title: 2012 m. lapkričio 8 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Europos Komisija prieš Graikijos Respubliką.#Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – EB 43 ir 56 straipsniai – Tvarka, pagal kurią balsavimo teisėms, sudarančioms daugiau kaip 20 % tam tikrų „strateginių akcinių bendrovių“ akcinio kapitalo, įgyti reikalingas išankstinis leidimas – Tam tikrų šių bendrovių priimtų sprendimų kontrolė a posteriori.#Byla C‑244/11.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. lapkričio 8 d. (
            *1
         )
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas — EB 43 ir 56 straipsniai — Tvarka, pagal kurią balsavimo teisėms, sudarančioms daugiau kaip 20 % tam tikrų „strateginių akcinių bendrovių“ akcinio kapitalo, įgyti reikalingas išankstinis leidimas — Tam tikrų šių bendrovių priimtų sprendimų kontrolė a posteriori“
      Byloje C-244/11
      dėl 2011 m. gegužės 20 d. pagal SESV 258 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo

         Europos Komisija, atstovaujama E. Montaguti ir G. Zavvos, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
      ieškovė,
      prieš

         Graikijos Respubliką, atstovaujamą P. Mylonopoulos ir K. Boskovits, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
      atsakovę,
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro ketvirtosios kolegijos pirmininko pareigas einantis L. Bay Larsen, teisėjai J.-C. Bonichot, C. Toader, A. Prechal (pranešėjas) ir E. Jarašiūnas,
      generalinis advokatas P. Cruz Villalón,
      posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2012 m. birželio 21 d. posėdžiui,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Savo ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad, nustatydama reikalavimus, kurie įtvirtinti Įstatymo 3631/2008 dėl nacionalinio socialinės sanglaudos fondo įsteigimo (FEK Α’ 6/29.1.2008) 11 straipsnio 1 dalyje, skaitomoje kartu su 11 straipsnio 2 dalimi, ir 11 straipsnio 3 dalyje, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 63 ir 49 straipsnius, susijusius atitinkamai su laisvu kapitalo judėjimu ir įsisteigimo laisve.

         Teisinis pagrindas

               2

               Įstatymo 3631/2008 11 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Strateginių akcinių bendrovių, užimančių ar užėmusių monopolinę padėtį, ypač jei tai bendrovės, kurios turi, eksploatuoja ar valdo nacionalinius infrastruktūros tinklus, balsavimo teisėms, sudarančioms daugiau kaip 20 % viso akcinio kapitalo, įsigyti, kai jas įgyja kitas akcininkas, ne Graikijos valstybė, arba su juo susijusios bendrovės <...>, arba bendrai ir sutartinai veikiantys akcininkai, reikalingas Įstatymu 3049/2002 įsteigto tarpžinybinio privatizavimo komiteto išankstinis leidimas, išduodamas pagal šiame įstatyme numatytą procedūrą.
               2.   Leidimas išduodamas, jei tenkinami bendrojo intereso kriterijai, leidžiantys užtikrinti teikiamų paslaugų tęstinumą ir tinklų funkcionavimą. Orientaciniai vertinimo kriterijai, į kuriuos reikia atsižvelgti, yra tokie: a) kitų akcininkų, ne Graikijos valstybės, patirtis pirma nurodytų bendrovių veiklos srityje, b) jų mokumas, c) informacija apie jų investavimo strategiją, d) jų sandorių skaidrumas, e) jų išsamūs verslo planai, f) jų investavimo programos apimtis ir rūšis, g) jų nuosavybės režimas, h) darbo vietų išsaugojimas, i) jų akcinio kapitalo struktūra ir, be kita ko, fondų, įsteigtų ne Europos Sąjungoje, veikla vadovaujantis skaidrumo ir abipusiškumo principais, j) sprendimų priėmimo tvarka.
               3.   Minėtų strateginių įmonių sprendimams dėl toliau nurodomų dalykų, siekiant bendrojo intereso tikslų, reikia finansų ministro leidimo:

                        a)

                        įmonės veiklos nutraukimas, likvidavimas ir likvidatorių paskyrimas;

                        b)

                        minėtų įmonių reorganizavimas, dėl kurio gali kilti grėsmė paslaugų teikimui strateginės reikšmės sektoriuose: pertvarkymas, jungimasis su kita bendrove, sujungimas įsteigiant naują akcinę bendrovę, bet kokios formos skaidymas arba vieno ar kelių padalinių skaidymas;

                        c)

                        perdavimas, pakeitimas arba pertvarkymas, perleidimas, tiekimas kaip garantija, taip pat minėtų įmonių strateginio turto dalių ir valstybės ekonominiam bei socialiniam gyvenimui ir jos saugumui būtinų tinklų bei pagrindinės infrastruktūros paskirties pakeitimas ar perplanavimas.

                  4.   3 dalyje nurodytas leidimas išduodamas ministro nutarimu, paskelbiamu per trisdešimt (30) dienų nuo ministro sprendimo priėmimo datos. Atsakymo per šį terminą nepateikimas prilyginamas prašomo leidimo išdavimui.
               <…>“

         Ikiteisminė procedūra

               3

               2008 m. gegužės 8 d. Komisija išsiuntė Graikijos Respublikai oficialų pranešimą, kuriame nurodė, kad Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 1 ir 3 dalys prieštarauja EB 43 ir 56 straipsniams.

               4

               Kadangi Graikijos Respublikos pateiktas atsakymas Komisijos netenkino, ji 2008 m. gruodžio 1 d. laišku išsiuntė šiai valstybei narei pagrįstą nuomonę.

               5

               2009 m. sausio 28 d. laišku Graikijos Respublika atsakė į minėtą pagrįstą nuomonę ir laikėsi požiūrio, kad nagrinėjamos nacionalinės nuostatos neprieštarauja Sutarties nuostatoms, reglamentuojančioms laisvą kapitalo judėjimą ir įsisteigimo laisvę.

               6

               Manydama, kad Graikijos Respublika per nustatytą terminą nepanaikino įsipareigojimų neįvykdymo tiek, kiek tai susiję su išankstinio leidimo tvarka ir nagrinėjamose nacionalinės teisės nuostatose numatyta kontrole a posteriori, Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.

         Dėl ieškinio

         Dėl pagrindinių laisvių apribojimų buvimo

      Šalių argumentai

               7

               Komisija tvirtina, kad Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 1 dalyje numatyta išankstinio leidimo tvarka ir to paties straipsnio 3 dalyje numatyta nuostata dėl kontrolės a posteriori yra tiek laisvo kapitalo judėjimo, tiek įsisteigimo laisvės apribojimas.

               8

               Kadangi privatūs investuotojai gali pirkti nagrinėjamų strateginių bendrovių akcijas, kotiruojamas biržoje, išankstinio leidimo tvarka taikoma jau iš dalies privatizuotoms bendrovėms. Todėl tokiai tvarkai, remiantis EB 295 straipsniu, taikomos pagrindinės EB sutarties nuostatos.

               9

               Visų pirma dėl Sutarties nuostatų laisvo kapitalo judėjimo srityje neginčijama, kad ši tvarka priskirtina šių nuostatų taikymo sričiai, nes jose numatytos vadinamosios „tiesioginės“ investicijos, ypač dalyvavimo įmonėje turint akcijų, kurios suteikia galimybę veiksmingai dalyvauti valdant ir kontroliuojant įmonę, forma.

               10

               Dėl Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 3 dalyje numatytos kontrolės a posteriori Komisija mano, kad dėl jos trukdoma akcininkams veiksmingai dalyvauti valdant ir kontroliuojant atitinkamas įmones, be to, ji gali atgrasyti kitose valstybėse narėse įsteigtus subjektus investuoti į nagrinėjamų bendrovių kapitalą.

               11

               Antra, Komisija tvirtina, kad išankstinio leidimo tvarka ir kontrolė a posteriori taip pat yra įsisteigimo laisvės apribojimas, kaip tai suprantama pagal SESV 49 straipsnį.

               12

               Graikijos Respublika tvirtina, kad Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio nuostatos nėra nei laisvo kapitalo judėjimo, nei juo labiau įsisteigimo laisvės apribojimas.

               13

               Šios nuostatos taikomos ne jau privatizuotoms įmonėms, kuriose valstybė išsaugo specialias teises, bendrai vadinamas „golden shares“, bet dar neprivatizuotoms strateginėms įmonėms, t. y. įmonėms, kuriose valstybė šio įstatymo įsigaliojimo momentu neatsisakė savo strateginio dalyvavimo valdant kapitalą, kuris jai leidžia daryti lemiamą įtaką formuojant bendrovės organų valią.

               14

               Todėl, Graikijos Respublikos teigimu, priemonės, kurių imasi valstybė narė tokių strateginių valstybės kontroliuojamų įmonių privatizavimo tikslais, remiantis EB 295 straipsniu, nepatenka į šios Sutarties reglamentuojamų pagrindinių laisvių taikymo sritį, jei privatizavimo tvarka grindžiama objektyviais, nediskriminaciniais ir suinteresuotosioms įmonėms iš anksto žinomais kriterijais ir yra numatyta apskundimo galimybė.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               15

               Kalbant visų pirma apie Graikijos Respublikos argumentą dėl EB 295 straipsnio, pagal kurį „<...> Sutartis jokiu būdu nepažeidžia valstybių narių normų, reglamentuojančių nuosavybės sistemą“, reikia priminti, kad Teisingumo Teismas jau buvo nusprendęs, jog šiuo straipsniu nesiekiama, kad valstybėse narėse esantiems nuosavybės režimams būtų netaikomos pagrindinės Sutarties taisyklės (2007 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C-503/04, Rink. p. I-6153, 37 punktas).

               16

               Konkrečiai Teisingumo Teismas nusprendė, kad nors EB 295 straipsniu nekvestionuojama valstybių narių galimybė nustatyti nekilnojamojo turto įgijimo tvarką, tokiai tvarkai taikomos pagrindinės Sąjungos teisės nuostatos, būtent nediskriminavimo, įsisteigimo laisvės ir laisvo kapitalo judėjimo nuostatos (2003 m. rugsėjo 23 d. Sprendimo Ospelt ir Schlössle Weissenberg, C-452/01, Rink. p. I-9743, 24 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).

               17

               Iš to darytina išvada, kalbant apie Įstatymo 3631/2008 11 straipsnį, kuris, kaip nurodė ir Graikijos Respublika, priskirtinas prie tam tikrų šios valstybės narės kontroliuojamų strateginių akcinių bendrovių privatizavimo srities nacionalinės teisės aktų, kad nors EB 295 straipsniu nekvestionuojama valstybės narės galimybė nustatyti tokią privatizavimo tvarką, ja turi būti laikomasi pagrindinių Sutarties nuostatų, prie kurių visų pirma priskirtinos šioje byloje nagrinėjamos pagrindinės laisvės.

               18

               Be to, jei valstybė nusprendžia pertvarkyti valstybės įmones į akcines bendroves, kurių akcijos kotiruojamos biržoje ir iš principo jų galima laisvai nusipirkti rinkoje, taip sudarant galimybę valstybės nekontroliuojamiems akcininkams daryti didelę įtaką šioms bendrovėms, kaip yra nagrinėjamų strateginių akcinių bendrovių atveju, negalima pritarti, kad valstybė narė, siekdama, kad tokiam įsigijimui nebūtų taikomos Sutartimi garantuojamos pagrindinės laisvės numatant išankstinio leidimo tvarką, gali remtis EB 295 straipsniu, nes priešingu atveju būtų sukurta nepateisinama spraga šių pagrindinių laisvių apsaugos sistemoje.

               19

               Be to, Komisija mano, kad Įstatymo 3631/2008 11 straipsnyje numatytai išankstinio leidimo tvarkai ir kontrolei a posteriori taikytinas tiek EB 43 straipsnis, susijęs su įsisteigimo laisve, tiek EB 56 straipsnis, susijęs su laisvu kapitalo judėjimu.

