title: 2011 m. liepos 5 d. Tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # V prieš Europos Parlamentą. # Viešoji tarnyba. # Byla F-46/09.

text:
      EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. liepos 5 d.(*)

      „Viešoji tarnyba – Sutartininkas – Įdarbinimo sąlygos – Fizinis tinkamumas – Sveikatos patikrinimas įdarbinant – Fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis – Medicininė paslaptis – Medicininių duomenų perdavimas tarp institucijų – Teisė į privataus gyvenimo gerbimą“
      Byloje F-46/09
      dėl pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikšto ieškinio
      V, kandidatė į sutartininkės darbo vietą Europos Parlamente, gyvenanti Briuselyje (Belgija), atstovaujama advokatų É. Boigelot
         ir S. Woog,

      ieškovė,
      palaikoma
      Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūno, atstovaujamo M. V. Pérez Asinari ir H. Kranenborg,

      įstojusios į bylą šalies,
      prieš
      Europos Parlamentą, atstovaujamą K. Zejdová ir S. Seyr,

      atsakovą,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas S. Gervasoni (pranešėjas), teisėjai H. Kreppel ir M. I. Rofes i Pujol,
      posėdžio sekretorius R. Schiano, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. kovo 8 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
      1        2009 m. spalio 5 d. Tarnautojų teismo kanceliarijoje gautu ieškiniu V pirmiausia prašo panaikinti 2008 m. gruodžio 19 d. sprendimą,
         kuriuo Europos Parlamento personalo valdymo direktorius atšaukė 2008 m. gruodžio 10 d. jai pateiktą darbo pasiūlymą dėl netinkamumo
         darbui, ir 2008 m. gruodžio 18 d. Parlamento gydytojo patarėjo išvadą, taip pat atlyginti jos tariamai patirtą žalą.

       Teisinis pagrindas
      2        Kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygų (toliau – KTĮS) 82 straipsnio 3 dalyje nustatyta:

      „Sutartininkas gali būti įdarbintas tik tuomet, jeigu jis:
      <…>
      d)      yra fiziškai tinkamas savo pareigoms atlikti; <...>“
      3        Pagal KTĮS 83 straipsnį:

      „Prieš įdarbinant, vienas iš institucijos medicininės tarnybos pareigūnų atlieka sutartininko medicininę apžiūrą, kad institucija
         galėtų įsitikinti, jog pastarasis atitinka 82 straipsnio 3 dalies d punkto reikalavimus.

      Pagal analogiją taikoma [Europos Sąjungos pareigūnų] tarnybos nuostatų 33 straipsnio antra pastraipa.“
      4        Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – PTN) 33 straipsnio antroje pastraipoje numatyta:

      „Jeigu atlikus pirmoje pastraipoje numatytą sveikatos patikrinimą pateikiama neigiama išvada, kandidatas per 20 dienų nuo
         tos dienos, kai institucija jam pranešė apie tą išvadą, gali prašyti perduoti jo bylą medicinos komitetui, sudarytam iš trijų
         gydytojų, kuriuos Paskyrimų tarnyba parenka iš institucijų medicinos tarnybos pareigūnų. Medicinos komitetas išklauso pradinę
         neigiamą išvadą pateikusį medicinos pareigūną. Kandidatas medicinos komitetui gali perduoti jo paties pasirinkto gydytojo
         pateiktą išvadą. Jeigu medikų komisija [medicinos komitetas] patvirtina pirmoje pastraipoje numatyto sveikatos patikrinimo
         išvadas, kandidatas apmoka 50 % mokesčių [gydytojų atlyginimo] ir nenumatytų išlaidų.“

      5        2004 m. gegužės 3 d. Europos Parlamento biuro sprendimo, patvirtinančio vidaus nuostatus dėl pareigūnų ir kitų tarnautojų
         įdarbinimo (toliau – Vidaus nuostatai), 15 straipsnyje nustatyta:

      „Pagal Europos Bendrijų kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 83 straipsnį prieš priimant į pareigas pagal sutartį dirbantį darbuotoją
         turi būti atliktas jo sveikatos patikrinimas. Šio patikrinimo rezultatai galioja vienus metus, išskyrus tuos atvejus, kai
         institucijos medicinos taryba nustato trumpesnį galiojimo laiką.“

      6        Europos Komisijos medicinos tarnybos procedūrų vadove numatyta, kad tuo atveju, kai parašu patvirtinus tinkamumą ar netinkamumą
         pareigos neužimamos, byla perduodama į archyvą po šešių mėnesių.

      7        2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms
         ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 8, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
         13 sk., 26 t., p. 102) 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Vadovaujantis šiuo reglamentu, pagal [Europos Sąjungos] steigimo sutartis arba jomis vadovaujantis įsteigtos institucijos
         ir įstaigos (toliau – [Sąjungos] institucijos ar įstaigos) gina fizinių asmenų pagrindines teises ir laisves, o svarbiausia –
         su asmens duomenų tvarkymu susijusią jų teisę į privataus gyvenimo neliečiamumą, [kiek tai susiję su asmens duomenų tvarkymu]
         ir nei riboja, nei draudžia laisvai judėti asmens duomenims arba juos gauti duomenų gavėjams, kuriems taikomas Direktyvą 95/46/EB
         įgyvendinantis valstybių narių nacionalinis įstatymas.“

      8        Reglamento Nr. 45/2001 4 straipsnyje nustatyta:

      „1.      Asmens duomenys turi būti:
      a)      tvarkomi sąžiningai ir teisėtai;
      b)      renkami atsižvelgiant į apibrėžtus, aiškius ir teisėtus tikslus, ir po to negali būti tvarkomi su šiais tikslais nesuderintu
         būdu. Tolesnis surinktų asmens duomenų tvarkymas istoriniais, statistiniais ar mokslinio tyrimo tikslais nėra laikomas neatitinkančiu
         nustatytų tikslų, jeigu duomenų valdytojas nustato tinkamas apsaugos priemones, visų pirma tam, kad užtikrintų, jog duomenys
         nebus tvarkomi jokiais kitais tikslais arba naudojami pateisinti konkretaus asmens atžvilgiu taikomas priemones ar priimamus
         sprendimus;

      c)      adekvatūs, tinkami ir tokios apimties, kuri būtina siekiant tikslų, kuriems duomenys yra renkami ir (arba) po to tvarkomi;
      d)      tikslūs ir prireikus atnaujinami; turi būti imtasi visų pagrįstų priemonių užtikrinti, kad netikslūs ar nepilni duomenys,
         atsižvelgus į tikslus, kuriais jie yra renkami arba po to tvarkomi, bus sunaikinti ar ištaisyti;

      e)      saugomi tokia forma, kad duomenų subjektų tapatybes būtų galima nustatyti ne ilgiau, nei tai yra reikalinga tais tikslais,
         dėl kurių duomenys buvo surinkti arba po to tvarkomi. [Sąjungos] institucija ar įstaiga nustato, kad asmens duomenys, kurie
         istoriniais, statistiniais ar mokslinio tyrimo tikslais turi būti saugomi ilgiau, būtų saugomi tik tokia forma, kuri neleistų
         nustatyti asmens tapatybės, arba, jeigu tai neįmanoma, tik su užkoduota duomenų subjektų tapatybe. Bet kuriuo atveju asmens
         duomenys neturi būti naudojami kitais tikslais, išskyrus istorinius, statistinius ar mokslinio tyrimo tikslus.

      2.      Duomenų valdytojas turi užtikrinti, kad būtų laikomasi 1 dalies nuostatų.“
      9        Remiantis Reglamento Nr. 45/2001 6 straipsniu:

      „Nepažeidžiant 4, 5 ir 10 straipsnių:
      1)      Asmens duomenys tvarkomi kitais tikslais nei tais, kuriais jie buvo surinkti, tik tuo atveju, jeigu tikslo pakeitimas yra
         aiškiai numatytas [Sąjungos] institucijos ar įstaigos vidaus taisyklėse.

      <…>“
      10      Reglamento Nr. 45/2001 7 straipsnyje numatyta:

      „Nepažeidžiant 4, 5, 6 ir 10 straipsnių:
      1)      Asmens duomenys perduodami [Sąjungos] institucijose ar įstaigose, ar tarpusavyje tik tuo atveju, jeigu duomenys yra būtini,
         kad būtų galima teisėtai vykdyti duomenų gavėjo kompetencijai priklausančias užduotis.

      <…>“
      11      Reglamento Nr. 45/2001 10 straipsnio 1–3 dalyse nustatyta:

      „1.      Draudžiama tvarkyti asmens duomenis, kurie atskleidžia asmens rasinę ir etninę kilmę, politinius, religinius ar filosofinius
         įsitikinimus, narystę profesinėse sąjungose ir duomenis apie sveikatą ar lytinį gyvenimą.

      2.      Šio straipsnio 1 dalies nuostatos netaikomos, jeigu:
      a)      duomenų subjektas davė aiškų sutikimą tvarkyti tokius asmens duomenis, išskyrus tuos atvejus, kai [Sąjungos] institucijos
         ar įstaigos vidaus taisyklėse numatyta, kad šio straipsnio 1 dalyje minėtas draudimas negali būti panaikintas net ir gavus
         duomenų subjekto sutikimą; arba

      b)      tvarkymas yra būtinas, kad būtų įgyvendintos darbo teisėje numatytos duomenų valdytojo specifinės teisės ir įsipareigojimai,
         ir reikia tvarkyti taip, kaip yra numatyta [Europos Sąjungos] steigimo sutartyse arba kituose jomis remiantis priimtuose teisiniuose
         dokumentuose, arba prireikus ir taikant tinkamas apsaugos priemones taip, kaip nustatė Europos duomenų apsaugos priežiūros
         pareigūnas <...>

      3.      Šio straipsnio 1 dalis netaikoma, kai duomenis reikia tvarkyti teikiant profilaktines medicinos, medicininės diagnostikos,
         medicinos priežiūros, gydymo, sveikatos apsaugos paslaugas ir kai tokius duomenis tvarko sveikatos apsaugos darbuotojas, įpareigotas
         laikytis profesinės paslapties reikalavimo, arba kitas asmuo, kuris taip pat privalo laikytis lygiaverčio įsipareigojimo saugoti
         paslaptis.“

       Faktinės bylos aplinkybės
      12      Nuo 1997 m. vasario mėn. iki 2006 m. kovo mėn. ieškovė iš viso apie trejus metus dirbo kaip pagalbinė ar laikinoji darbuotoja
         keliose Komisijos tarnybose. Paskutiniame savo darbe ji nuo 2005 m. rugsėjo mėn. iki 2006 m. kovo mėn. laikinai vykdė padėjėjos
         funkcijas Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) bendrų su kitomis įstaigomis tyrimų padalinyje.

      13      2006 m. vasario 27 d. raštu ieškovei buvo pranešta, kad ji išlaikė 25 valstybėms narėms skirtus vadinamuosius CAST 25 sutartininkų
         atrankos testus sekretoriato srityje. Dėl šios priežasties jos pavardė buvo įtraukta į Europos personalo atrankos tarnybos
         (EPSO) galutinę sėkmingai testus išlaikiusių kandidatų duomenų bazę, kurios galiojimo terminas treji metai.

      14      2006 m. birželio mėn. du Komisijos generaliniai direktoratai pareiškė norą įdarbinti ieškovę.

      15      Remiantis KTĮS 83 straipsniu, ieškovė buvo pakviesta į sveikatos patikrinimą siekiant įvertinti jos tinkamumą vykdyti pareigas.

      16      Sveikatos patikrinimas įdarbinant buvo atliktas 2006 m. birželio 26 d. Komisijos medicinos tarnybos patalpose Briuselyje (Belgija);
         ieškovę apžiūrėjo daktaras K.

      17      2006 m. birželio 29 d. ieškovė nusiuntė elektroninį laišką Komisijos medicinos tarnybos vadovui F. ir pasiskundė dėl netinkamo
         daktaro K. elgesio su ja per 2006 m. birželio 26 d. sveikatos patikrinimą įdarbinant.

      18      F. išnagrinėjo šį skundą 2006 m. liepos mėn.: jis išklausė daktarą K., kuris paneigė jam inkriminuojamus faktus, ir susitiko
         su ieškove.

      19      Baigus tyrimą ir, nepaisant veiksmų, kuriais kaltinamas daktaras K., įrodymų nebuvimo, buvo nuspręsta perduoti ieškovės bylą
         kitam gydytojui.

      20      2006 m. rugsėjo 26 d. Komisijos gydytojas patarėjas pateikė medicininę išvadą, patvirtinančią ieškovės fizinį netinkamumą
         darbui.

      21      2006 m. lapkričio 9 d. laišku S. – Personalo ir administracijos generalinio direktorato (GD) direktorė – pranešė ieškovei,
         kad ši netenkina jos pareigoms vykdyti nustatytų fizinio tinkamumo reikalavimų ir kad remdamasi PTN 33 straipsnio antra pastraipa
         ji per 20 dienų gali prašyti perduoti jos bylą medicinos komitetui išvadai pateikti.

      22      2006 m. lapkričio 18 d. laišku ieškovė paprašė perduoti jos bylą medicinos komitetui išvadai pateikti.

      23      2007 m. balandžio 17 d. bendru jo trijų narių sutarimu parengtoje išvadoje medicinos komitetas, išnagrinėjęs visą suinteresuotojo
         asmens bylos medžiagą ir skyręs psichiatrinę ekspertizę, nurodė „manąs, kad [ieškovė] [nėra] tinkama atlikti savo pareigas“.
         Išvados pabaigoje buvo patikslinta, kad „išvados medicininis pagrindimas [buvo] perduotas [Komisijos medicinos tarnybai] laikantis
         medicininės paslapties“.

