąžinamųjų išmokų suma“ už perdirbtuose produktuose esantį cukrų, kuri pagal pagrindinio reglamento 15 straipsnio 1 dalies d punktą yra dalis skaitiklio skaičiuojant vidutinius nuostolius, gaunama atlikus tris veiksmus. Pirma, visi eksporto įsipareigojimai, susiję su ta cukraus kategorija, dalijami iš dvylikos ir gautos dalys reiškia kiekį per prekybos metų mėnesį. Antra, gautas skaičius dauginamas, atsižvelgiant į mėnesį, iš vidutinės grąžinamosios išmokos sumos, mokėtinos už šią eksporto rūšį tą mėnesį. Trečia, šie mėnesiniai rezultatai sudedami ir gaunama bendra tais prekybos metais mokėtinų grąžinamųjų išmokų suma.

               43

               Komisija nurodo, kad šis vidutinių nuostolių skaičiavimo metodas jau taikytas anksčiau Reglamente Nr. 1837/2002. Šį metodą Teisingumo Teismas patvirtino minėtame Sprendime Zuckerfabrik Jülich ir kt., kuriame nusprendė, kad išnagrinėjus Reglamentą Nr. 1837/2002 nenustatyta priežasčių, dėl kurių jis galėtų būti paskelbtas negaliojančiu.

               44

               Šiems argumentams negalima pritarti.

               45

               Minėtame Sprendime Zuckerfabrik Jülich ir kt. Teisingumo Teismas išreiškė savo nuomonę dėl Reglamento Nr. 1837/2002 galiojimo tik tiek, kiek buvo reikalinga atsakyti į jam pateiktus klausimus, atsižvelgiant į išdėstytus argumentus. Konkrečiau kalbant, iš to sprendimo 61 ir 63 punktų matyti, kad Teisingumo Teismas išsakė savo poziciją dėl Komisijos taikyto metodo, skirto apskaičiuoti visą tonažą, pateiktiną vykdant eksporto įsipareigojimus, o ne dėl visų vidutinių nuostolių skaičiavimo elementų. Kaip nurodė generalinė advokatė išvados 83 punkte, Teisingumo Teismas nenagrinėjo bendros grąžinamųjų išmokų sumos apskaičiavimo formulės, kuri taikoma ir Reglamente Nr. 1193/2009. Taigi reikia išnagrinėti šį naują klausimą, norint priimti sprendimą dėl šio reglamento suderinamumo su pagrindinio reglamento 15 straipsnio 1 dalies d punktu.

               46

               Šiuo tikslu primintina, kad pagrindiniu reglamentu siekiama sukurti perviršio realizavimo išlaidų finansavimosi sistemą, kurios tikslas – teisingai, bet veiksmingai užtikrinti, kad gamintojai patys finansuotų visas šias išlaidas (minėto Sprendimo Zuckerfabrik Jülich ir kt. 44 punktas). Todėl taikant šį skaičiavimo metodą praktiškai neturi būti nustatoma a priori už išlaidas grąžinamosioms išmokoms didesnė bendro nuostolio suma, palyginti su Bendrijos gamybos pertekliaus realizavimu (minėto Sprendimo Zuckerfabrik Jülich ir kt. 60 punktas).

               47

               Be to, iš pagrindinio reglamento 15 straipsnio 1 dalies e punkto matyti, kad bendri nuostoliai apskaičiuojami dauginant eksportuotiną perviršį iš vidutinių nuostolių. Todėl bet koks vidutinių nuostolių pervertinimas neišvengiamai lemia bendrų nuostolių pervertinimą.

               48

               Komisijos taikomas skaičiavimo metodas, skirtas cukraus gamybos mokesčių sumoms nustatyti, kaip tai nustatyta Reglamente Nr. 1193/2009, nėra paremtas eksporto grąžinamosiomis išmokomis, sumokėtomis siekiant realizuoti perdirbtuose produktuose esantį cukraus kiekį, susijusį su eksporto įsipareigojimais. Pagal šį metodą visam tam kiekiui priskiriama teorinė grąžinamosios išmokos suma, skaičiuojama remiantis periodiškai Komisijos nustatytų sumų vidurkiu, neatsižvelgiant į tai, ar grąžinamoji išmoka faktiškai sumokėta, ir į faktinį jos dydį.

               49

               Kadangi, kaip matyti iš bylos medžiagos, visų pirma iš Bendro žemės ūkio rinkų organizavimo vadybos komiteto darbinių dokumentų, už didžiąją dalį eksportuoto perdirbtuose produktuose esančio cukraus mokėtinos grąžinamosios išmokos niekada nebuvo mokamos, dėl šio skaičiavimo metodo dirbtinai padidinama bendra grąžinamųjų išmokų suma. Taigi skaičius, kurį Komisija pateikia kaip bendrą grąžinamųjų išmokų sumą, nebėra tiesiogiai susijęs su Europos Sąjungos biudžeto išlaidomis realizuojant cukraus perviršį.

               50

               Reikia priminti, kad bendra grąžinamųjų išmokų suma yra dalis skaitiklio skaičiuojant vidutinius nuostolius. Toks skaitiklio padidėjimas būtinai lemia vidutinių nuostolių, taigi ir bendrų nuostolių, pervertinimą, o taip pažeidžiama pagrindinio reglamento 15 straipsnio 1 dalis.

               51

               Komisija taip pat tvirtina, kad yra priversta remtis šiuo skaičiavimo metodu, kad būtų paisoma šiuo reglamentu įtvirtintos sistemos perspektyvinio pobūdžio.

               52

               Tačiau šis argumentas neįtikinamas. Dėl šio sprendimo 49 punkte išvardytų priežasčių visų mėnesinių transporto įsipareigojimų dauginimas iš vidutinės grąžinamosios išmokos sumos, mokėtinos atitinkamą mėnesį, negali būti laikomas priemone, skirta numatyti grąžinamųjų išmokų sumą, galbūt mokėtiną už perdirbtuose produktuose esantį cukrų.

               53

               Taigi Komisijos įgyvendinama priemonė tiek, kiek praktiškai ją taikant nustatoma a priori už išlaidas grąžinamosioms išmokoms didesnė bendro nuostolio suma, viršija tai, kas būtina pagrindiniame reglamente nurodytam tikslui pasiekti, būtent teisingą Bendrijos gamybos perviršio realizavimo išlaidų finansavimą, kaip nurodyta šio sprendimo 46 punkte.

               54

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į vienintelį klausimą byloje C-113/10, į pirmąjį klausimą byloje C-147/10 ir į du klausimus byloje C-234/10 reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1193/2009 nuostatos, išskyrus 3 straipsnį, kuris jau paskelbtas negaliojančiu dėl to, kad Reglamento Nr. 1686/2005 2 straipsnis paskelbtas negaliojančiu minėtame Bendrojo Teismo sprendime Lenkija prieš Komisiją, negalioja.

         Dėl antrojo klausimo byloje C-147/10

               55

               Atsižvelgiant į pateiktą atsakymą į vienintelį klausimą byloje C-113/10, į pirmąjį klausimą byloje C-147/10 ir į du klausimus byloje C-234/10, į antrąjį klausimą byloje C-147/10 atsakyti nebereikia.

