title: 2015 m. liepos 2 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Johannes Demmer prieš Fødevareministeriets Klagecenter.#Vestre Landsret prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Bendrosios išmokos schema – Reglamentas (EB) Nr. 1782/2003 – 44 straipsnio 2 dalis – Reglamentas (EB) Nr. 73/2009 – 34 straipsnio 2 dalies a punktas – „Reikalavimus atitinkančio hektaro“ sąvoka – Su kilimo ir tūpimo, riedėjimo ir stabdymo takais besiribojančios saugos juostos – Naudojimas žemės ūkio veiklai – Atitiktis reikalavimams – Nepagrįstai suteiktos žemės ūkio pagalbos susigrąžinimas.#Byla C-684/13.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C‑684/13
            dėl Vestre Landsret  (Danija) 2013 m. gruodžio 16 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2013 m. gruodžio 23 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
            Johannes Demmer
            prieš
            Fødevareministeriets Klagecenter
            TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Tizzano, teisėjai S. Rodin, A. Borg Barthet (pranešėjas), E. Levits ir M. Berger,
            generalinis advokatas N. Wahl,
            kancleris A. Calot Escobar,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – J. Demmer, atstovaujamo advokat G. Lund,
            – Danijos vyriausybės, atstovaujamos C. Thorning, padedamo advokat  R. Holdgaard,
            – Graikijos vyriausybės, atstovaujamos I. Chalkias ir O. Tsirkinidou,
            – Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos H. Kranenborg ir L. Grønfeldt,
            susipažinęs su 2015 m. vasario 26 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiančio Reglamentus (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001 (OL L 270, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 40 t., p. 269), 44 straipsnio 2 dalies, 2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 73/2009, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų ūkininkams pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies keičiančio Reglamentus (EB) Nr. 1290/2005, (EB) Nr. 247/2006, (EB) Nr. 378/2007 ir panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003 (OL L 30, p. 16 ir klaidų ištaisymai, OL L 43, 2010, p. 7 ir OL L 130, 2013, p. 60), 34 straipsnio 2 dalies a punkto ir 137 straipsnio ir 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 796/2004, nustatančio išsamias kompleksinio paramos susiejimo, moduliavimo ir integruotos administravimo ir kontrolės sistemos, numatytų Reglamente Nr. 1782/2003 (OL L 141, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 44 t., p. 243), iš dalies pakeistame 2005 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2184/2005 (OL L 347, p. 61), įgyvendinimo taisykles (toliau – Reglamentas Nr. 796/2004), 73 straipsnio 4 ir 5 dalių išaiškinimo.
            2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant J. Demmer ir Fødevareministeriets Klagecenter  (Maisto ministerijos skundų centras, toliau – Klagecenter ) ginčą dėl žemės plotų, kurie naudojami sausojo pašaro gamybai ir ribojasi su Skriudstrupo oro bazės ( Flyvestation Skrydstrup , Danija) ir Alborgo oro uosto ( Aalborg Lufthavn , Danija) kilimo ir tūpimo, riedėjimo ir stabdymo takais, atitikties pagalbos, skirtos pagal bendrosios išmokos schemą, reikalavimams.
            Teisinis pagrindas
            Sąjungos teisė
            Reglamentas Nr. 1782/2003
            3. Reglamento Nr. 1782/2003 21 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
            „Bendros žemės ūkio politikos paramos schemose numatytas tiesioginis pajamų rėmimas siekiant užtikrinti tinkamą žemės ūkio bendruomenės gyvenimo lygį. Šis tikslas yra glaudžiai susijęs su kaimo vietovių išlaikymu. < … > “
            4. Šio reglamento 1 straipsnyje nustatyta:
            „Šis reglamentas nustato:
            < … >
            – ūkininkų pajamų rėmimą (toliau – bendrosios išmokos schema),
            < … > “
            5. Remiantis minėto reglamento 2 straipsnio b ir c punktais, jame vartojamos tokios sąvokų apibrėžtys:
            „b) „valda“ – tai visi ūkininko valdomi gamybos vienetai, esantys tos pačios valstybės narės teritorijoje;
            c) „žemės ūkio veikla“ – tai žemės ūkio produktų gamyba ir auginimas, įskaitant derliaus nuėmimą, melžimą, gyvūnų veisimą ir ūkinės paskirties gyvūnų laikymą ar žemės išlaikymą geroje agrarinėje ir aplinkosauginėje būklėje, kaip nustatyta 5 straipsnyje“.
            6. Šio reglamento 43 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta:
            „Nepažeisdamas 48 straipsnio, ūkininkas gauna teisę į išmoką už hektarą, kuri apskaičiuojama padalijant referencinę sumą iš visų hektarų, už kuriuos referenciniu laikotarpiu buvo suteikta teisė gauti VI priede išvardytas tiesiogines išmokas, skaičiaus trejų metų vidurkio.“
            7. Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
            „1. Teisė į išmoką, susieta su reikalavimus atitinkančiu hektaru, suteikia teisę gauti nustatyto dydžio išmoką.
            2. „Reikalavimus atitinkantis hektaras“ – tai valdos žemės ūkio paskirties žemė, kurioje yra ariamoji žemė ir daugiametė ganykla, išskyrus daugiametėmis kultūromis apsėtus plotus, miškus ar ne žemės ūkio veiklai naudojamus plotus.“
            Reglamentas Nr. 73/2009
            8. Reglamentu Nr. 73/2009 nuo 2009 m. sausio 1 d. panaikintas ir pakeistas Reglamentas Nr. 1782/2003.
            9. Reglamento Nr. 73/2009 49 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
            „Valstybės narės suteikdamos pirmąsias teises į išmokas padarė kai kurių klaidų, kurių padarinys – išmokėtos labai didelės išmokos ūkininkams. Paprastai dėl tokio pažeidimo turi būti taikoma finansinė korekcija tol, kol bus įgyvendintos korekcinės priemonės. Tačiau atsižvelgiant į tai, kiek praėjo laiko nuo tada, kai buvo suteiktos pirmosios teisės į išmokas, dėl būtinos korekcijos valstybėms narėms atsirastų pernelyg didelių teisinių ir administracinių suvaržymų. Todėl siekiant teisinio tikrumo, turėtų būti sureguliuotas tokių išmokų skyrimas.“
            10. Remiantis šio reglamento 2 straipsniu, jame vartojamos tokios sąvokų apibrėžtys:
            „ < … >
            b) „valda“ – visi gamybos vienetai, kuriuos valdo ūkininkas ir kurie yra vienos valstybės narės teritorijoje;
            c) „žemės ūkio veikla“ – žemės ūkio produktų gamyba, auginimas, įskaitant derliaus nuėmimą, melžimas, gyvulių veisimas ir ūkinių gyvulių laikymas arba geros agrarinės ir aplinkosaugos žemės būklės išlaikymas, kaip nustatyta 6 straipsnyje;
            < … >
            h) „žemės ūkio paskirties žemė“ – ariamoji žemė, daugiametės ganyklos arba daugiametės kultūros.“
            11. Minėto reglamento 34 straipsnyje numatyta:
            „1. Parama pagal bendrosios išmokos schemą ūkininkams teikiama, kai jie pasinaudoja teise į išmoką už reikalavimus atitinkantį hektarą. Pasinaudojus teisėmis į išmokas, suteikiama teisė gauti jose nustatytas sumas.
            2. Šioje antraštėje „reikalavimus atitinkantis hektaras“ yra:
            a) valdos žemės ūkio paskirties žemė ir miško kirtimo atžalynais (KN kodas ex 0602 90 41) apsodinti plotai, kurie naudojami žemės ūkio veiklai arba, kai plotai naudojami ne tik žemės ūkio veiklai, daugiausia naudojami žemės ūkio veiklai < … >
            < … >
            Komisija 141 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka nustato išsamias reikalavimus atitinkančių hektarų naudojimo ne žemės ūkio veiklai taisykles.
            Išskyrus force majeure  ar išskirtinių aplinkybių atveju, hektarai turi atitikti paramos skyrimo sąlygas visus kalendorinius metus.“
            12. Reglamento Nr. 73/2009 137 straipsnyje nustatyta:
            „1. Teisės į išmokas, paskirtos ūkininkams iki 2009 m. sausio 1 d., laikomos teisėtomis ir tinkamomis nuo 2010 m. sausio 1 d.
            2. 1 dalis netaikoma teisėms į išmokas, paskirtoms ūkininkams pagal neteisingais faktais pagrįstas paraiškas, išskyrus atvejus, kai ūkininkas iš tikrųjų negalėjo aptikti tokios klaidos.
            < … > “
            Reglamentas (EB) Nr. 795/2004
            13. Remiantis 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 795/2004, nustatančio išsamias bendrosios išmokos schemos, pateiktos Tarybos reglamente (EB) Nr. 1782/2003 (OL L 141, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 44 t., p. 226, ir klaidų ištaisymas, OL L 280, 2007, p. 31), 2 straipsnio a punktu, „žemės ūkio paskirties žemė“ – tai bendras ariamos žemės, daugiamečių ganyklų ir daugiamečių kultūrų plotas“.
            Reglamentas (EB) Nr. 370/2009
            14. 2009 m. gegužės 6 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 370/2009, iš dalies keičiančio Reglamentą (EB) Nr. 795/2004 (OL L 114, p. 3), 3 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
            „Reglamento < ... > Nr. 795/2004 3b straipsnio nuostatos dėl atitikties reikalavimams yra pasenusios ir todėl turėtų būti panaikintos. Tačiau Reglamento < ... > Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalies a punkte taip pat numatoma, kad reikalavimus atitinkantys hektarai gali būti naudojami ne žemės ūkio veiklai. Turėtų būti nustatyta visoms valstybėms narėms taikoma kriterijų sistema.“
            15. Reglamento Nr. 370/2009 1 straipsnio 3 punktu į Reglamentą Nr. 795/2004 buvo įterptas taip suformuluotas 3c straipsnis:
            „Taikant Reglamento < ... > Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalies a punktą, jei valdos žemės ūkio paskirties žemė yra naudojama ir ne žemės ūkio veiklai, tas plotas laikomas daugiausia naudojamu žemės ūkio veiklai tuo atveju, kai ne žemės ūkio veiklos intensyvumas, pobūdis, trukmė ir pasirinktas laikas itin netrukdo vykdyti žemės ūkio veiklos.
            Valstybės narės nustato pirmosios pastraipos įgyvendinimo jų teritorijoje kriterijus.“
            16. Remiantis Reglamento Nr. 370/2009 2 straipsniu, jis taikomas nuo 2009 m. sausio 1 dienos.
            Reglamentas Nr. 796/2004
            17. Remiantis Reglamento Nr. 796/2004 2 straipsniu:
            „ < ... > vartojami šie sąvokų apibrėžimai:
            1) „ariama žemė“ – tai augalininkystei naudojama žemė ir atidėta žemė ar išlaikoma pagal geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės reikalavimus žemė < … > ;
            < … >
            2) „daugiametė ganykla“ – tai žemė, kurioje natūraliai (t. y. nesėjama) auga žolė ar kitokie žoliniai pašarai arba ji yra auginama (t. y. pasėta) ir kuri penkeriems ar daugiau metų nėra įtraukta į ūkio sėjomainą; < … >
            < … > “
            18. Šio reglamento 12 straipsnyje nustatyta:
            „1. Bendrojoje paraiškoje nurodoma visa pagalbos skyrimo reikalavimų atitikimui nustatyti reikalinga informacija, visų pirma:
            < … >
            d) detalės, leidžiančios nustatyti visų ūkyje turimų žemės ūkio paskirties sklypų identifikavimą, jų plotą nurodant hektarais dviejų ženklų po kablelio tikslumu, jų vietą ir, kai taikoma, jų panaudojimą, taip pat nurodoma, ar žemės ūkio paskirties sklypas yra drėkinamas;
            < … >
            f) ūkininko pareiškimas, kad jis yra susipažinęs su pagalbos skyrimo reikalavimais.
            < … >
            4. Pateikdamas paraišką, ūkininkas pakoreguoja 2 ir 3 dalyse nurodytą iš anksto atspausdintą formą, jeigu atsirado pakeitimų, visų pirma susijusių su teisių į išmokas perdavimu remiantis Reglamento < ... > Nr. 1782/2003 46 straipsniu, arba jeigu iš anksto atspausdintoje formoje yra neteisingos informacijos.
            < … > “
            19. Reglamento Nr. 796/2004 24 straipsnyje nurodyta:
            „1. Reglamento < ... > Nr. 1782/2003 23 straipsnyje nurodytais administraciniais patikrinimais įmanoma nustatyti toliau išvardytus pažeidimus, visų pirma automatiškai aptikti pažeidimus, naudojantis kompiuterinėmis priemonėmis, įskaitant kryžminius patikrinimus:
            < … >
            c) neatitikimą tarp bendrojoje paraiškoje deklaruotų žemės ūkio paskirties sklypų ir referencinių sklypų, užfiksuotų žemės ūkio paskirties sklypų identifikacinėje sistemoje, patikrinant, ar tie plotai apskritai atitinka pagalbos skyrimo reikalavimų kriterijus;