      24      2007 m. gegužės 15 d. laišku Komisija pranešė ieškovei, kad „remiantis komiteto išvada [kurios kopija pridėta prie laiško],
         [ji] netenkina [jos] pareigoms vykdyti nustatytų fizinio tinkamumo reikalavimų“. Šiame laiške buvo nurodyta, kad „išvados
         medicininis pagrindimas laikantis medicininės paslapties [buvo] perduotas Komisijos medicinos tarnybos Briuselyje vadovui,
         o šis jį prijungė prie [ieškovės] medicininės bylos“.

      25      2007 m. gegužės 9 d. ieškovė pateikė skundą dėl šio sprendimo.

      26      2007 m. liepos 12 d. sprendimu Komisija atmetė šį skundą.

      27      2008 m. kovo 4 d. ieškovė pareiškė ieškinį dėl 2007 m. gegužės 15 d. sprendimo, ir dėl jo buvo pradėta byla F-33/08. 2009 m.
         spalio 21 d. sprendimu Tarnautojų teismas atmetė šį ieškinį. Europos Sąjungos Bendrasis Teismas, gavęs apeliacinį skundą,
         2011 m. birželio 15 d. sprendimu (V prieš Komisiją, T-510/09 P) pritarė šiam atmetimui.

      28      2008 m. gruodžio 9 d. raštu Parlamento medicinos tarnyba paprašė Komisijos medicinos tarnybos perduoti ieškovės medicininę
         bylą, o 2008 m. gruodžio 10 d. Parlamentas ieškovei pateikė pasiūlymą dėl II pareigų grupės sutartininkės darbo generaliniame
         sekretoriate laikotarpiu nuo 2009 m. vasario 2 d. iki rugpjūčio 2 d. Šiame laiške buvo pabrėžta, kad pasiūlymas pateiktas
         su sąlyga, kad bus laikomasi KTĮS 82 straipsnyje numatytų įdarbinimo sąlygų ir sveikatos patikrinimo įdarbinant rezultatas
         bus teigiamas. Ieškovės taip pat buvo paprašyta ne vėliau kaip per dvi savaites faksu atsiųsti būtinus dokumentus, įskaitant
         visų jos ankstesnių darbdavių pažymų patvirtintas kopijas. Tos pačios dienos elektroniniu laišku už ieškovės įdarbinimo dokumentų
         tvarkymą atsakingas asmuo pranešė jai apie sveikatos patikrinimo įdarbinant tvarką ir paprašė jos atsinešti asmens nuotrauką
         „[jos] medicininei bylai parengti“.

      29      2008 m. gruodžio 10 d. ieškovė priėmė Parlamento darbo pasiūlymą. Kitu tos pačios dienos elektroniniu laišku ji pranešė Parlamentui,
         kad dėl kelionės į užsienį neturi galimybės per dvi savaites faksu atsiųsti prašomus dokumentus ir kad dėl Kalėdų laikotarpio
         prašo pratęsti terminą iki sausio mėn.

      30      2008 m. gruodžio 10 d. laišku ieškovė buvo pakviesta į 2009 m. sausio 7 d. sveikatos patikrinimą įdarbinant. Šio laiško apačioje
         buvo nurodytos šešių Parlamento medicinos tarnybos Briuselyje narių gydytojų pavardės. Laišką pasirašė daktaras B. Tarp nurodytų
         šešių gydytojų buvo ir daktaras K., kuris 2006 m. birželio 26 d. atliko ieškovės sveikatos patikrinimą įdarbinant Komisijoje
         ir kurio elgesį ieškovė apskundė.

      31      2008 m. gruodžio 11 d. elektroniniu laišku už ieškovės dokumentų tvarkymą atsakingas asmuo jai atsakė, kad ji be jokių problemų
         gali atsiųsti prašomus dokumentus sausio mėn., nes įdarbinimas numatytas 2009 m. vasario 2 d.

      32      2008 m. gruodžio 12 d. ieškovė savo iniciatyva apsilankė Parc Léopold klinikoje Briuselyje, kad būtų atliktas kraujo tyrimas.

      33      2008 m. gruodžio 12 d. Parlamento medicinos tarnyba gavo ieškovės įdarbinimo medicininių dokumentų kopijas, o originalai buvo
         saugomi Komisijos archyvuose po to, kai ši institucija atsisakė įdarbinti ieškovę.

      34      2008 m. gruodžio 18 d. išvadoje Parlamento gydytojas patarėjas, susipažinęs su Komisijos perduotais dokumentais, nusprendė,
         kad ieškovė fiziškai netinka eiti „jokių pareigų jokioje Europos institucijoje“. Ši išvada buvo pavadinta „2006 m. [birželio]
         26 d. Komisijoje Briuselyje atlikto sveikatos patikrinimo rezultatai“ ir buvo grindžiama konstatavimu, kad 2006 m. rugsėjo
         26 d. Komisijos gydytojas patarėjas pripažino ieškovę netinkama, o šį netinkamumą 2007 m. balandžio 17 d. patvirtino apeliacinis
         medicinos komitetas ir jis „šiuo metu tebegalioja visoms pareigoms visose Europos institucijose“.

      35      2008 m. gruodžio 19 d. laišku Parlamentas pranešė ieškovei apie minėtą 2008 m. gruodžio 18 d. išvadą dėl netinkamumo ir atšaukė
         2008 m. gruodžio 10 d. jai pateiktą darbo pasiūlymą (toliau – ginčijamas sprendimas). Šiame laiške Parlamentas pirmiausia
         priminė ieškovės pareigą pranešti apie bet kokį kitą sveikatos patikrinimą įdarbinant, praeityje atliktą kitoje institucijoje,
         kad palengvintų įdarbinimo procedūrą ir leistų perduoti atitinkamos institucijos turimą medicininę bylą. Antra, Parlamentas
         nurodė gavęs iš Komisijos ieškovės medicininę bylą po to, kai iš CAST duomenų bazės sužinojo, kad ji anksčiau dirbo šioje
         institucijoje.

      36      2009 m. sausio 5 d. laišku ieškovė, remdamasi PTN 90 straipsnio 2 dalimi, pateikė skundą dėl ginčijamo sprendimo. Parlamentas
         teigia gavęs šį skundą 2009 m. sausio 7 d., ir ieškovė to neginčija.

      37      2009 m. sausio 26 d. ir kovo 13 d. elektroniniais laiškais ieškovė papildė skundą. Be to, ji paprašė perduoti jai 2008 m.
         gruodžio 12 d Parc Léopold klinikoje ir 2006 m. birželio 26 d. Komisijoje atlikto kraujo tyrimo rezultatus ir apkaltino daktarą K. šio medicininio tyrimo
         rezultatų klastojimu.

      38      2009 m. vasario 18 d. ieškovei buvo atliktas naujas kraujo tyrimas, kuris, anot jos cituojamų šaltinių, „parodė didelį ir
         iš pirmo žvilgsnio sunkiai paaiškinamą skirtumą nuo 2008 m. gruodžio 12 d. atlikto kraujo tyrimo rezultatų“.

      39      2009 m. balandžio 30 d. laišku Parlamentas pranešė ieškovei atmetęs kaltinimus, kad daktaras K. suklastojo minėtų kraujo tyrimų
         rezultatus.

      40      Skundas buvo atmestas 2009 m. gegužės 7 d. implicitiniu sprendimu.

      41      2009 m. gegužės 12 d. laišku Parlamentas pranešė ieškovei kraujo tyrimo rezultatus.

      42      2009 m. birželio 24 d. laišku, kuris ieškovei įteiktas 2009 m. liepos 2 d., Parlamento generalinis sekretorius aiškiai atmetė
         jos skundą.

       Šalių reikalavimai ir procesas
      43      Ieškovė Tarnautojų teismo prašo:

      –        prieš priimant sprendimą dėl bylos esmės nurodyti Parlamentui pašalinti iš jos medicininės bylos 2008 m. gruodžio 12 d. Parc Léopold klinikoje atlikto kraujo tyrimo rezultatus, nes daktaras K. juos suklastojo, taip pat pašalinti iš jos medicininės bylos,
         pakeisti ar pataisyti klaidingus atsakymus, kuriuos daktaras K. privertė ją pateikti per sveikatos patikrinimą įdarbinant
         Komisijoje,

      –        panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –        panaikinti 2008 m. gruodžio 18 d. gydytojo patarėjo išvadą,
      –        įpareigoti Parlamentą surengti naują sveikatos patikrinimą įdarbinant, kuris būtų nediskriminacinis, ir iš naujo pradėti jos
         įdarbinimo į darbo vietą, kurią jai siūlė Parlamento komunikacijos GD, procedūrą,

      –        priteisti jai iš Parlamento 70 000 EUR patirtos neturtinės ir turtinės žalos atlyginimą kartu su palūkanomis,
      –        priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas.
      44      Parlamentas Tarnautojų teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės visas bylinėjimosi išlaidas.
      45      2010 m. vasario 12 d. laišku Tarnautojų teismas, taikydamas proceso organizavimo priemonę, paprašė Parlamento pateikti 2004 m.
         gegužės 3 d. Parlamento biuro sprendimą, patvirtinantį vidaus nuostatus dėl pareigūnų ir kitų tarnautojų įdarbinimo. Parlamentas
         įvykdė šį prašymą.

      46      2010 m. balandžio 12 d. laišku Tarnautojų teismas, remdamasis Procedūros reglamento 58 straipsnio 2 dalies antra pastraipa,
         nustatė tyrimo priemonę, kuria paprašė Komisijos patikslinti, kokios šios institucijos vidaus taisyklės taikytos perduodant
         medicininio pobūdžio duomenis kitai institucijai ir kokiomis faktinėmis aplinkybėmis V medicininio pobūdžio duomenis buvo
         perduoti Parlamentui. 2010 m. balandžio 23 d. laišku Komisija įvykdė šį prašymą.

      47      2010 m. balandžio 12 d. laišku Tarnautojų teismas, pirma, taikydamas proceso organizavimo priemonę, paprašė Parlamento patikslinti
         faktines aplinkybes, kuriomis jam buvo perduoti ieškovės medicininio pobūdžio duomenys, ir, antra, remdamasis Procedūros reglamento
         111 straipsnio 1 dalimi paprašė jo pateikti savo pastabas dėl pasiūlymo Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnui (EDAP)
         įstoti į bylą tikslingumo. 2010 m. balandžio 23 d. laišku Parlamentas įvykdė proceso organizavimo priemonę ir pranešė Tarnautojų
         teismui, kad neturi pastabų dėl pasiūlymo EDAP įstoti į bylą tikslingumo.

      48      2010 m. balandžio 12 d. laišku Tarnautojų teismas, remdamasis Procedūros reglamento 111 straipsnio 1 dalimi, paprašė ieškovės
         pateikti pastabas dėl pasiūlymo EDAP įstoti į bylą tikslingumo. 2010 m. balandžio 23 d. laišku ieškovė atsakė, kad toks pasiūlymas
         įstoti jai atrodo tikslingas.

      49      Tarnautojų teismas manė nesant reikalo siūlyti Komisijai įstoti į bylą, nes vykdydama proceso organizavimo priemonę ši institucija
         papildė bylos medžiagą būtinais dokumentais. Be to, šioje byloje Komisijos teisės negali būti tiesiogiai pažeistos, nes ieškinio
         reikalavimuose nenurodytas joks šios institucijos aktas.

      50      2010 m. balandžio 23 d. elektroniniu laišku ieškovė Tarnautojų teismui pranešė, kad sustabdė savo advokato įgaliojimus, kol
         bus nuspręsta dėl Europos Sąjungos Teisingumo Teismui jos pateikto prašymo paimti šią bylą iš Tarnautojų teismo.

      51      Po to, kai Tarnautojų teismas ir ieškovė pasikeitė laiškais ir elektroniniais laiškais, įskaitant 2010 m. gegužės 21 d. kanclerės
         laišką ir 2010 m. birželio 10 d. Tarnautojų teismo pirmininko laišką, 2010 m. birželio 15 d. Tarnautojų teismo pirmininkui
         adresuotu laišku ieškovė patvirtino palaikanti Tarnautojų teisme pareikštą savo ieškinį ir patvirtinanti advokatui É. Boigelot
         suteiktą įgaliojimą atstovauti jai šioje byloje. Šis ieškovės laiškas nebuvo pridėtas prie bylos medžiagos. 2010 m. liepos
         1 d. laišku advokatas É. Boigelot patvirtino tebesąs įgaliotas atstovauti ieškovei šioje byloje. Prie šio laiško buvo pridėtas
         2010 m. birželio 15 d. ieškovės laiškas.

      52      2010 m. liepos 8 d. laišku Tarnautojų teismas paprašė EDAP pranešti, ar jis pageidauja įstoti į šią bylą. Šiame laiške Tarnautojų
         teismas, be kita ko, pabrėžė, kad ieškovė remiasi Reglamento Nr. 45/2001 6 ir 7 straipsnių pažeidimu.

      53      2010 m. rugpjūčio 31 d. laišku EDAP atsakė, kad pageidauja įstoti į nagrinėjamą bylą palaikyti ieškovės reikalavimus.