               20

               Tačiau, kaip teisingai tvirtina Graikijos Respublika, tokiam požiūriui negalima pritarti.

               21

               Visų pirma dėl nagrinėjamos išankstinio leidimo tvarkos reikia priminti, kad, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, valstybės narės pilietis, gyvenantis vienoje valstybėje narėje ir turintis kitoje valstybėje narėje įsteigtos bendrovės akcijų, leidžiančių daryti konkrečią įtaką bendrovės sprendimams ir nulemti jos veiklą, įgyvendina savo įsisteigimo laisvę (žr., be kita ko, 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją, C-212/09, Rink. p. I-10889, 42 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

               22

               Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad nacionalinės teisės aktas, taikomas ne tik toms turimoms akcijoms, kurios leidžia daryti konkrečią įtaką bendrovės sprendimams ir nulemti jos veiklą, bet ir taikomas neatsižvelgiant į akcininko turimą dalį bendrovėje, gali patekti ir į EB 43 straipsnio, ir į EB 56 straipsnio taikymo sritis (žr., be kita ko, minėto Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 44 punktą).

               23

               Šioje byloje reikia konstatuoti, kad nagrinėjama išankstinio leidimo tvarka taikoma tik strateginių akcinių bendrovių akcijų, suteikiančių balsavimo teisių, sudarančių daugiau kaip 20 % viso akcinio kapitalo, įsigijimui, todėl susijusi tik su akcininkais, galinčiais daryti konkrečią įtaką tokios bendrovės valdymui ir kontrolei.

               24

               Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad Komisija tvirtino, o Graikijos Respublika tam neprieštaravo, jog tiek, kiek šia tvarka nustatoma 20 % akcinio kapitalo riba įsigijimui, kuriam taikoma išankstinio leidimo tvarka, ja sudaromos kliūtys investuotojams pasiekti lygį, reikalingą strateginei bendrovei kontroliuoti bei valdyti ir daryti įtaką jos sprendimams.

               25

               Iš to darytina išvada, kad tik EB 43 straipsnis taikytinas nagrinėjamai išankstinio leidimo tvarkai.

               26

               Tačiau Graikijos Respublika ginčija šios pagrindinės laisvės taikymą motyvuodama tuo, kad Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 1 dalyje numatyta išankstinio leidimo tvarka iš esmės siekiama kontroliuoti trečiosiose šalyse įsteigtų valstybinių investicinių fondų atliekamus spekuliacinio pobūdžio priešiškus perėmimus.

               27

               Šiuo aspektu pakanka konstatuoti, kaip tvirtino ir Komisija, o Graikijos Respublika tam neprieštaravo, kad Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 1 dalis apima visus potencialius investuotojus, įskaitant ir įsikūrusius Sąjungos valstybėse narėse, o ne vien trečiosiose valstybėse įsikūrusius investuotojus. Be to, Graikijos Respublika nenurodė kitos teisės akto nuostatos, iš kurios būtų matyti, kad ši tvarka apima tik pastaruosius investuotojus.

               28

               Galiausiai reikia atmesti Graikijos Respublikos argumentą, kad Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 1 dalyje numatyta išankstinio leidimo tvarka neribojamas akcijų įsigijimas, todėl tai nėra įsisteigimo laisvės apribojimas, nes ji susijusi tik su šių akcijų suteikiamomis balsavimo teisėmis.

               29

               Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad toks apribojimas yra, jei išankstinio leidimo tvarka trukdo įgyvendinti dėl turimų akcijų suteikiamas balsavimo teises ar riboja tokį įgyvendinimą, nes jos yra viena iš pagrindinių akcininko priemonių aktyviai dalyvauti valdant ar kontroliuojant įmonę (šiuo klausimu dėl nuostatų, susijusių su laisvu kapitalo judėjimu, žr. 2008 m. vasario 14 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C-274/06, 21–24 punktus).

               30

               Antra, dėl nagrinėjamos kontrolės a posteriori Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tokia tvarka turi būti vertinama tik atsižvelgiant į EB 43 straipsnį, nes apima sprendimus, priskirtinus bendrovės valdymui, todėl susijusi tik su akcininkais, galinčiais daryti konkrečią įtaką bendrovei. Be to, darant prielaidą, kad tokia tvarka riboja laisvą kapitalo judėjimą, ji yra neišvengiama galimo įsisteigimo laisvės apribojimo pasekmė ir nepateisina atskiro nagrinėjimo EB 56 straipsnio atžvilgiu (2009 m. kovo 26 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C-326/07, Rink. p. I-2291, 39 punktas).

               31

               Todėl tik EB 43 straipsnis taikytinas minėtai kontrolei.

         Dėl ribojimų pateisinimo

      Šalių argumentai

               32

               Visų pirma, dėl Įstatymo 3631/2008 11 straipsniu siekiamų tikslų Komisija mano, jog šia nuostata siekiama ne tik užtikrinti teikiamų paslaugų tęstinumą ir tinklų funkcionavimą, kaip tai matyti iš šio straipsnio 2 dalies, bet ir dviejų kitų tikslų, t. y. užtikrinti, laikantis skaidrumo, strateginių nacionalinei ekonomikai įmonių privatizavimą ir leisti valstybei pasirinkti strateginį investuotoją šioms įmonėms bei pagerinti jų konkurencingumą.

               33

               Komisijos teigimu, nors pirmuoju tikslu galima remtis siekiant pateisinti įsisteigimo laisvės apribojimą, iš teismų praktikos matyti, kad viešąja tvarka ir visuomenės saugumu galima remtis, tik kai kyla reali ir pakankamai didelė grėsmė pagrindiniam visuomenės interesui (žr., be kita ko, 2000 m. kovo 14 d. Sprendimo Église de scientologie, C-54/99, Rink. p. I-1335, 17 punktą). Tačiau Graikijos Respublika nepaaiškino, kodėl 20 % minėtų įmonių akcinio kapitalo dalis gali kenkti pagrindiniam visuomenės interesui.

               34

               Be to, Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio taikymo sritis nėra aiškiai apibrėžta. Neaišku, ar jis apima tik viešuosius sektorius ir paslaugas, į kuriuos daroma nuoroda teismų praktikoje, ar ir kitus sektorius.

               35

               Dėl antrojo tikslo Komisija primena, jog tam, kad tokia išankstinio leidimo tvarka, kokia nagrinėjama, būtų pateisinama, net jeigu ja nukrypstama nuo pagrindinės teisės, ji turi būti pagrįsta objektyviais, nediskriminaciniais ir iš anksto žinomais kriterijais, užtikrinančiais, kad bus pakankamai apribota nacionalinės valdžios institucijų diskrecija ir kad ja nebus piktnaudžiaujama. Be to, kiekvienas asmuo, nukentėjęs nuo tokia nukrypti leidžiančia nuostata pagrįstos ribojamosios priemonės, turi turėti teisę į teisminės gynybos priemonę (žr., be kita ko, 2001 m. vasario 20 d. Sprendimo Analir ir kt., C-205/99, Rink. p. I-1271, 38 punktą ir 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C-463/00, Rink. p. I-4581, 69 punktą).

               36

               Tačiau Įstatymo 3631/2008 11 straipsnyje nustatyti kriterijai negali būti iš anksto išsamiai ir tiksliai apibrėžti. Todėl taikomi kriterijai suteikia valdžios institucijoms plačią aiškinimo teisę, lygiavertę diskrecijai. Dėl tokių teisės aktų galimi investuotojai netenka reikalingo teisinio saugumo ir atgrasomi, nes iš anksto nežino jų investicijų leidimo ar atmetimo kriterijų.

               37

               Galiausiai, trečiasis nagrinėjama nacionaline priemone siekiamas tikslas yra ekonominio pobūdžio ir, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, negali pateisinti pagrindinių laisvių apribojimo (žr., be kita ko, 2002 m. birželio 4 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją, C-367/98, Rink. p. I-4731, 52 punktą).

               38

               Graikijos Respublika tvirtina, kad vienintelis nagrinėjamų nacionalinių nuostatų tikslas, kuris, be to aiškiai, išplaukia iš Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 2 dalies, užtikrinti pagrindinių paslaugų tęstinumą ir tinklų funkcionavimą, o tai laikoma būtina šalies ekonominiam ir socialiniam gyvenimui, ypač būtinam šalies aprūpinimui energija ir vandeniu bei telekomunikacijų paslaugų teikimui.

               39

               Taigi nagrinėjamomis priemonėmis siekiama užtikrinti bendrąjį interesą, būtent viešąją tvarką, visuomenės saugumą ir sveikatą, o tai yra motyvai, kurie, remiantis Sutartimi ir nusistovėjusia teismų praktika, gali pateisinti pagrindinių laisvių apribojimą, kaip Teisingumo Teismas, be kita ko, nusprendė dėl aprūpinimo saugumo naftos, telekomunikacijų ir elektros sektoriuose (žr., be kita ko, minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 69 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

               40

               Dėl išankstinio leidimo tvarkos taikymo srities Graikijos Respublika tvirtina, kad šią sritį aiškiai apibrėžia bendri kriterijai ir tikslai, išplaukiantys iš nacionalinės teisės aktų, ypač kartu skaitant Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 1 dalį, kurioje daroma nuoroda į akcines bendroves, „užimančias ar užėmusias monopolinę padėtį, ypač jei tai bendrovės, kurios turi, eksploatuoja ar valdo nacionalinius infrastruktūros tinklus“, ir šio straipsnio 2 dalį, kurioje numatyta, jog leidimas suteikiamas tenkinant bendrąjį interesą ir siekiant „užtikrinti teikiamų paslaugų tęstinumą ir tinklų funkcionavimą“.

               41

               Iš Įstatymo 3631/2008 formuluotės ir iš jo aiškinamojo rašto matyti, kad ši tvarka ex ante taikoma ribotai įmonių grupei, t. y. valstybės kontroliuojamoms bendrovėms, kurios turi, eksploatuoja ar valdo pagrindinius tinklus ir infrastruktūrą. Todėl jos nebūtinai turi būti išvardytos šiame įstatyme.

               42

               Priimamas minėtas įstatymas faktiškai apėmė tik šešias įmones. Per posėdį paklausta dėl šio dalyko Graikijos Respublika paaiškino, kad jis apėmė konkrečiai monopolį telekomunikacijų srityje turinčią įmonę, kuri tuo metu buvo privatizuota ir kuriai Įstatymas 3631/2008 nebetaikomas, ankstesnį monopolį teikiant elektrą, Atėnų (Graikija) ir Salonikų (Graikija) geriamojo vandens tiekimo įmones ir viešąsias įstaigas, valdančias Pirėjaus (Graikija) ir Salonikų uostus.

               43

               Be to, iš Įstatymo 3631/2008 gali būti padaryta išvada, kad ex post priemonė taikoma tik strateginėms įmonėms, turinčioms, eksploatuojančioms ar valdančioms pagrindinius tinklus ir infrastruktūrą, nes ja siekiama tik kontroliuoti šių įmonių turto dalių paskirties pakeitimą ar perplanavimą ir ypač, kaip matyti iš šio įstatymo 11 straipsnio 3 dalies c punkto, šių įmonių valdymo organų sprendimus, susijusius su „valstybės ekonominiam bei socialiniam gyvenimui ir jos saugumui būtinais tinklais bei pagrindine infrastruktūra“.

               44

               Antra, Komisija tvirtina, kad nagrinėjamos nacionalinės priemonės tikslas užtikrinti pagrindinių paslaugų tiekimą ir nuolatinį tinklų funkcionavimą gali būti pasiektas mažiau ribojančiomis reguliavimo priemonėmis nei tam tikrų strateginių bendrovių akcijų įsigijimo išankstinio leidimo tvarka ar tam tikrų šių bendrovių priimtų valdymo sprendimų kontrolė a posteriori.