            < … > “
            20. Šio reglamento 73 straipsnyje numatyta:
            „1. Jeigu ūkininkas gauna pernelyg didelę išmoką, jis grąžina atitinkamą sumą ir palūkanas, apskaičiuotas pagal straipsnio 3 dalį.
            < … >
            4. Straipsnio 1 dalyje nurodytas grąžinimo įpareigojimas netaikomas, jeigu išmoka buvo netinkamai skirta dėl kompetentingos arba kitos institucijos padarytos klaidos ir jeigu tokios klaidos ūkininkas pagrįstai galėjo neaptikti.
            Tačiau jeigu klaida yra susijusi su faktiniais elementais, kurie yra svarbūs atitinkamai išmokai skaičiuoti, pirmoji pastraipa taikoma tiktai tuomet, jei apie sprendimą dėl susigrąžinimo nebuvo pranešta per 12 mėnesių nuo išmokėjimo datos.
            5. Straipsnio 1 dalyje nurodytas grąžinimo įpareigojimas netaikomas, jeigu nuo pagalbos išmokėjimo dienos iki pirmojo kompetentingos institucijos pranešimo pateikimo pagalbos gavėjui apie netinkamą pagalbos išmokėjimą praėjo daugiau kaip dešimt metų.
            Tačiau pirmojoje pastraipoje nurodytas laikotarpis apribojamas iki ketverių metų, jeigu pagalbos gavėjas elgėsi sąžiningai.
            < … > “
            21. Reglamento Nr. 796 /2004 73a straipsnyje nustatyta:
            „1. Jei pagal Reglamentą < ... > Nr. 795/2004 ūkininkams skyrus teises į išmokas yra nustatoma, kad tam tikros teisės į išmokas buvo skirtos nepagrįstai, atitinkamas ūkininkas turi nepagrįstai skirtą teisę perduoti Reglamento < ... > Nr. 1782/2003 42 straipsnyje nurodytam nacionaliniam rezervui.
            < … >
            Laikoma, kad nepagrįstai suteiktos teisės nebuvo skirtos ab initio .
            < … >
            4. Nepagrįstai išmokėtos išmokos turi būti grąžinamos pagal 73 straipsnio nuostatas.“
            Danijos teisė
            22. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Danijoje reikalavimus aerodromų saugos juostoms nustatė Trafikstyrelsen  (sausumos, jūrų ir oro transporto institucija), priėmusi Civilinės aviacijos taisykles ( Bestemmelser for Civil Luftfart ).
            23. Saugos juosta jose apibrėžta kaip nustatyta sritis, kurios paskirtis sumažinti žalos nuo tako nuriedėjusiam orlaiviui grėsmę ir apsaugoti orlaivį jam kylant ir leidžiantis virš šios srities.
            24. Anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi teismo, saugos juostų eksploatavimo nuostatos įtvirtintos 2005 m. sausio 31 d. Civilinės aviacijos taisyklėse 3-16 dėl priemonių orlaivio susidūrimo su paukščiais ar gyvūnais aerodromuose grėsmei sumažinti, kuriose, be kita ko, numatyta:
            „5.2.2. Žemės sklypų, kurie nepadengti kietąja danga, esančių aerodromo teritorijoje šalia kilimo ir tūpimo tako ar takų ir ne daugiau kaip 150 m atstumu nuo jų ribų:
            a) Žemė apželdinama žole < … >
            < … >
            5.2.3. Žemės sklypų, kurie nepadengti kietąja danga, esančių aerodromo teritorijoje 150–300 m atstumu nuo kilimo ir tūpimo tako ar takų ribų:
            a) Žemė naudojama žolei auginti, išskyrus tuos atvejus, kai dėl natūralios augmenijos, pvz., šilojų, ji tampa gana nepatraukli paukščiams ar gyvūnams.
            b) Žemė gali būti naudojama javams auginti, tik pasikonsultavus su konsultantu. < … >
            5.2.4. Žemės sklypai, kurie nepadengti kietąja danga, esantys aerodromo teritorijoje daugiau kaip 300 m atstumu nuo kilimo ir tūpimo tako ar takų ribų, gali būti naudojami žemės ūkio veiklai tik pasikonsultavus su konsultantu.
            < … >
            6.4.1. Eksploatuojant žemę reikia atsižvelgti į šiuos aspektus:
            a) Kilimo ir tūpimo bei riedėjimo takuose, nepadengtuose žvyru ar kietąja danga, nuolatinis žolės aukštis turi būti ne daugiau kaip 20 cm < … >
            b) Už a papunktyje nurodytų teritorijų ribų, tačiau 5.2.2 punkte numatytų teritorijų ribose turi būti stengiamasi nuolat palaikyti žolės aukštį ne mažesnį kaip 20 cm ir ne didesnį kaip 40 cm < … >
            < … > “
            Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
            25. 1999 m. gruodžio 21 d. ir 2000 m. gegužės 10 d. J. Demmer sudarė sutartis atitinkamai su Alborgo oro uostu ir Skriudstrupo oro baze dėl jų teritorijose esančių žemės plotų nuomos.
            26. Minėtose sutartyse numatyta, kad J. Demmer, kaip nuomininkas, įgyja teisę už nuomos mokestį tose sutartyse numatytomis sąlygomis aptariamuose žemės plotuose pjauti ir naudoti žolę.
            27. Remiantis su Alborgo oro uostu sudaryta sutartimi, J. Demmer turėjo pranešti nuomotojui, kada jam reikia patekti į nuomojamus žemės plotus, o ginkluotosios pajėgos galėjo be jokių apribojimų naudoti arba leisti kitiems naudoti minėtus plotus bet kokioms karinėms pratyboms.
            28. Be to, toje sutartyje numatyta, kad tręšti turi būti pradedama ne anksčiau kaip balandžio mėn., o tręšimą turi būti įmanoma nedelsiant sustabdyti, jeigu manoma, kad jį tęsiant kils pavojus skrydžių saugai.
            29. Be to, nuomininkas privalėjo nupjauti žolę, kol ji neužaugo tokia aukšta, kad, vietos karinės vadovybės manymu, labai trukdytų karinėms pratyboms.
            30. Galiausiai minėtoje sutartyje nustatyta, kad nuo 2005 m. sausio 1 d. nuomininkas privalo naudoti atitinkamus žemės plotus taip, kad įgytų teisę gauti išmokas.
            31. Su Skriudstrupo oro baze sudarytoje sutartyje numatyta, kad vejos priežiūra apima jos tręšimą cheminėmis trąšomis, pjovimą ir volavimą.
            32. J. Demmer, be kita ko, turėjo palei kilimo, tūpimo ir riedėjimo takus nupjauti žolę iki 15 cm aukščio, naudodamas įrenginius, kuriais galima pjauti kuo arčiau instaliuotų įrenginių. Žolė turėjo būti pjaunama pagal poreikį skrydžių valdymo tarnybos prašymu, o per paskutinį žolės pjovimą spalio arba lapkričio mėn. žolė turėjo būti nupjauta visiškai.
            33. Su takais besiribojančiose zonose žolė turėjo būti pjaunama pagal poreikį, pirmą kartą – nuo gegužės 1 d. iki liepos 15 d., o vėliau – skrydžių valdymo tarnybai paprašius.
            34. Apie prašymą nupjauti žolę kilimo ir tūpimo takuose bei su jais besiribojančiose zonose nuomotojas privalėjo pranešti prieš penkias darbo dienas. Žolė turėjo būti pradedama pjauti nurodytu metu ir pjaunama, kol darbas baigiamas; nuomininkas privalėjo nupjautą žolę pašalinti iškart po pjovimo.
            35. Be to, veja turėjo būti voluojama kiekvieną pavasarį, o vėliau – skrydžių valdymo tarnybai paprašius; voluojama po 30 m iš kiekvienos pagrindinių ir paralelinių kilimo ir tūpimo takų pusės.
            36. J. Demmer buvo leidžiama tręšti cheminėmis trąšomis tiek, kiek to reikia siekiant panaudoti nupjautą žolę, tačiau ne anksčiau kaip kovo mėn. pabaigoje. Tačiau buvo draudžiama nuomojamuose žemės plotuose naudoti pesticidus.
            37. Galiausiai J. Demmer privalėjo atsižvelgti į reikalavimus, susijusius su skrydžių vykdymu, ir laikytis nurodymų ir draudimų, kuriuos galėjo priimti skrydžių valdymo tarnyba arba oro bazės administracija.
            38. 2005 m. balandžio 25 d. J. Demmer pateikė paraišką dėl dalyvavimo bendrosios išmokos schemoje, kurioje nurodė, kad bendras žemės plotas Skriudstrupo oro bazėje iš viso sudaro 232,65 hektaro, o Alborgo oro uoste – iš viso 317 hektarų.
            39. Direktoratet for FødevareErhverv  (Maisto pramonės agentūra) 2006 m. gegužės 29 d. sprendimu skyrė J. Demmer teises į išmokas, kurios apskaičiuotos pagal toje paraiškoje deklaruotus žemės plotus, ir jam už 2005 metus buvo skirta atitinkama pagalbos suma.
            40. Vėliau 2006 m. vasario 1 d. J. Demmer perleido Danijos ginkluotosioms pajėgoms teises į išmokas, susijusias su Alborgo oro uosto teritorijoje esančiais žemės plotais.
            41. 2006–2009 metais J. Demmer ir toliau gavo pagalbą pagal bendrosios išmokos schemą už Skriudstrupo oro bazės teritorijoje esančius žemės plotus.
            42. 2008 m. lapkričio 24 d. raštu J. Demmer pranešta, kad atlikus Danijos žemės ūkio paskirties žemės sklypų registro patikrą, kai kurie žemės plotai, kurie buvo deklaruoti pagal bendrosios išmokos schemą, sumažinti arba išbraukti iš registro, t. y. Alborgo oro uosto atveju žemės plotas sumažintas iki 166,48 hektaro, o Skriudstrupo oro bazės atveju – iki 218,03 hektaro, nes saugos juostų negalima laikyti aptariamos pagalbos reikalavimus atitinkančiais žemės plotais. Be to, J. Demmer pranešta, kad paraiškos, pateiktos dėl ankstesnių metų, bus nagrinėjamos iš naujo, paskui perskaičiuotos teisės į išmokas.
            43. 2011 m. gegužės 2 d. sprendimu J. Demmer teisės į išmokas buvo sumažintos ir nurodyta grąžinti nepagrįstai išmokėtą pagalbos sumą. Atskiru tos pačios dienos sprendimu J. Demmer paraiškoje dėl 2010 m. deklaruoti žemės plotai taip pat buvo sumažinti nuo 319,43 hektaro iki 96,11 hektaro.
            44. J. Demmer abu šiuos sprendimus apskundė Klagecenter ; šis 2012 m. gegužės 15 d. ir 2012 m. birželio 12 d. sprendimais paliko juos galioti.
            45. 2012 m. lapkričio 13 d. J. Demmer pareiškė ieškinį dėl abiejų Klagecenter sprendimų.
            46. Manydamas, kad sprendimas pagrindinėje byloje priklauso nuo Sąjungos teisės išaiškinimo, Vestre Landsret  (Vakarų apygardos teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
            „1. a) Ar reikalavimas, kad žemės ūkio paskirties žemė nebūtų naudojama „ne žemės ūkio veiklai“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalį, ir reikalavimas, kad žemės ūkio paskirties žemė būtų naudojama „žemės ūkio veiklai arba < ... > daugiausia naudojama žemės ūkio veiklai“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalies a punktą, turi būti aiškinami taip, kad paramos skyrimo sąlyga yra tokia, jog pagrindinė žemės paskirtis turi būti naudojimas žemės ūkio veiklai?
            b) Jeigu Teisingumo Teismas atsakytų į šį klausimą teigiamai, jo prašoma patikslinti, į kokius kriterijus reikia atsižvelgti sprendžiant, kuri paskirtis yra „pagrindinė“ tais atvejais, kai žemė vienu metu naudojama kelioms skirtingoms paskirtims?
            c) Jeigu Teisingumo Teismas į šį klausimą atsakytų teigiamai, taip pat prašoma nurodyti, ar atitinkamais atvejais tai reiškia, kad kilimo ir tūpimo, riedėjimo ir stabdymo takų saugos juostos oro uostuose, kurios yra oro uosto dalis ir kurioms taikomos specialios taisyklės ir apribojimai, kaip nagrinėjamieji šioje byloje, susiję su žemės naudojimu, tačiau kurios dar naudojamos pjauti žolei, iš kurios gaminamos pašaro granulės, pagal savo pobūdį ir naudojimą atitinka paramos skyrimo reikalavimus pagal minėtas nuostatas?
            2. Ar reikalavimas, kad žemės ūkio paskirties žemė būtų dalis ūkininko „valdos“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalies a punktą, turi būti aiškinamas taip, kad saugos juostos aplink kilimo ir tūpimo, riedėjimo ir stabdymo takus oro uostuose, kurios yra oro uosto dalis ir kurioms taikomos specialios taisyklės ir apribojimai, kaip nagrinėjamieji šioje byloje, susiję su žemės naudojimu, tačiau kurios kartu naudojamos pjauti žolei, iš kurios gaminamos pašaro granulės, atitinka paramos skyrimo reikalavimus pagal minėtas nuostatas?
            3. Jeigu atsakymas į 1 klausimo c punktą arba 2 klausimą būtų neigiamas, ar tokiu atveju tai, kad žemės sklypai, be to, kad yra naudojami kaip daugiametės ganyklos pašaro granulėms gaminti, yra ir saugos juostos aplink kilimo ir tūpimo, riedėjimo ir stabdymo takus, bus:
            a) klaida, kurią ūkininkas pagrįstai galėjo aptikti, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 73/2009 137 straipsnį, kai teisės į išmokas už tą žemę vis dėlto buvo skirtos?
            b) klaida, kurią ūkininkas pagrįstai galėjo aptikti, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 4 dalį, kai parama už tą žemę vis dėlto buvo išmokėta?
            c) nepagrįstas mokėjimas ir dėl to negalima manyti, kad pagalbos gavėjas elgėsi sąžiningai, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 5 dalį, kai parama už tą žemę vis dėlto buvo išmokėta?
            4. Į kurį laiko momentą reikia atsižvelgti vertinant, ar:
            a) yra klaida, kurią ūkininkas pagrįstai galėjo aptikti, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 73/2009 137 straipsnį?