      54      2010 m. rugsėjo 16 d. laišku Tarnautojų teismas, remdamasis Procedūros reglamento 111 straipsnio 2 dalimi, pasiūlė šalims
         prireikus pranešti jam, ar jos laiko kokius nors bylos dokumentus slaptais ar konfidencialiais ir todėl nepageidauja, kad
         jie būtų atskleisti įstojusiai į bylą šaliai. 2010 m. rugsėjo 20 d. Parlamentas Tarnautojų teismui atsakė, kad nelaiko jokio
         bylos dokumento slaptu ar konfidencialiu. 2010 m. rugsėjo 24 d. laišku ieškovė paprašė konfidencialiai tvarkyti jos asmens
         duomenis bet kuriame šios bylos proceso dokumente, kad būtų pašalinta bet kokia identifikavimo galimybė, ir nusiuntė Tarnautojų
         teismui nekonfidencialią ieškinio versiją.

      55      2010 m. spalio 11 d. laišku Tarnautojų teismas pranešė šalims nusprendęs tvarkyti duomenis konfidencialiai, kaip to prašė
         ieškovė. Parlamentui buvo pasiūlyta perduoti Tarnautojų teismui nekonfidencialią atsiliepimo į ieškinį ir 2010 m. balandžio
         23 d. laiško, kuriame jis, be kita ko, nurodė, kad neturi pastabų dėl EDAP įstojimo į bylą tikslingumo, versiją. Parlamentas
         patenkino šį prašymą.

      56      2010 m. lapkričio 10 d. nutartimi EDAP buvo leista įstoti į bylą.

      57      2011 m. sausio 10 d. EDAP pateikė įstojimo į bylą paaiškinimus. Šiuose paaiškinimuose jis patikslino, kad įstojo į bylą palaikyti
         tik ieškovės teiginius, jog Parlamento medicinos tarnybos veiksmais buvo pažeistos duomenų apsaugos taisyklės.

      58      2011 m. vasario 3 d. laiškais šalys pateikė pastabas dėl šių paaiškinimų.

       Dėl teisės
      1.     Dėl reikalavimo panaikinti 2008 m. gruodžio 18 d. gydytojo patarėjo išvadą
      59      Pagal nusistovėjusią teismų praktiką ieškinį dėl panaikinimo galima pareikšti dėl aktų ar sprendimų, sukeliančių privalomų
         teisinių pasekmių, kurios turi įtakos ieškovo interesams ir aiškiai pakeičia jo teisinę padėtį (1994 m. birželio 15 d. Pirmosios
         instancijos teismo sprendimo Pérez Jiménez prieš Komisiją, T-6/93, 34 punktas). Kalbant apie aktus ar sprendimus, kurių rengimas apima keletą stadijų, pavyzdžiui, kurie parengiami
         vidaus procedūros pabaigoje, ieškinį dėl panaikinimo iš esmės galima reikšti tik dėl priemonių, galutinai išreiškiančių institucijos
         poziciją šios procedūros pabaigoje, tačiau ne dėl tarpinių priemonių, reikalingų galutiniam sprendimui parengti (dėl medicinos
         komiteto išvados žr. pirmiausia 2006 m. balandžio 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Angeletti prieš Komisiją, T-394/03, 36 punktą; o dėl invalidumo komiteto išvados – 2008 m. lapkričio 4 d. Tarnautojų teismo sprendimo Marcuccio prieš Komisiją, F-41/06, 53 ir 54 punktus).

      60      2008 m. gruodžio 18 d. gydytojo patarėjo išvada yra ginčijamo sprendimo parengiamasis aktas, todėl ieškovė negali jos tiesiogiai
         ginčyti. Taigi dėl šios išvados pateiktus reikalavimus reikia atmesti kaip nepriimtinus.

      2.     Dėl reikalavimo, kad Tarnautojų teismas nurodytų imtis tam tikrų priemonių
      61      Ieškovė Tarnautojų teismo prašo nurodyti Parlamentui, pirma, pašalinti iš jos medicininės bylos 2008 m. gruodžio 12 d. atlikto
         kraujo tyrimo rezultatus ir, antra, pašalinti iš jos medicininės bylos, pakeisti ar pataisyti klaidingus atsakymus, kuriuos
         daktaras K. privertė ją pateikti per sveikatos patikrinimą įdarbinant Komisijoje. Ieškovė taip pat prašo Tarnautojų teismo
         įpareigoti Parlamentą surengti naują sveikatos patikrinimą įdarbinant ir iš naujo pradėti jos įdarbinimo į darbo vietą, kurią
         jai siūlė Parlamento komunikacijos GD, procedūrą.

      62      Parlamentas teigia, kad tokie prašymai yra reikalavimai duoti nurodymus.

      63      Tačiau remiantis nusistovėjusia teismo praktika, Sąjungos teismas neturi kompetencijos duoti nurodymus institucijoms (1989 m.
         lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Becker ir Starquit prieš Parlamentą, C-41/88 ir C-178/88, skelbta tik santrauka, 6 punktas; 1994 m. birželio 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo X prieš Komisiją, T-94/92, 33 punktas; 1998 m. birželio 9 d. Sprendimo Chesi ir kt. prieš Tarybą, T-172/95, 33 punktas ir 1999 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Latino prieš Komisiją, T-300/97, 28 punktas ir jame nurodyta teismo praktika; 2007 m. lapkričio 7 d. Tarnautojų teismo sprendimo Hinderyckx prieš Tarybą, F-57/06, 65 punktas).

      64      Dėl šios priežasties minėtus reikalavimus reikia atmesti kaip nepriimtinus.

      3.     Dėl reikalavimo panaikinti ginčijamą sprendimą
      65      Ieškovė iš esmės nurodo keturis ieškinio pagrindus:

      –        pirmasis pagrindas susijęs su gydytojo patarėjo išvados, pateiktos remiantis iš Komisijos medicinos tarnybos gautais senesniais
         nei dvejų metų dokumentais ir prieš tai neatlikus suinteresuotojo asmens klinikinio tyrimo ir psichologinės būklės patikrinimo,
         neteisėtumu,

      –        antrasis pagrindas susijęs su PTN 33 straipsnio antroje pastraipoje numatytos procedūros ir teisės į gynybą užtikrinimo principo
         pažeidimu, nes ginčijamas sprendimas buvo priimtas nesuteikus ieškovei galimybės prieš tai kreiptis į apeliacinį medicinos
         komitetą,

      –        trečiasis pagrindas susijęs su privataus gyvenimo gerbimo principo ir Reglamento Nr. 45/2001 6 ir 7 straipsnių pažeidimu,
      –        ketvirtasis pagrindas susijęs su psichologiniu priekabiavimu.
       Dėl pirmojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su gydytojo patarėjo išvados neteisėtumu
       Šalių argumentai
      66      Ieškovė teigia, kad gydytojo patarėjo išvada, kurios pagrindu priimtas ginčijamas sprendimas, buvo pateikta netinkamomis sąlygomis.
         Gydytojas patarėjas pateikė savo išvadą neatlikęs ieškovės sveikatos patikrinimo ir vien remdamasis iš Komisijos medicinos
         tarnybos gauta ankstesne medicinine byla, kurią sudarė senesni nei dvejų metų duomenys ir kuri buvo ginčijama byloje F-33/08.
         Sąjungos teismo nuomone, tam, kad sveikatos patikrinimas įdarbinant netaptų visiškai beprasmis, per jį būtinai turi būti atliktas
         klinikinis tyrimas. Be to, pagal Komisijos taisykles išvados apie fizinį tinkamumą galiojimo terminas yra šeši mėnesiai.

      67      Parlamentas neginčija, kad jo gydytojas patarėjas neatliko ieškovės klinikinio tyrimo. Tačiau, jo nuomone, nagrinėjamu atveju
         jo gydytojas patarėjas neprivalėjo atlikti tokio patikrinimo.

      68      Visų pirma, Parlamentas pabrėžia, kad 2009 m. spalio 21 d. sprendime (minėtas Sprendimas V prieš Komisiją) Tarnautojų teismas pripažino Komisijos priimtą sprendimą dėl ieškovės fizinio netinkamumo teisėtu. Taigi ginčijamas sprendimas
         ir jo gydytojo patarėjo išvada buvo grindžiami Komisijos visiškai teisėtai priimtu sprendimu.

      69      Antra, Parlamentas teigia, kad klausimas, ar tikslinga įdarbinant kandidatą atlikti jo klinikinį tyrimą, yra grynai medicininis
         ir negali būti teisminės kontrolės dalykas. Šiuo klausimu jis pagal analogiją primena Sąjungos teismo praktiką dėl tikslingumo
         Invalidumo komitetui atlikti pareigūno sveikatos patikrinimą.

      70      Trečia, Parlamentas teigia, kad jo gydytojas patarėjas turėjo Komisijos perduotą ieškovės medicininę bylą, kurioje buvo kelių
         klinikinių ir papildomų tyrimų rezultatai. Šioje byloje esantys duomenys buvo pakankamai nauji ir reikšmingi, kad jis galėtų
         pateikti savo išvadą, atsižvelgdamas į ieškovės patologijos chroninį ir tęstinį pobūdį.

      71      Ketvirta, Parlamentas atmeta argumentą, grindžiamą Komisijos medicinos tarnybos procedūrų vadovu, kuris netaikomas Parlamentui.
         Vienintelė Parlamento numatyta vidaus taisyklė dėl sveikatos patikrinimo įdarbinant galiojimo yra Vidaus nuostatų 15 straipsnis,
         kuriame numatyta, kad išvada apie fizinį tinkamumą darbui galioja vienus metus. Tačiau ši taisyklė taikoma tik teigiamoms
         išvadoms ir ja negalima uždrausti Parlamento gydytojui patarėjui prieš pateikiant savo išvadą byloje pasiremti daugiau nei
         prieš metus pateikta Komisijos gydytojo patarėjo išvada apie fizinį netinkamumą.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      72      Nors Sąjungos teismas, tikrindamas fiziniu netinkamumu grindžiamo atsisakymo įdarbinti teisėtumą, negali savo vertinimu pakeisti
         specialios medicininio pobūdžio išvados, vis dėlto jis turi patikrinti, ar įdarbinimo procedūra vyko teisėtai, ir, kalbant
         konkrečiau, išnagrinėti, ar atsisakymas įdarbinti pagrįstas motyvuota gydytojo išvada, iš kurios matyti aiškus ryšys tarp
         joje nurodytų gydytojo konstatuotų aplinkybių ir padarytos išvados (1994 m. balandžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         A prieš Komisiją, T-10/93, 61 punktas).

      73      Institucijos gydytojas patarėjas gali grįsti savo išvadą dėl fizinio netinkamumo ne tik esamais fizinės ir psichinės sveikatos
         sutrikimais, bet taip pat mediciniškai pagristomis prognozėmis dėl būsimų sutrikimų, kurie netolimoje ateityje trukdytų normaliai
         vykdyti numatytas funkcijas (minėto Sprendimo A prieš Komisiją 62 punktas).

      74      Be to, reikia priminti, kad tuo atveju, kai Sąjungos institucija turi didelę diskreciją, per administracines procedūras Sąjungos
         teisinės sistemos suteiktų garantijų laikymosi kontrolė yra ypač svarbi. Sąjungos teismas turėjo progą patikslinti, kad tarp
         šių garantijų yra ir kompetentingos institucijos pareiga atidžiai ir nešališkai išnagrinėti visas konkrečiu atveju svarbias
         aplinkybes ir pakankamai motyvuoti sprendimą (žr. 1991 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Technische Universität München, C-269/90, Rink. p. I-5469, 14 punktą; 1992 m. gegužės 7 d. Sprendimo Pesquerias De Bermeo ir Naviera Laida prieš Komisiją, C-258/90 ir C-259/90, 26 punktą; 2007 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Ispaniją prieš Lenzing, C-525/04 P, 58 punktą; 2009 m. rugsėjo 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo ETF prieš Landgren, T-404/06 P, 163 punktą).

      75      Nagrinėjamu atveju iš paties 2008 m. gruodžio 18 d. išvados teksto matyti, kad rengdamas šią išvadą Parlamento gydytojas patarėjas
         išimtinai rėmėsi Komisijos 2006 m. ir 2007 m., t. y. daugiau nei prieš pusantrų metų per kitą sveikatos patikrinimą įdarbinant
         surinktais medicininiais duomenimis. Beje, Parlamentas neginčija, kad šiuos duomenis Komisija gavo daugiau nei prieš pusantrų
         metų iki 2008 m. gruodžio 18 d. Parlamento gydytojo patarėjo išvados apie fizinį netinkamumą.

      76      Tačiau reikia pažymėti, pirma, kad Vidaus nuostatų 15 straipsniu, t. y. elgesio taisykle, kurią Parlamentas pats sau nustatė
         ir nuo kurios jis negali nukrypti nenurodęs tai padaryti privertusių priežasčių, pagal KTĮS 83 straipsnio nuostatas atlikto
         sveikatos patikrinimo rezultatų galiojimas bendrai ribojamas vienais metais. Taigi, atsižvelgęs į šią nuostatą, Parlamentas
         turėjo bent jau suabejoti iš Komisijos gautų duomenų galiojimu, nes jei šie duomenys būtų buvę gauti per jo paties vykdytą
         įdarbinimo procedūrą, jis nebūtų galėjęs jų laikyti galiojančiais praėjus metams po siekiant įdarbinti atlikto patikrinimo.

      77      Be to, buvo nuspręsta, jog tam, kad sveikatos patikrinimas įdarbinant netaptų visiškai beprasmis, per jį būtinai turi būti
         atliktas klinikinis tyrimas ir prireikus gydytojo patarėjo skirti papildomi biologiniai tyrimai (minėto Sprendimo A prieš Komisiją 49–51 punktai).