               45

               Pirmiausia dėl nagrinėjamos išankstinio leidimo tvarkos Komisija primena, jog Teisingumo Teismas tiek, kiek tai susiję su akcijų ar turto įsigijimo išankstinio leidimo tvarka, nusprendė, kad nagrinėjama tvarka neleidžia visais atvejais užtikrinti aprūpinimo elektra saugumo, jei realus ir pakankamai rimtas pavojus šiam tiekimui iškiltų išdavus leidimą atitinkamam veiksmui (2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C-207/07, 52 punktas), ir kad tik viešojo subjekto kontrolė tuo metu, kai jis perima įmonės kontrolę, neleidžia užtikrinti, kad, pripažinus šio subjekto turimų akcijų suteikiamas balsavimo teises, jis jas naudos tinkamai ir tai užtikrins aprūpinimo elektra saugumą (minėto 2008 m. vasario 14 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 45 punktas).

               46

               Be to, Komisija tvirtina, kad išankstinio leidimo tvarkos neproporcingumas yra tas, kad kriterijai, kuriais remiantis priimamas sprendimas dėl šio leidimo ir kurie įtvirtinti Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 2 dalyje, nėra adekvatūs siekiant įstatyme nustatyto tikslo užtikrinti teikiamų paslaugų tęstinumą ir tinklų funkcionavimą.

               47

               Iš šios nuostatos matyti, kad nors visi minėti kriterijai turi būti patenkinti ir į juos turi būti atsižvelgta priimant sprendimą dėl leidimo, jų sąrašas yra ne baigtinis, bet tik orientacinio pobūdžio. Todėl kriterijai, kuriais remiantis priimamas sprendimas dėl leidimo suteikimo ar nesuteikimo, suinteresuotiesiems ūkio subjektams nėra išsamiai nurodyti ir nebūtinai iš anksto žinomi.

               48

               Be to, Sąjungos lygiu tam tikruose sektoriuose, kaip antai elektros ir telekomunikacijų, priimtas teisinis pagrindas valstybėms narėms suteikia plačią diskreciją laikantis Sutarties ir ypač proporcingumo principo priimti pagrindines laisves mažiau ribojančias nuostatas, susijusias su įmonėms tenkančiais viešosios paslaugos įsipareigojimais (šiuo klausimu žr. minėto 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 43–45 punktus).

               49

               Graikijos Respublika tvirtina, kad išankstinio leidimo tvarka visiškai tinkama siekiamam tikslui įgyvendinti, ja neviršijama tai, kas protinga, ir ji yra būtina priemonė tiek, kiek horizontalių reguliavimo priemonių nepakanka šiam tikslui pasiekti.

               50

               Pateikiant argumentą, jog ši tvarka ex ante nėra adekvati dėl to, kad apima tik strateginių akcijų įsigijimo momentą, neatsižvelgiama į tai, kad šią tvarką papildo kontrolės ex post priemonė.

               51

               Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 2 dalyje numatyti vertinimo kriterijai taikomi tam tikroms aplinkybėms, į kurias atsižvelgiama vertinant trečiojo asmens investuotojo verslo planą. Šios aplinkybės visiškai objektyvios ir lemia pagrindinį kriterijų, t. y. trečiojo asmens investuotojo pateikiamą rimtą įmonės planą ir su juo susijusias garantijas, siekiant, kad nagrinėjama įmonė nebūtų nuvertinta ir kad nekiltų grėsmė teikiamų paslaugų ir pagrindinių tinklų funkcionavimo tęstinumui.

               52

               Be to, Graikijos Respublika ginčija teiginį, kad pažeidžiant teisinio saugumo principą Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 2 dalyje numatyti kriterijai nėra aiškūs ir viešosios valdžios institucijoms paliekama didelė diskrecija, kuri negali būti teisminės kontrolės objektas.

               53

               Komisijos nurodytose bylose atitinkamiems investuotojams arba visai nebuvo nurodytos specialios ir objektyvios aplinkybės, kuriomis išankstinis leidimas suteikiamas arba atsisakoma jį suteikti (minėto 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 74 punktas), arba nebuvo tokių specialių kriterijų, kokie numatyti Įstatymu 3631/2008 (minėto 2008 m. vasario 14 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 52 punktas).

               54

               Be to, Graikijos Respublika nurodo, kad negalima tvirtinti, jog kontrolės ex ante priemonė nebūtina motyvuojant tuo, kad siekiamas paslaugų ir tinklų funkcionavimo tęstinumo tikslas gali būti įgyvendintas horizontaliomis reguliavimo priemonėmis, kaip antai numatytomis direktyvose, taikytinose telekomunikacijų ir elektros sektoriuose.

               55

               Nagrinėjamomis direktyvomis tik nustatomos ribos, kurių laikydamosi valstybės narės apibrėžia bendrą politiką aprūpinimo saugumo srityje, ir jos yra tik minimalus bendras požiūris. Pagrindinės viešojo saugumo užtikrinimo lygio ir priemonių pasirinkimo galimybės ir toliau priskiriamos kompetentingoms nacionalinėms valdžios institucijoms, kurios privalo laikytis proporcingumo principo.

               56

               Be to, dėl kontrolės a posteriori, kaip antai įtvirtintos Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 3 dalyje, adekvatumo Komisija pripažįsta, kad 2002 m. birželio 4 d. Sprendime Komisija prieš Belgiją (C-503/99, Rink. p. I-4809) Teisingumo Teismas nusprendė, jog toje byloje nagrinėjama kontrolės a posteriori tvarka yra pateisinamas laisvo kapitalo judėjimo apribojimas.

               57

               Tačiau, Komisijos teigimu, šis sprendimas netaikytinas šioje byloje, nes minėtoje byloje nagrinėjamos nacionalinės tvarkos požymiai skiriasi nuo šioje byloje nagrinėjamos nacionalinės tvarkos požymių.

               58

               Komisija tvirtina, kad šiuo atveju nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose nenumatyti nei kriterijai, į kuriuos valdžios institucijos turi atsižvelgti spręsdamos, ar prieštarauti atitinkamam sprendimui, nei objektyvios aplinkybės, kuriomis toks kišimasis galimas norint apsaugoti siekiamus bendrojo intereso tikslus.

               59

               Todėl valdžios institucijos šiuo aspektu turi ypač didelę kišimosi į nagrinėjamų įmonių veiklą diskreciją ir sprendimai, priimti įgyvendinant šią diskreciją, negali būti veiksmingos teisminės kontrolės objektas.

               60

               Dėl Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 3 dalyje numatytos teisės prieštarauti tinkamumo Graikijos Respublika tvirtina, kad šioje nuostatoje, kaip ir nuostatoje, kuri buvo minėto Sprendimo Komisija prieš Belgiją dalykas, glaustai išvardijami atitinkami sprendimai, t. y. arba tiesiogiai su įmonės egzistavimu susiję sprendimai, nurodyti minėtos 3 dalies a ir b punktuose, arba su „minėtų įmonių strateginio turto dalių ir valstybės ekonominiam bei socialiniam gyvenimui ir jos saugumui būtinų tinklų bei pagrindinės infrastruktūros“ paskirties pakeitimu ar perplanavimu susiję sprendimai, nurodyti tos pačios nuostatos c punkte.

               61

               Net jei atitinkamų įmonių turto strateginės dalys neišvardijamos, akivaizdu, kad nagrinėjamose teisės akto nuostatose, kaip ir minėtame Sprendime Komisija prieš Belgiją nagrinėtose nuostatose, glaustai apibrėžiamos jų taikymo sričiai priskirtinos turto strateginės dalys, t. y. pagrindiniai tinklai ir infrastruktūros.

               62

               Dėl kriterijų, susijusių su teisės prieštarauti įgyvendinimu ir sprendimo dėl prieštaravimo teismine kontrole, Graikijos Respublika pažymi, kad visuomenės saugumo sąlyga ir jos įvairūs elementai, nepaisant jų lankstumo, gali būti teismų kontroliuojami ir yra jų veiksmingai kontroliuojami (tiek nacionaliniu, tiek Sąjungos lygiu) kaip nuo Sutartyse įtvirtintų pagrindinių judėjimo laisvių nukrypstančios sąlygos (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 1977 m. spalio 27 d. Sprendimo Bouchereau, 30/77, Rink. p. 1999, 33–35 punktus ir 1984 m. liepos 10 d. Sprendimo Campus Oil ir kt., 72/83, Rink. p. 2727, 34 punktą).

               63

               Šiuo atveju teisminės kontrolės kriterijai yra dar specifiškesni, nes susiję su grėsme nagrinėjamų įmonių pagrindinėms paslaugoms ir tinklų funkcionavimui, kuri kyla dėl įmonių sprendimų, susijusių su jų turto strateginių dalių paskirties pakeitimu ar perplanavimu.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               64

               Iš bylos medžiagos matyti ir tai buvo patvirtinta per posėdį, kad vienintelis tikslas, į kurį atsižvelgiant turi būti nagrinėjamas dėl Įstatymo 3631/2008 11 straipsnyje numatytos išankstinio leidimo tvarkos ir kontrolės a posteriori sukeliamų įsisteigimo laisvės apribojimų pateisinimas, yra užtikrinti tam tikrų pagrindinių paslaugų tęstinumą ir tinklų funkcionavimą, kurie traktuojami kaip būtini valstybės ekonominiam ir socialiniam gyvenimui, ypač būtiną valstybės aprūpinimą elektra ir vandeniu, telekomunikacijų paslaugų teikimą ir dviejų didžiausių valstybės uostų valdymą.

               65

               Šiuo aspektu reikia priminti, kad dėl įmonių, vykdančių veiklą ir teikiančių viešąsias paslaugas naftos sektoriuje, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad tikslas užtikrinti aprūpinimo tokiais produktais ar tokių paslaugų teikimo nagrinėjamos valstybės narės teritorijoje saugumą esant krizei gali būti visuomenės saugumo priežastis ir todėl gali pateisinti galimą laisvo kapitalo judėjimo ribojimą (minėto 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 71 punktas).

               66

               Be to, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad bendrųjų interesų, susijusių su viešąja tvarka, visuomenės saugumu ir sveikata, siekimas gali pateisinti tam tikrus pagrindinių laisvių įgyvendinimo apribojimus (minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 45 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).

               67

               Vis dėlto dėl tikslo, susijusio su aprūpinimo elektra saugumu, Teisingumo Teismas priminė, kad juo galima remtis tik kai pagrindiniam visuomenės interesui kyla reali ir pakankamai didelė grėsmė (minėto 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 47 punktas).

               68

               Visų pirma, kalbant konkrečiau apie išankstinio leidimo tvarką, nepanašu, kad tokio pobūdžio priemonė tinkama nurodytam tikslui pasiekti ir jam proporcinga.

               69

               Iš tiesų Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad paprastas dalių, kurių dydis viršija 10 % bendrovės, veikiančios energijos sektoriuje, akcinio kapitalo, įsigijimas arba bet koks kitas įgijimas, suteikiantis didelę įtaką tokiai bendrovei, iš principo savaime neturėtų būti laikomas realia ir pakankamai didele grėsme aprūpinimo saugumui (minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 48 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).

               70

               Tačiau dėl nagrinėjamos tvarkos poveikis daromas net prieš bendrovei priimant sprendimą, t. y. dar nenustačius grėsmės, nors ir potencialios, aprūpinimo saugumui (minėto 2008 m. vasario 14 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 50 punktas).

               71

               Be to, kai išduodamas leidimas, nėra akivaizdu, kad bus nustatytos visos realios ir pakankamai didelės grėsmės aprūpinimo elektra saugumui prielaidos ir į jas bus atsižvelgta (minėto 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 53 punktas).

               72

               Maža to, balsavimo teisių ribojimas arba, jei reikia, atsisakymas pripažinti šias teises, kurioms taikoma Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 1 dalyje numatyta tvarka, taikomas visiems sprendimams, kuriais akcininkams suteikiamos balsavimo teisės, o ne tik sprendimams, dėl kurių gali kilti konkreti grėsmė įstatyme skelbiamam tikslui (šiuo klausimu žr. minėto 2008 m. vasario 14 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 47 punktą).