            b) yra klaida, kurią ūkininkas pagrįstai galėjo aptikti, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 4 dalį?
            c) galima laikyti, kad pagalbos gavėjas elgėsi sąžiningai, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 5 dalį?
            5. Ar 4 klausimo a–c punktuose nurodytą vertinimą reikia atlikti dėl kiekvienų konkrečių paramos teikimo metų, ar dėl viso mokėjimo?“
            Dėl prejudicinių klausimų
            Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
            47. Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, kiek žemės plotai aplink oro uosto kilimo ir tūpimo, riedėjimo ir stabdymo takus gali būti laikomi pagalbos „reikalavimus atitinkančiais hektarais“, kaip jie suprantami pagal Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalies a punktą.
            48. Pirmiausia primintina, kad, remiantis Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalimi, pagalbos „reikalavimus atitinkantis hektaras“ yra valdos žemės ūkio paskirties žemė, kurioje yra ariamoji žemė ir daugiametė ganykla, išskyrus daugiametėmis kultūromis apsėtus plotus, miškus ar ne žemės ūkio veiklai naudojamus plotus.
            49. Reglamentas Nr. 1782/2003 nuo 2009 m. sausio 1 d. buvo pakeistas Reglamentu Nr. 73/2009. Remiantis pastarojo reglamento 34 straipsnio 2 dalies a punktu, „reikalavimus atitinkančiu hektaru“ laikytina visa valdos žemės ūkio paskirties žemė, naudojama žemės ūkio veiklai; arba, kai plotai naudojami ne tik žemės ūkio veiklai, žemės ūkio veiklos vykdoma daugiausia.
            50. Atsižvelgiant į tai, kad šioje byloje reikšmingas laikotarpis, kuriuo susiklostė faktinės aplinkybės, yra 2005–2009 m., abu šie reglamentai taikomi ratione temporis . Tačiau pažymėtina, kad Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies ir Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalies a punkto formuluotės skiriasi.
            51. Iš Reglamento Nr. 73/2009 34 straip snio 2 dalies a punkto formuluotės vienareikšmiškai matyti, kad žemės ūkio paskirties žemė, naudojama ne žemės ūkio veiklai, patenka į pagalbos skyrimo „reikalavimus atitinkančio hektaro“ sąvoką, jeigu ji daugiausia naudojama žemės ūkio veiklai, tačiau taip nėra pagal Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalį.
            52. Vis dėlto, kadangi nėra neįprasta žemės ūkio paskirties žemę naudoti tiek žemės ūkio veiklai, tiek ne žemės ūkio veiklai ir kadangi Reglamento Nr. 73/2009 parengiamuosiuose darbuose nenurodyta nieko, kas rodytų teisės aktų leidėjo ketinimą pakeisti pagalbos „reikalavimus atitinkančio hektaro“ sąvoką, apibrėžtą Reglamento Nr. 1782/2003 34 straipsnio 2 dalies a punkte, Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalis, skaitoma kartu su Reglamento Nr. 795/2004 3c straipsniu, turi būti suprantama kaip Sąjungos teisės aktų leidėjo valios patikslinti šią sąvoką padarinys.
            53. Šiomis aplinkybėmis pirmąjį ir antrąjį prejudicinius klausimus reikia išnagrinėti atsižvelgiant į Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalies a punkte apibrėžtą sąvoką „reikalavimus atitinkantis hektaras“, kiek tai susiję su visu 2005–2009 m. laikotarpiu.
            54. Taigi tam, kad galėtų atitikti atitinkamos pagalbos skyrimo reikalavimus, pagrindinėje byloje nagrinėjamas žemės plotas turi būti žemės ūkio paskirties žemė, įeinanti į ūkininko valdą ir naudojama žemės ūkio veiklai; arba jeigu naudojama dar ir kitai veiklai, žemės ūkio veiklos turi būti daugiausia.
            55. Dėl sąvokos „žemės ūkio paskirties žemė“ pirmiausia pažymėtina, kad ji Reglamento Nr. 73/2009 2 straipsnio h punkte apibrėžta kaip „ariamoji žemė, daugiametės ganyklos arba daugiametės kultūros“.
            56. Pagrindinėje byloje neginčijama, kad nagrinėjamą žemę J. Demmer naudojo pjauti žolei, iš kurios gaminamos pašaro granulės. Šiuo klausimu pažymėtina, kad tais atvejais, kai žemė naudojama kaip „daugiametės ganyklos“, kaip jos suprantamos pagal Reglamento Nr. 796/2004 2 straipsnio 2 punktą, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ji turi būti laikoma „žemės ūkio paskirties“ žeme. Faktiškai pripažinimas „daugiamete ganykla“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, taigi ir pripažinimas „žemės ūkio paskirties žeme“, priklauso nuo tikrosios nagrinėjamos žemės paskirties (šiuo klausimu žr. Sprendimo Landkreis Bad Dürkheim , C‑61/09, EU:C:2010:606, 37 punktą).
            57. Tai reiškia, kad šiuo atžvilgiu neturi reikšmės tai, jog žolės pjovimu prie kilimo, tūpimo ir stabdymo takų taip pat siekiama oro eismo saugos tikslų. Tas pats pasakytina ir apie aplinkybę, kad pagal taikytinus teisės aktus patys žemės plotai, dėl kurių kilo ginčas, skirti orlaivių saugai užtikrinti jiems kylant ir leidžiantis.
            58. Antra, kad galėtų „atitikti reikalavimus“ pagal Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalies a punktą, pagrindinėje byloje nagrinėjama žemės ūkio paskirties žemė turi įeiti į ūkininko valdą. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad žemė priklauso ūkininko valdai, jeigu šis turi teisę ją valdyti žemės ūkio veiklos tikslais, t. y. šios žemės atžvilgiu ūkininkas turi būti pakankamai nepriklausomas, kad galėtų vykdyti savo žemės ūkio veiklą (Sprendimo Landkreis Bad Dürkheim , C‑61/09, EU:C:2010:606, 58 ir 62 punktai).
            59. Šiuo atveju su kilimo ir tūpimo, riedėjimo ir stabdymo takais besiribojančių saugos juostų naudojimo taisyklės ir apribojimai nustatyti tiek nacionalinių ir tarptautinės teisės aktų nuostatose, kuriomis siekiama užtikrinti oro eismo saugą, tiek sutarčių sąlygose, kuriomis pagrindinėje byloje nagrinėjami žemės plotai suteikti naudoti J. Demmer. Šios nuostatos ir sąlygos, kuriomis, be kita ko, reglamentuojama, kaip turi būti prižiūrimi minėti žemės plotai, kokios kultūros gali būti auginamos ir kokio didžiausio aukščio gali užaugti žolė, neginčijimai labai apriboja J. Demmer laisvę jais disponuoti.
            60. Tačiau kol šie apribojimai nekliudo ūkininkui naudojamuose žemės plotuose vykdyti žemės ūkio veiklos (o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), tol nelaikytina, kad šie žemės plotai neįeina į jo valdą.
            61. Atsižvelgiant į pagrindinės bylos aplinkybes, dar primintina, kad nors valdymo sąvoka nereiškia, kad ūkininkas gali neribotai disponuoti atitinkama žeme, jeigu ji naudojama žemės ūkio veiklai, vis dėlto ypač svarbu, kad ūkininkas nebūtų visiškai suvaržytas nuomotojo nurodymų (šiuo klausimu žr. Sprendimo Landkreis Bad Dürkheim , C‑61/09, EU:C:2010:606, 61 ir 63 punktus).
            62. Taigi ūkininkas, be kita ko, turi turėti tam tikrą laisvę atitinkamuose žemės plotuose verstis žemės ūkio veikla ir juose atlikti darbus ne vien nuomotojui paprašius, o tai irgi turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas pagrindinės bylos aplinkybes.
            63. Trečia, kaip matyti iš šio sprendimo 54 punkto, tam, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama žemės ūkio paskirties žemė atitiktų pagalbos skyrimo reikalavimus pagal Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalies a punktą, ji turi būti naudojama žemės ūkio veiklai arba, jeigu naudojama ir kitai veiklai, žemės ūkio veiklos turi būti daugiausia.
            64. Pagrindinėje byloje neginčijama, kad nagrinėjamuose žemės plotuose J. Demmer vykdoma veikla, t. y. žolės, iš kurios gaminamos pašaro granulės, pjovimas, yra žemės ūkio veikla, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1782/2003 2 straipsnio c punktą ir Reglamento Nr. 73/2009 2 straipsnio c punktą.
            65. Be to, reikia pažymėti, kad remiantis Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalimi ir Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalies a punktu, nesvarbu, ar tokia veikla atitinkamuose žemės plotuose atitinka teisinius reikalavimus, kurių tikslas – konkrečiose oro uosto zonose užtikrinti oro eismo saugą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Landkreis Bad Dürkheim , C‑61/09, EU:C:2010:606, 47 punktą).
            66. Anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, J. Demmer sutiko naudoti pagrindinėje byloje nagrinėjamus Skriudstrupo oro bazės teritorijoje esančius žemės plotus, tinkamai atsižvelgdamas į skrydžių operacijas, o remiantis su Alborgo oro uostu sudaryta nuomos sutartimi, ginkluotosios pajėgos turėjo teisę naudoti atitinkamus minėto oro uosto teritorijoje esančius žemės plotus bet kokioms karinėms pratyboms organizuoti.
            67. Vis dėlto, kaip išvados 41 punkte nurodė generalinis advokatas, nei tokių sąlygų egzistavimo, nei minėtų žemės plotų, kurie ribojasi su aerodromo kilimo ir tūpimo, riedėjimo ir stabdymo takais, buvimo vietos negalima laikyti ne žemės ūkio veiklos tuose žemės plotuose įrodymais.
            68. Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar tuose žemės plotuose faktiškai vykdoma ne žemės ūkio veikla, kaip antai karinės pratybos arba skrydžių operacijos.
            69. Jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prieitų prie išvados, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami žemės plotai naudojami ir žemės ūkio, ir kitai veiklai, reikia priminti, jog pagal Reglamento Nr. 795/2004 3c straipsnį šie žemės plotai, taikant Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalies a punktą, turėtų būti laikomi daugiausia naudotais žemės ūkio veiklai, jeigu ne žemės ūkio veiklos intensyvumas, pobūdis, trukmė ir pasirinktas laikas itin netrukdo vykdyti žemės ūkio veiklos.
            70. Atliekant šį vertinimą reikia atsižvelgti į visas faktines aplinkybes, susijusias su įvairiomis paskirtimis, kurioms naudojami pagrindinėje byloje nagrinėjami žemės plotai. Kaip išvados 52 punkte pažymėjo generalinis advokatas, žemės ūkio veiklos ribojimas tuose žemės plotuose laikytinas reikšmingu, kai ūkininkas, vykdydamas žemės ūkio veiklą, susiduria su realiais, o ne nereikšmingais sunkumais ar kliūtimis, kuriuos lemia kito pobūdžio lygiagrečiai vykdoma veikla.
            71. Be to, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 795/2004 3c straipsnį svarbu tai, kad ūkininkas atitinkamuose žemės plotuose galėtų vykdyti žemės ūkio veiklą, nepaisant apribojimų, kylančių dėl tuose pačiuose žemės plotuose vykdomos ne žemės ūkio veiklos.
            72. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar J. Demmer tuose žemės plotuose vykdyta veikla tikrai gali būti vykdoma ir tam itin netrukdo ne žemės ūkio veiklos intensyvumas, pobūdis, trukmė ir pasirinktas laikas.
            73. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalis ir Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalies a punktas aiškintini taip, kad žemės ūkio paskirties žemė, kurią sudaro aerodromo saugos juostos aplink kilimo ir tūpimo, riedėjimo ir stabdymo takus, kurioms taikomos specialios taisyklės ir apribojimai, yra atitinkamos pagalbos skyrimo reikalavimus atitinkanti žemė, jeigu, pirma, tuos žemės plotus eksploatuojantis ūkininkas gali pakankamai savarankiškai juos naudoti žemės ūkio veiklai ir, antra, veiklą tuose žemės plotuose jis gali vykdyti nepaisydamas apribojimų, kylančių dėl tuose pačiuose žemės plotuose vykdomos ne žemės ūkio veiklos.
            Dėl trečiojo–penktojo klausimų
            74. Trečiuoju–penktuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar tuo atveju, jeigu jis prieitų prie išvados, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama žemė neatitinka pagalbos skyrimo reikalavimų, nes ūkininkas neturi jokios veiksmų laisvės tuos žemės plotus naudoti žemės ūkio veiklai ir (arba) negali tuose žemės plotuose vykdyti žemės ūkio veiklos dėl apribojimų, kurių kyla dėl tuose pačiuose žemės plotuose vykdomos ne žemės ūkio veiklos, toks ūkininkas galėjo pagrįstai suvokti, kad teisės į išmokas paskirtos ir atitinkama pagalba išmokėta klaidingai.
            75. Pirmiausia primintina, kad taikant Reglamento Nr. 1782/2003 43 straipsnį ūkininkams paskirtos teisės į išmokas iš esmės nustatomos padalijant referencinę sumą iš visų hektarų, už kuriuos 2000–2002 m. laikotarpiu buvo suteikta teisė gauti šio reglamento VI priede išvardytas tiesiogines išmokas, skaičiaus trejų metų vidurkio. Todėl aplinkybė, kad žemės plotai, už kuriuos numatyta teisė į tokias tiesiogines išmokas, pagal bendrosios išmokos schemą nėra pagalbos skyrimo reikalavimus atitinkantys hektarai, savaime negali leisti pateisinti pagal šį 43 straipsnį suteiktų teisių į išmokas kvestionavimo.