         Dėl trečiojo klausimo byloje C-147/10

               56

               Trečiuoju klausimu byloje C-147/10 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar apskaičiuojant kompensaciją, mokėtiną dėl cukraus gamybos mokesčių permokos, taikytiną valiutos konvertavimo kursą reikia nustatyti pagal Europos Sąjungos teisę ir ar Reglamento Nr. 1193/2009 6 straipsnį reikia aiškinti taip, kad kompensacija turi būti mokama pagal valiutos konvertavimo kursą, kuris buvo taikomas tą dieną, kai permokėtas mokestis iš pradžių buvo apskaičiuotas.

               57

               Šiuo klausimu, kalbant apie Reglamento Nr. 1193/2009 6 straipsnį, kuris pripažintas negaliojančiu šio sprendimo 54 punkte, bet kuriuo atveju pažymėtina, kad šiame straipsnyje nustatyta šio reglamento įsigaliojimo data ir datos, nuo kada taikomi šio reglamento 1–4 straipsniai, todėl nereikėtų manyti, kad šiame straipsnyje nustatyta data, į kurią reikia atsižvelgti nustatant valiutos konvertavimo kursą, taikomą grąžinant cukraus gamybos mokesčių permoką 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metais.

               58

               Be to, kadangi pagal sprendimų 2000/597 ir 2007/436 8 straipsnio 1 dalį šiuos mokesčius surenka valstybės narės, vadovaudamosi nacionalinių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatomis, kurios prireikus keičiamos, kad atitiktų Bendrijos teisės aktų reikalavimus, ginčai dėl Sąjungai sumokėtų mokesčių grąžinimo priklauso nacionalinių teismų jurisdikcijai ir tie teismai juos nagrinėja pagal nacionalinę teisę, jei Sąjungos teisėje tuo klausimu nenustatyta kitaip (1976 m. gegužės 21 d. Sprendimo Roquette frères prieš Komisiją, 26/74, p. 677, 11 punktas ir 1980 m. birželio 12 d. Sprendimo Express Dairy Foods, 130/79, Rink. p. 1887, 11 punktas).

               59

               Aišku, kad jokioje Sąjungos teisės nuostatoje nėra įtvirtintų taisyklių dėl valiutos keitimo kurso, taikytino apskaičiuojant grąžintiną neteisėtai gautą cukraus gamybos mokesčių permoką.

               60

               Nesant Sąjungos teisės nuostatų šioje srityje, tokiu atveju, kai grąžinami pagal negaliojančiais pripažintus Sąjungos reglamentus neteisėtai surinkti mokesčiai, nacionalinės valdžios institucijos, konkrečiai kalbant – nacionaliniai teismai, visus papildomus klausimus, susijusius su tokiu grąžinimu, kaip antai dėl palūkanų mokėjimo, turi išspręsti pagal nacionalinės teisės normas, kuriose nustatyta palūkanų norma ir data, nuo kada palūkanos turi būti skaičiuojamos (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Express Dairy Foods 14 ir 17 punktus).

               61

               Nesant Sąjungos teisės aktų, kiekviena valstybė narė savo vidaus teisės sistemoje turi numatyti sąlygas, kuriomis šios palūkanos turi būti mokamos, be kita ko, normą ir palūkanų apskaičiavimo būdą (paprastosios ar sudėtinės palūkanos). Šios sąlygos turi atitikti lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus, t. y. jos turi būti ne mažiau palankios nei panašiems reikalavimams pagal vidaus teisę taikomos sąlygos, ir neturi būti tokios, kad Sąjungos teisės suteiktų teisių įgyvendinimas taptų praktiškai neįmanomas (2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Littlewoods Retail ir kt., C-591/10, 27 punktas).

               62

               Grąžinant cukraus gamybos mokesčių permoką taikytinas valiutos konvertavimo kursas iš principo taip pat turi būti nustatytas atitinkamos valstybės narės vidaus teisės sistemoje.

               63

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą byloje C-147/10 reikia atsakyti: nesant Sąjungos teisės nuostatų šiuo klausimu, apskaičiuojant kompensaciją, mokėtiną dėl cukraus gamybos mokesčių permokos, taikytiną valiutos konvertavimo kursą turi nustatyti atitinkama valstybė narė savo nacionalinėje teisėje.

         Dėl ketvirtojo klausimo byloje C-147/10

               64

               Ketvirtuoju klausimu byloje C-147/10 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teiraujasi, ar pagal Sąjungos teisę draudžiama mokėti palūkanas nuo neteisėtai sumokėtų cukraus gamybos mokesčių sumų, nustatytų negaliojančiame reglamente, kai atitinkama valstybė narė negali gauti palūkanų iš Sąjungos nuosavų išteklių, ir, jei atsakymas būtų neigiamas, ar pagal Sąjungos teisę leidžiama nacionaliniam teismui ar kitai nacionalinei institucijai nepriteisti palūkanų remiantis diskrecija, kuri jiems suteikiama vidaus teisės sistemoje.

               65

               Jei valstybė narė surinko mokesčius pažeisdama Sąjungos teisę, asmenys turi teisę į tai, kad būtų sugrąžintas ne tik neteisėtai surinktas mokestis, bet ir šiai valstybei sumokėtos arba jos surinktos su šiuo mokesčiu tiesiogiai susijusios sumos. Tai taip pat apima nuostolius, patirtus dėl negalėjimo naudotis pinigų sumomis, kuriuos lėmė per anksti atsiradusi prievolė sumokėti mokestį (žr. 2001 m. kovo 8 d. Sprendimo Metallgesellschaft ir kt., C-397/98 ir C-410/98, Rink. p. I-1727, 87–89 punktus; 2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, Rink. p. I-11753, 205 punktą ir minėto Sprendimo Littlewoods Retail ir kt. 25 punktą).

               66

               Iš šios teismo praktikos matyti, kad valstybių narių pareigos grąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę surinktas mokesčių sumas kartu su palūkanomis principas kyla iš Sąjungos teisės (žr. minėto Sprendimo Littlewoods Retail ir kt. 26 punktą).

               67

               Neatsižvelgiant į tai, ar valstybė narė gali gauti atitinkamų palūkanų nuo nuosavų Sąjungos išteklių, nes šio klausimo šioje byloje nagrinėti nereikia, asmenys, turintys teisę atgauti negaliojančiame reglamente nustatytus neteisėtai surinktus cukraus gamybos mokesčius, taip pat turi teisę gauti su tomis sumomis susijusias palūkanas.

               68

               Todėl negalima leisti nacionaliniam teismui pasinaudoti diskrecija atsisakyti mokėti palūkanas nuo sumų, kurias valstybė narė surinko remdamasi negaliojančiu reglamentu, motyvuojant tuo, kad ta valstybė narė negali gauti atitinkamų palūkanų nuo nuosavų Sąjungos išteklių.

               69

               Todėl į ketvirtąjį klausimą byloje C-147/10 reikia atsakyti, kad asmenys, turintys teisę atgauti negaliojančiame reglamente nustatytus neteisėtai surinktus cukraus gamybos mokesčius, taip pat turi teisę gauti su tomis sumomis susijusias palūkanas. Nacionalinis teismas negali naudodamasis savo diskrecija atsisakyti mokėti palūkanas nuo sumų, kurias valstybė narė surinko remdamasi negaliojančiu reglamentu, motyvuodamas tuo, kad ta valstybė narė negali gauti atitinkamų palūkanų nuo nuosavų Sąjungos išteklių.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               70

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           2009 m. lapkričio 3 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1193/2009, kuriuo ištaisomi reglamentai (EB) Nr. 1762/2003, (EB) Nr. 1775/2004, (EB) Nr. 1686/2005 ir (EB) Nr. 164/2007 ir nustatomos 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metais cukraus sektoriuje taikomos gamybos mokesčių sumos, nuostatos, išskyrus 3 straipsnį, kuris jau paskelbtas negaliojančiu dėl to, kad 2005 m. spalio 14 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1686/2005, nustatančio 2004–2005 prekybos metams produkcijos mokesčių sumas ir papildomo mokesčio koeficientą cukraus sektoriuje, 2 straipsnis paskelbtas negaliojančiu 2011 m. rugsėjo 29 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimu Lenkija prieš Komisiją (T-4/06), negalioja.