               73

               Dėl išankstinio leidimo tvarkos proporcingumo vertinimo Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tokia tvarka neproporcinga dėl to, kad nagrinėjamo sektoriaus įmonėms nustatant pozityvias pareigas galima pasiekti norimą tikslą, t. y. aprūpinimo elektra saugumą, keliant mažesnę grėsmę laisvam kapitalo judėjimui (minėto 2008 m. vasario 14 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 47 punktas).

               74

               Aplinkybėmis, analogiškomis šios bylos aplinkybėms, Teisingumo Teismas nusprendė, kad jei nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose tokie kriterijai apibrėžiami neišsamiai, darytina išvada, kad šiais teisės aktais valdžios institucijoms paliekama didelė diskrecija, kurią teismams sunku kontroliuoti (minėto 2008 m. vasario 14 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 52 punktas).

               75

               Neaiškumas dėl aplinkybių, kuriomis šie įgaliojimai gali būti įgyvendinami, suteikia šiems įgaliojimams diskrecinį pobūdį diskrecijos, kurią turi nacionalinės valdžios institucijos, kad juos įgyvendintų, atžvilgiu. Tokia diskrecija yra neproporcinga siekiamų tikslų atžvilgiu (minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 52 punktas).

               76

               Šiuo atveju kriterijai, taikytini valdžios institucijų įgaliojimų patenkinti arba atmesti prašymą leisti įsigyti nagrinėjamų akcinių bendrovių, jei jos nurodytos Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 2 dalyje, turto dalį įgyvendinimui, akivaizdžiai yra „orientacinio pobūdžio“.

               77

               Nei Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 2 dalyje daroma bendra nuoroda į „bendrojo intereso kriterijus, leidžiančius užtikrinti teikiamų paslaugų tęstinumą ir tinklų funkcionavimą“, nei devyni joje nurodyti tik orientacinio pobūdžio kriterijai, kurie iš esmės susiję su strateginio partnerio, siūlančio geriausias garantijas užtikrinant ilgalaikį paslaugų ir tinklų tęstinumą, pasirinkimu, neleidžia nustatyti konkrečių ir objektyvių aplinkybių, kuriomis teisė prieštarauti dalių įsigijimui gali būti įgyvendinama.

               78

               Be to, nuostatos, kuriose įtvirtinamos priežastys, dėl kurių valdžios institucijos turi teisę atsisakyti išduoti leidimą įsigyti strateginių akcinių bendrovių dalį, suformuluotos vartojant abstrakčias ir netikslias sąvokas, kurios neleidžia suinteresuotiesiems asmenims aiškiai išskirti įvairių prielaidų, kai gali būti atsisakyta išduoti minėtą leidimą. Tas pasakytina būtent dėl formuluotės „bendrojo intereso kriterijai, leidžiantys užtikrinti teikiamų paslaugų tęstinumą ir tinklų funkcionavimą“. Be to, Įstatyme 3631/2008 išvardyti devyni vertinimo kriterijai neapima realios ir didelės grėsmės aprūpinimo saugumui galimybės ir todėl negali būti laikomi tiesiogiai susijusiais su siekiamu tikslu.

               79

               Iš to darytina išvada, kad dėl tokios išankstinio leidimo tvarkos administravimo institucijai suteikiama diskrecija, kurią teismams sunku kontroliuoti ir dėl kurios kyla diskriminavimo pavojus.

               80

               Antra, dėl tam tikrų nagrinėjamų strateginių akcinių bendrovių priimtų sprendimų kontrolės a posteriori, kaip antai numatytos Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 3 dalyje, Graikijos Respublika tvirtina, kad jai turėtų būti pritarta, nes ji panaši į tvarką, nagrinėtą minėtame Sprendime Komisija prieš Belgiją, dėl kurios Teisingumo Teismas nusprendė, kad ji pateisinama tikslu užtikrinti aprūpinimo elektra krizės atveju saugumą.

               81

               Teisingumo Teismas pažymėjo, kad iš minėto Sprendimo Komisija prieš Belgiją 49–52 punktų išplaukia, jog nagrinėjamai nacionalinei tvarkai būdinga tai, kad joje buvo konkrečiai išvardytas atitinkamas strateginis turtas ir valdymo organų sprendimai, kurie galėjo būti kvestionuojami konkrečiu atveju. Galiausiai, administracinės valdžios institucijos kišimasis buvo griežtai apribotas ir leidžiamas tik tais atvejais, kai kyla grėsmė energijos politikos tikslams. Visi šiuo pagrindu priimti sprendimai turėjo būti formaliai motyvuoti ir jiems buvo taikoma veiksminga teisminė kontrolė (minėto 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 78 punktas).

               82

               Tačiau, kaip ir Teisingumo Teismo minėtuose 2003 m. gegužės 13 d. sprendimuose Komisija prieš Ispaniją ir Komisija prieš Italiją nagrinėta tvarka, šioje byloje nagrinėjama tvarka, nors ir yra ex post pobūdžio, todėl mažiau ribojanti nei ex ante tvarka, neturėtų būti pateisinama atsižvelgiant į kriterijus, išplaukiančius iš minėto Sprendimo Komisija prieš Belgiją.

               83

               Visų pirma dėl Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 3 dalies a ir b punktuose išvardytų sprendimų Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tokie sprendimai, priešingai nei byloje, kurioje buvo priimtas minėtas Sprendimas Komisija prieš Belgiją (50 punktas), nagrinėti sprendimai, yra ne konkretūs valdymo sprendimai, bet esminiai įmonių veiklos sprendimai (minėto 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 79 punktas).

               84

               Be to, minėtos 3 dalies b ir c punktuose pateiktas patikslinimas, pagal kurį jis taikomas sprendimams, jei dėl jų „gali kilti grėsmė paslaugų teikimui strateginės reikšmės sektoriuose“ arba jei jie susiję su „minėtų įmonių strateginio turto dalių ir valstybės ekonominiam bei socialiniam gyvenimui ir jos saugumui būtinų tinklų bei pagrindinės infrastruktūros <...> suteikimu“, vargu ar gali būti laikomas konkrečiu atitinkamo strateginio turto išvardijimu.

               85

               Galiausiai, net jei, kaip tai tvirtina Graikijos Respublika, Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 3 dalis turėtų būti suprantama taip, kad joje nustatyta prieštaravimo teisė gali būti įgyvendinta tik siekiant užtikrinti teikiamų paslaugų tęstinumą ir tinklų funkcionavimą, nesant patikslinimo dėl konkrečių aplinkybių, kuriomis ši teisė gali būti įgyvendinta, investuotojai negali žinoti, kada ji gali būti taikoma.

               86

               Todėl, kaip tvirtina Komisija, potencialiai gali būti daug neapibrėžtų ir neapibrėžiamų aplinkybių, kuriomis prieštaravimo teisė gali būti įgyvendinta, ir jos nacionalinės valdžios institucijoms suteikia pernelyg didelę diskreciją.

               87

               Todėl reikia konstatuoti, kad, nustatydama reikalavimus, kurie įtvirtinti Įstatymo 3631/2008 11 straipsnio 1 dalyje, skaitomoje kartu su 11 straipsnio 2 dalimi, ir 11 straipsnio 3 dalyje, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 43 straipsnį, susijusį su įsisteigimo laisve.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               88

               Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas ir ši pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           Nustatydama reikalavimus, kurie įtvirtinti Įstatymo 3631/2008 dėl nacionalinės socialinės sanglaudos fondo įsteigimo 11 straipsnio 1 dalyje, skaitomoje kartu su 11 straipsnio 2 dalimi, ir 11 straipsnio 3 dalyje, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 43 straipsnį, susijusį su įsisteigimo laisve.

                           2.

                           Priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: graikų.


title: 2015 m. spalio 6 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#Český telekomunikační úřad prieš T-Mobile Czech Republic a.s. ir Vodafone Czech Republic a.s.#Nejvyšší správní soud prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Direktyva 2002/22/EB (Universaliųjų paslaugų direktyva) – Įpareigojimų teikti universaliąsias paslaugas sąnaudų apskaičiavimas – Atsižvelgimas į nuosavo kapitalo grąžos normą – Tiesioginis veikimas – Taikymas laiko atžvilgiu.#Byla C-508/14.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
      2015 m. spalio 6 d. (
            *
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Direktyva 2002/22/EB (Universaliųjų paslaugų direktyva) — Įpareigojimų teikti universaliąsias paslaugas sąnaudų apskaičiavimas — Atsižvelgimas į nuosavo kapitalo grąžos normą — Tiesioginis veikimas — Taikymas laiko atžvilgiu“
      Byloje C‑508/14
      dėl Nejvyšší správní soud (Čekijos Respublika) 2014 m. spalio 23 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2014 m. lapkričio 13 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Český telekomunikační úřad

      prieš

         T‑Mobile Czech Republic a.s.,

         Vodafone Czech Republic a.s.,

      dalyvaujant:

         O2 Czech Republic a.s., anksčiau Telefónica Czech Republic a.s.,

         UPC Česká republika s.r.o.,

      TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas T. von Danwitz, teisėjai C. Vajda, A. Rosas (pranešėjas), E. Juhász ir D. Šváby,
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      kancleris A. Calot Escobar,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Český telekomunikační úřad, atstovaujamos advokát J. Novák,

               —

                  T‑Mobile Czech Republic a.s., atstovaujamos advokáti P. Hromek ir D. Schmied,

               —

                  O2 Czech Republic a.s., anksčiau Telefónica Czech Republic a.s., atstovaujamos M. Krejčík,

               —

               Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek, J. Vláčil ir T. Müller,

               —

               Lietuvos vyriausybės, atstovaujamos D. Kriaučiūno ir R. Dzikovič,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos P. Němečková ir L. Nicolae,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (Universaliųjų paslaugų direktyva) (OL L 108, p. 51; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 367), 12 ir 13 straipsnių išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Český telekomunikační úřad (Čekijos telekomunikacijų tarnyba, toliau – Tarnyba) ginčą su T‑Mobile Czech Republic a.s. (toliau – T‑Mobile Czech Republic) ir Vodafone Czech Republic a.s. dėl 2011 m. vasario 23 d. Tarnybos sprendimo, kuriuo ši institucija nustatė Telefónica Czech Republic, a.s. (toliau – Telefónica Czech Republic), tapusios O2 Czech Republic a. s. (toliau – O2 Czech Republic), 2004 m. teikiant universaliąsias paslaugas patirtų nuostolių dydį.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (OL L 236, 2003, p. 33, toliau – Stojimo aktas) 2 straipsnyje numatyta, kad nuo įstojimo dienos pirminių Sutarčių ir prieš įstojimą institucijų ir Europos Centrinio Banko priimtų aktų nuostatos naujosioms valstybėms narėms yra privalomos ir tose valstybėse taikomos tose Sutartyse ir šiame akte nustatytomis sąlygomis.