            76. Tačiau tokiu atveju, jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prieitų prie išvados, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos teisės į išmokas J. Demmer paskirtos nepagrįstai, primintina, kad nors Reglamento Nr. 796/2004 73b straipsnyje numatyta, jog tokios teisės turi būti perduotos nacionaliniam rezervui, vis dėlto iš Reglamento Nr. 73/2009 137 straipsnio 1 dalies išplaukia, kad iki 2009 m. sausio 1 d. nepagrįstai skirtos teisės į išmokas laikomos teisėtomis ir tinkamomis nuo 2010 m. sausio 1 d. Tačiau, remiantis šio reglamento 137 straipsnio 2 dalimi, ši nuostata netaikoma teisėms į išmokas, paskirtoms pagal neteisingais faktais pagrįstas paraiškas, išskyrus atvejus, kai ūkininkas pagrįstai negalėjo aptikti klaidos.
            77. Šiuo atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad dar 2008 m. lapkričio mėn. kompetentinga institucija pranešė J. Demmer apie tai, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamų žemės plotų negali laikyti atitinkančiais pagalbos skyrimo reikalavimų. Kartu J. Demmer taip pat sužinojo, kad kompetentinga institucija ketina iš naujo perskaičiuoti jam pirma paskirtas teises į išmokas.
            78. Kaip išvados 70 punkte nurodo generalinis advokatas, Reglamento Nr. 73/2009 137 straipsnį pateisina teisėtų lūkesčių apsaugos principas. Tai reiškia, kad J. Demmer, kuriam iki 2010 m. sausio 1 d. buvo pranešta apie nepagrįstai skirtas teises į išmokas už minėtus žemės plotus, bet kuriuo atveju negali remtis šia nuostata siekdamas, kad šios teisės būtų įteisintos.
            79. Todėl J. Demmer privalo pagal Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 dalį perduoti jam nepagrįstai skirtas teises į išmokas nacionaliniam rezervui, ir turi būti laikoma, kad jos jam niekada neskirtos.
            80. Nepagrįstai išmokėtos pagalbos sumos turi būti grąžintos, kaip numatyta Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 1 dalyje. Iš šio reglamento 73a straipsnio 4 dalies matyti, kad tas pats taikytina ir išmokoms, kurios pasirodo nepagrįstos dėl to, kad išmokėtos remiantis teisėmis, kurios savo ruožtu buvo nepagrįstai suteiktos ūkininkui.
            81. Nepaisant to, taikant minėto reglamento 73 straipsnio 4 dalį, ūkininkas iš esmės neprivalo grąžinti pagalbos, kurią nepagrįstai gavo, jeigu ji jam buvo išmokėta dėl kompetentingos institucijos arba kitos institucijos klaidos, kurios jis negalėjo pagrįstai aptikti.
            82. Kaip generalinis advokatas pažymėjo išvados 70 punkte, šią išimtį pateisina teisėtų lūkesčių apsaugos principas.
            83. Šioje byloje iš atsakymo į pirmąjį ir antrąjį klausimus paaiškėja, kad klaida galbūt galėjo būti padaryta dėl to, kad kompetentinga institucija išmokėjo J. Demmer pagalbą už pagrindinėje byloje nagrinėjamus žemės plotus, nors jie neatitiko šios pagalbos skyrimo reikalavimų dėl to, kad neįėjo į jo valdą ir (arba) nebuvo daugiausia naudojami žemės ūkio veiklai.
            84. Siekiant nustatyti, ar buvo galima aptikti klaidą, reikia atsižvelgti į tai, kad ūkininkai, kaip profesionalai, turėtų ypač atidžiai teikti pagalbos paraiškas ir žinoti jos skyrimo sąlygas. Būtent tai išplaukia, iš Reglamento Nr. 796/2004 12 straipsnio, pagal kurį ūkininkui tenka pareiga patikrinti informacijos, esančios iš anksto atspausdintoje formoje, naudojamoje prašant skirti pagalbą pagal bendrosios išmokos schemą, teisingumą. Iš šio straipsnio taip pat aišku, kad ši išmokų schema grindžiama prielaida, jog ūkininkai žino sąlygas, kuriomis pagal atitinkamas schemas teikiama pagalba.
            85. Be to, pažymėtina: kadangi Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 4 dalyje numatyta pareigos grąžinti nepagrįstai gautas išmokas išimtis, ji turi būti aiškinama siaurai, juo labiau kad nustatant tokią pareigą siekiama apsaugoti Europos Sąjungos finansinius interesus.
            86. Šiomis aplinkybėmis ir, nepaisant sunkumų, kurių gali kelti reikšmingų Sąjungos teisės nuostatų aiškinimas, laikytina, kad ūkininkas, kurio situacija tokia pati kaip J. Demmer, iš esmės galėjo suprasti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami žemės plotai neatitinka pagalbos skyrimo reikalavimų, nes neįeina į jo valdą ir (arba) nėra daugiausia naudojami žemės ūkio veiklai, ir dėl to netenkinamos Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 2 dalies a punkte numatytos sąlygos.
            87. Tačiau atlikdamas šį vertinimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi atsižvelgti į visas pagrindinės bylos aplinkybes, visų pirma į tai, ar prieš žemės ūkio paskirties žemės sklypų registro patikrą, kuri vyko 2008 m., Danijoje buvo susiklosčiusi administracinė praktika, kaip sistemingai atpažinti, ar tokie žemės plotai, kaip nagrinėjami pagrindinėje byloje, atitinka konkrečios pagalbos skyrimo reikalavimus. Tokiu atveju reikėtų preziumuoti, kad J. Demmer negalėjo aptikti šio sprendimo 83 straipsnyje nurodytos klaidos (šiuo klausimu žr. Sprendimo Vonk Noordegraaf , C‑105/13, EU:C:2014:1126, 50 punktą).
            88. Tačiau tai, kad kompetentingos institucijos išmokėjo pagalbą už pagrindinėje byloje nagrinėjamus žemės plotus, savaime neleidžia atmesti galimybės, kad būta klaidos, kurią ūkininkas galėjo pagrįstai aptikti. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimuose nurodytos nuostatos, ypač Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnis, kaip tik reglamentuoja atvejus, kai išmokos išmokėtos nepagrįstai, todėl preziumuojama, kad ūkininkai žino apie riziką, kad gali būti atliekamos korekcijos, be kita ko, ir vėliau, kai pagalba jiems jau išmokėta.
            89. Be to, siekiant įvertinti, ar ūkininkas galėjo pagrįstai aptikti dėl išmokėtos pagalbos atsiradusią klaidą, reikia atsižvelgti, kaip matyti iš Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 4 dalies, į pagalbos išmokėjimo momentą.
            90. Be to, kadangi pagalba iš karto išmokama už visus metus ir bėgant laikui gali pasikeisti reikšmingos aplinkybės, susijusios su atitinkamų žemės plotų atitiktimi pagalbos skyrimo reikalavimams, kiekvienų konkrečių metų vertinimas pagal Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 4 dalį turi būti atliekamas atskirai.
            91. Galiausiai primintina, kad, kaip numatyta Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 5 dalyje, pareiga grąžinti nepagrįstai išmokėtą pagalbą nebetaikoma praėjus dešimčiai metų nuo išmokėjimo dienos. Tačiau šis terminas trumpinamas iki ketverių metų, jeigu ūkininkas elgėsi sąžiningai.
            92. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ūkininkas laikomas sąžiningu, jeigu buvo nuoširdžiai įsitikinęs, kad žemės plotai atitinka pagalbos skyrimo reikalavimus. Tačiau tai, kad kompetentingos institucijos išmokėjo pagalbą už šiuos žemės plotus, dėl šio reglamento 88 punkte nurodytų priežasčių savaime neleidžia konstatuoti sąžiningo ūkininko elgesio.
            93. Be to, kadangi atsižvelgiant į sąžiningą ūkininko elgesį siekiama užtikrinti, kad būtų laikomasi teisėtų lūkesčių apsaugos principo, sąžiningas elgesys tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, turi egzistuoti nuo pagalbos paraiškos pateikimo momento ir trukti ketverius paskesnius metus nuo jos išmokėjimo dienos. Todėl taikant Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 5 dalį sąžiningas elgesys turi būti vertinamas atskirai dėl kiekvienų konkrečių metų ir tęstis ketverius metus nuo pagalbos išmokėjimo dienos.
            94. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį–penktąjį prejudicinius klausimus reikia atsakyti:
            – Reglamento Nr. 73/2009 137 straipsnis aiškintinas taip, kad ūkininkas kuriam iki 2010 m. sausio 1 d. buvo pranešta apie nepagrįstai skirtas teises į išmokas, negali remtis šiuo straipsniu siekdamas, kad tos teisės būtų įteisintos.
            – Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 4 dalis aiškintina taip, kad ūkininkas turi būti laikomas galinčiu pagrįstai suvokti, kad žemės plotai, kuriuos naudoti žemės ūkio veiklai jis neturi jokios veiksmų laisvės ir (arba) kuriuose negali vykdyti žemės ūkio veiklos dėl apribojimų, atsirandančių dėl tuose pačiuose žemės plotuose vykdomos ne žemės ūkio veiklos, neatitinka konkrečios pagalbos skyrimo reikalavimų. Siekiant įvertinti, ar toks ūkininkas galėjo pagrįstai aptikti padarytą klaidą, reikia atsižvelgti į pagalbos išmokėjimo momentą. Pagal Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 4 dalį turi būti atskirai vertinami kiekvieni konkretūs metai, ir
            – Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 5 dalis aiškintina taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, sąžiningu laikytinas ūkininkas, kuris buvo nuoširdžiai įsitikinęs, kad žemės plotai atitinka pagalbos skyrimo reikalavimus. Taikant Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 5 dalį tokio ūkininko sąžiningas elgesys turi būti vertinamas atskirai dėl kiekvienų konkrečių metų ir tęstis ketverius metus nuo pagalbos išmokėjimo dienos.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            95. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
            1. 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiančio Reglamentus (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001, 44 straipsnio 2 dalis ir 2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 73/2009, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų ūkininkams pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies keičiančio Reglamentus (EB) Nr. 1290/2005, (EB) Nr. 247/2006, (EB) Nr. 378/2007 ir panaikinančio Reglamentą Nr. 1782/2003, 34 straipsnio 2 dalies a punktas aiškintini taip, kad žemės ūkio paskirties žemė, kurią sudaro aerodromo saugos juostos aplink kilimo ir tūpimo, riedėjimo ir stabdymo takus, kurioms taikomos specialios taisyklės ir apribojimai, yra atitinkamos pagalbos skyrimo reikalavimus atitinkanti žemė, jeigu, pirma, tuos žemės plotus eksploatuojantis ūkininkas gali pakankamai savarankiškai juos naudoti žemės ūkio veiklai ir, antra, tą veiklą tuose žemės plotuose jis gali vykdyti nepaisydamas apribojimų, atsirandančių dėl tuose pačiuose žemės plotuose vykdomos ne žemės ūkio veiklos.
            2. Reglamento Nr. 73/2009 137 straipsnis aiškintinas taip, kad ūkininkas kuriam iki 2010 m. sausio 1 d. buvo pranešta apie nepagrįstai skirtas teises į išmokas, negali remtis šiuo straipsniu siekdamas, kad šios teisės būtų įteisintos.
            2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 796/2004, nustatančio išsamias kompleksinio paramos susiejimo, moduliavimo ir integruotos administravimo ir kontrolės sistemos, numatytų Reglamente Nr. 1782/2003, iš dalies pakeistame 2005 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2184/2005, įgyvendinimo taisykles, 73 straipsnio 4 dalis aiškintina taip, kad ūkininkas turi būti laikomas galinčiu pagrįstai suvokti, kad žemės plotai, kuriuos naudoti žemės ūkio veiklai jis neturi jokios veiksmų laisvės ir (arba) kuriuose negali vykdyti žemės ūkio veiklos dėl apribojimų, atsirandančių dėl tuose pačiuose žemės plotuose vykdomos ne žemės ūkio veiklos, neatitinka konkrečios pagalbos skyrimo reikalavimų. Siekiant įvertinti, ar toks ūkininkas galėjo pagrįstai aptikti padarytą klaidą, reikia atsižvelgti į pagalbos išmokėjimo momentą. Pagal minėto reglamento 73 straipsnio 4 dalį turi būti atskirai vertinami kiekvieni konkretūs metai.
            Reglamento Nr. 796/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2184/2005, 73 straipsnio 5 dalis aiškintina taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, sąžiningu laikytinas ūkininkas, kuris buvo nuoširdžiai įsitikinęs, kad žemės plotai atitinka pagalbos skyrimo reikalavimus. Taikant minėto Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 5 dalį tokio ūkininko sąžiningas elgesys turi būti vertinamas atskirai dėl kiekvienų konkrečių metų ir tęstis ketverius metus nuo pagalbos išmokėjimo dienos.