                           2.

                           Nesant Sąjungos teisės nuostatų šiuo klausimu, apskaičiuojant kompensaciją, mokėtiną dėl cukraus gamybos mokesčių permokos, taikytiną valiutos konvertavimo kursą turi nustatyti atitinkama valstybė narė savo nacionalinėje teisėje.

                           3.

                           Pagal Sąjungos teisę asmenys, turintys teisę atgauti negaliojančiame reglamente nustatytus neteisėtai surinktus cukraus gamybos mokesčius, taip pat turi teisę gauti su tomis sumomis susijusias palūkanas. Nacionalinis teismas negali naudodamasis savo diskrecija atsisakyti mokėti palūkanas nuo sumų, kurias valstybė narė surinko remdamasi negaliojančiu reglamentu, motyvuodamas tuo, kad ta valstybė narė negali gauti atitinkamų palūkanų nuo nuosavų Europos Sąjungos išteklių.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalbos: vokiečių, anglų ir prancūzų.


title: Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas 2004 m. liepos 15 d. # Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH prieš ADS Anker GmbH. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Arbeitsgericht Bielefeld - Vokietija. # Socialinė politika - Direktyvos 94/45/EB 4 ir 11 straipsniai - Europos darbų taryba - Bendrijos mastu veikiančių įmonių darbuotojų informavimas bei konsultavimasis su jais - Centrinės administracijos pareiga pateikti tam tikrą informaciją darbuotojų atstovams. # Byla C-349/01.

text:
      Byla C‑349/01
      Įmonės ADS Anker GmbH darbo taryba
      prieš
      įmonę ADS Anker GmbH
      (Bylefeldo darbo teismo (Arbeitsgericht Bielefeld, Vokietija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Socialinė politika – Direktyvos 94/45/EB 4 ir 11 straipsniai – Europos darbų taryba – Bendrijos mastu veikiančių įmonių darbuotojų informavimas bei konsultavimasis su jais – Centrinės administracijos pareiga pateikti tam tikrą informaciją darbuotojų atstovams“
      Sprendimo santrauka
      Socialinė politika – Bendrijos mastu veikiančių įmonių darbuotojų informavimas bei konsultavimasis su jais – Direktyva 94/45
            – Informacija, būtina pradėti deryboms dėl Europos darbų tarybos įsteigimo – Įmonių grupės įmonei, neturinčiai tokios informacijos,
            adresuotas prašymas – Įmonių grupės centrinės administracijos arba preziumuojamos centrinės administracijos pagal direktyvos
            4 straipsnio 2 dalį pareiga pateikti minėtą informaciją
      (Tarybos direktyvos 94/45 4 straipsnio 1 dalis, 2 dalies antra pastraipa ir 11 dalis)
      1994 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyvos 94/45/EB dėl Europos darbų tarybos steigimo arba Bendrijos mastu veikiančių įmonių
         ir Bendrijos mastu veikiančių įmonių grupių darbuotojų informavimo bei konsultavimosi su jais tvarkos nustatymo 4 straipsnio
         1 dalis ir 11 straipsnis reiškia, jog valstybės narės jos teritorijoje įsikūrusioms įmonėms, turinčioms Bendrijos mastu veikiančių
         įmonių grupės centrinę administraciją šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies e punkto ir 3 straipsnio 1 dalies prasme arba
         preziumuojamą centrinę administraciją 4 straipsnio 2 dalies antros pastraipos prasme, turi nustatyti pareigą pateikti kitoje
         valstybėje narėje įsteigtai tos pačios grupės įmonei jos darbuotojų atstovų prašomą informaciją, kai pastaroji tokios informacijos
         neturi ir kai ji yra būtina siekiant pradėti derybas dėl Europos darbų tarybos steigimo.

      (žr. 67 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2004 m. liepos 15 d.(*)

      „Socialinė politika – Direktyvos 94/45/EB 4 ir 11 straipsniai – Europos darbų taryba – Bendrijos mastu veikiančių įmonių darbuotojų informavimas bei konsultavimasis su jais – Centrinės administracijos pareiga pateikti tam tikrą informaciją darbuotojų atstovams“
      Byloje C-349/01
      dėl Bylefeldo darbo teismo (Arbeitsgericht Bielefeld, Vokietija) pagal EB 234 straipsnį Teisingumo Teismui pateikto prašymo
         priimti prejudicinį sprendimą šio teismo nagrinėjamoje byloje tarp

      ADS Anker GmbH darbo tarybos
      ir
      ADS Anker GmbH,

      dėl 1994 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyvos 94/45/EB dėl Europos darbų tarybos steigimo arba Bendrijos mastu veikiančių įmonių
         ir Bendrijos mastu veikiančių įmonių grupių darbuotojų informavimo bei konsultavimosi su jais tvarkos nustatymo (OL L 254,
         p. 64) 4 ir 11 straipsnių išaiškinimo,

      TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
      kurį sudaro šeštosios kolegijos pirmininko pareigas einantis V. Skouris, teisėjai C. Gulmann, J.-P. Puissochet, F. Macken
         (pranešėja) ir N. Colneric,

      generalinis advokatas A. Tizzano,
      sekretorius  H. A. Rühl, vyriausiasis administratorius,
      išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
      – ADS Anker GmbH  darbo tarybos, atstovaujamos advokatės I. Seefried,

      – ADS Anker GmbH, atstovaujamos advokato U. Simdorn,

      – Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos W.-D. Plessing,
      – Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos J. Sack ir H. Kreppel,
      susipažinęs su pranešimu apie bylą,
      išklausęs 2002 m. gruodžio 5 d. posėdyje ADS Anker GmbH darbo tarybos, ADS Anker GmbH ir Komisijos pareikštas žodines pastabas,

      susipažinęs su 2004 m. vasario 27 d.  posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        2001 m. liepos 21 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2001 m. rugsėjo 17 d., Arbeitsgericht Bielefeld, remdamasis EB 234 straipsniu, kreipėsi su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, pateikdamas du klausimus dėl 1994 m. rugsėjo
         22 d. Tarybos direktyvos 94/45/EB dėl Europos darbų tarybos steigimo arba Bendrijos mastu veikiančių įmonių ir Bendrijos mastu
         veikiančių įmonių grupių darbuotojų informavimo bei konsultavimosi su jais tvarkos nustatymo (OL L 254, p. 64, toliau – direktyva)
         4 ir 11 straipsnių išaiškinimo.