               4

               Direktyvos 2002/22 4 konstatuojamojoje dalyje nurodyta: „Teikiant universaliąsias paslaugas (tai yra apibrėžtą minimalų paslaugų rinkinį visiems galutiniams paslaugų gavėjams prieinama kaina), kai kurios paslaugos kai kuriems galutiniams paslaugų gavėjams gali būti teikiamos skirtingomis nei rinkos kainomis. Tačiau kompensuojant įmonėms, paskirtoms teikti tokias paslaugas tokiomis aplinkybėmis, neturi būti iškraipoma konkurencija, jei paskirtosioms įmonėms kompensuojamos specifinės grynosios sąnaudos ir jei grynosios sąnaudos susigrąžinamos konkurencijos atžvilgiu neutraliu būdu.“

               5

               Pagal direktyvos 18 konstatuojamąją dalį:
               „Tais atvejais, kai įrodoma, kad nuostolinga vykdyti universaliųjų paslaugų įpareigojimus arba kad grynosios sąnaudos viršija įprastas komercines normas, valstybės narės prireikus turėtų nustatyti tokių įpareigojimų grynųjų sąnaudų finansavimo mechanizmus. Svarbu užtikrinti, kad įpareigojimų teikti universaliąsias paslaugas grynosios sąnaudos būtų tinkamai apskaičiuojamos ir kad jų finansavimas kuo mažiau iškraipytų rinką bei įmonėms taikomas sąlygas ir neprieštarautų Sutarties 87 ir 88 straipsniams.“

               6

               Direktyvos 2002/22 3 straipsnio 2 dalyje numatyta:
               „Valstybės narės, laikydamosi objektyvumo, skaidrumo, proporcingumo ir nediskriminavimo principų, nustato veiksmingiausią ir tinkamiausią būdą, kuris užtikrintų universaliųjų paslaugų įgyvendinimą. Jos stengiasi kuo labiau mažinti rinkos iškraipymus, ypač siekia, kad kainos ir kitos paslaugų teikimo sąlygos nesiskirtų nuo įprastų komercinių sąlygų, kartu saugodamos visuomenės interesus.“

               7

               Direktyvos 2002/22 12 straipsnio „Įpareigojimų teikti universaliąsias paslaugas sąnaudų apskaičiavimas“ 1 dalyje nurodyta:
               „Kai nacionalinės reguliavimo institucijos mano, kad 3–10 straipsniuose nurodytų universaliųjų paslaugų teikimas paskirtosioms įmonėms gali būti nepagrįstai didelė prievolė, jos apskaičiuoja universaliųjų paslaugų teikimo grynąsias sąnaudas.
               Tuo tikslu nacionalinės reguliavimo institucijos:

                        a)

                        pagal IV priedo A dalį apskaičiuoja universaliųjų paslaugų įpareigojimų grynąsias sąnaudas atsižvelgdamos į rinkos naudą, kurią gauna įmonė, paskirta teikti universaliąsias paslaugas; arba

                        b)

                        pasinaudoja universaliųjų paslaugų teikimo grynosiomis sąnaudomis, kurios yra nustatytos taikant skyrimo mechanizmą pagal 8 straipsnio 2 dalį.“

               8

               Direktyvos 2002/22 13 straipsnio „Įpareigojimų teikti universaliąsias paslaugas finansavimas“ 1 dalyje nurodyta:
               „Kai, remdamosi 12 straipsnyje nurodytu grynųjų sąnaudų apskaičiavimu, nacionalinės reguliavimo institucijos nustato, kad įmonei universaliosios paslaugos įpareigojimai yra nepagrįstai didelė prievolė, valstybės narės paskirtosios įmonės prašymu nusprendžia:

                        a)

                        pradėti skaidriai taikyti tai įmonei nustatytų grynųjų sąnaudų kompensavimo iš viešųjų lėšų mechanizmą ir (arba)

                        b)

                        paskirstyti universaliųjų paslaugų įpareigojimų grynąsias sąnaudas elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų teikėjams.“

               9

               Direktyvos 2002/22 IV priedo A dalies antroje pastraipoje aprašomas būdas, kaip turi būti apskaičiuojamos įpareigojimų teikti universaliąsias paslaugas grynosios sąnaudos:
               „Nacionalinės reguliavimo institucijos privalo apsvarstyti visas priemones, kurios užtikrintų įmonių (paskirtų ar nepaskirtų) paskatas ekonomiškai vykdyti universaliųjų paslaugų įpareigojimus. Universaliųjų paslaugų įpareigojimų grynosios sąnaudos – tai paskirtosios įmonės grynosios sąnaudos, kai ji dirba teikdama universaliąsias paslaugas, ir jos grynosios sąnaudos, kai ji dirba tokių paslaugų neteikdama. Ši taisyklė taikoma nepriklausomai nuo to, ar tam tikroje valstybėje narėje tinklas yra iki galo išplėtotas, ar jis dar plėtojamas ir plečiamas. Reikia atkreipti dėmesį į tai, kad būtų teisingai apskaičiuotos sąnaudos, kurių paskirtoji įmonė būtų nusprendusi vengti, jei jai nebūtų nustatytos universaliųjų paslaugų įpareigojimus. Apskaičiuojant grynąsias sąnaudas, reikia įvertinti ir naudą, įskaitant nematerialią naudą, kurią gauna universaliųjų paslaugų operatorius.“

               10

               2011 m. gruodžio 20 d. Komisijos sprendimo 2012/21/ES dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 106 straipsnio 2 dalies taikymo valstybės pagalbai, kompensacijos už viešąją paslaugą forma skiriamai tam tikroms įmonėms, kurioms pavesta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugas (OL L 7, 2012, p. 3), 5 straipsnio 5 dalyje numatyta:
               „Šiame sprendime „nuosaikus pelnas“ reiškia kapitalo grąžos normą, kurios reikėtų vidutinei įmonei, svarstančiai, ar teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugą visu pavedimo laikotarpiu, ir kurią apskaičiuojant atsižvelgiama į rizikos mastą. „Kapitalo grąžos norma“ reiškia vidinės grąžos normą, kurią įmonė gauna iš pavedimo laikotarpiu investuoto kapitalo. Rizikos mastas priklauso nuo sektoriaus, paslaugos rūšies ir kompensavimo mechanizmo savybių.“

               11

               Komisijos komunikato dėl ES valstybės pagalbos taisyklių taikymo kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą (OL C 8, 2012, p. 4) 61 punkte, be kita ko, numatyta:
               „Nuosaikų pelną reikėtų suvokti kaip kapitalo grąžos normą <...>, kurios reikėtų vidutinei įmonei, svarstančiai, ar visuotinės ekonominės svarbos paslaugą teikti visu pavedimo laikotarpiu, ir kurią apskaičiuojant atsižvelgiama į galinčios kilti rizikos mastą. Rizikos mastas priklauso nuo sektoriaus, paslaugos rūšies ir kompensavimo mechanizmo ypatumų. Šią normą reikėtų nustatyti, kai įmanoma, atsižvelgiant į kapitalo grąžos normą, kuri gaunama panašias viešųjų paslaugų sutartis vykdant konkurencinėmis sąlygomis (pavyzdžiui, sutartis sudarant viešojo konkurso tvarka). Sektoriuose, kuriuose nėra kitos įmonės, su kuria būtų galima lyginti įmonę, kuriai pavesta teikti visuotinės ekonominės svarbos paslaugą, galima remtis palyginama kitoje valstybėje narėje, arba, jei reikia, kituose sektoriuose veikiančia įmone, su sąlyga, kad atsižvelgiama į kiekvieno sektoriaus ypatumus.“

               12

               Šio 61 punkto dalyje esančioje išnašoje nurodyta, kad „[k]apitalo grąžos norma čia apibrėžiama kaip vidinė grąžos norma, kurią įmonė gauna iš projekto laikotarpiu investuoto kapitalo, t. y. sutarties pinigų srautų vidinė grąžos norma“.

         Čekijos teisė

               13

               Universaliųjų paslaugų teikimą ir jų apimtį 2004 m. reglamentavo tais metais galiojusi Įstatymo Nr. 151/2000 Sb. dėl telekomunikacijų ir kitų įstatymų pakeitimų (toliau – Telekomunikacijų įstatymas) redakcija. Šio įstatymo 31 straipsnio „Įrodomi nuostoliai“ tekstas yra toks:
               „(1)   Universaliųjų paslaugų teikėjas turi teisę į įrodomų nuostolių kompensavimą.
               (2)   Įrodomi nuostoliai suprantami kaip skirtumas tarp ekonomiškai pagrįstų sąnaudų, įskaitant protingą pelną, kurias patiria telekomunikacijų licenciją vykdyti universaliųjų paslaugų teikimo įpareigojimą turintis asmuo ir kurios universaliųjų paslaugų teikėjui nesusidarytų, jei tokio įpareigojimo jis neturėtų, ir įplaukų bei pajamų, kurias gauna telekomunikacijų licencijos turėtojas vykdydamas universaliųjų paslaugų teikimo įpareigojimą.
               (3)   Jei telekomunikacijų licencijos turėtojas, be universaliųjų paslaugų, teikia ir kitas telekomunikacijų paslaugas ar vykdo kitą veiklą, jis privalo vesti atskirą išlaidų ir pajamų, susijusių su paslaugomis, teikiamomis kaip universaliosios paslaugos, apskaitą.
               (4)   Įrodomų nuostolių apskaičiavimo tvarka, dokumentai, pagrindžiantys įrodomų nuostolių apskaičiavimą, ir protingas pelnas nustatomi įgyvendinimo nuostatose.“

               14

               Priėmus Telekomunikacijų įstatymą buvo priimtas Transporto ir ryšių ministerijos nutarimas Nr. 235/2001 Sb., kuriame nustatomos detalios telekomunikacijų licencijos turėtojo teikiant universaliąsias paslaugas patirtų įrodomų nuostolių apskaičiavimo ir kompensavimo taisyklės. Šio nutarimo 2 straipsnyje „Įrodomų nuostolių apskaičiavimo tvarka“ numatyta:
               „(1)   Universaliųjų paslaugų teikėjas apskaičiuoja įrodomus nuostolius kaip skirtumą tarp įplaukų ir pajamų, gautų teikiant nuostolingas paslaugas, sumos ir ekonomiškai pagrįstų sąnaudų, patirtų teikiant šias paslaugas, ir protingo pelno sumos. Įrodomų nuostolių skaičiavimus universaliųjų paslaugų teikėjas atlieka Tarnybos išduotoje formoje.
               (2)   Universaliųjų paslaugų teikėjas iki kiekvienų kalendorinių metų gegužės 31 d. Tarnybai turi pateikti atskirą išlaidų ir pajamų, susijusių su paslaugomis, teikiamomis kaip universaliosios paslaugos pagal [Telekomunikacijų] įstatymo 34 straipsnio 2 dalies a punktą, ataskaitą, kad ji galėtų įvertinti ekonominį išlaidų pagrįstumą.“

               15

               Šio nutarimo 3 straipsnyje „Įrodomų nuostolių apskaičiavimą pagrindžiantys dokumentai“ nustatyta:
               „(1)   Universaliųjų paslaugų teikėjas kartu su atitinkamų metų įrodomų nuostolių skaičiavimais Tarnybai pateikia:

                        a)

                        pagal specialų teisės aktą parengtą balansą,

                        b)

                        išlaidų ir pajamų buhalterinę analizę,

                        c)

                        atskirus išlaidų ir pajamų dokumentų rezultatus laikydamasis [Telekomunikacijų] įstatymo 34 straipsnio 2 dalies a punkto ir ekonomiškai pagrįstų išlaidų nustatymo metodų. Duomenys, susiję su nuostolingomis paslaugomis, yra skirstomi pagal atskiras išlaidų ir pajamų eilutes, laikantis 1 priede nurodytos struktūros.

                        d)

                        ilgalaikio materialiojo ir nematerialiojo turto priskyrimo prie nurašomo turto, įskaitant koeficiento, leidžiančio greičiau nurašyti turtą, naudojimą ir metodų, kuriais remiantis nuosavas kapitalas skiriamas tokiam turtui įsigyti, apžvalgą,

                        e)

                        suteiktų nuolaidų apžvalgą pagal jų rūšį.

                  (2)   Universaliųjų paslaugų teikėjas leidžia Tarnybai jos prašymu patikrinti duomenis, susijusius su įrodomų nuostolių apskaičiavimu, įskaitant protingą pelną, esančius, be kita ko, techninėje dokumentacijoje, statistiniuose dokumentuose ir originaliuose apskaitos dokumentuose.
               (3)   Įrodomo pelno apskaitos dokumentus, universaliųjų paslaugų teikėjo perduotus dokumentus ir dokumentus, naudotus apskaičiuojant įrodomus nuostolius, Tarnyba saugo penkerius metus po atitinkamų metų pabaigos.“

               16

               Šio nutarimo 4 straipsnyje „Protingo pelno nustatymas“ numatyta:
               „Įrodomų nuostolių apskaitos tikslais protingas pelnas nustatomas atsižvelgiant į nuosavo kapitalo, kurį universaliųjų paslaugų teikėjas skyrė ilgalaikiam materialiajam ir nematerialiajam turtui, naudojamam teikiant nuostolingas paslaugas, įsigyti, buhalterinę vertę. Universaliųjų paslaugų teikėjas protingą pelną apskaičiuoja pagal 3 priede pateiktą metodą.“

               17

               Transporto ir ryšių ministerijos nutarimo Nr. 235/2001 Sb. 3 priede „Protingo pelno apskaičiavimas“ numatyta:

                        „1.