      78      Galiausiai iš 73 ir 74 punktuose nurodytos teismo praktikos matyti, jog tam, kad išvada apie fizinį netinkamumą būtų teisėta,
         joje turi būti konstatuoti esami ar būsimi sveikatos sutrikimai ir ji turi būti pagrįsta tinkamais įrodymais.

      79      Parlamentas, remdamasis teismo praktika dėl negalios profesinės kilmės konstatavimo, teigia, kad klausimas, ar konkrečiomis
         aplinkybėmis tikslinga atlikti suinteresuotojo asmens klinikinį tyrimą, patenka į Invalidumo komiteto nariams suteiktą vertinimo
         diskreciją (2004 m. lapkričio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo O prieš Komisiją, T-376/02, 44 punktas).

      80      Tačiau ši teismo praktika susijusi su visiškai medicininio pobūdžio vertinimų teisminės kontrolės ribomis ir ja negalima pateisinti
         gydytojo patarėjo atleidimo nuo KTĮS 83 straipsnyje numatytos pareigos atlikti sveikatos patikrinimą, kad jis pats galėtų
         įsitikinti, ar suinteresuotasis asmuo tinka vykdyti savo funkcijas.

      81      Be to, medicinos srityje gydytojui pripažinta vertinimo diskrecija neužkerta kelio teisėjui patikrinti, pirma, pateikiamų
         įrodymų faktinį teisingumą, jų patikimumą ir nuoseklumą ir, antra, tai, ar šie įrodymai atspindi visus esminius duomenis,
         į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant kompleksinę situaciją, ir ar galima pagrįsti jais remiantis padarytas išvadas (šiuo
         klausimu žr. 2004 m. gegužės 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hecq prieš Komisiją, T-191/01, 63 punktą).

      82      Taigi nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į Komisijos perduotų medicininių duomenų datą ir į galimą šių duomenų pasikeitimą
         per atitinkamą laikotarpį, gydytojas patarėjas pateikė savo išvadą apie fizinį netinkamumą, neturėdamas visų esminių duomenų
         apie ieškovės sveikatos būklę.

      83      Parlamento argumentą dėl patologijos, kuria Komisija 2007 m. pagrindė konstatuotą ieškovės netinkamumą, reikia atmesti. Jau
         buvo nuspręsta, kad psichikos sutrikimais, kurie iš prigimties yra kintami, negalima pateisinti nuo jų kenčiančio asmens galutinio
         pašalinimo iš tarnybos, o administracija privalo užtikrinti periodinius suinteresuotojo asmens pakartotinius patikrinimus
         per pagrįstus laikotarpius (dėl pareigūno priverstinio išleidimo nedarbingumo atostogų žr., be kita ko, 2006 m. gruodžio 13 d.
         Tarnautojų teismo sprendimo de Brito Sequeira Carvalho prieš Komisiją, F-17/05, 129 ir 130 punktus, patvirtintus 2009 m. spalio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu de Brito Sequeira Carvalho prieš Komisiją, T-40/07 P, ir Sprendimo Komisija prieš de Brito Sequeira Carvalho, T-62/07 P, 231–240 punktais).

      84      Aplinkybė, kad Tarnautojų teismas pripažino Komisijos 2007 m. priimtą sprendimą dėl netinkamumo teisėtu, neturi reikšmės vertinant
         šio ieškinio pagrindo pagrįstumą, atsižvelgiant į ankstesniuose punktuose pateiktus svarstymus.

      85      Be to, per posėdį atsakydami į Tarnautojų teismo klausimus Parlamento atstovai nurodė, kad dėl medicininės paslapties jie,
         palyginti su ieškovės skundą nagrinėjusia Paskyrimų tarnyba, neturėjo daugiau prieigos prie dokumentų, kurių pagrindu Parlamento
         gydytojas patarėjas pateikė savo išvadą dėl netinkamumo. Taigi jie negalėjo nei tiksliai nurodyti Tarnautojų teismui šių dokumentų
         pobūdžio, nei patvirtinti, kad Komisijos Parlamentui perduota medžiaga leido Parlamento gydytojui patarėjui visiškai aiškiai
         suprasti Komisijos vykdytos sveikatos patikrinimo įdarbinant procedūros ypatingas aplinkybes ir faktą, kad praeityje Komisija
         kelis kartus buvo įdarbinusi ieškovę. Kompetentingas Parlamento padalinys taip pat negalėjo patikrinti, ar gydytojo patarėjo
         išvada buvo pagrįsta visais esminiais duomenimis.

      86      Galiausiai Tarnautojų teismas konstatuoja, kad Parlamento gydytojas patarėjas savo išvadą suformulavo kategoriškai ir apibendrintai,
         neapžiūrėjęs ieškovės, o per sveikatos patikrinimo įdarbinant procedūrą Komisijoje medicinos komiteto paskirti ekspertai pateikė
         detalesnę išvadą.

      87      Dėl šios priežasties reikia pritarti pagrindui dėl gydytojo patarėjo išvados neteisėtumo.

       Dėl antrojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su PTN 33 straipsnio antros pastraipos pažeidimu
       Šalių argumentai
      88      Ieškovė teigia, kad Parlamentas pažeidė PTN 33 straipsnio nuostatas ir teisės į gynybą užtikrinimo principą. Ginčijamas sprendimas
         buvo priimtas nesuteikus ieškovei galimybės prieš tai kreiptis į šiose nuostatose numatytą apeliacinį medicinos komitetą.

      89      Parlamentas teigia, pirma, kad ginčijame sprendime ieškovei buvo paaiškinta, jog ji turi galimybę, jei mano tai esant reikalinga,
         kreiptis į medicinos komitetą ir užginčyti gydytojo patarėjo išvadą, tačiau ji šia galimybe nepasinaudojo.

      90      Antra, Parlamentas patikslina priežastis, dėl kurių ginčijamas sprendimas buvo priimtas nedelsiant. Visų pirma, nepranešusi
         medicinos tarnybai apie Komisijoje atliktus jos sveikatos patikrinimus, ieškovė sugriovė institucijos pasitikėjimą. Toliau
         jis mano, jog ieškovei pasiūlytos pareigos turėjo būti užimtos greitai, kad būtų galima kompensuoti motinystės atostogų išėjusios
         pareigūnės nebuvimą. Pagaliau, jei medicinos komitetas būtų suabejojęs gydytojo patarėjo išvada, Parlamentas teigia, kad,
         atsižvelgdamas į pasiūlyto darbo pobūdį, jis būtų galėjęs pasiūlyti ieškovei analogišką darbą.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      91      Iš kartu analizuojamų KTĮS 82 ir 83 straipsnių nuostatų išplaukia, kad prieš įdarbinant kandidatą į sutartininko darbo vietą
         institucijos gydytojas patarėjas atlieka jo sveikatos patikrinimą, siekdamas nustatyti, ar jis tenkina pasiūlytoms funkcijoms
         vykdyti nustatytus fizinio tinkamumo reikalavimus.

      92      PTN 33 straipsnio antroje pastraipoje, kuri pagal analogiją taikoma sutartininkams, numatyta institucijos gydytojo patarėjo
         pateiktos neigiamos išvados vidaus apskundimo procedūra.

      93      Jau buvo nuspręsta, kad PTN 33 straipsnio antra pastraipa įsteigęs apeliacinį medicinos komitetą, teisės aktų leidėjas siekė
         įtvirtinti papildomą garantiją kandidatams ir taip sustiprinti jų teisių apsaugą (minėto Sprendimo A prieš Komisiją 23 punktas). Ši garantija, susijusi su teisės į gynybą užtikrinimo principu (2007 m. gruodžio 13 d. Tarnautojų teismo sprendimo
         N prieš Komisiją, F-95/05, 69 ir 76 punktai), yra esminis procedūrinis reikalavimas.

      94      Be to, šios garantijos būtinai reikia laikytis prieš priimant sprendimą atsisakyti įdarbinti, o ne vėlesniame etape, nes priešingu
         atveju ji netektų savo prasmės – užtikrinti kandidatų į darbo vietą gynybos teises (pagal analogiją žr. 1999 m. liepos 8 d.
         Teisingumo Teismo sprendimo Hercules Chemicals prieš Komisiją, C-51/92 P, 75–78 punktus; 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Franchet ir Byk prieš Komisiją, T-48/05, 151 punktą). Šiuo klausimu PTN 33 straipsnio antros pastraipos formuluotė yra aiški: kandidatas gali kreiptis į
         apeliacinį medicinos komitetą per dvidešimties dienų terminą, skaičiuojamą ne nuo pranešimo apie sprendimą atsisakyti įdarbinti,
         o nuo pranešimo apie gydytojo patarėjo išvadą.

      95      Nagrinėjamu atveju aišku, kad Parlamentas priėmė ginčijamą sprendimą prieš tai nesuteikęs ieškovei galimybės kreiptis į apeliacinį
         medicinos komitetą. Tiesa, pranešdamas apie ginčijamą sprendimą Parlamentas informavo ieškovę apie šią galimybę. Tačiau ši
         aplinkybė neturi įtakos konstatuotam pažeidimui, nes minėtas sprendimas jau buvo priimtas prieš suteikiant ieškovei galimybę
         per dvidešimt dienų nuo pranešimo apie gydytojo patarėjo išvadą kreiptis į apeliacinį medicinos komitetą.

      96      Galiausiai, siekdamas pateisinti PTN 33 straipsnio pažeidimą, Parlamentas teigia, kad tarnybos interesais jis turėjo greitai
         įdarbinti tarnautoją, pavaduosiantį motinystės atostogų išėjusią pareigūnę, todėl prieš priimdamas ginčijamą sprendimą negalėjo
         laukti PTN 33 straipsnyje numatyto dvidešimties dienų termino pabaigos, o kreipimosi į medicinos komitetą atveju – šio komiteto
         išvados.

      97      Vis dėlto tokiu motyvu negalima teisiškai pateisinti Parlamento atleidimo nuo PTN 33 straipsnyje įtvirtintų procedūrinių pareigų.
         Bet kuriuo atveju pareigūnės išėjimas motinystės atostogų nėra išimtinė aplinkybė, todėl Parlamentas turėjo arba pasirūpinti,
         kad motinystės atostogose esantį asmenį pavaduotų kitas sutartininkas, arba pradėti įdarbinimo procedūra pakankamai anksti,
         kad būtų galima įvykdyti PTN 33 straipsnio antroje pastraipoje numatytą esminį procedūrinį reikalavimą. Nagrinėjamu atveju,
         turint omenyje laikotarpį nuo gydytojo patarėjo išvados pateikimo iki numatytos įdarbinimo datos, t. y. 2009 m. vasario 2 d.,
         bet kuriuo atveju a priori nebuvo neįmanoma prašyti medicinos komiteto išvados.

      98      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką procedūrinės taisyklės, kaip antai teisės į gynybą užtikrinimo principo, pažeidimas gali
         lemti sprendimo panaikinimą tik jei šis pažeidimas turėjo įtakos galutinio sprendimo turiniui. Būtent taip yra nagrinėjamu
         atveju, nes negalima atmesti galimybės, kad apeliacinis medicinos komitetas, turėdamas visus būtinus duomenis apie ieškovės
         sveikatos būklę ginčijamo sprendimo priėmimo metu, būtų pateikęs kitokią išvadą nei ta, kurią pateikė gydytojas patarėjas,
         arba būtų suabejojęs galimybe remtis Komisijos prieš daugiau nei pusantrų metų gautais medicininiais duomenimis.

      99      Iš to matyti, kad ieškinio pagrindui dėl PTN 33 straipsnio antros pastraipos pažeidimo reikia pritarti.

       Dėl trečiojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su teisės į privataus gyvenimo gerbimą ir Reglamento Nr. 45/2001 6 ir 7 straipsnių
            pažeidimu
       Šalių argumentai
      100    Ieškovė mano, kad Parlamentas pažeidė teisę į privataus gyvenimo gerbimą ir asmens duomenų apsaugos taisykles, ypač taisykles
         dėl jos medicininės bylos perdavimo. Ji nurodo, kad Parlamento gydytojas patarėjas pateikė savo išvadą remdamasis iš Komisijos
         gautais dokumentais. Tačiau, pirma, remiantis Komisijos medicinos tarnybos procedūrų vadovu, šie dokumentai turėjo būti saugomi
         Komisijos archyve ir nebebuvo medicininės bylos dalis, nes ieškovė Komisijoje nevykdė jokių funkcijų. Antra, pagal Reglamento
         Nr. 45/2001 6 ir 7 straipsnius draudžiama perduoti ieškovės medicininius duomenis iš Komisijos Parlamentui. Komisijos turimi
         medicininiai duomenys buvo surinkti išimtinai siekiant įdarbinti ieškovę šios institucijos tarnybose. Be to, Parlamento gydytojo
         patarėjo užduotis yra atlikti sveikatos patikrinimą įdarbinant, o ne tirti ieškovės ankstesnes ligas.

      101    Parlamento teigimu, ginčijamu sprendimu niekaip nepažeistos asmens duomenų apsaugos taisyklės. Anot jo, Reglamento Nr. 45/2001
         7 straipsnyje numatyta, kad asmens duomenis galima perduoti tarp institucijų, jeigu šie duomenys yra būtini, kad būtų galima
         teisėtai vykdyti jų gavėjo kompetencijai priklausančias užduotis. Ginčijamas perdavimas buvo atliktas kaip tik tam, kad Parlamentas
         galėtų vykdyti vieną savo užduočių, t. y. patikrinti kandidato į darbo vietą fizinį tinkamumą. Be to, šį perdavimą pateisino
         noras išvengti nereikalingų medicininių tikrinimų ir suteikti administracijai visą informaciją.