      2        Šie klausimai iškilo sprendžiant teisinį ginčą tarp ADS Anker GmbH  darbo tarybos (toliau – darbo taryba) ir ADS Anker GmbH (toliau – ADS Anker) dėl to, kad pastaroji atsisakė suteikti tam tikrą informaciją, susijusią su Europos darbų tarybos steigimu.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisė
      3        Direktyvos vienuoliktoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta:

      „turi būti priimtos atitinkamos nuostatos, užtikrinančios, kad Bendrijos mastu veikiančių įmonių darbuotojai būtų tinkamai
         informuojami ir su jais konsultuojamasi, kai jiems taikomi sprendimai priimami kitoje valstybėje narėje, nei ta, kurioje jie
         įdarbinti.“

      4        Remiantis direktyvos dvylikta konstatuojamąja dalimi, „siekiant užtikrinti, kad įmonių arba įmonių grupių, veikiančių dviejose
         arba daugiau valstybių narių, darbuotojai būtų tinkamai informuojami ir su jais konsultuojamasi, būtina įsteigti Europos darbų
         tarybas arba sukurti kitą atitinkamą tarpvalstybinę darbuotojų informavimo ir konsultavimosi su jais tvarką“.

      5        Direktyvos tryliktoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta:

      „<...> reikia turėti valdančiosios įmonės sąvokos apibrėžimą tik šiai direktyvai ir nepažeidžiant grupės ar kontrolės sąvokų
         apibrėžimų, kurie galėtų būti priimti ateityje numatomuose rengti dokumentuose.“

      6        Direktyvos keturioliktoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta:

      „darbuotojų informavimo ir konsultavimosi su jais mechanizmai tokiose įmonėse arba jų grupėse turi apimti visus padalinius
         arba, atsižvelgiant į aplinkybes, įmonių grupes, įsikūrusias valstybėse narėse, neatsižvelgiant į tai, ar įmonės arba valdančiosios
         įmonės grupės centrinė administracija yra įsikūrusi valstybėse narėse, ar už jų teritorijų ribų“.

      7        Direktyvos 1 straipsnio 1 ir 2 dalys nustato:

      „1. Šia direktyva siekiama veiksmingiau panaudoti Bendrijos mastu veikiančių įmonių ir Bendrijos įmonių grupių darbuotojų
         teisę gauti informaciją bei konsultacijas.

      2. Dėl to prireikus kiekvienoje Bendrijos mastu veikiančioje įmonėje ir kiekvienoje Bendrijos mastu veikiančių įmonių grupėje
         5 straipsnio 1 dalyje nurodytu būdu įsteigiama Europos darbų taryba arba nustatoma darbuotojų informavimo ir konsultavimosi
         su jais tvarka, kad darbuotojai būtų informuojami ir su jais veiksmingai konsultuojamasi šioje direktyvoje nurodytais terminais
         ir būdais.“

      8        Direktyvos 2 straipsnio 1 dalies a–e punktai nustato:

      „Šioje direktyvoje:
      a) „Bendrijos mastu veikianti įmonė“ – bet kokia įmonė, turinti bent 1 000 darbuotojų valstybėse narėse ir bent 150 darbuotojų
         – kiekvienoje iš mažiausiai dviejų valstybių narių;

      b) „įmonių grupė“ – valdančioji įmonė ir jos valdomos įmonės;
      c) „Bendrijos mastu veikiančių įmonių grupė“– apibūdinama taip:
      –        bent 1000 darbuotojų valstybėse narėse,
      –        bent dvi grupei priklausančios įmonės skirtingose valstybėse narėse ir
      –        bent viena grupei priklausanti įmonė, turinti bent 150 darbuotojų vienoje valstybėje narėje, ir bent viena kitai grupei priklausanti
         įmonė, turinti 150 darbuotojų kitoje valstybėje narėje;

      d) „darbuotojų atstovai“ – darbuotojų atstovai, numatyti nacionalinės teisės aktuose ir (arba) nusistovėjusioje tvarkoje;

      e) „centrinė administracija“ – Bendrijos mastu veikiančios įmonės centrinė administracija arba, jei yra Bendrijos mastu veikiančių
         įmonių grupė, – valdančiosios įmonės centrinė administracija.“

      9        Direktyvos 3 straipsnio 1 ir 2 dalys nustato:

      „1. Šioje direktyvoje „valdančioji įmonė“ – tai įmonė, galinti daryti esminę įtaką kitos įmonės („valdomos įmonės“) veikimui,
         pavyzdžiui, dėl nuosavybės teisės, finansinio dalyvavimo arba pagal jai taikomas taisykles.

      2. Daroma prielaida, kad galima daryti įtaką, jei neįrodoma kitaip, kai santykiuose su kita įmone tiesiogiai ar netiesiogiai:
      a) valdoma didžioji tos įmonės pasirašytojo kapitalo dalis; arba
      b) valdoma dauguma balsų, priskirtų tos įmonės išleistam akciniam kapitalui; arba
      c) galima paskirti daugiau negu pusę tos įmonės valdymo, administracijos arba priežiūros organo narių.“
      10      Pagal direktyvos 3 straipsnio 6 dalį „siekiant nustatyti, ar įmonė yra „valdančioji įmonė“, remiamasi valstybės narės teisės
         aktais, kuriais ta įmonė vadovaujasi“.

      11      Direktyvos 4 straipsnio 1–3 dalys nustato:

      „1. Centrinė administracija yra atsakinga už tai, kad būtų sudarytos sąlygos ir sukurtos priemonės, būtinos steigiant Europos
         darbų tarybą arba nustatant 1 straipsnio 2 dalyje numatytą informavimo ir konsultavimosi tvarką Bendrijos mastu veikiančioje
         įmonėje ir Bendrijos mastu veikiančių įmonių grupėje.

      2. Jeigu centrinė administracija nėra įsikūrusi valstybėje narėje, prireikus 1 dalyje minimą atsakomybę prisiima valstybėje
         narėje skiriamas centrinės administracijos atstovas.

      Jei tokio atstovo nėra, 1 dalyje minimą atsakomybę prisiima padalinio arba grupei priklausančios įmonės, kurioje dirba didžiausias
         iš visų valstybių narių darbuotojų skaičius, administracija.

      3. Šioje direktyvoje atstovas arba atstovai arba, jei tokių atstovų nėra, – 2 dalies antroje pastraipoje minima administracija
         laikomi centrine administracija.“

      12      Pagal direktyvos 5 straipsnio 1 ir 2 dalis:

      „1. Siekiant 1 straipsnio 1 dalyje minimų tikslų, centrinė administracija pradeda derybas dėl Europos darbų tarybos įsteigimo
         ar informavimo ir konsultavimosi tvarkos nustatymo savo iniciatyva arba raštu paprašius mažiausiai 100 darbuotojų arba jų
         atstovų ne mažiau kaip dviejų skirtingų valstybių narių įmonėse.

      2. Šiuo tikslu įsteigiamas specialus derybų organas <...>“
      13      Pagal direktyvos 6 straipsnio 1 dalį „centrinė administracija ir specialus derybų organas privalo derėtis bendradarbiaudami,
         kad būtų pasiektas susitarimas dėl detalaus pasirengimo darbuotojus informuoti ir konsultuotis su jais, kaip numatyta 1 straipsnio
         1 dalyje“.

      14      Direktyvos 11 straipsnio 1–3 dalys nustato:

      „1. Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad Bendrijos mastu veikiančios įmonės padalinių administracija ir įmonių, sudarančių
         Bendrijos įmonių grupę, kurios yra įsikūrusios jos teritorijoje, administracija bei jų darbuotojų atstovai arba – nelygu aplinkybės
         – darbuotojai laikosi šioje direktyvoje nustatytų pareigų, neatsižvelgiant į tai, ar centrinė administracija įsikūrusi jos
         teritorijoje, ar ne.