                        Universaliųjų paslaugų teikėjas protingą pelną apskaičiuoja pagal formulę:
                        PP = 0,145 x VJZS
                        Šioje formulėje:
                        PP – protingas pelnas
                        VJZS – nuosavo kapitalo, kuris buvo skirtas ilgalaikiam materialiajam ir nematerialiajam turtui, naudojamam teikiant nuostolingas paslaugas, įsigyti, buhalterinė vertė.

                        2.

                        Nuosavo kapitalo buhalterinė vertė nustatoma pagal apskaitos teisės normas.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               18

               2010 m. rugsėjo 27 d. Tarnyba priėmė sprendimą, kuriuo patvirtintas Telefónica Czech Republic deklaruotas nuostolių, patirtų 2004 m. teikiant universaliąsias paslaugas, dydis. Apskaičiuojant šį nuostolį, protingas teikėjo pelnas buvo įtrauktas į universaliųjų paslaugų grynųjų sąnaudų vertę pagal iki 2005 m. balandžio 30 d. galiojusius nacionalinės teisės aktus. Per administracinę vidaus procedūrą Tarnyba patvirtino šį sprendimą 2011 m. vasario 23 d. sprendimu.

               19

                  T‑Mobile Czech Republic ir Vodafone Czech Republic a.s. dėl šio sprendimo padavė administracinius skundus Městský soud v Praze (Prahos miesto teismas), ir jis panaikino šį sprendimą dėl to, kad jis esą yra neteisėtas, nes pažeidžia Direktyvą 2002/22.

               20

               Pasak Městský soud v Praze, Telekomunikacijų įstatymo 31 straipsnis pažeidžia šios direktyvos 12 ir 13 straipsnius, nes Čekijos teisėje nuostolių dydis ir įrodomų nuostolių apskaičiavimo ir nustatymo metodas skiriasi nuo numatytojo direktyvoje. Taigi, Tarnyba esą klaidingai pagal nacionalinę teisę atsižvelgė į bet kokius nuostolius, nors, kaip pažymėjo Teisingumo Teismas Sprendime Komisija / Belgija (C‑222/08, EU:C:2010:583, 35, 37, 42 ir 43 punktai), remiantis Direktyva 2002/22 reikėjo atsižvelgti tik į nuostolius, kurie yra „nepagrįstai didelė prievolė“. Be to, pagal nacionalinę teisę apskaičiuojant nuostolių dydį nebuvo galima atsižvelgti į nematerialią universaliųjų paslaugų teikimo naudą.

               21

                  Městský soud v Praze nusprendė, kad tenkinamos tiesioginio Direktyvos 2002/22 taikymo sąlygos, nes joje įtvirtinta nuostata yra aiški ir besąlyginė, nepaisant to, kad administracinė ar teisminė institucija turi apibrėžti miglotos teisinės sąvokos „nepagrįstai didelė prievolė“ turinį. Čekijos teisės negalima aiškinti taip, kad ji atitiktų Direktyvą 2002/22, nes pagal Čekijos teisę Tarnybai draudžiama savo sprendime neatsižvelgti į protingo pelno įtraukimą į universaliųjų paslaugų grynųjų sąnaudų sumą.

               22

                  Městský soud v Praze pripažino, kad direktyvos tiesioginis veikimas nesukelia neigiamų pasekmių asmeniui, tačiau jis Telefónica Czech Republic pripažino valstybės kontroliuojamu „valstybės subjektu“, kurio 51,1 % akcijų turi valstybė, vadinasi, jo atžvilgiu direktyva veikia tiesiogiai, ir nusprendė, kad laiko atžvilgiu Direktyva 2002/22 buvo taikoma visus 2004 kalendorinius metus teikiamoms universaliosioms paslaugoms, taigi ir laikotarpiu iki Čekijos Respublikos įstojimo į Europos Sąjungą 2004 m. gegužės 1 d.

               23

               Tarnyba dėl šio Městský soud v Praze sprendimo padavė kasacinį skundą Nejvyšší správní soud (Aukščiausiasis administracinis teismas).

               24

               Dėl to, ar pagal Direktyvą 2002/22 į universaliųjų paslaugų įpareigojimo grynąsias sąnaudas galima įtraukti ir nacionalinėje teisėje numatomą protingą pelną, remdamasis kalbiniu aiškinimu Nejvyšší správní soud mano, kad pelno, nesvarbu, ar jis būtų protingas, ar ne, negalima laikyti sąnaudų dalimi, priskirtina universaliųjų paslaugų „grynųjų sąnaudų“ sąvokai, kaip deklaruojama ir numatoma direktyvoje. Vis dėlto reikėtų nepamiršti ir to, kad pagal direktyvą grynosios sąnaudos gali apimti ir dalines „nuosavo kapitalo“ sąnaudas, kurias teikėjas patiria teikdamas universaliąsias paslaugas ir kurias nacionalinėje teisėje ne visai teisingai apima sąvoka „protingas pelnas“. Todėl Nejvyšší správní soud mano, kad būtina Teisingumo Teismo paklausti, ar Direktyvos 2002/22 12 ir 13 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad universaliųjų paslaugų teikimo „grynųjų sąnaudų“ institutas draudžia, kad taip apskaičiuota grynųjų sąnaudų kaina apimtų ir šios paslaugos teikėjo „protingą pelną“, net jei jis yra išreikštas investicijomis į kapitalą ir siekia 14,5 % buhalterinės nuosavo kapitalo vertės.

               25

               Tokiomis aplinkybėmis Nejvyšší správní soud nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar [Direktyvos 2002/22] 12 ir 13 straipsnius reikia aiškinti taip, kad juose įtvirtintas šių paslaugų teikimo „grynųjų sąnaudų“ institutas neleidžia į nustatytas grynąsias šių paslaugų teikimo sąnaudas įtraukti jas teikiančio asmens „protingo pelno“?

                        2.

                        Teigiamai atsakius į pirmąjį klausimą, ar šios Direktyvos 2002/22 nuostatos (12 ir 13 straipsniai) veikia tiesiogiai?

                        3.

                        Jei Direktyvos 2002/22 12 ir 13 straipsniai veikia tiesiogiai, ar šiuo veikimu galima remtis komercinės bendrovės (šiuo atveju O2 Czech Republic a. s., kuri yra „valstybės subjektas“), kurioje valstybė narė turi (kontroliuoja) 51 % akcijų, atžvilgiu?

                        4.

                        Teigiamai atsakius į 1–3 klausimus, ar Direktyvą 2002/22 galima taikyti santykiams, susiklosčiusiems iki Čekijos Respublikos įstojimo į Europos Sąjungą (nuo 2004 m. sausio 1 d. iki 2004 m. balandžio 30 d.)?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo klausimo

               26

               Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Direktyvos 2002/22 12 ir 13 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiama į šių paslaugų teikimo įpareigojimo grynąsias sąnaudas įtraukti šios paslaugos teikėjo „protingą pelną“.

               27

                  T‑Mobile Czech Republic ir O2 Czech Republic mano, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo užduoti klausimai nėra susiję su ginčo pagrindinėje byloje esme, ir siūlo Teisingumo Teismui keletą naujų klausimų, pavyzdžiui, dėl eilučių, kurios gali būti įtrauktos į universaliųjų paslaugų įpareigojimo grynąsias sąnaudas, ir dėl įmonei, paskirtai teikti universaliąsias paslaugas, tenkančios „nepagrįstai didelės prievolės“ nustatymo.

               28

               Pagal SESV 267 straipsnį į Teisingumo Teismą turi kreiptis ne šalys pagrindinėje byloje, o nacionalinis teismas. Tik nacionalinis teismas gali nuspręsti, kokius klausimus reikia pateikti Teisingumo Teismui, o šalys negali pakeisti klausimų turinio (žr., be kita ko, Sprendimo Singer, 44/65, EU:C:1965:122, p. 1198, ir šiuo klausimu Sprendimo Santesteban Goicoechea, C‑296/08 PPU, EU:C:2008:457, 46 punktą).

               29

               Be to, pagrindinės bylos šalių prašymų pakeisti pateiktus klausimus tenkinimas būtų nesuderinamas su SESV 267 straipsniu Teisingumo Teismui suteiktu vaidmeniu ir su Teisingumo Teismo pareiga užtikrinti valstybių narių vyriausybėms ir suinteresuotosioms šalims galimybę pateikti pastabas pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį, atsižvelgiant į tai, kad pagal šią nuostatą suinteresuotosioms šalims pranešama tik apie sprendimus dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (žr., be kita ko, Sprendimo Phytheron International, C‑352/95, EU:C:1997:170, 14 punktą ir šiuo klausimu Sprendimo Santesteban Goicoechea, C‑296/08 PPU, EU:C:2008:457, 47 punktą).

               30

               Šiuo atveju iš paties prašymo priimti prejudicinį sprendimą, apie kurį pranešta visoms Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodytoms suinteresuotosioms šalims, teksto matyti, kad Nejvyšší správní soud klausia Teisingumo Teismo dėl atsižvelgimo į nuosavo kapitalo, kurį investavo įmonė, paskirta teikti universaliąsias paslaugas, grąžą principo siekiant nustatyti universaliųjų paslaugų įpareigojimo grynųjų sąnaudų dydį, nes jis nori turėti informacijos, kuri jam leistų nuspręsti, ar galima atsižvelgti į šią nuosavo kapitalo grąžą, kai ji apibrėžiama kaip 14,5 % tos įmonės kapitalo investicijų buhalterinės vertės.

               31

               Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodė, kad reikia atsakyti į kitus klausimus dėl eilučių, kurios gali būti įtrauktos į universaliųjų paslaugų įpareigojimo grynąsias sąnaudas, ar dėl įmonei, paskirtai teikti universaliąsias paslaugas, tenkančios „nepagrįstai didelės prievolės“ nustatymo.

               32

               Todėl reikia atsakyti į pirmąjį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą ir nereikia atsakyti į naujus T‑Mobile Czech Republic ir O2 Czech Republic pasiūlytus klausimus.

               33

               Remiantis Direktyvos 2002/22 12 ir 13 straipsniais, siekiant nustatyti įmonei, paskirtai teikti universaliąsias paslaugas, galimai mokėtiną kompensaciją, pirmiausia reikia apskaičiuoti įmonės, paskirtos teikti universaliąsias paslaugas, universaliųjų paslaugų įpareigojimo grynąsias sąnaudas, o paskui, kai nacionalinės reguliavimo institucijos nustato, kad įmonei universaliųjų paslaugų įpareigojimai yra nepagrįstai didelė prievolė, jos pradeda taikyti tai įmonei nustatytų grynųjų sąnaudų kompensavimo mechanizmą ir (ar) paskirsto universaliųjų paslaugų įpareigojimų grynąsias sąnaudas elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų teikėjams.

               34

               Pagal Direktyvos 2002/22 IV priedo A dalies antrą pastraipą grynosios sąnaudos yra paskirtosios įmonės grynųjų sąnaudų, kai ji dirba teikdama universaliąsias paslaugas, ir jos grynųjų sąnaudų, kai ji dirba tokių paslaugų neteikdama, skirtumas. Kaip pripažino visos Teisingumo Teismui pastabas pateikusios suinteresuotosios šalys, apskaičiuojant grynąsias sąnaudas reikia atsižvelgti į skolinto ar nuosavo kapitalo sąnaudas, kai paskirtoji įmonė turi pasinaudoti kapitalu, kad atliktų teikiant universaliąsias paslaugas reikalingas investicijas.