      102    EDAP mano, kad perdavus ir vėliau panaudojus 2006 m. ir 2007 m. surinktus medicininius duomenis apie ieškovės sveikatos būklę
         buvo pažeistas Reglamentas Nr. 45/2001. Pirmiausia jis pažymi, kad šie duomenys nėra ieškovės, kaip buvusios Komisijos laikinosios
         tarnautojos ir buvusios sutartininkės, medicininės bylos dalis, ir jų perdavimo teisėtumo klausimas nėra analogiškas klausimui
         dėl institucijoje dirbančio asmens medicininės bylos perdavimo tarp institucijų. Komisijos medicinos tarnybos procedūrų vadove
         nenurodyta, kokiais tikslais per įdarbinimo procedūrą surinkti medicininiai duomenys saugomi archyve praėjus šešiems mėnesiams
         ir kokiomis sąlygomis šie duomenys prieinami. EDAP primena, kad 2007 m. ir 2008 m. pateiktose dviejose išvadose jis atitinkamai
         Parlamentui ir Komisijai rekomendavo per įdarbinimo procedūrą surinktus fiziškai netinkamais darbui pripažintų kandidatų medicininius
         duomenis saugoti tik ribotą laiką, kuris galėtų atitikti laikotarpį, per kurį leidžiama ginčyti šiuos duomenis ar jų pagrindu
         priimtą sprendimą.

      103    EDAP pabrėžia, kad asmens duomenų perdavimas tarp institucijų reglamentuotas daugiausia Reglamento Nr. 45/2001 7 straipsniu,
         tačiau nepažeidžiant šio reglamento 4, 5, 6 ir 10 straipsnių. Taigi, nepaisant Reglamento Nr. 45/2001 7 straipsnio laikymosi,
         duomenų perdavimas ir paskesnis panaudojimas vis tiek neatitiktų viso šio reglamento, priešingai nei, atrodo, teigia Parlamentas,
         kuris savo atsiliepime į ieškinį apsiriboja minėtu 7 straipsniu. EDAP primena, kad pagal Reglamento Nr. 45/2001 10 straipsnio
         1 dalį ypatingų asmens duomenų, kaip antai medicininių duomenų, tvarkymas draudžiamas ir kad šių duomenų apsauga, kaip mano
         Europos Žmogaus Teisių Teismas, yra ypač svarbi naudojimuisi teise į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą, kuri įtvirtinta
         1950m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 8 straipsnyje.
         Kadangi ieškovė nedavė sutikimo tvarkyti ginčijamus duomenis, Reglamento Nr. 45/2001 10 straipsnio 2dalies a punkte numatyta
         išimtis netaikoma. Be to, Parlamentas neįrodė, kad duomenų perdavimas, nors ir teisėtas pagal Reglamento Nr. 45/2001 7 straipsnį,
         buvo tikrai būtinas siekiant įgyvendinti darbo teisėje įtvirtintas teises ir pareigas, kaip numatyta minėto reglamento 10 straipsnio
         2 dalies b punkte. Iš tikrųjų Parlamentas galėjo gauti šiuos duomenis kitu mažiau kenkiančiu privačiam gyvenimui būdu, pavyzdžiui,
         paprašyti ieškovės pateikti šiuos duomenis ar nurodyti savo tarnyboms atlikti sveikatos patikrinimą. Šiuo klausimu EDAP patikslina,
         kad minėtoje 2007 m. išvadoje jis rekomendavo Parlamentui iš sveikatos patikrinimo įdarbinant anketos išbraukti klausimus,
         ar kandidatą anksčiau buvo atsisakyta įdarbinti dėl sveikatos priežasčių, ar jis jau buvo kreipęsis į neurologą, psichiatrą,
         psichoanalitiką ar psichoterapeutą. Parlamentas atsižvelgė į šią rekomendaciją.

      104    Kartu EDAP teigia, kad tuo metu, kai Parlamentas iš Komisijos medicinos tarnybos gavo ieškovės medicininius duomenis, šie
         nebebuvo saugomi, turint omenyje pradinį tikslą patikrinti ieškovės medicininį tinkamumą užimti pareigas Komisijoje. Be to,
         kadangi Komisijos medicininių procedūrų vadove numatytas šešių mėnesių terminas nuo sprendimo apie netinkamumą priėmimo baigėsi,
         šie duomenys buvo perduoti į Komisijos archyvą. Taigi šie duomenys buvo perduoti ir panaudoti pažeidžiant Reglamento Nr. 45/2001
         4 straipsnio 1 dalies b ir e punktus. Šių duomenų tvarkymo tikslo pakeitimo taip pat negalima pateisinti šio reglamento 6 straipsniu.
         Bet kuriuo atveju prašymą dėl duomenų perdavimo pateikęs Parlamentas kartu su Komisija privalėjo užtikrinti viso perdavimo
         proceso teisėtumą.

      105    Galiausiai EDAP nurodo, kad net jei ieškovė tyčia nepranešė Parlamentui apie ankstesnius sveikatos patikrinimus, ši aplinkybė
         neturi reikšmės suinteresuotojo asmens iš Reglamento Nr. 45/2001 kildinamai teisei į jo duomenų apsaugą.

      106    Savo pastabose dėl įstojimo į bylą paaiškinimų ieškovė nurodo, jog visiškai pritaria EDAP argumentams, kad Parlamentas pažeidė
         Reglamento Nr. 45/2001 4 straipsnio 1 dalies b ir e punktus bei 10 straipsnio 2 dalies b punktą. Išvada, kad medicininių duomenų
         perdavimas iš tikrųjų nebuvo būtinas, kaip numatyta šio reglamento 10 straipsnio 1 dalies b punkte, dėl tų pačių priežasčių
         taikytinas ir reglamento 7 straipsnio 1 daliai, kuri taip pat buvo pažeista, nes ginčijamo perdavimo negalima pripažinti būtinu
         siekiant teisėtai vykdyti Parlamento užduotis. Ši institucija pažeidė duomenų tvarkymo tikslų ribotumo, duomenų tikslumo ir
         atnaujinimo principus bei jų saugojimo taisykles, taigi nesilaikė Reglamento Nr. 45/2001 4 straipsnio 1 dalies b, d ir e punktų.

      107    Savo pastabose dėl įstojimo į bylą paaiškinimų Parlamentas pabrėžia, kad ieškovės asmens duomenų tvarkymas buvo būtinas siekiant
         įvykdyti institucijos pareigas darbo teisės srityje, būtent patikrinti ieškovės fizinį tinkamumą vykdyti pareigas, kaip tai
         numatyta KTĮS 83 straipsnyje ir PTN 33 straipsnyje. Taigi šių duomenų tvarkymas yra teisėtas pagal Reglamento Nr. 45/2001
         10 straipsnio 2 dalies b punktą. Be to, šių duomenų tvarkymas, atliekamas tik Parlamento medicinos tarnybos pareigūnų, privalančių
         saugoti profesinę paslaptį, tam, kad gydytojas patarėjas galėtų patikrinti tinkamumą darbui dėl sveikatos, buvo būtinas ir
         todėl teisėtas pagal šio reglamento 10 straipsnio 3 dalį. Taip pat duomenys buvo tvarkomi teisėtai vykdant viešuosius įgaliojimus,
         todėl tai yra teisėta pagal reglamento 5 straipsnio a punktą.

      108    Dėl duomenų perdavimo Parlamentas teigia, kad tai buvo būtina siekiant teisėtai vykdyti institucijos užduotis. Be šio perdavimo
         Parlamentas nebūtų galėjęs vykdyti savo užduočių: pirma, tą dieną, kurią ieškovė susisiekė su Parlamento medicinos tarnyba,
         ji šiai tarnybai nepranešė apie ankstesnį apsilankymą pas kitos institucijos gydytoją; antra, Parlamento praktika prašyti
         perduoti kandidato įdarbinimo medicininę bylą, jei kitoje institucijoje jau buvo atliktas suinteresuotojo asmens patikrinimas
         siekiant įdarbinti, atitinka tiek institucijos, tiek suinteresuotojo asmens interesus, nes leidžia išvengti kai kurių medicininių
         tyrimų kartojimo. EDAP nurodyta galimybė atlikti naują sveikatos patikrinimą Parlamente priklauso nuo išimtinai medicininio
         pobūdžio vertinimo, kurį, remdamasis perduotais dokumentais, savo nuožiūra atlieka kompetentingas gydytojas.

      109    Dėl duomenų kokybės Parlamentas mano, kad nepažeidė Reglamento Nr. 45/2001 4 straipsnio 1 dalies b ir e punktų. Jis mano,
         kad duomenys buvo renkami siekiant nustatyto tikslo – patikrinti ieškovės fizinį tinkamumą vykdyti pareigas Sąjungos tarnyboje –
         ir šis tikslas yra aiškus ir teisėtas, nes numatytas, be kita ko, PTN 33 straipsnyje, o vėliau šie duomenys buvo tvarkomi
         siekiant to paties tikslo. Be to, tikrinimą prieš įdarbinant atlieka visos institucijos, remdamosi tuo pačiu teisiniu pagrindu
         ir tomis pačiomis sąlygomis. Tinkamumo reikalavimai iš esmės yra tie patys visose institucijose. Ginčijamų duomenų perdavimas
         yra analogiškas į kitą instituciją perkeliamo pareigūno medicininės bylos perdavimui, kurį EDAP savo 2007 m. birželio 14d.
         išvadoje pripažino teisėtu. Be to, Komisijos surinkti duomenys nebuvo saugomi ilgiau, nei būtina rinkimo ir tvarkymo tikslams
         pasiekti. EDAP savo 2008 m. spalio mėn. „Duomenų tvarkymo personalo įdarbinimo srityje operacijų gairėse“ aiškiai pripažino,
         kad atmestų kandidatų asmens duomenis galima saugoti dvejus metus po procedūros pabaigos, ir nagrinėjamu atveju šis terminas
         nebuvo viršytas. Galiausiai Parlamento vidaus nuostatų 15 straipsnyje numatytas vienų metų terminas taikomas tik patikrinimo
         rezultatų galiojimui.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      –       Dėl ieškinio pagrindo pirmos dalies, susijusios su teisės į privataus gyvenimo gerbimą pažeidimu
      110    Savo rašytiniuose dokumentuose ir per posėdį šalys daugiausia dėmesio skyrė antrai šio ieškinio pagrindo daliai, susijusiai
         su Reglamento Nr. 45/2001 6 ir 7 straipsnių pažeidimu. EDAP įstojimas į bylą padėjo sutelkti dėmėsi į šią antrą dalį. Vis
         dėlto Tarnautojų teismas mano, kad šio ieškinio pagrindo pirma dalis dėl teisės į privataus gyvenimo gerbimą pažeidimo pakankamai
         aiškiai suformuluota ieškinio pareiškimo 14.1 ir 16.12 punktuose, kurie buvo toliau plėtojami per posėdį, ir šią dalį galima
         nagrinėti atskirai.

      111    Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką teisė į privataus gyvenimo gerbimą, įtvirtinta EŽTK 8 straipsnyje ir išplaukianti
         iš valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų, yra viena pagrindinių teisių, saugomų Sąjungos teisinėje sistemoje. Ji
         apima, be kita ko, asmens teisę laikyti paslaptyje duomenis apie savo sveikatos būklę (šiuo klausimu žr., be kita ko, 1994 m.
         spalio 5 d. Teisingumo Teismo sprendimo X prieš Komisiją, C-404/92 P, 17 punktą; taip pat žr. 1997 m. vasario 25 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo Z prieš Suomiją, Recueil des arrêts et décisions 1997-I, 71 punktą ir 2008 m. gruodžio 4 d. Sprendimo S. ir Marper prieš Jungtinę Karalystę, Nr. 30562/04 ir Nr. 30566/04, 66 punktą).

      112    Institucijos surinktų duomenų apie asmens sveikatą perdavimas trečiajam asmeniui, įskaitant kitą instituciją, savaime yra
         kišimasis į suinteresuotojo asmens privatų gyvenimą, neatsižvelgiant į vėlesnį taip perduotos informacijos panaudojimą (pagal
         analogiją žr. 2003 m. gegužės 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo Österreichischer Rundfunk ir kt., C-465/00, C-138/01 ir C-139/01, 73–75 punktus).

      113    Vis dėlto, kaip buvo nuspręsta, galima nustatyti pagrindinių teisių apribojimus, jeigu jie faktiškai atitinka bendrojo intereso
         tikslus ir siekiamo tikslo atžvilgiu nėra neproporcingas bei netoleruotinas kišimasis, pažeidžiantis pačią šios saugomos teisės
         esmę (minėto 1994 m. spalio 5 d. Sprendimo X prieš Komisiją 18 punktas). Šiuo klausimu kaip atspirties tašku reikia remtis EŽTK 8 straipsnio 2 dalimi. Pagal šią nuostatą valdžios institucijos
         kišimąsi į privatų gyvenimą galima pateisinti, jeigu: i) jis „numatytas įstatyme“; ii) juo siekiama vieno ar kelių išsamiai
         išvardytų tikslų; ir iii) jis „būtinas“ šiems tikslams pasiekti.