      2. Valstybės narės turi užtikrinti, kad taikant šią direktyvą įmonės, suinteresuotų šalių prašymu, pateikia informaciją apie
         2 straipsnio 1 dalies a ir c punktuose nurodytą darbuotojų skaičių.

      3. Valstybės narės numato atitinkamas priemones, jeigu nesilaikoma šios direktyvos nuostatų; ypač jos turėtų užtikrinti, kad
         būtų nustatyta atitinkama administracinė arba teisminė procedūra, suteikianti galimybę priversti vykdyti šioje direktyvoje
         nustatytas pareigas.“

      15      Direktyvos 14 straipsnio 1 dalis nustato, kad valstybės narės įstatymais ir kitais teisės aktais įtvirtina nuostatas, būtinas,
         kad šios direktyvos būtų pradėta laikytis ne vėliau kaip nuo 1996 m. rugsėjo 22 d., arba ne vėliau kaip iki šios datos užtikrina,
         kad administracija ir darbuotojai susitarimais priimtų reikalingas nuostatas, o valstybės narės privalo imtis visų būtinų
         veiksmų, leidžiančių joms visuomet garantuoti, kad bus pasiekti šioje direktyvoje nustatyti rezultatai. Apie tai jos nedelsdamos
         praneša Komisijai.

       Nacionalinė teisė
      16      1996 m. spalio 28 d. Gesetz über Europäische Betriebsräte (Europos darbų tarybų įstatymas) (BGB1. 1996 I, p. 1548, toliau – EBRG) perkelia šią direktyvą į Vokietijos teisę.

      17      Pagal šio įstatymo 2 straipsnio 1 dalį įstatymas taikomas Bendrijos mastu veikiančioms įmonėms, turinčioms buveinę Vokietijoje,
         ir Bendrijos mastu veikiančių įmonių grupėms, kurių valdančioji įmonė turi buveinę Vokietijoje.

      18      EBRG 2 straipsnio 2 dalis nustato:

      „Jei centrinės administracijos valstybėje narėje nėra, tačiau yra įgaliota vietinė administracija valstybėse narėse esančioms
         įmonėms arba padaliniams, šis įstatymas taikomas, kai įgaliota vietinė administracija yra Vokietijoje. Jei nėra įgaliotos
         vietinės administracijos, įstatymas taikomas, kai centrinė administracija įmonę arba padalinį Vokietijoje paskiria savo atstovu.
         Jeigu atstovas nepaskirtas, įstatymas taikomas, jeigu įmonė arba padalinys, kuriame, palyginti su kitais valstybėse narėse
         esančiais įmonės padaliniais arba įmonių grupės įmonėmis, įdarbinta daugiausiai darbuotojų, yra Vokietijoje. Nurodytos įmonės
         (padaliniai) laikomi centrine administracija.“ (Neoficialus vertimas)

      19      EBRG 3 straipsnio 2 dalis sąvoką „Bendrijos mastu veikiančių įmonių grupė“ apibrėžia lygiai taip pat, kaip direktyvos 2 straipsnio
         1 dalies c punktas.

      20      EBRG 5 straipsnis, skirtas direktyvos 11 straipsniui įgyvendinti, nustato:

      „1. Centrinė administracija darbuotojų atstovų reikalavimu privalo jiems suteikti informaciją apie vidutinį bendrą darbuotojų
         skaičių ir jų pasiskirstymą valstybėse narėse, įmonėse bei padaliniuose, taip pat apie įmonės ar įmonių grupės struktūrą.

      2. Darbo taryba arba jungtinė darbo taryba, remdamasi 1 dalimi, gali pateikti reikalavimą vietinei įmonės ar padalinio administracijai;
         pastaroji privalo atsakymui reikalingą informaciją ir dokumentus gauti iš centrinės administracijos.“ (Neoficialus vertimas)

      21      EBRG 6 straipsnis sąvoką „valdančioji įmonė“ apibrėžia taip pat, kaip direktyvos 3 straipsnis.

       Pagrindinės ginčo aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
      22      Kaip nurodyta nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, Vokietijoje įsteigta įmonė ADS Anker priklauso Bendrijos mastu veikiančių įmonių grupei direktyvos 2 straipsnio 1 dalies c punkto prasme (toliau – Anker grupė).

      23      Nyderlanduose įsteigta bendrovė Anker BV valdo visas įmonės ADS Anker ir kitų Anker grupei priklausančių įmonių, įsteigtų Švedijoje, Norvegijoje, Danijoje, Suomijoje, Jungtinėje Karalystėje, Nyderlanduose,
         Austrijoje, Prancūzijoje, Belgijoje ir Vengrijoje, akcijas. Įmonės Anker BV motininė įmonė Anker Systems GmbH  yra įsteigta Šveicarijoje, t. y. už valstybėms narėms priklausančios teritorijos ribų.

      24      Iš nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktos informacijos matyti, kad Anker grupei priklausanti įmonė, kurioje dirba didžiausias skaičius darbuotojų vienoje valstybėje narėje direktyvos 4 straipsnio
         2 dalies antrosios pastraipos prasme yra Jungtinėje Karalystėje įsteigta įmonė RIVA. Šioje įmonėje dirba apie 1000 darbuotojų, o Anker BV ją įsigijo 1999 m. pabaigoje.

      25      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad grupės centrinė administracija yra arba įmonė RIVA, kuri gali būti laikoma centrine administracija pagal direktyvos 4 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą ir 3 dalį, arba Anker BV, kuri yra valdančiosios įmonės centrinė administracija direktyvos 2 straipsnio 1 dalies e punkto ir 3 straipsnio 1 dalies
         prasme.

      26      Anker grupėje nėra nei sudarytos Europos darbų tarybos, nei patvirtintos darbuotojų informavimo ir konsultavimosi su jais tvarkos.

      27      ADS Anker darbo taryba, remdamasi EBRG 5 straipsnio 2 dalimi, pareikalavo, kad ši įmonė suteiktų 5 straipsnio 1 dalyje nurodytą informaciją
         ir nurodytų darbuotojų atstovybes bei jų atstovus, kurie turi atstovauti įmonių darbuotojams arba joms pavaldžių įmonių darbuotojams
         steigiant Europos darbų tarybą.

      28      ADS Anker atsakė negalinti įvykdyti šio reikalavimo, kadangi ir tiesioginė motininė bendrovė Anker BV, ir motininė grupės bendrovė Anker Systems GmbH  atsisakė suteikti prašytą informaciją. Be to, ji nurodė, kad EBRG nenumato teisės gauti informaciją iš kitoje valstybėje narėje
         įsteigtos grupės įmonės.

      29      Po to, kai buvo atmestas reikalavimas suteikti informaciją, darbo taryba kreipėsi į Arbeitsgericht Bielefeld.

      30      Šis nusprendė, kad darbdavys darbo tarybai negali nurodyti, jog norimą informaciją ši galinti surinkti pati naudodamasi įmonių
         registru ar iš kitų šaltinių. Pati centrinė administracija yra atsakinga už sąlygų, reikalingų įsteigti Europos darbų tarybą
         arba nustatyti darbuotojų informavimo ir konsultavimosi su jais tvarką, sudarymą.

      31      Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo ADS Anker teiginį, kad ji negali suteikti reikalaujamos informacijos, kadangi bendrovė Anker BV, kaip ir motininė bendrovė Anker Systems GmbH  atsisakė suteikti darbuotojams informuoti reikalingą informaciją.