title: 2008 m. gruodžio 18 d. Pirmosios instancijos teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # General Química, SA, Repsol Química, SA ir Repsol YPF, SA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Konkurencija - Karteliai - Kaučiukui apdirbti naudojamų cheminių medžiagų sektorius - Sprendimas, kuriuo pripažįstamas EB 81 straipsnio pažeidimas - Keitimasis konfidencialia informacija ir kainų nustatymas - Priskyrimas patronuojančiai bendrovei - Solidarioji atsakomybė - Baudos - Pranešimas apie bendradarbiavimą. # Byla T-85/06.

text:
      2008 m. gruodžio 18 d. Pirmosios instancijos teismo (šeštoji kolegija) sprendimas General Química ir kt. prieš Komisiją
      (Byla T‑85/06)
      „Konkurencija – Karteliai – Kaučiukui apdirbti naudojamų cheminių medžiagų sektorius – Sprendimas, kuriuo pripažįstamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Keitimasis konfidencialia informacija ir kainų nustatymas – Priskyrimas patronuojančiai bendrovei – Solidarioji atsakomybė – Baudos – Pranešimas apie bendradarbiavimą“
      1.                     Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Patronuojanti bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis
            vienetas – Vertinimo kriterijai (EB 81 ir 82 straipsniai) (žr. 58, 59, 61, 62 ir 82 punktus)
      2.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Horizontalus kartelinis susitarimas dėl kainų
            (Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas) (žr. 102–107 punktus)
      3.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Būtinybė diferencijuoti tą patį pažeidimą padariusias įmones pagal
            jų bendrą apyvartą – Nebuvimas (Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punkto
            6 pastraipa) (žr. 110–112 punktus)
      4.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Apyvarta, į kurią turi būti atsižvelgta apskaičiuojant baudą (Tarybos reglamento
            Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punkto 6 pastraipa) (žr. 113 punktą)
      5.                     Konkurencija – Baudos – Įvertinimas atsižvelgiant į įmonės konkretų elgesį – Sankcijos kitam ūkio subjektui nebuvimo reikšmė
            – Nebuvimas (Tarybos reglamento Nr. 1/2003 7 ir 23 straipsniai) (žr. 117 ir 118 punktus)
      6.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Kiekvienos įmonės bendradarbiavimo per administracinę procedūrą
            lygio įvertinimas (Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 2002/C 45/03, B antraštė) (žr. 146,
            147, 150, 154 ir 155 punktus)
      Dalykas