               35

               Šiuo atžvilgiu mažai turi reikšmės tai, kad ši grynųjų sąnaudų eilutė nacionalinėje teisėje vadinama „protingu pelnu“, nes jis iš tikrųjų reiškia universaliųjų paslaugų teikėjo patirtas sąnaudas.

               36

               Nors Direktyvoje 2002/22 nėra jokios aiškios nuorodos į tai, kad į nuosavo kapitalo sąnaudas ar „protingą pelną“ galima atsižvelgti apskaičiuojant universaliąsias paslaugas teikiančios įmonės grynąsias sąnaudas, teleologinis šios direktyvos aiškinimas leidžia padaryti tokią išvadą.

               37

               Direktyvos 2002/22 3 straipsnio 2 dalyje pabrėžiama būtinybė užtikrinti veiksmingiausią universaliųjų paslaugų įgyvendinimą kuo mažiau iškraipant rinką. Kaip teigiama šios direktyvos 4 konstatuojamojoje dalyje, teikiant universaliąsias paslaugas kai kurios paslaugos kai kuriems galutiniams paslaugų gavėjams gali būti teikiamos skirtingomis nei rinkos kainomis. Todėl, kaip matyti iš tos pačios direktyvos 18 konstatuojamosios dalies, Sąjungos teisės aktų leidėjas numatė, jog tais atvejais, kai įrodoma, kad nuostolinga vykdyti universaliųjų paslaugų įpareigojimus arba kad grynosios sąnaudos viršija įprastas komercines sąlygas, valstybės narės prireikus turėtų nustatyti tokių įpareigojimų grynųjų sąnaudų finansavimo mechanizmus (žr. Sprendimo Base ir kt., C‑389/08, EU:C:2010:584, 34 punktą).

               38

               Investuoto kapitalo sąnaudos yra visų įmonės, veikiančios įprastomis verslo sąlygomis, sąnaudų dalis. Taigi, į jas taip pat turi būti atsižvelgta apskaičiuojant su universaliųjų paslaugų įpareigojimu susijusias grynąsias sąnaudas, kad universaliąsias paslaugas teikti paskirta įmonė, nenukrypdama nuo įprastų verslo sąlygų ir nepatirdama nuostolio, galėtų susigrąžinti specialiąsias grynąsias sąnaudas.

               39

               Be to, kaip matyti iš Direktyvos 2002/22 18 konstatuojamosios dalies, galimai suteiktas finansavimas siekiant kompensuoti universaliųjų paslaugų įpareigojimo grynąsias sąnaudas turi neprieštarauti SESV 107 ir 108 straipsniams. Kaip pažymi Europos Komisija, aiškinant sąvoką „grynosios sąnaudos“, kaip ji suprantama pagal šią direktyvą, reikia atsižvelgti į taisykles, susijusias su visuotinės ekonominės svarbos paslaugų kompensavimo vertinimu pagal SESV 107 straipsnį.

               40

               Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad kompensacija atlyginant už ją gaunančių įmonių suteiktas viešąsias paslaugas negali būti didesnė, negu būtina šių įpareigojimų vykdymo sąnaudoms visiškai ar iš dalies padengti, atsižvelgiant į gautas atitinkamas įplaukas ir protingą pelną, susijusį su šių įpareigojimų vykdymu (pagal analogiją žr. Sprendimo Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, EU:C:2003:415, 92 punktą).

               41

               Dėl nuosavo kapitalo grąžos vertinimo metodo reikia pažymėti, kad iš Direktyvos 2002/22 18 konstatuojamosios dalies matyti, jog įpareigojimų teikti universaliąsias paslaugas grynosios sąnaudos turi būti tinkamai apskaičiuojamos, o jų finansavimas turi kuo mažiau iškraipyti rinką ir įmonėms taikomas sąlygas. Todėl kapitalo kompensavimas turėtų būti būtinas ir protingas, tiesiogiai siejamas su teikiant universaliąsias paslaugas atliktomis investicijomis ir neturėtų lemti per didelio kompensavimo atitinkamo teikėjo naudai.

               42

               Kaip pažymėjo Tarnyba ir Europos Komisija, Komisijos komunikato dėl ES valstybės pagalbos taisyklių taikymo kompensacijai už visuotinės ekonominės svarbos paslaugų teikimą 61 punkte ir Sprendimo 2012/21 5 straipsnio 5 dalyje nurodyta, kaip įvertinti protingą pelną, atitinkantį kapitalo grąžos normą. Nors šis komunikatas nėra privalomo pobūdžio teisės aktas, jis gali būti atspirties taškas aiškinant sąvoką „grynosios sąnaudos“, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2002/22.

               43

               Pagal šio komunikato 61 punktą ir Sprendimo 2012/21 5 straipsnio 5 dalį „protingą pelną“ reikėtų suvokti kaip kapitalo grąžos normą, kurios reikėtų vidutinei įmonei, svarstančiai, ar visuotinės ekonominės svarbos paslaugą teikti visu pavedimo laikotarpiu, atsižvelgiant į galinčios kilti rizikos mastą. Rizikos mastas priklauso nuo sektoriaus, paslaugos rūšies ir kompensavimo mechanizmo ypatumų. Ši norma apibrėžiama kaip vidinė grąžos norma, kurią įmonė gauna iš pavedimo laikotarpiu investuoto kapitalo. Ši norma gali būti nustatoma lyginant panašias įmones.

               44

               Atsižvelgdamas būtent į šiuos dalykus nacionalinis teismas turi patikrinti, ar nacionalinėje teisėje numatyta metinė grąžos norma, kuri yra fiksuota ir siekia 14,5 % įmonės, paskirtos teikti universaliąsias paslaugas, investuoto nuosavo kapitalo buhalterinės vertės, atitinka šio sprendimo 40–43 punktuose nurodytus kriterijus.

               45

               Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2002/22 12 ir 13 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jais nedraudžiama į grynąsias šių paslaugų teikimo įpareigojimo sąnaudas įtraukti šios paslaugos teikėjo „protingo pelno“, kurį sudaro nuosavo kapitalo grąžos norma, kurios reikalautų į universaliųjų paslaugų teikėją panaši įmonė, svarstanti, ar visuotinės ekonominės svarbos paslaugą teikti visu pavedimo laikotarpiu, atsižvelgiant į galinčios kilti rizikos mastą.

         Dėl antrojo ir trečiojo klausimų

               46

               Jei atlikęs nagrinėjimą, kaip numatyta šio sprendimo 44 punkte, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuotų, kad nacionalinė teisė neatitinka atsakant į pirmąjį klausimą nurodytų gairių, tada reikia atsakyti į antrąjį ir trečiąjį klausimus, kuriuos užduodamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Direktyvos 2002/22 12 ir 13 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jie veikia tiesiogiai, o jei taip – ar jais galima remtis komercinės bendrovės, kurios 51 % akcijų turi valstybė narė, atžvilgiu.

               47

               Pagal nusistovėjusią teismo praktiką direktyva pati savaime negali sukurti asmeniui pareigų, bet tik gali suteikti teisių. Todėl asmuo negali remtis direktyva prieš valstybę narę, jei valstybė turi pareigą, kuri tiesiogiai susijusi su kitos pareigos, pagal šią direktyvą nustatytos trečiajam asmeniui, vykdymu (žr. Sprendimo Wells, C‑201/02, EU:C:2004:12, 56 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir Sprendimo Arcor ir kt., C‑152/07–C‑154/07, EU:C:2008:426, 35 punktą).

               48

               Tačiau vien remiantis neigiamu poveikiu trečiojo asmens teisėms, net jeigu jis realus, negalima pateisinti asmens teisės remtis direktyvos nuostatomis prieš atitinkamą valstybę narę atėmimo (žr. Sprendimo Wells, C‑201/02, EU:C:2004:12, 57 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir Sprendimo Arcor ir kt., C‑152/07–C‑154/07, EU:C:2008:426, 36 punktą).

               49

               Nacionalinio teismo nagrinėjamoje pagrindinėje byloje ginčas vyksta tarp privačių asmenų ir atitinkamos valstybės narės, kuri veikia per nacionalinę reguliavimo instituciją – ginčijamo sprendimo autorę.

               50

               Toliau reikia pažymėti, kad O2 Czech Republic yra trečioji šalis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme nagrinėjamoje byloje ir gali tik patirti neigiamų pasekmių, kurios negali būti laikomos pagal direktyvas, kuriomis remiamasi nacionaliniame teisme, nustatytomis pareigomis. Vadinasi, klausimas, ar ši įmonė yra valstybės įmonė, neturi reikšmės.

               51

               Atsižvelgiant į tai, kas pažymėta, reikia išnagrinėti, ar Direktyvos 2002/22 12 ir 13 straipsniai tenkina tiesioginio veikimo sąlygas.

               52

               Pagal nusistovėjusią teismo praktiką visais atvejais, kai direktyvos nuostatos, atsižvelgiant į jų turinį, yra besąlygiškos ir pakankamai aiškios, privatūs asmenys nacionaliniuose teismuose gali jomis remtis prieš valstybę, jeigu ji ją perkėlė netinkamai (žr. Sprendimo Pfeiffer ir kt., C‑397/01–C‑403/01, EU:C:2004:584, 103 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir Sprendimo Arcor ir kt., C‑152/07–C‑154/07, EU:C:2008:426, 40 punktą).

               53

               Direktyvos 2002/22 12 ir 13 straipsniai atitinka šiuos kriterijus, nes juose aiškiai teigiama, kad galimas universaliųjų paslaugų įpareigojimų finansavimas turi būti atliekamas remiantis grynųjų sąnaudų, kurios turi būti suprantamos kaip apimančios ir „protingą pelną“, atitinkantį kapitalo grąžos normą, apskaičiavimu, ir šiam įpareigojimui netaikoma jokia sąlyga. Net jei Direktyva 2002/22 nacionalinėms reguliavimo institucijoms palieka tam tikrą diskreciją įgyvendinant šias nuostatas, tai nedaro poveikio iš šių nuostatų kylančios pareigos aiškumui ir besąlygiškumui (pagal analogiją žr. Sprendimo GMAC UK, C‑589/12, EU:C:2014:2131, 29, 30 ir 32 punktus).

               54

               Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad į antrąjį ir trečiąjį klausimus reikia atsakyti taip: Direktyvos 2002/22 12 ir 13 straipsnius reikia aiškinti taip, kad jie veikia tiesiogiai, ir jais asmenys tiesiogiai gali remtis nacionaliniame teisme, siekdami užginčyti nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimą.

         Dėl ketvirtojo klausimo

               55

               Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Direktyva 2002/22 turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma siekiant nustatyti paskirtosios įmonės teikiamų universaliųjų paslaugų įpareigojimų grynųjų sąnaudų dydį laikotarpiu iki Čekijos Respublikos įstojimo į Sąjungą, t. y. 2004 m. nuo tų metų sausio 1 d. iki balandžio 30 d.

               56

               Stojimo akto 2 straipsnyje numatyta, kad nuo įstojimo dienos pirminių Sutarčių ir prieš įstojimą institucijų ir Europos Centrinio Banko priimtų aktų nuostatos naujosioms valstybėms narėms yra privalomos ir tose valstybėse taikomos tose Sutartyse ir stojimo akte nustatytomis sąlygomis.

               57

               Kaip pabrėžė Komisija, šiame akte nėra specialių nuostatų dėl Direktyvos 2002/22 straipsnių taikymo iki atitinkamų valstybių narių įstojimo.