      32      Arbeitsgericht Bielefeld konstatuoja: kadangi EBRG yra nacionalinis įstatymas, jo taikymas teritoriniu atžvilgiu yra apribotas Vokietijos teritorijoje,
         ir jis neįpareigoja įmonių grupės, kuriai priklauso ne Vokietijoje įsteigtos įmonės, suteikti tam tikrą informaciją Vokietijoje
         įsteigtoms įmonėms.

      33      Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad darbdavio argumentas, jog jis negali suteikti darbuotojų
         reikalautos informacijos, negali būti pateisinamas, jei minėtas darbdavys, remdamasis kitose valstybėse narėse įgyvendinant
         direktyvą priimtais teisės aktais, gali priversti kitoje valstybėje narėje įkurtą centrinę administraciją pateikti būtiną
         informaciją Vokietijoje įsteigtoms grupės įmonėms.

      34      Nacionalinis teismas pažymi, kad direktyvoje nėra aiškios nuostatos dėl tokiai horizontaliai įmonių grupei priklausančios
         įmonės teisės gauti informaciją iš centrinės administracijos, įkurtos kitoje valstybėje narėje.

      35      Kadangi, Arbeitsgericht Bielefeld nuomone, sprendimas jo nagrinėjamame teisiniame ginče priklauso nuo direktyvos išaiškinimo, jis nusprendė sustabdyti bylos
         nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      1.      Ar direktyva 94/45 <...>, ypač jos 4 ir 11 straipsniai, reikalauja, kad įmonė, kurios buveinė yra Jungtinėje Karalystėje <...>,
         ir kuri pagal direktyvos 4 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą ir 3 dalį laikoma centrine administracija, arba Nyderlandų
         Karalystėje įsteigta įmonė, kuri yra valdančiosios įmonės centrinė administracija pagal direktyvos 2 straipsnio 1 dalies e
         punktą ir 3 straipsnio 1 dalį, privalo kitai <...> Vokietijoje įsteigtai įmonei, priklausančiai tai pačiai įmonių grupei,
         pateikti informaciją apie įmonių grupei priklausančias įmones ir padalinius, jų teisinę formą, atstovavimo struktūrą, vidutinį
         bendrą darbuotojų skaičių ir jų pasiskirstymą tarp valstybių narių ir įmonių?

      2.      Jeigu į pirmą klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar pareiga informuoti taip pat apima ir informaciją apie darbuotojų atstovybes
         bei jų atstovus, kurie turi atstovauti įmonių arba jų valdomų įmonių darbuotojams steigiant Europos darbų tarybą?

       Dėl prejudicinių klausimų
       Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
      36      Pirmiausiai dėl klausimo, ar pagal direktyvą centrinė administracija arba preziumuojama centrinė administracija privalo kitai
         įmonei, priklausančiai tai pačiai įmonių grupei, suteikti tam tikrą informaciją, siekiant steigti Europos darbų tarybą, darbo
         taryba, Vokietijos vyriausybė ir Komisija teigia, kad pagal direktyvos 4 straipsnį centrinė administracija atsako už tai,
         kad būtų sudarytos sąlygos ir suteiktos priemonės, reikalingos Bendrijos mastu veikiančiose įmonėse ir įmonių grupėse steigti
         Europos darbų tarybas. Jų teigimu, siekiant suteikti direktyvai praktinį veiksmingumą, yra būtina, kad įmonės ar įmonių grupės
         centrinė administracija būtų įpareigota darbuotojų atstovams pateikti tokią informaciją, kuri leistų nustatyti, ar įmonėje
         arba įmonių grupėje turi būti įsteigta Europos darbų taryba ir – tam tikrais atvejais – ar gali būti įsteigtas specialus derybų
         organas.

      37      Darbo tarybos nuomone, aplinkybė, kad centrinė administracija taip pat privalo suteikti minėtą informaciją pagal EBRG 5 straipsnio
         2 dalį netgi tuomet, kai ji įkurta ne EBRG taikymo teritoriniu atžvilgiu teritorijoje, o kitoje valstybėje narėje, išplaukia
         ne tik iš direktyvos, bet ir iš įsteigiant Europos darbų tarybą siekto tikslo, t. y. informuoti darbuotojus ir konsultuotis
         su jais, nepaisant valstybių narių sienų. Jei EBRG 5 straipsnio 2 dalies taikymo sritis būtų apribota Vokietijos teritorijoje,
         darbuotojų atstovams informacijos gavimas, siekiant įsteigti Europos darbų tarybą, būtų taip apsunkintas, kad direktyvos tikslą
         pasiekti būtų žymiai sudėtingiau ir su nereikalingomis laiko, procedūrų bei finansinėmis sąnaudomis.

      38      Komisija dėl centrinės administracijos pareigų pagal direktyvos 4 straipsnį mano, kad kalbant apie bet kurią valstybę narę
         nėra labai svarbu, ar teisėtą reikalavimą suteikti informaciją centrinei administracijai įmonių grupės darbuotojai pateikė
         tiesiogiai, ar per įmonių grupei priklausančią įmonę, kaip bylos Vokietijoje atveju.

      39      ADS Anker  tvirtina, kad net jei direktyvos tikslas ir yra sudaryti galimybes įsteigti Europos darbų tarybą, pati direktyva negali versti
         bendrovės pareikšti ieškinį valdančiajai įmonei.

      40      Jei valdomos įmonės darbo taryba šioje įmonėje negali gauti prašymui pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalį pateikti būtinos
         informacijos dėl to, kad jos ten neturima, darbo taryba turi teisę reikalauti šios informacijos iš valdančios įmonės grupės
         viduje, remdamasi direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę nuostatomis.

      41      Antra, dėl informacijos, kurią, remiantis direktyvoje įtvirtinta informacijos suteikimo pareiga, privalo suteikti centrinė
         administracija arba preziumuojama centrinė administracija, darbo taryba ir Vokietijos vyriausybė mano, kad direktyva turi
         būti aiškinama plačiai, atsižvelgiant į jos prasmę ir tikslus.

      42      Darbo tarybos nuomone, teisė gauti informaciją apima informaciją, reikalingą nustatyti, ar įmonėje arba įmonių grupėje būtina
         įsteigti Europos darbų tarybą. Darbuotojų atstovai taip pat privalo gauti informaciją, būtiną tam, kad remdamiesi direktyvos
         5 straipsniu, galėtų pateikti prašymą dėl Europos darbų tarybos įsteigimo ir įsteigti tam reikalingą specialų derybų organą.
         Kadangi prašymą dėl Europos darbų tarybos įsteigimo turi pateikti darbuotojai arba jų atstovai iš mažiausiai dviejų valstybių
         narių, steigiant specialų derybų organą reikia žinoti apie kitas darbuotojų atstovybes ir apie jų narius.

      43      ADS Anker – priešingai – teigia, kad pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalį darbuotojų atstovybių ir jų atstovų nurodymas nėra būtinas
         pradėti derybų procesą, siekiant įsteigti Europos darbų tarybą.