         Prašymas iš dalies panaikinti 2005 m. gruodžio 21 d. Komisijos sprendimą 2006/902/EB dėl (EB) 81 straipsnio ir EEE susitarimo
                  53 straipsnio taikymo procedūros

               Flexsys NV
               ,
               Bayer AG
               ,
               Crompton Manufacturing Co
               .
                Inc
               . (buvusi
               Uniroyal Chemical Co
               .
                Inc
               .),
               Crompton Europe Ltd
               ,
               Chemtura Corp
               . (buvusi
               Crompton Corp
               .),
               General Química
               ,
                SA
               ,
               Repsol Química
               ,
                SA
                ir
               Repsol YPF
               ,
                SA
                atžvilgiu (byloje COMP/F/38.443 – Kaučiukui apdirbti naudojamos cheminės medžiagos) ir – papildomai – sumažinti ieškovėms
                  skirtą baudą.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	General Química, SA, Repsol Química, SA ir Repsol YPF, SA padengia savo ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas.


2013 m. spalio 17 d. Tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Vasil Vasilev prieš Europos Komisiją.#Viešoji tarnyba – Atviras konkursas – Pranešimas apie konkursą EPSO / AD/208/11 – Negalėjimas naudotis kandidatui įprasta klaviatūra per preliminarųjį testą – Atsisakymas leisti dalyvauti vertinimo testuose – Vienodas požiūris.#Byla F-77/12.