               58

               Nesant tokių nuostatų, pagal Stojimo akto 2, 53 ir 54 straipsnius Direktyva 2002/22 tapo taikytina Čekijos Respublikai nuo jos įstojimo į Sąjungą dienos (šiuo klausimu žr. Sprendimo Saldanha ir MTS, C‑122/96, EU:C:1997:458, 14 punktą; Nutarties Pannon, C‑143/09, EU:C:2009:564, 17 punktą; Sprendimo Elektrownia Pątnów II, C‑441/08, EU:C:2009:698, 32 punktą ir Nutarties RANI Slovakia, C‑298/09, EU:C:2010:343, 38 punktą).

               59

               Vadinasi, Direktyva 2002/22 turi būti aiškinama taip, kad ji netaikoma siekiant nustatyti paskirtosios įmonės teikiamų universaliųjų paslaugų įpareigojimų grynųjų sąnaudų dydį laikotarpiu iki Čekijos Respublikos įstojimo į Sąjungą, t. y. 2004 m. – nuo tų metų sausio 1 d. iki balandžio 30 d.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               60

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (Universaliųjų paslaugų direktyva), 12 ir 13 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jais nedraudžiama į grynąsias šių paslaugų teikimo įpareigojimo sąnaudas įtraukti šios paslaugos teikėjo „protingo pelno“, kurį sudaro nuosavo kapitalo grąžos norma, kurios reikalautų į universaliųjų paslaugų teikėją panaši įmonė, svarstanti, ar visuotinės ekonominės svarbos paslaugą teikti visu pavedimo laikotarpiu, atsižvelgiant į galinčios kilti rizikos mastą.

                           2.

                           Direktyvos 2002/22 12 ir 13 straipsnius reikia aiškinti taip, kad jie veikia tiesiogiai, ir jais asmenys tiesiogiai gali remtis nacionaliniame teisme, siekdami užginčyti nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimą.

                           3.

                           Direktyva 2002/22 turi būti aiškinama taip, kad ji netaikoma siekiant nustatyti paskirtosios įmonės teikiamų universaliųjų paslaugų įpareigojimų grynųjų sąnaudų dydį laikotarpiu iki Čekijos Respublikos įstojimo į Europos Sąjungą, t. y. 2004 m. – nuo sausio 1 d. iki balandžio 30 d.

                     Parašai.

            (
            *
         )   Proceso kalba: čekų.


2013 m. vasario 7 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas. # AMC-Representações Têxteis Lda prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo METRO KIDS COMPANY paraiška - Ankstesnis vaizdinis tarptautinis prekių ženklas METRO - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybė supainioti - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas. # Byla T-50/12.


2002 m. birželio 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Portugalijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla C-367/98.


1987 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Liuksemburgo Didžiąją Hercogystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla 315/85.


2013 m. birželio 18 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas. # Rocket Dog Brands LLC prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Byla T-338/12.


title: 2012 m. spalio 2 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Elettronica e sistemi per automazione (ELE.SI.A) SpA prieš Europos Komisiją.#Arbitražinė išlyga – Europos bendrijos šeštoji daugiametė bendroji mokslinių tyrimų, technologijų plėtros ir demonstravimo veiklos, prisidedančių prie Europos mokslinių tyrimų ir inovacijų erdvės kūrimo, programa (2002 – 2006 m.) – Sutartis dėl projekto „I-Way, Intelligent, co-operative system in cars for road safety“ – Sutarties nutraukimas – Prašymas grąžinti suteiktą finansinę paramą – Žala – Ieškinys, kuriuo siekiama, kad būtų suteikta visa prašoma finansinė parama ir ginčijamas prašymas grąžinti paramą – Priešieškinis.#Byla T‑312/10.

text:
      2012 m. spalio 2 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimasELE.SI.A prieš Komisiją
      (Byla T-312/10)
      „Arbitražinė išlyga – Europos bendrijos šeštoji daugiametė bendroji mokslinių tyrimų, technologijų plėtros ir demonstravimo veiklos, prisidedančių
         prie Europos mokslinių tyrimų ir inovacijų erdvės kūrimo, programa (2002–2006 m.) – Sutartis dėl projekto „I-Way, Intelligent, co-operative system in cars for road safety“ – Sutarties nutraukimas – Prašymas grąžinti suteiktą finansinę paramą – Žala – Ieškinys, kuriuo siekiama, kad būtų suteikta visa prašoma finansinė parama ir ginčijamas prašymas grąžinti paramą – Priešieškinis“

      1.                     Teismo procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka – Ieškinio pagrindas, kuris yra
            nepatikslintas, ir todėl negalima įvertinti jo pagrįstumo – Nepriimtinumas (Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio
            1 dalies c punktas) (žr. 76 punktą)
      2.                     Europos Sąjungos biudžetas – Sąjungos finansinė parama – Gavėjo pareiga laikytis paramos suteikimo sąlygų – Sutartys, sudarytos
            vykdant specialią mokslinių tyrimų, technologijų plėtros ir demonstravimo veiklos programą – Pažeidimų nustatymo procedūra –
            Apskaitos ir vadybos auditas, atliktas bendrai Komisijos darbuotojų ir išorės konsultantų – Pareiga užtikrinti vertimą žodžiu
            apklausiant darbuotojus – Nebuvimas – Auditas, nepatenkantis į Reglamento Nr. 2185/96 taikymo sritį (Tarybos reglamentas Nr. 2185/96)
            (žr. 77–93 punktus)
      3.                     Teismo procesas – Kreipimasis į Bendrąjį Teismą remiantis arbitražine išlyga – Sutartys, sudarytos vykdant specialią mokslinių
            tyrimų, technologijų plėtros ir demonstravimo veiklos programą – Sutarties nutraukimas dėl kitos sutarties šalies padarytų
            pažeidimų – Prašymas grąžinti sumokėtus finansinius įnašus ir atlyginti žalą – Ieškinys, kuriuo siekiama, kad būtų suteikta
            visa prašoma finansinė parama ir ginčijamas prašymas grąžinti paramą – Priešieškinis – Sutartyje numatytų pareigų nesilaikymo
            konstatavimas – Komisijos teisė susigrąžinti sumokėtą avansą su palūkanomis (SESV 272 straipsnis) (žr. 103–123, 153–158 punktus)
      Dalykas

               Prašymas, kuriuo siekiama, kad būtų suteikta finansinė parama, į kurią ieškovė mano turinti teisę pagal Sutartį Nr. 27195,
                  kurią 2005 m. gruodžio 13 d. Komisija ir ieškovė sudarė dėl tyrimų projekto „I-Way, Intelligent, co-operative system in cars
                  for road safety“, ir priešieškinis, kuriuo siekiama, kad būtų grąžinta dalis suteiktos finansinės paramos ir atlyginta žala.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti Elettronica e sistemi per automazione (ELE.SI.A) SpA ieškinį.

                  2.

                  	ELE.SI.A įpareigojama sumokėti Europos Komisijai 184 129,74 eurų sumą kartu su palūkanomis, skaičiuojamomis nuo 2010 m. gegužės
                     18 d., ir 7 344,46 eurų sumą kartu su palūkanomis, skaičiuojamomis nuo 2010 m. birželio 18 d.

                  3.

                  	Priteisti iš ELE.SI.A bylinėjimosi išlaidas.


title: 2007 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Jacques Wunenburger prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas - Viešoji tarnyba - Pareigų paaukštinimas - Atrankos procedūra - Apelianto kandidatūros atmetimas - Atstatydinimas iš pareigų - Pareiga motyvuoti - Teisės klaida - Priešpriešinis apeliacinis skundas - Bylos dalykas - Suinteresuotumas pareikšti ieškinį teisme. # Byla C-362/05 P.

text:
      TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2007 m. birželio 7 d.
      Byla C‑362/05 P
      Jacques Wunenburger
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Pareigų paaukštinimas – Atrankos procedūra – Apelianto kandidatūros atmetimas – Atstatydinimas iš pareigų – Pareiga motyvuoti – Teisės klaida – Priešpriešinis apeliacinis skundas – Bylos dalykas – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį“
      Dalykas: Apeliacinis skundas, pateiktas dėl 2005 m. liepos 5 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimo Wunenburger prieš Komisiją (T‑370/03, Rink. VT p. I‑A‑189 ir II‑853) panaikinimo.

      Sprendimas: Atmesti J. Wunenburger pateiktą pagrindinį apeliacinį skundą ir Komisijos pateiktą priešpriešinį apeliacinį skundą.

      Santrauka
      1.        Apeliacinis skundas – Dalykas
      (Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio antroji pastraipa)
      2.        Ieškinys dėl panaikinimo – Ginčijamo akto negaliojimas vykstant procesui – Savo dalyką išsaugantis ieškinys, nors ginčijamas
            aktas nepanaikinamas
      (EB 230 straipsnis ir EB 233 straipsnio pirmoji pastraipa; Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnis)
      1.        Kadangi pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio antrąją pastraipą apeliacinį skundą gali paduoti bet kuri bylą pralaimėjusi
         šalis, kurios dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, dėl Pirmosios instancijos teismo sprendimo pateiktas apeliacinis
         skundas yra priimtinas tiek, kiek šiuo sprendimu atmestas prieštaravimas dėl ieškinio priimtinumo ar prieštaravimas dėl reikalingumo
         priimti sprendimą, nepaisant to, kad galiausiai šis ieškinys buvo atmestas kaip nepagrįstas. Taigi, atsižvelgus į šią nuostatą,
         iš tiesų nėra reikalo atskirti, ar Pirmosios instancijos teisme pareikštu ir atmestu prieštaravimu siekiama, kad ieškinys
         būtų atmestas dėl to, jog yra nepriimtinas, ar dėl to, jog prarado dalyką, nes kalbama apie du procese iškilusius prieštaravimus,
         kuriuos patenkinus, Pirmosios instancijos teismas negalėtų priimti sprendimo dėl bylos esmės.

      2.        Vien tai, kad vykstant procesui dėl skundžiamo sprendimo panaikinimo šis tapo negaliojantis, nereiškia, jog Bendrijos teismas
         įpareigojamas pripažinti, kad nėra reikalo priimti sprendimo dėl to, jog sprendimo priėmimo dieną nebebuvo bylos dalyko ar
         suinteresuotumo pareikšti ieškinį teisme. Taigi byla turi dalyką iki formalaus asmens nenaudai priimto akto panaikinimo ir
         apeliantas gali išsaugoti suinteresuotumą jo panaikinimu siekdamas išvengti ateityje tariamai dėl šio akto galinčio atsirasti
         neteisėtumo. Toks suinteresuotumas pareikšti ieškinį teisme išplaukia iš EB 233 straipsnio pirmosios pastraipos, pagal kurią
         panaikintą aktą priėmusios institucijos privalo imtis būtinų priemonių Teisingumo Teismo sprendimui įvykdyti. Vis dėlto šis
         suinteresuotumas pareikšti ieškinį teisme egzistuotų, tik jeigu tariamas neteisėtumas galėtų atsirasti ateityje, nesvarbu,
         kokios būtų bylos aplinkybės, kuriomis pareikštas ieškovo ieškinys.

      Būtent toks yra pareigūno, pateikusio apeliacinį skundą dėl jo kandidatūros į laisvas pareigas atmetimo ir kito pareigūno
         paskyrimo, atvejis, kai administracija po ieškinio pareiškimo atstatydino asmenį iš pareigų pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų
         50 straipsnį ir organizavo naują atrankos procedūrą, dėl kurios ginčijami sprendimai tapo negaliojantys, nes apeliantas užginčijo
         procedūrą, kurioje buvo priimtas pirminis sprendimas dėl paskyrimo. Iš tiesų, priešingai nei skirtingų kandidatų laisvoms
         pareigoms užimti vertinimo iš esmės atveju, vykdant analogiškas procedūras atrankos procedūra gali pasikartoti ir ateityje,
         todėl apeliantas išlieka suinteresuotas ieškinio pareiškimu teisme dėl ginčijamų sprendimų, net jeigu jie jam nesukelia jokių
         pasekmių, atsižvelgiant į būsimas kandidatūras užimti pareigas, kaip antai nagrinėjamos šioje byloje.