      44      Remdamasi 2001 m. kovo 29 d. Sprendimu Bofrost* (C-62/99, Rink. p. I-2579), Komisija teigia, kad jei darbuotojų atstovybių ir jų atstovų, turinčių atstovauti įmonių ar
         jų valdomų įmonių darbuotojams steigiant Europos darbų tarybą, pavadinimai, prašymą dėl informacijos suteikimo nagrinėjančio
         teismo nuomone, priklauso informacijai, kuri yra būtina pradėti deryboms dėl Europos darbų tarybos įsteigimo arba dėl tarpvalstybinės
         darbuotojų informavimo bei konsultavimosi su jais tvarkos nustatymo, šios įmonių grupės įmonė privalo pateikti reikalaujamus
         duomenis, kuriuos ji turi arba gali gauti, įmonėje veikiančios darbuotojų atstovybės organams, jiems to paprašius.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      45      Remiantis direktyvos vienuolikta konstatuojamąja dalimi ir 1 straipsnio 2 dalimi, direktyva turi užtikrinti, kad Bendrijos
         mastu veikiančių įmonių ar įmonių grupių darbuotojai būtų tinkamai informuojami ir su jais konsultuojamasi, kai jiems taikomi
         sprendimai priimami kitoje valstybėje narėje, nei ta, kurioje jie dirba.

      46      Kaip matyti iš bendros direktyvos sistemos, ji nustato, kad tarpvalstybinį darbuotojų informavimą ir konsultavimąsi su jais
         iš esmės užtikrina derybų tarp centrinės administracijos ir darbuotojų atstovų sistema. (minėto sprendimo Bofrost* 29 punktas ir 2004 m. sausio 13 d. Sprendimo Kühne & Nagel, C‑440/00, dar nepaskelbto Rinkinyje, 40 punktas).

      47      Šiame kontekste visose Bendrijos mastu veikiančiose įmonėse ir įmonių grupėse, pateikus prašymą pagal direktyvos 5 straipsnio
         1 dalyje numatytą procedūrą, įsteigiama Europos darbų taryba arba nustatoma darbuotojų informavimo bei konsultavimosi su jais
         tvarka.

      48      Pagal pastarąją direktyvos nuostatą Bendrijos mastu veikiančios įmonių grupės atveju centrinė administracija savo iniciatyva
         arba raštu paprašius mažiausiai 100 darbuotojų ar jų atstovų iš ne mažiau kaip dviejų skirtingų valstybių narių įmonių ar
         padalinių pradeda derybas dėl tokios Europos darbų tarybos įsteigimo.

      49      Specialus derybų organas – darbuotojams atstovaujantis organas, įsteigtas pagal direktyvos 5 straipsnio 2 dalį – ir centrinė
         administracija, remdamiesi direktyvos 6 straipsnio 1 dalimi, privalo derėtis bendradarbiaudami, kad būtų susitarta dėl detalaus
         pasirengimo įsteigti Europos darbų tarybą.

      50      Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad dėl direktyvos praktinio veiksmingumo priežasčių suinteresuotiems darbuotojams
         būtina suteikti teisę gauti tam tikrą informaciją, kuria remdamiesi, jie galėtų nustatyti, ar turi teisę reikalauti pradėti
         derybas tarp centrinės administracijos ir jų pačių atstovų, kadangi tokia teisė gauti informaciją sudaro būtiną sąlygą nustatyti,
         ar egzistuoja Bendrijos mastu veikianti įmonė arba įmonių grupė; o tai savo ruožtu yra sąlyga įsteigti Europos darbų tarybą
         arba nustatyti tarpvalstybinę darbuotojų informavimo ir konsultavimosi su jais tvarką (minėto sprendimo Bofrost* 32 ir 33 punktai bei minėto sprendimo Kühne & Nagel 46 punktas).

      51      Kiek tai susiję su tokios Europos darbų tarybos steigimu, pagal direktyvos 4 straipsnio 1 dalį centrinė administracija yra
         atsakinga už tai, kad būtų sudarytos sąlygos ir sukurtos priemonės, būtinos steigiant tokią tarybą. Ši atsakomybė apima pareigą
         suteikti darbuotojų atstovams informaciją, reikalingą pradėti derybas dėl Europos darbų tarybos įsteigimo (žr. minėto sprendimo
         Kühne & Nagel 49 ir 51 punktus).

      52      Centrinė administracija direktyvos 3 straipsnio 1 ir 2 dalių prasme yra valdančiosios įmonės centrinė administracija, t. y.
         įmonės, kuri gali daryti esminę įtaką visoms valdomoms grupės įmonėms. Ši įmonė dėl savo esminės įtakos gali pareikalauti
         iš kitų grupės įmonių informacijos, būtinos pradėti minėtas derybas, bei įpareigoti šias ją pateikti, kad galėtų tą informaciją
         perduoti darbuotojų atstovams (t. p. šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Kühne & Nagel 52 ir 54 punktus).

      53      Be to, tam, kad būtų pasiektas direktyvos tikslas, susijęs su darbuotojų teise gauti anksčiau minėtą informaciją, direktyva
         numato, kad net ir tuo atveju, kai centrinė administracija yra įsikūrusi už valstybių narių teritorijos ribų, jai pagal direktyvos
         4 straipsnio 1 dalį nustatytą atsakomybę, remiantis direktyvos 4 straipsnio 2 dalies atitinkamai pirma ir antra pastraipomis,
         prisiima arba valstybėje narėje skiriamas centrinės administracijos atstovas, arba, jei tokio atstovo nėra, grupei priklausančios
         įstaigos ar įmonės, kurioje dirba didžiausias iš visų valstybių narių darbuotojų skaičius, administracija, t. y. preziumuojama
         centrinė administracija.

      54      Siekiant užtikrinti praktinį direktyvos veiksmingumą, kitos grupei priklausančios ir valstybėse narėse įsteigtos įmonės yra
         įpareigotos padėti preziumuojamai centrinei administracijai vykdyti direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nurodytą pagrindinę pareigą.
         Preziumuojamos centrinės administracijos teisės gauti būtiną informaciją rezultatas yra kitų grupei priklausančių įmonių administracijos
         pareiga pateikti pirmajai reikiamą informaciją, kurią jos turi arba gali gauti (minėto sprendimo Kühne & Nagel 59 punktas).

      55      Nagrinėjamoje byloje esminis klausimas yra tai, ar centrinė administracija arba preziumuojama centrinė administracija pagal
         direktyvą taip pat yra įpareigota valdomai grupės įmonei pateikti informaciją, kuri būtina pradėti derybas dėl Europos darbų
         tarybos įsteigimo, kai nagrinėjamą prašymą suteikti informaciją darbuotojų atstovai pateikia valdomai įmonei; ir ar tokia
         įmonė pagal direktyvos nuostatas gali reikalauti, kad jai būtų pateikta ši informacija.

      56      Iš direktyvos tikslo ir sistemos išplaukia, kad centrinės administracijos arba preziumuojamos centrinės administracijos pareigos
         pagal direktyvos 4 straipsnio 1 dalį turi būti aiškinamos taip, kad jos taip pat apima ir pareigą darbuotojų atstovams tiesiogiai
         pateikti informaciją, būtiną pradėti derybas dėl Europos darbų tarybos įsteigimo, ir pareigą suteikti šią informaciją darbuotojų
         atstovams per jų grupei priklausančią įmonę, iš kurios jie pirmiausiai paprašė informacijos.

      57      Bet koks kitas centrinės administracijos arba preziumuojamos centrinės administracijos pareigų pagal direktyvos 4 straipsnio
         1 dalį aiškinimas sumažintų praktinį direktyvos veiksmingumą, kurį Teisingumo Teismas nurodė minėtuose sprendimuose Bofrost* ir Kühne & Nagel.