title: 2012 m. lapkričio 8 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Atilla Gülbahce prieš Freie und Hansestadt Hamburg.#Hamburgisches Oberverwaltungsgericht prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas – Asociacijos tarybos sprendimas Nr. 1/80 – 6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka – Teisėtoje darbo rinkoje esančių darbuotojų turkų teisės – Leidimo gyventi šalyje panaikinimas atgaline data.#Byla C‑268/11.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. lapkričio 8 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas — Asociacijos tarybos sprendimas Nr. 1/80–6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka — Teisėtoje darbo rinkoje esančių darbuotojų turkų teisės — Leidimo gyventi šalyje panaikinimas atgaline data“
      Byloje C-268/11
      dėl Hamburgisches Oberverwaltungsgericht (Vokietija) 2011 m. gegužės 19 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2011 m. gegužės 31 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Atilla Gülbahce

      prieš

         Freie und Hansestadt Hamburg

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro trečiosios kolegijos pirmininkės pareigas einanti R. Silva de Lapuerta (pranešėja), teisėjai K. Lenaerts, J. Malenovský, T. von Danwitz ir D. Šváby,
      generalinis advokatas Y. Bot,
      posėdžio sekretorius K. Malacek, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2012 m. balandžio 18 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               A. Gülbahce, atstovaujamo Rechtsanwalt M. Prottung,

               —

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir J. Möller,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos V. Kreuschitz ir G. Rozet,

         susipažinęs su 2012 m. birželio 21 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1980 m. rugsėjo 19 d. Asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 dėl asociacijos, įsteigtos Susitarimu dėl Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociacijos, kuris 1963 m. rugsėjo 12 d. Ankaroje buvo pasirašytas tarp Turkijos Respublikos ir EEB valstybių narių bei Bendrijos ir kuris pastarosios vardu buvo sudarytas, aprobuotas ir patvirtintas 1963 m. gruodžio 23 d. Tarybos sprendimu 64/732/EEB, plėtros (OL 217, 1964, p. 3685; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 11 t., p. 10, toliau – Sprendimas Nr. 1/80 ir Asociacijos susitarimas) išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant A. Gülbahce ir Freie und Hansestadt Hamburg (laisvasis ir Hanzos miestas Hamburgas) ginčą dėl to, kad pastarasis panaikino A. Gülbahce leidimą gyventi šalyje.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisės aktai

      Asociacijos susitarimas

               3

               Pagal Asociacijos susitarimo 2 straipsnio 1 dalį šio susitarimo tikslas – skatinti nuolatinį ir subalansuotą susitariančiųjų šalių prekybinių ir ekonominių santykių stiprinimą, visiškai atsižvelgiant į būtinybę užtikrinti pagreitintą Turkijos ekonomikos vystymąsi ir darbo bei Turkijos gyventojų gyvenimo sąlygų lygio pakėlimą.

               4

               Pagal Asociacijos susitarimo 12 straipsnį „siekdamos laipsniškai tarpusavyje įgyvendinti laisvą asmenų judėjimą Susitariančios šalys sutaria semtis įkvėpimo iš [EB 39], [EB 40] ir [EB 41] straipsnių“, o pagal šio susitarimo 13 straipsnį „siekdamos panaikinti įsisteigimo laisvės tarpusavio apribojimus, Susitariančiosios šalys susitaria semtis įkvėpimo iš [EB 43–46] ir [EB 48] straipsnių“.

               5

               Asociacijos susitarimo 22 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
               „Siekiant įgyvendinti susitarime išvardytus tikslus, numatytais joje atvejais Asociacijos taryba turi teisę priimti sprendimus. Kiekviena šalis turi imtis būtinų priemonių priimtiems sprendimams įgyvendinti. <...>“

         Sprendimas Nr. 1/80

               6

               Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Išskyrus 7 straipsnyje, susijusiame su darbuotojo šeimos narių teise laisvai įsidarbinti, numatytus atvejus, turkų kilmės darbuotojas, teisėtai dirbantis valstybėje narėje, turi teisę:

                        —

                        teisėtai išdirbęs vienerius metus prašyti šioje valstybėje narėje atnaujinti jo leidimą dirbti pas tą patį darbdavį, jei pastarasis turi laisvą darbo vietą;

                        —

                        teisėtai išdirbęs trejus metus ir, išskyrus atvejus, kai Bendrijos valstybių narių darbuotojams teikiama pirmenybė, šioje valstybėje narėje priimti kitą tos pačios profesijos jo pasirinkto darbdavio pasiūlymą įsidarbinti, pateiktą įprastomis sąlygoms ir įregistruotą šios valstybės narės įdarbinimo įstaigose;

                        —

                        teisėtai išdirbęs ketverius metus, laisvai dirbti šioje valstybėje narėje bet kurį pasirinktą samdomą darbą.