      114    Taigi nagrinėjamu atveju reikia patikrinti, ar medicininio pobūdžio duomenų perdavimą iš vienos institucijos į kitą, siekiant
         palengvinti gydytojo patarėjo darbą atliekant sveikatos patikrinimą įdarbinant, galima laikyti teisėtu atsižvelgiant į minėtas
         tris sąlygas.

      115    Visų pirma, kiek tai susiję su pirmąja sąlyga, dėl Reglamento Nr. 45/2001 nuostatų asmens duomenų perdavimą iš vienos institucijos
         į kitą galima pripažinti „numatytu įstatyme“.

      116    Iš tikrųjų toks asmens duomenų tvarkymo būdas reglamentuotas Reglamento Nr. 45/2001 7 straipsnyje.

      117    Tačiau kyla klausimas, ar šis straipsnis suformuluotas pakankamai tiksliai, kad leistų įstatymo adresatams priderinti savo
         elgesį, ir todėl atitinka numanymo reikalavimą, nustatytą Europos Žmogaus Teisių Teismo praktikoje (žr., be kita ko, 1999 m.
         gegužės 20 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo Rekvényi prieš Vengriją, Recueil des arrêts et décisions 1999-III, 34 punktą). Iš tikrųjų Reglamento Nr. 45/2001 7 straipsnyje labai bendrai numatyta, kad duomenų perdavimas tarp
         institucijų galimas tik jeigu perduodami duomenys „yra būtini, kad būtų galima teisėtai vykdyti duomenų gavėjo kompetencijai
         priklausančias užduotis“.

      118    Be to, Reglamento Nr. 45/2001 6 straipsnyje aiškiai numatyta, kad „asmens duomenys tvarkomi kitais tikslais nei tais, kuriais
         jie buvo surinkti, tik tuo atveju, jeigu tikslo pakeitimas yra aiškiai numatytas [Sąjungos] institucijos ar įstaigos vidaus
         taisyklėse“.

      119    Tačiau reikia konstatuoti, kad Parlamentas nenurodė, jog yra kokia nors rašytinė taisyklė, kurioje numatytas medicininio pobūdžio
         duomenų perdavimas tarp institucijų arba keitimasis medicininio pobūdžio informacija tarp institucijų medicinos tarnybų ne
         dėl institucijose dirbančių asmenų, bet dėl kandidatų į darbo vietą.

      120    Antra, Parlamentas teigia, kad perduodant medicininius duomenis iš vienos institucijos į kitą siekiama leisti patikrinti,
         ar kandidatas atitinka fizinio tinkamumo reikalavimus vykdyti siūlomas pareigas ir ar įdarbintas jis faktiškai galės vykdyti
         šias pareigas. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad sveikatos patikrinimas prieš įdarbinant atitinka teisėtą
         Sąjungos institucijų interesą (minėto 1994 m. spalio 5 d. Sprendimo X prieš Komisiją 20 punktas). Taigi nurodomas tikslas gali pateisinti teisės į privataus gyvenimo gerbimą apribojimą, kaip numatyta EŽTK 8 straipsnio
         2 dalyje.

      121    Trečia, reikia patikrinti, ar nagrinėjamas kišimasis yra būtinas demokratinėje visuomenėje, kad būtų galima įgyvendinti siekiamą
         teisėtą tikslą.

      122    Anot Europos Žmogaus Teisių Teismo, kišimasis laikytinas būtinu demokratinėje visuomenėje, jeigu jis atitinka privalomą socialinį
         poreikį ir ypač jei yra proporcingas siekiamam teisėtam tikslui, o jį pateisinantys nacionalinės valdžios institucijų nurodyti
         motyvai yra reikšmingi ir pakankami. Nacionalinės institucijos turi tam tikrą diskreciją šioje srityje. Tačiau šios diskrecijos
         apimtis yra skirtinga ir priklauso nuo tam tikrų veiksnių, kaip antai nagrinėjamos EŽTK garantuojamos teisės pobūdis, jos
         svarba suinteresuotajam asmeniui, kišimosi pobūdis ir tikslas. Kuo nagrinėjama teisė yra svarbesnė garantuojant asmeniui veiksmingą
         naudojimąsi jam pripažintomis pagrindinėmis ar „privačiomis“ teisėmis, tuo labiau ši diskrecija yra apribota. Jei kyla grėsmė
         ypač svarbiam asmens buvimo ar identiteto aspektui, valstybei suteikta diskrecija yra ribota (2007 m. balandžio 10 d. Europos
         Žmogaus Teisių Teismo sprendimo Evans prieš Jungtinę Karalystę, Nr. 6339/05, 77 punktas).

      123    Kaip jau nurodyta, nagrinėjamoje byloje asmens duomenų apsauga turi esminės reikšmės naudojantis EŽTK 8 straipsnyje įtvirtinta
         teise į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą. Informacijos apie sveikatos būklę konfidencialumo išsaugojimas yra viena pagrindinių
         teisių, saugomų Sąjungos teisinėje sistemoje (žr. 1992 m. balandžio 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C-62/90, 23 punktą ir minėto 1994 m. spalio 5 d. Sprendimo X prieš Komisiją 17 punktą). Šis principas yra gyvybiškai svarbus ne tik apsaugant ligonių privatų gyvenimą, bet ir išsaugant jų pasitikėjimą
         gydytojais ir sveikatos priežiūros sistema apskritai (minėto Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo Z prieš Suomiją 95 punktas). Atsižvelgiant į medicininio pobūdžio duomenų išskirtinį privatumą ir jautrumą, galimybė perduoti ar pranešti
         šią informaciją tretiesiems asmenims, net jei tai būtų kita Sąjungos institucija ar įstaiga, be suinteresuotojo asmens sutikimo
         turi būti vertinama ypač giežtai (pagal analogiją žr. minėtų Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimų Z prieš Suomiją 95 punktą ir S. ir Marper prieš Jungtinę Karalystę 103 punktą). Šiuo klausimu Reglamento Nr. 45/2001 10 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad duomenų apie asmens sveikatą tvarkymas
         iš esmės draudžiamas, išskyrus šio straipsnio 2 dalyje įtvirtintas išimtis.

      124    Taigi reikia palyginti Parlamento interesą įsitikinti, kad jis įdarbina asmenį, sugebėsiantį vykdyti jam patikėtas funkcijas,
         ir suinteresuotojo asmens teisės į jo privataus gyvenimo gerbimą pažeidimo sunkumą.

      125    Nagrinėjamu atveju Tarnautojų teismas mano, kad nors patikrinimas prieš įdarbinant atitinka Sąjungos institucijų, turinčių
         sugebėti vykdyti savo užduotis, teisėtą interesą, šis interesas nepateisina medicininių duomenų perdavimo iš vienos institucijos
         į kitą be suinteresuotojo asmens sutikimo (pagal analogiją žr. minėto 1994 m. spalio 5 d. Sprendimo X prieš Komisiją 20 punktą). Iš tikrųjų, pirma, reikia pažymėti, kad, kaip jau buvo nurodyta, medicininio pobūdžio duomenys yra labai jautrūs.
         Be to, šiuos duomenis aiškiai nustatytu tikslu beveik prieš dvejus metus surinko institucija, su kuria, užbaigus įdabinimo
         medicininio tinkamumo patikrinimą, ieškovės nesiejo darbo santykiai. Galiausiai Parlamentas galėjo įvykdyti savo užduotį ieškovės
         pagrindines teises mažiau pažeidžiančiomis sąlygomis. Pavyzdžiui, jis galėjo atlikti 2009 m. sausio 7 d. suplanuotą sveikatos
         patikrinimą, prireikus atlikti naujus medicininius tyrimus ar paprašyti ieškovės leidimo gauti šioje byloje ginčijamus medicininius
         duomenis, arba remtis informacija, kurią ieškovė pažadėjo perduoti 2009 m. sausio mėn.

      126    Priešingai, nei teigia Parlamentas, sprendimas, kuriuo jo gydytojas patarėjas paprašė perduoti Komisijos surinktus duomenis,
         nėra vien medicininio pobūdžio aktas, kuriam netaikoma teismo kontrolė. Iš tikrųjų perduoti duomenis buvo paprašyta gydytojui
         patarėjui dar neapžiūrėjus ieškovės ir šiai neperdavus medicinos tarnybos iš jos prašytos informacijos.

      127    Iš viso to, kas pasakyta, matyti, kad gydytojo patarėjo išvada buvo pateikta pažeidžiant ieškovės teisę į privataus gyvenimo
         gerbimą, todėl ginčijamas sprendimas taip pat yra neteisėtas. Dėl šios priežasties reikia pritarti šio ieškinio pagrindo pirmai
         daliai.

      –       Dėl ieškinio pagrindo antros dalies, susijusios su Reglamento Nr. 45/2001 6 ir 7 straipsnių pažeidimu
      128    Pirmiausia primintina, kad Reglamento Nr. 45/2001 1 straipsnyje aiškiai numatyta, jog, vadovaudamosi šiuo reglamentu, Sąjungos
         institucijos ir įstaigos gina fizinių asmenų pagrindines teises ir laisves. Taigi šio reglamento nuostatų negalima aiškinti
         kaip galinčių pateisinti EŽTK 8 straipsniu užtikrinamos teisės į privataus gyvenimo gerbimą apribojimą (žr. minėto Sprendimo
         Österreichischer Rundfunk 91 punktą).

      129    Iš Reglamento Nr. 45/2001 7 straipsnio matyti, kad Sąjungos institucija ar įstaiga gali perduoti kitai Sąjungos institucijai
         ar įstaigai asmens duomenis, jeigu šie yra būtini, kad būtų galima teisėtai vykdyti duomenis gaunančios Sąjungos institucijos
         ar įstaigos kompetencijai priklausančias užduotis.

      130    Nagrinėjamu atveju neginčytina, kad Parlamento tarnybų atliktas ieškovės fizinio tinkamumo patikrinimas prieš įdarbinant patenka
         į teisėtą šios institucijos užduočių vykdymą.

      131    Tačiau, kaip teisingai įstojimo į bylą paaiškinime teigia EDAP, vien šis konstatavimas neleidžia daryti išvados, kad ginčijamų
         ieškovės medicininių duomenų perdavimas atitiko Reglamento Nr. 45/2001 nuostatas. Pirma, perdavimas turi būti „būtinas“ siekiant
         teisėtai vykdyti institucijos užduotis. Taigi šioje byloje reikia patikrinti, ar perdavimas buvo būtinas, kad Parlamento tarnybos
         galėtų įvertinti ieškovės fizinį tinkamumą. Antra, minėto reglamento 7 straipsnyje aiškiai numatyta, kad jis taikomas „nepažeidžiant
         4, 5, 6 ir 10 straipsnių“.

      132    Taigi, kad būtų galima atsakyti į ieškovės priekaištą dėl reglamento, visų pirma jo 7 straipsnio, pažeidimo, reikia išnagrinėti,
         ar perduota buvo laikantis šiame straipsnyje įtvirtinto būtinumo reikalavimo ir nuostatų, į kurias šis straipsnis nukreipia,
         visų pirma reglamento 6 straipsnio. Šioje byloje pirmiausia reikia išnagrinėti Reglamento Nr. 45/2001 4, 6 ir 10 straipsnius,
         kurių pažeidimu remiasi ieškovė, ir tik tada spręsti, ar reglamento 7 straipsnyje numatytas perdavimo būtinumo reikalavimas
         laikytinas įvykdytu.

      133    Pirma, dėl Reglamento Nr. 45/2001 4 ir 6 straipsnių reikia pažymėti, kad pagal šio reglamento 4 straipsnio 1 dalį asmens duomenys
         turi būti tvarkomi sąžiningai ir teisėtai bei renkami apibrėžtais, aiškiais ir teisėtais tikslais, o paskui negali būti tvarkomi
         su šiais tikslais nesuderintu būdu. Be to, šio reglamento 6 straipsnyje numatyta, kad asmens duomenys tvarkomi kitais tikslais
         nei tais, kuriais jie buvo surinkti, tik tuo atveju, jeigu tikslo pakeitimas aiškiai numatytas Sąjungos institucijos ar įstaigos
         vidaus taisyklėse.

      134    Nagrinėjamu atveju, kaip pagrįstai pažymi ieškovė ir EDAP, akivaizdu, kad, atliekant KTĮS 83 straipsnyje numatytą sveikatos
         patikrinimą įdarbinant, Komisijos apie ieškovę surinkti medicininiai duomenys turėjo vienintelį tikslą – leisti nustatyti,
         ar įdarbinimo momentu suinteresuotasis asmuo fiziškai pajėgs atlikti pareigas Komisijos tarnybose.

      135    Tačiau pažymėtina, pirma, kad paskesnis šių medicininių duomenų tvarkymas siekiant patikrinti ieškovės tinkamumą 2008 m. gruodžio mėn.
         vykdyti pareigas Parlamente, turėjo kitokį tikslą nei tas, kuriuo šie duomenys buvo renkami iš pradžių. Šiuo klausimu Parlamentas
         negali pagrįstai remtis aplinkybe, kad visos institucijos atlieka sveikatos patikrinimus, remdamosi tuo pačiu teisiniu pagrindu,
         tomis pačiomis sąlygomis ir tais pačiais tinkamumo kriterijais. Sąjungos teismas keliuose sprendimuose pabrėžė kiekvienos
         institucijos, kaip darbdavės, autonomijos svarbą ir atmetė Sąjungos viešosios tarnybos vieningumu pagrįstus argumentus. Pavyzdžiui,
         buvo nuspręsta, kad vienos institucijos įdarbinti pareigūnai negali reikalauti to paties pareigų lygio, į kurį buvo paskirti
         kitos institucijos pareigūnai, net jei visi šie pareigūnai laimėjo tą patį konkursą (2010 m. gruodžio 9 d. Tarnautojų teismo
         sprendimo Liljeberg ir kt. prieš Komisiją, F-83/05, 58 punktas). Taip pat, nors pagal viešosios tarnybos vieningumo principą, įtvirtintą Amsterdamo sutarties 9 straipsnio
         3 dalyje, visų Sąjungos institucijų visiems pareigūnams ir tarnautojams taikomi tie patys PTN, šis principas nereiškia, kad
         institucijos privalo vienodai naudotis PTN joms suteikta diskrecija vertinti; atvirkščiai, pakartojant 1997 m. rugsėjo 16d.
         Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendime Gimenez prieš Regionų komitetą (T-220/95, 72 punktas) pavartotus žodžius, personalo valdymo srityje joms taikomas „autonomijos principas“.