      58      Direktyva siekia visoms grupei priklausančioms įmonėms nustatyti pareigas, skirtas palengvinti Europos darbų tarybų įsteigimą
         (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Bofrost* 31 ir 35 punktus). Kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, direktyvos tikslas reikalauja, kad joje įtvirtintos pareigos
         būtų vykdomos taip, jog atitinkami darbuotojai arba jų atstovai turėtų teisę gauti informaciją, kuria remdamiesi jie galėtų
         nuspręsti, ar turi teisę reikalauti pradėti derybas (minėto sprendimo Bofrost* 38 punktas).

      59      Siauras direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje įtvirtintos pareigos aiškinimas tokia prasme, kad ši nuostata taikoma tik tais atvejais,
         kai darbuotojų atstovai prašymus suteikti informaciją pateikia centrinei administracijai arba preziumuojamai centrinei administracijai
         tiesiogiai, nepateisinamai apribotų šios nuostatos, o gal ir pačios direktyvos taikymą bei apimtį, ir netgi galėtų sulaikyti
         darbuotojus nuo naudojimosi šiomis direktyvos jiems pripažįstamomis teisėmis.

      60      Dėl to direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta ir pareiga suteikti darbuotojų atstovams tiesiogiai atitinkamą informaciją,
         siekiant įsteigti Europos darbų tarybą, ir pareiga suteikti jiems šią informaciją per grupei priklausančią įmonę, kuri gavo
         atitinkamą darbuotojų atstovų prašymą.

      61      Be to, pagal direktyvos 14 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo imtis visų būtinų veiksmų, leidžiančių joms visuomet
         garantuoti, kad bus pasiekti šioje direktyvoje nustatyti tikslai. Pagal direktyvos 11 straipsnio 3 dalį jos numato atitinkamas
         priemones, jeigu nesilaikoma šios direktyvos nuostatų; ypač jos turėtų užtikrinti, kad būtų nustatyta atitinkama administracinė
         arba teisminė procedūra, suteikianti galimybę priversti vykdyti šioje direktyvoje nustatytas pareigas. Iš direktyvos tikslo
         išplaukia, kad valstybės narės privalo imtis visų priemonių, reikalingų užtikrinti pareigų pagal direktyvos 4 straipsnio 1 dalį
         ir 11 straipsnį vykdymą (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Kühne & Nagel 61 punktą).

      62      Dėl informacijos, kurią centrinė administracija arba preziumuojama centrinė administracija privalo suteikti remdamasi pareiga
         suteikti tokią informaciją, pobūdžio pirmiausiai reikėtų priminti, kad direktyvos 11 straipsnio 2 dalis nustato aiškią valstybių
         narių pareigą užtikrinti, kad įmonės, suinteresuotų šalių prašymu, taikydamos direktyvą, pateiktų informaciją apie darbuotojų
         skaičių pagal direktyvos 2 straipsnio 1 dalies a ir c punktus.

      63      Antra, kitų Bendrijoje įsteigtų grupės įmonių administracijos turi pareigą pateikti centrinei administracijai arba preziumuojamai
         centrinei administracijai deryboms dėl Europos darbų tarybos įsteigimo pradėti būtiną informaciją, kurią jos turi arba gali
         gauti (minėto sprendimo Kühne & Nagel 64 ir 69 punktai).

      64      Galiausiai, kaip matyti iš šio sprendimo 58 punkto, direktyvos tikslas reikalauja, kad joje įtvirtintos pareigos būtų vykdomos
         taip, jog suinteresuoti darbuotojai arba jų atstovai turėtų teisę gauti informaciją, kuria remdamiesi, jie galėtų nuspręsti,
         ar turi teisę reikalauti pradėti derybas, ir prireikus galėtų teisingai suformuluoti prašymą dėl to klausimo (minėto sprendimo
         Bofrost* 38 punktas).

      65      Iš to išplaukia, kad gali būti reikalaujama informacijos apie įmonių grupei priklausančias bendroves ir įstaigas, apie jų
         teisinį statusą, atstovavimo struktūrą, vidutinį bendrą darbuotojų skaičių bei jų pasiskirstymą atskirose valstybėse narėse,
         kadangi ši informacija pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalį yra būtina pradėti derybas dėl Europos darbų tarybos įsteigimo
         (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Kühne & Nagel 70 punktą). Tas pats taikoma informacijai apie darbuotojų atstovybes ir jų atstovus, turinčių atstovauti įmonių arba jų valdomų
         įmonių darbuotojams steigiant Europos darbų tarybą.

      66      Nacionalinių teismų užduotis – remiantis visais jų turimais įrodymais įvertinti, ar prašoma informacija būtina siekiant pradėti
         direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje nurodytas derybas.

      67      Atsižvelgus į tai, kas pasakyta, atsakymas į prejudicinius klausimus būtų toks: direktyvos 4 straipsnio 1 dalis ir 11 straipsnis
         turi būti aiškinami taip, kad valstybės narės jų teritorijoje įsteigtai įmonei, kuri Bendrijos mastu yra veikiančios įmonių
         grupės centrinė administracija direktyvos 2 straipsnio 1 dalies e punkto ir 3 straipsnio 1 dalies prasme arba preziumuojama
         centrine administracija direktyvos 4 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos prasme, privalo nustatyti pareigą kitoje valstybėje
         narėje įsteigtai kitai grupės įmonei suteikti informaciją, kurios iš jos prašė pastarosios darbuotojų atstovai, jei ta įmonė
         tokios informacijos neturi ir jei ši informacija yra būtina siekiant pradėti derybas dėl Europos darbų tarybos įsteigimo.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      68      Vokietijos vyriausybės ir Komisijos, kurios pateikė Teisingumo Teismui savo pastabas, bylinėjimosi išlaidos nėra atlygintinos.
         Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
         byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
      atsakydamas į Arbeitsgericht Bielefeld 2001 m. liepos 24 d. nutartimi jam pateiktus klausimus, nusprendžia:

      1994 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyvos 94/45/EB dėl Europos darbų tarybos steigimo arba Bendrijos mastu veikiančių įmonių
            ir Bendrijos mastu veikiančių įmonių grupių darbuotojų informavimo bei konsultavimosi su jais tvarkos nustatymo 4 straipsnio
            1 dalis ir 11 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad valstybės narės jos teritorijoje įsteigtoms įmonėms, laikytinoms Bendrijos
            mastu veikiančių įmonių grupės centrine administracija šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies e punkto ir 3 straipsnio 1 dalies
            prasme arba preziumuojama centrine administracija 4 straipsnio 2 dalies antros pastraipos prasme, turi nustatyti pareigą pateikti
            kitoje valstybėje narėje įsteigtai tos pačios grupės įmonei jos darbuotojų atstovų prašomą informaciją, kai pastaroji tokios
            informacijos neturi ir kai ji yra būtina siekiant pradėti derybas dėl Europos darbų tarybos steigimo.

               Skouris

               Gulmann

               Puissochet

               Macken

                     Colneric

         Paskelbta 2004 m. liepos 15 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.

               Sekretorius

                     Šeštosios kolegijos pirmininkas

               R. Grass

                     V. Skouris

         * Proceso kalba: vokiečių.


2015 m. gruodžio 16 d. Bendrojo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Švedijos Karalystė prieš Europos Komisiją.#Reglamentas (ES) Nr. 528/2012 – Biocidiniai produktai – Ieškinys dėl neveikimo – Mokslinių kriterijų, kuriais vadovaujantis nustatomos endokrininės sistemos ardymo savybės, nustatymas – Komisijos nepriėmimas deleguotųjų aktų – Pareiga imtis veiksmų.#Byla T-521/14.