      136    Antra, nors pagal Reglamento Nr. 45/2001 6 straipsnį duomenų rinkimo tikslo keitimas turi būti aiškiai numatytas institucijos
         vidaus taisyklėse, iš rašytinių dokumentų ir žodinio nagrinėjimo matyti, kad tikslo, kuriuo 2006 m. ir 2007 m. Komisija rinko
         ieškovės medicininius duomenis, pakeitimas nėra numatytas jokiame šios institucijos ar Parlamento priimtame akte. Šių duomenų
         perdavimas tarp suinteresuotų institucijų buvo grindžiamas tiesiog praktika, apie kurią kandidatai į darbo vietą nieko nežinojo.
         Be to, EDAP posėdyje teigė, ir jam nebuvo prieštaraujama, kad jam nebuvo pranešta apie Parlamento taikomą praktiką prašyti
         perduoti kandidatų į darbo vietą medicininius duomenis, nors taip pranešti privalu pagal Reglamento Nr. 45/2001 27 straipsnį.
         Dėl Komisijos EDAP patikslina, kad 2007 m. rugsėjo 10 d. išvadoje, pateiktoje vykdant išankstinę šios institucijos bylos „Briuselio
         ir Liuksemburgo medicinos tarnybos veiklos valdymas, ypač per SERMED kompiuterio programą“ kontrolę, jis išnagrinėjo tik medicininių
         duomenų perdavimo išimtiniais atvejais Komisijos teisės tarnybai, Tarnautojų teismui ar Europos ombudsmenui jų prašymu atitiktį
         Reglamento Nr. 45/2001 nuostatoms. Tačiau šioje išvadoje EDAP visai nenagrinėjo vienos institucijos per sveikatos patikrinimą
         įdarbinant surinktų medicininių duomenų perdavimo kitai Sąjungos institucijai ar įstaigai, nes Komisijos duomenų apsaugos
         pareigūnas nepranešė apie šią duomenų perdavimo rūšį. EDAP pabrėžia, kad šioje išvadoje rekomendavo Komisijai per įdarbinimo
         procedūrą surinktus fiziškai netinkamais darbui pripažintų kandidatų medicininius duomenis saugoti tik ribotą laiką, kuris
         galėtų atitikti laikotarpį, per kurį leidžiama ginčyti šiuos duomenis ar jų pagrindu priimtą sprendimą. Taigi Komisija teisėtai
         galėjo saugoti 2006 m. ir 2007 m. surinktus duomenis apie ieškovės sveikatos būklę tik siekdama dalyvauti bylose F-33/08 ir
         T-510/09 P, kurias ieškovė pradėjo Sąjungos teismuose po to, kai Komisija atsisakė ją įdarbinti.

      137    Antra, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 45/2001 10 straipsniu, reikia pabrėžti, kad pagal šio straipsnio 1 dalį medicininių
         duomenų tvarkymas iš esmės draudžiamas. 10 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad 1 dalis netaikoma, jei suinteresuotasis asmuo
         davė sutikimą dėl tvarkymo arba jei tvarkymas yra būtinas, kad būtų įgyvendintos darbo teisėje numatytos duomenų valdytojo
         specifinės teisės ir pareigos.

      138    Tačiau, pirma, aišku, kad ieškovė nedavė sutikimo dėl savo medicininių duomenų perdavimo Parlamentui.

      139    Antra, nors tiesa, kad ginčijamas perdavimas buvo atliktas tam, kad Parlamentas galėtų patikrinti ieškovės fizinį tinkamumą
         vykdyti pareigas šioje institucijoje, t. y. įvykdytų iš KTĮS 82 ir 83 straipsnių išplaukiančią pareigą, kurią galima pripažinti
         „darbo teisėje numatyta pareiga“ Reglamento Nr. 45/2001 10 straipsnio 2 dalies b punkte pavartota prasme, neįrodyta, kad šis
         perdavimas buvo „būtinas“ šiai pareigai įvykdyti. Kaip pabrėžia EDAP ir kaip nurodyta šio sprendimo 125 punkte, buvo galima
         imtis kitų priemonių, kuriomis būtų mažiau kišamasi į privatų gyvenimą ir kurios leistų Parlamentui visiškai įgyvendinti KTĮS 82 ir
         83 straipsnius. Parlamentas, pavyzdžiui, galėtų prieš prašydamas Komisijos perduoti šiuos duomenis pasiūlyti ieškovei pateikti
         tam tikrą informaciją apie savo ankstesnes ligas ir nurodyti savo tarnyboms atlikti būtinus medicininius tyrimus. Be to, aplinkybė,
         kad perduoti duomenys, surinkti 2006 m. ir 2007 m., t. y. daugiau nei prieš pusantrų metų iki ginčijamo sprendimo priėmimo,
         yra palyginti seni, nepatvirtina Parlamento teiginio, kad šis perdavimas buvo būtinas.

      140    Kaip teisingai nurodo ieškovė, Parlamentas taip pat negali teigti, kad ginčijamo perdavimo teisinis pagrindas buvo Reglamento
         Nr. 45/2001 10 straipsnio 3 dalis. Nors šiuo straipsniu institucijos medicinos tarnybos darbuotojai įgaliojami tvarkyti duomenis,
         būtinus mediciniškai įvertinti asmens tinkamumą vykdyti pareigas, šios nuostatos tikslas ir poveikis nėra leisti tokį medicininių
         duomenų perdavimą, koksai antai ginčijamas nagrinėjamoje byloje, net jeigu jis įvyko tarp dviejų suinteresuotų institucijų
         medicinos tarnybos darbuotojų.

      141    Trečia, kalbant apie Reglamento Nr. 45/2001 7 straipsnį, reikia pažymėti, kaip teisingai teigia ieškovė, kad perdavimo, kuris
         nelaikomas būtinu pagal reglamento 10 straipsnį, taip pat negalima laikyti būtinu pagal jo 7 straipsnį, nes kalbama apie tą
         pačią užduotį, t. y. ieškovės fizinio tinkamumo darbui tikrinimą.

      142    Remdamasis tuo, kas pasakyta ir atsižvelgdamas į ypatingą ieškovės medicininių duomenų jautrumą ir jų gavimo sąlygas, Tarnautojų
         teismas mano, kad tvarkydamas šiuos duomenis Parlamentas teisėtai nevykdė jam pagal KTĮS 82 ir 83 straipsnius patikėtos užduoties.
         Kad galėtų tai padaryti, jis turėjo paprašyti ieškovės sutikimo dėl duomenų perdavimo arba atlikti konkrečius medicininius
         tyrimus, o ne remtis kitos institucijos per kitą procedūrą surinktais medicininiais duomenimis be ieškovės išankstinio sutikimo.

      143    Dėl šios priežasties ieškovė pagrįstai teigia, kad Parlamento gydytojas patarėjas, paprašęs Komisijos perduoti šiuos medicininius
         duomenis, pažeidė Reglamento Nr. 45/2001 6 ir 7 straipsnių nuostatas ir šių duomenų pagrindu pateikė neteisėtą išvadą apie
         jos fizinį netinkamumą. Taigi reikia pritarti šio ieškinio pagrindo antrai daliai.

      144    Tačiau savo rašytiniuose dokumentuose Parlamentas teigia, kad ginčijamas sprendimas pagrįstas ne tik fiziniu netinkamumu,
         bet ir pasitikėjimo praradimu.

      145    Taigi Tarnautojų teismas turi patikrinti, ar šiuo antruoju motyvu tikrai buvo remtasi ir ar juo galima pateisinti ginčijamą
         sprendimą.

      146    Ginčijamame sprendime ir sprendime dėl skundo atmetimo Parlamentas konstatavo faktą, kad ieškovė neįvykdė jai tenkančios pareigos
         pranešti, jog anksčiau lankėsi pas kitos Europos institucijos gydytoją, tačiau jis iš to tiesiogiai nedaro teisinių išvadų,
         nes šie sprendimai teisiškai grindžiami tik konstatavimu, kad ieškovė netenkina pareigoms vykdyti keliamo fizinio tinkamumo
         reikalavimo. Taigi, priešingai, nei teigia Parlamentas, ginčijamas sprendimas nėra pagrįstas pasitikėjimo praradimu.

      147    Jei savo argumentais Parlamentas ketina teisme pakeisti savo sprendimų motyvus, reikia pažymėti, kad vykstant procesui rėmimasis
         motyvu, kuris būtų galėjęs teisiškai pagrįsti ginčijamą sprendimą, negali užkirsti kelio panaikinti minėtą sprendimą (šiuo
         klausimu žr. 2003 m. gruodžio 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tomarchio prieš Komisiją, T-173/02, 86 punktą ir 2006 m. kovo 15 d. Sprendimo Leite Mateus prieš Komisiją, T-10/04, 43 punktą), nebent administracijos kompetencija šioje srityje būtų ribota.

      148    Tačiau nagrinėjamu atveju Parlamentas negali teigti, kad jo kompetencija buvo ribota, nes, kiek tai susiję su pasitikėjimo
         praradimu pagrįstu motyvu, jis turi didelę diskreciją vertinti (šiuo klausimu žr. 2010 m. gruodžio 15 d. Tarnautojų teismo
         sprendimo Angulo Sánchez prieš Tarybą, F-67/09, 76–78 punktus).

      149    Be to, bet kuriuo atveju ginčijamo sprendimo priėmimo dieną Parlamentas negalėjo teigti, kad ieškovė tyčia nepranešė jam apie
         savo ankstesnį darbą Komisijoje arba apie kitoje institucijoje atliktą jos sveikatos patikrinimą. Iš šio sprendimo 29 ir 31 punktų
         matyti, kad ieškovė susitarė su administracija, jog 2009 m. sausio mėn. pateiks Parlamentui įdarbinimo bylai reikalingus dokumentus.
         Taigi negalima atmesti galimybės, kad ieškovė būtų pateikusi šią informaciją Parlamentui prieš pradėdama savo darbą arba per
         sveikatos patikrinimą, į kurį ji buvo pakviesta ir kuris turėjo įvykti 2009 m. sausio 7 d.

      150    Nesant reikalo nagrinėti paskutinio ieškinio pagrindo dėl psichologinio priekabiavimo, darytina išvada, kad ginčijamą sprendimą
         reikia panaikinti.

      4.     Dėl reikalavimo atlyginti žalą
       Šalių argumentai
      151    Ieškovė teigia, kad padarytų įdarbinimo medicininės procedūros pažeidimų pakanka Parlamento atsakomybei kilti, nes, pirma,
         šiais pažeidimais jai buvo padaryta turtinės ir neturtinės žalos ir, antra, tarp šių pažeidimų ir jos nurodomos žalos yra
         tiesioginis priežastinis ryšys.

      152    Dėl turtinės žalos ieškovė teigia, kad dėl Parlamento padarytų pažeidimų ji neteko labai rimtos galimybės užimti laisvą darbo
         vietą Parlamente, kur ji galėjo būti įdarbinta neterminuotai. Dėl šios priežasties ji prašo kompensacijos, atitinkančios 95 %
         skirtumo tarp atlyginimo, kurį ji turėjo gauti laikotarpiu nuo 2009 m. vasario 2 d. ir rugpjūčio 2 d., ir bedarbio pašalpos,
         kurią ji faktiškai gavo šiuo laikotarpiu. Ji prašo „preliminariai apskaičiuotos“ 50 000 EUR kompensacijos.

      153    Kalbėdama apie neturtinę žalą, ieškovė prašo 20 000 EUR kompensacijos, atsižvelgdama į neteisingumo jausmą, kurį patyrė dėl
         jos neįdarbinimo Parlamente ir daugybės padarytų pažeidimų, kaip antai jos teisės į privataus gyvenimo gerbimą pažeidimo.

      154    Parlamentas teigia, kad reikalavimą atlyginti žalą reikia atmesti. Jis mano, kad ieškovė neįrodė padarytų pažeidimų.

      155    Dėl turtinės žalos Parlamentas mano, pirma, kad ji nėra reali ir tikra, nes neįrodyta, kad ieškovė būtų įdarbinta, jei sveikatos
         patikrinimas būtų buvęs atliktas be Komisijos perduotų medicininių duomenų. Antra, Parlamentas mano, kad ši žala yra pervertinta
         ir niekaip negali siekti 50 000 EUR sumos. Anot Parlamento, atlyginimą, kurį ieškovė būtų galėjusi gauti laikotarpiu nuo 2009 m.
         vasario 2 d. iki rugpjūčio 2 d., daugiausia sudarytų 15 600,60 EUR suma. Iš šios sumos taip pat reikėtų atskaityti tuo pačiu
         laikotarpiu gautą bedarbio pašalpą. Galiausiai gautą sumą reikėtų padauginti iš mažinimo koeficiento, siekiant atsižvelgti
         į mažą ieškovės įdarbinimo tikimybę.

      156    Dėl neturtinės žalos Parlamentas teigia, kad ieškovė pakankamai neįrodė jos turinio, ir primena nusistovėjusią teismo praktiką,
         pagal kurią ginčijamo sprendimo panaikinimas iš esmės yra tinkamas ir pakankamas patirtos neturtinės žalos atlyginimas.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      157    Pagal nusistovėjusią teismo praktiką administracijos atsakomybė kyla, tik kai įvykdytos visos sąlygos, susijusios su institucijoms
         inkriminuojamų veiksmų neteisėtumu, žalos realumu ir veiksmų bei nurodytos žalos priežastiniu ryšiu (1994 m. birželio 1 d.
         Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Brazzelli Lualdi ir kt., C-136/92 P, 42 punktas ir 2008 m. vasario 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Girardot, C-348/06 P, 52 punktas). Šios trys sąlygos yra kumuliacinės. Vienos iš jų nebuvimo pakanka reikalavimams atlyginti žalą
         atmesti.

      158    Kalbant apie priežastinį ryšį, pažymėtina, kad ieškovas iš esmės turi pateikti tiesioginio ir tikro atitinkamo institucijos
         padaryto pažeidimo ir nurodytos žalos priežastinio ryšio įrodymų (1999 m. rugsėjo 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Hautem prieš EIB, T-140/97, 85 punktas).

      159    Vis dėlto teismo praktikoje reikalaujamas priežastinio ryšio tikrumo laipsnis yra pasiektas, kai dėl Sąjungos institucijos
         padaryto teisės pažeidimo asmeniui nebūtinai tikrai buvo užkirstas kelias būti įdarbintam – suinteresuotasis asmuo niekada
         negalėtų įrodyti turėjęs teisę į įdarbinimą, – tačiau jis praranda rimtą galimybę būti įdarbintam pareigūnu ar tarnautoju,
         ir dėl to patiria turtinę žalą, kurią sudaro negautos pajamos. Jei konkrečiu atveju atrodytų labai tikėtina, kad jeigu būtų
         laikomasi teisės aktų, atitinkama institucija būtų įdarbinusi tarnautoją, pažymėtina, kad teorinis netikrumas dėl teisingai
         vykdomos procedūros rezultato nedaro kliūčių siekiant atlyginti realią turtinę žalą, kurią patyrė suinteresuotasis asmuo,
         kai jo kandidatūra į darbo vietą, kurią gauti jis turėjo visas galimybes, buvo atmesta (2004 m. spalio 5 d. Pirmosios instancijos
         teismo sprendimo Sanders ir kt. prieš Komisiją, T-45/01, 150 punktas ir 2008 m. spalio 28 d. Tarnautojų teismo sprendimo Tzirani prieš Komisiją, F-46/07, 218 punktas).

      160    Kalbant apie turtinę žalą, pažymėtina, jog ieškovė pagrįstai gali teigti, kad jei Parlamentas, kurio gydytojas patarėjas rėmėsi
         pasenusiais duomenimis ir pats neatliko KTĮS numatyto medicininio tinkamumo patikrinimo, nebūtų padaręs pažeidimo, ji būtų
         turėjusį rimtą galimybę būti įdarbinta.

      161    Iš tikrųjų, pirma, Parlamentas jau buvo pranešęs ieškovei, kad ši yra įdarbinta. Taigi sprendimas dėl įdarbinimo buvo ne vien
         hipotetinis, bet realus, o ieškovės įdarbinimas priklausė tik nuo jos fizinio tinkamumo vykdyti pareigas pripažinimo.

      162    Toliau, priešingai, nei teigia Parlamentas, neįrodyta, kad jei sveikatos patikrinimas įdarbinant vyktų tinkamai ir būtų remiamasi
         tik 2009 m. sausio mėn. Parlamento medicinos tarnybos surinktais duomenimis apie ieškovės sveikatos būklę, suinteresuotoji
         nebūtų įdarbinta. Iš tikrųjų medicininiai duomenys, kuriais buvo pagrįstas Komisijos atsisakymas įdarbinti ieškovę 2007 m.,
         galėjo pasikeisti, ir jų pagrindu galėjo būti pripažintas ieškovės tinkamumas būti įdarbintai Parlamento tarnybų.

      163    Galiausiai iš kandidato į darbą negalima reikalauti atskleisti savo būsimam darbdaviui visas savo ankstesnes ligas. Teisingumo
         Teismas yra nusprendęs, kad teisė į privataus gyvenimo gerbimą, įtvirtinta EŽTK 8 straipsnyje ir išplaukianti iš valstybėms
         narėms bendrų konstitucinių tradicijų, yra viena pagrindinių teisių, saugomų Sąjungos teisinėje sistemoje (žr. minėto Sprendimo
         Komisija prieš Vokietiją 23 punktą). Ji apima, be kita ko, asmens teisę laikyti paslaptyje duomenis apie savo sveikatos būklę (minėto 1994 m. spalio
         5 d. Teisingumo Teismo sprendimo X prieš Komisiją 17 punktas).

      164    Žinoma, darbdavys gali atlikti patikrinimus, leidžiančius įvertinti jo įdarbinamo asmens fizinį tinkamumą, ir jei šis atsisako
         dalyvauti šiuose patikrinimuose, o jis turi tokią teisę, darbdavys dėl šio atsisakymo gali padaryti, jo nuomone, tinkamas
         išvadas ir neprisiimti su suinteresuotojo asmens įdarbinimu susijusios rizikos (šiuo klausimu žr. minėto 1994 m. spalio 5 d.
         Sprendimo X prieš Komisiją 20 ir 21 punktus).

      165    Tačiau nagrinėjamoje byloje nėra akivaizdu, kad neturėdamas iš Komisijos medicinos tarnybos gautų duomenų Parlamentas būtų
         suabejojęs dėl ieškovės sveikatos būklės ir turėtų atlikti išsamius tyrimus, žinodamas, kad ieškovei pasiūlyta tik trumpalaikė
         darbo sutartis. Net jei ieškovė, kaip ji pati, atrodo, teigia, per sveikatos patikrinimą, kuris turėjo įvykti 2009 m. sausio mėn.,
         praneštų Parlamentui apie negalavimus, pateisinančius kreipimąsi į psichiatrą, nėra akivaizdu, kad dėl tokios informacijos
         institucija atmestų suinteresuotosios kandidatūrą. Jei vien žinojimas apie nefiziologinio pobūdžio sveikatos sutrikimus savaime
         pateisintų darbdavio atsisakymą įdarbinti kandidatą, daugybei asmenų, praeityje turėjusių net trumpalaikių tokio pobūdžio
         sutrikimų, kiltų rimtų kliūčių įsidarbinti.

      166    Šiomis aplinkybėmis Tarnautojų teismas mano, kad iš ieškovės buvo atimta reali galimybė įsidarbinti terminuotai, ir, atsižvelgiant
         į visus Tarnautojų teismo turimus įrodymus, šį galimybės netekimą ex aequo et bono galima įvertinti 50 % (pagal analogiją žr. 2006 m. birželio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Girardot prieš Komisiją, T-10/02, 118 ir 119 punktus). Atsižvelgiant į atlyginimą, kurį ieškovė būtų galėjusi gauti jos įdarbinimo kaip sutartininkės
         laikotarpiu ir kurį Parlamentas įvertino 15 600,60 EUR, taip pat į šiuo laikotarpiu ieškovės gautas pajamas, t. y. apie 960 EUR
         mėnesinę bedarbio pašalpą, ir nesant įrodymų, leidžiančių manyti, kad ieškovės kontraktas galėtų būti pratęstas po šešių mėnesių,
         ex aequo et bono iš Parlamento ieškovei priteistina 5 000 EUR suma turtinei žalai atlyginti.

      167    Dėl neturtinės žalos reikia priminti, kad ginčijamo akto panaikinimas savaime gali būti tinkamas ir iš esmės pakankamas šios
         žalos atlyginimas (1995 m. sausio 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Pierrat prieš Teisingumo Teismą, T-60/94, 62 punktas ir 2004 m. sausio 21 d. Sprendimo Robinson prieš Parlamentą, T-328/01, 79 punktas; 2007 m. gruodžio 13 d. Tarnautojų teismo sprendimo Sundholm prieš Komisiją, F-42/06, 44 punktas).

      168    Vis dėlto Sąjungos teismas pripažino kai kurias šios taisyklės išimtis.

      169    Pirma, neteisėto administracijos akto panaikinimas negali būti laikomas visišku neturtinės žalos atlyginimu, jei šiame akte
         vertinami suinteresuotojo asmens gebėjimai ir elgesys ir šis vertinimas gali jį įskaudinti (žr. 1990 m. vasario 7 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo Culin prieš Komisiją, C-343/87, 25–29 punktus; minėto Sprendimo Pierrat prieš Teisingumo Teismą 62 punktą).

      170    Nagrinėjamu atveju ginčijamame sprendime ir atsakyme į skundą Parlamento pateiktus ieškovės elgesio vertinimus galima laikyti
         tam tikru mastu įskaudinančiais ieškovę. Parlamentas aiškiai ją apkaltino, kad ji sąmoningai nepranešė apie ankstesnį sveikatos
         patikrinimą įdarbinant Komisijoje ir taip pažeidė pareigas. Išsakęs tokią nuomonę Parlamentas atvirai suabejojo ieškovės sąžiningumu,
         nors ši, pirma, pranešė Parlamentui apie savo profesinę patirtį Komisijos tarnybose ir, antra, galėjo per medicininį patikrinimą
         pateikti šią informaciją kartu su paaiškinimais. Dėl šios priežasties neteisėtu pripažintame sprendime Parlamento pateikti
         vertinimai tiesiogiai sukėlė ieškovei neturtinės žalos (2000 m. kovo 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Rudolph prieš Komisiją, T-197/98, 98 punktas).

      171    Antra, administracijos neteisėto akto panaikinimu negalima visiškai atlyginti patirtos neturtinės žalos, jei padarytas ypač
         sunkus pažeidimas (2004 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Ferrer de Moncada prieš Komisiją, T-16/03, 68 punktas; 2009 m. liepos 7 d. Tarnautojų teismo sprendimo Bernard prieš Europolą, F-99/07 ir F-45/08, 106 punktas).

      172    Nagrinėjamu atveju Parlamento padaryti įvairūs pažeidimai, ypač teisės į privataus gyvenimo gerbimą ir Reglamento Nr. 45/2001 pažeidimai,
         yra ypač sunkūs, ir tai pateisina neturtinės žalos atlyginimo priteisimą.

      173    Trečia, jau buvo nuspręsta, kad jei akto panaikinimas neturi jokio praktinio poveikio, jis savaime negali būti tinkamas ir
         pakankamas visos panaikintu aktu sukeltos neturtinės žalos atlyginimas (minėto Sprendimo Tzirani prieš Komisiją 223 punktas).

      174    Nagrinėjamu atveju, net jei vis dar galima imtis priemonių ištaisyti padarytus pažeidimus, pavyzdžiui, atlikti naują ieškovės
         sveikatos patikrinimą, ginčijamo sprendimo panaikinimas gali neturėti jokio praktinio poveikio. Iš tikrųjų Parlamento neteisėtai
         sužinoti duomenys apie ieškovės sveikatos būklę gali sukelti abejonių ir apsunkinti šios institucijos medicinos tarnybos objektyvų
         suinteresuotojo asmens sveikatos būklės tyrimą, taip pat bet kuriuo atveju mažai tikėtina, kad Parlamentas ketina įdarbinti
         ieškovę, kuri niekada nedirbo jo tarnybose kaip sutartininkė.

      175    Taigi ieškovės patirta neturtinė žala nėra visiškai atlyginta panaikinus ginčijamą sprendimą. Atsižvelgiant į konstatuotų
         pažeidimų sunkumą ir jų pasekmes, šią žalą būtų teisinga įvertinti 20 000 EUR.

      176    Remiantis tuo, kas pasakyta, iš Parlamento ieškovei priteistina 25 000 EUR suma turtinei ir neturtinei žalai atlyginti, įskaitant
         visas palūkanas.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      177    Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 1 dalį, nepažeidžiant kitų šio reglamento II dalies 8 skyriaus nuostatų, pralaimėjusiai
         šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo.

      178    Pagal Procedūros reglamento 89 straipsnio 2 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama,
         Tarnautojų teismas gali paskirstyti išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas.

      179    Kadangi nagrinėjamoje byloje ieškinys buvo iš esmės patenkintas, tinkamai įvertinus bylos aplinkybes reikia nurodyti Parlamentui
         padengti savo paties ir ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

      180    Remiantis Procedūros reglamento 89 straipsnio 4 dalimi, įstojusi į bylą šalis padengia savo patirtas išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (pirmoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2008 m. gruodžio 19 d. sprendimą, kuriuo Europos Parlamentas atšaukė V pateiktą darbo pasiūlymą.
      2.      Priteisti iš Europos Parlamento sumokėti V 25 000 eurų.
      3.      Atmesti likusią ieškinio dalį.
      4.      Europos Parlamentas padengia savo ir ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
      5.      Į bylą įstojęs Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

               Gervasoni

                Kreppel

               Rofes i Pujol

         Paskelbta 2011 m. liepos 5 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kanclerė

                      Pirmininkas

               W. Hakenberg

                      S. Gervasoni

         * Proceso kalba: prancūzų.