                  2.   Metinės atostogos, nebuvimas darbe dėl motinystės, nelaimingo atsitikimo darbe arba dėl trumpalaikės ligos įskaitomi į teisėto darbo laikotarpį. Kompetentingų valdžios įstaigų tinkamai patvirtintas priverstinio nedarbo laikotarpis ir nebuvimas darbe dėl ilgalaikės ligos, kurie nėra įskaitomi į teisėto darbo laikotarpį, nepažeidžia teisių, įgytų remiantis ankstesnio darbo laikotarpiu.
               3.   1 ir 2 dalių taikymo priemonės įtvirtinamos nacionalinės teisės aktuose.“ (Neoficialus vertimas)

               7

               Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnyje numatyta:
               „Teisėtai valstybėje narėje dirbančio turkų kilmės darbuotojo šeimos nariai, kuriems buvo suteikta teisė atvykti pas jį, turi teisę:

                        —

                        išskyrus atvejus, kai pirmenybė teikiama Bendrijos valstybių narių darbuotojams, priimti bet kokį pasiūlymą įsidarbinti, jei jie bent trejus metus teisėtai gyveno šioje valstybėje narėje;

                        —

                        laisvai dirbti bet kokį pasirinktą samdomą darbą, jei jie bent penkerius metus teisėtai gyveno šioje valstybėje narėje.

                  Turkų kilmės darbuotojų vaikai, įgiję profesinį išsilavinimą priimančiojoje valstybėje, gali, neatsižvelgiant į jų gyvenimo šioje valstybėje narėje trukmę, priimti bet kokį pasiūlymą įsidarbinti šioje valstybėje narėje su sąlyga, kad vienas iš jų tėvų bent trejus metus joje teisėtai dirbo.“ (Neoficialus vertimas)

               8

               Šio sprendimo 10 straipsnyje numatyta:
               „Bendrijos valstybės narės Turkijos darbuotojams, kurie teisėtai dirba jų teritorijoje, taiko režimą, pagal kurį jie nėra diskriminuojami dėl pilietybės palyginti su Bendrijos darbuotojais atlyginimo ir kitų darbo sąlygų atžvilgiu.
               2.   Išskyrus 6 ir 7 straipsnius, 1 dalyje minėti darbuotojai turkai ir jų šeimos nariai tokiomis pačiomis sąlygomis, kaip ir Bendrijos darbuotojai, turi teisę gauti pagalbą iš įdarbinimo tarnybų ieškant darbo vietos.“ (Neoficialus vertimas)

               9

               Susitarimo Nr. 1/80 13 straipsnyje nustatyta:
               „Bendrijos valstybės narės ir Turkija negali nustatyti naujų apribojimų, susijusių su darbuotojų ir jų šeimos narių, kurie teisėtai gyvena ir dirba atitinkamoje teritorijoje, įsidarbinimo sąlygomis.“ (Neoficialus vertimas)

         Vokietijos teisės aktai

               10

               1990 m. liepos 9 d. Užsieniečių atvykimo ir gyvenimo federalinėje teritorijoje įstatymo (Gesetz über die Einreise und den Aufenthalt von Ausländern im Bundesgebiet) (BGBl. 1990 I, p. 1354, toliau – Ausländergesetz) 5 straipsnio „Leidimų gyventi šalyje rūšys“ 1 dalyje nustatyta:
               „Išduodami tokių rūšių leidimai gyventi šalyje:

                        1)

                        leidimas apsigyventi šalyje (15 ir 17 straipsniai);

                        2)

                        teisę nuolat gyventi šalyje suteikiantis leidimas (27 straipsnis);

                        3)

                        leidimas laikinai gyventi šalyje (28 ir 29 straipsniai);

                        4)

                        leidimas gyventi šalyje dėl humanitarinių priežasčių (30 straipsnis).“

               11

                  Ausländergesetz 19 straipsnyje „Savarankiška sutuoktinių teisė gyventi šalyje“ numatyta:
               „1.   Nutraukus bendrą sutuoktinių gyvenimą, sutuoktinio leidimas gyventi šalyje pratęsiamas kaip savarankiška, nuo Ausländergesetz 17 straipsnio 1 dalyje nustatyto tikslo apsigyventi šalyje nepriklausoma teisė gyventi šalyje, jeigu:

                        1)

                        bendras sutuoktinių gyvenimas federalinėje teritorijoje teisėtai truko ne trumpiau nei dvejus metus

                  <...>

                        4)

                        ir jeigu iki 1–3 punktuose įtvirtintų sąlygų įvykdymo užsienietis turėjo leidimą apsigyventi šalyje arba teisę nuolat gyventi šalyje suteikiantį leidimą, nebent negalėjo laiku prašyti pratęsti leidimo apsigyventi šalyje dėl su juo nesusijusių priežasčių.

                  2.   1 dalyje nurodytais atvejais leidimas apsigyventi šalyje pratęsiamas vieniems metams; šis pratęsimas nedraudžia gauti socialinės paramos, nepažeidžiant šios nuostatos 1 dalies trečio sakinio. Vėliau leidimas apsigyventi šalyje gali būti pratęstas ribotam laikui tol, kol nėra įvykdytos sąlygos pratęsti leidimą neribotam laikotarpiui.
               <...>“

               12

                  Ausländergesetz 23 straipsnio „Užsieniečiai Vokietijos piliečių šeimos nariai“ 1 dalyje nustatyta:
               „Pagal 17 straipsnio 1 dalies reikalavimus leidimas apsigyventi šalyje turi būti išduodamas:

                        1)

                        Vokietijos piliečio sutuoktiniui užsieniečiui;

                  <...>
               kai šio Vokietijos piliečio nuolatinė gyvenamoji vieta yra federalinėje teritorijoje;
               <...>“

               13

               „Nutarimo dėl leidimo dirbti išdavimo Vokietijos pilietybės neturintiems darbuotojams“ (Verordnung über die Arbeitserlaubnis für nicht Deutsche Arbeitnehmer) redakcijos, paskelbtos 1980 m. rugsėjo 12 d. (BGBl. 1980 I, p. 1754, toliau – AEVO), 1 straipsnyje teigiama:
               „Pagal Įstatymo dėl darbo skatinimo 19 straipsnio 1 dalį leidimas (leidimas dirbti) gali būti išduodamas, atsižvelgiant į darbo rinkos padėtį bei vystymąsi:

                        1)

                        siekiant vykdyti tam tikrą profesinę veiklą konkrečioje įmonėje arba

                        2)

                        be apribojimų vykdyti bet kokią profesinę veiklą ar dirbti bet kurioje įmonėje.“

               14

               AEVO 2 straipsnio „Specialus leidimas dirbti“ 1 dalyje nustatyta:
               „Leidimas dirbti turi būti išduodamas neatsižvelgiant į darbo rinkos padėtį bei vystymąsi ir be 1 straipsnio 1 dalies 1 punkte nustatytų apribojimų, kai darbuotojas:
               <...>

                        2)

                        yra sudaręs santuoką su Vokietijos piliečiu, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio įstatymo [Grundgesetz] 116 straipsnio 1 dalį, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta yra teritorijoje, kur taikomas šis nutarimas, <...>

                  <...>“

               15

               AEVO 4 straipsnio 2 dalyje numatyta:
               „2 straipsnio 1 dalyje, 2 dalies 1 ir 2 punktuose bei 3 dalyje nustatytas leidimas dirbti galioja penkerius metus. Neterminuotas leidimas dirbti turi būti išduodamas darbuotojams, kurie per pastaruosius aštuonerius metus iki leidimo dirbti galiojimo pradžios nepertraukiamai nuolat gyveno teritorijoje, patenkančioje į šio nutarimo taikymo sritį.“

               16

               Nuo 1998 m. sausio 1 d. iki 2003 m. gruodžio 31 d. galiojusios Socialinės apsaugos kodekso III knygos (Sozialgesetzbuch, Drittes Buch) redakcijos (BGBl. 1997 I, p. 594; toliau – SGB III) 284 straipsnyje nurodyta:
               „1.   Užsieniečiai gali vykdyti darbinę veiklą tik turėdami įdarbinimo tarnybos leidimą, o darbdaviai gali juos įdarbinti, tik jeigu jie turi tokį leidimą.
               <...>
               5.   Leidimas gali būti išduodamas, tik jei užsienietis turi [Ausländergesetz] 5 straipsnyje numatytą leidimą gyventi šalyje, jeigu taikytinuose teisės aktuose nenumatyta kitaip ir jeigu vykdyti darbinę veiklą neuždrausta pagal teisės aktuose dėl užsieniečių įtvirtintas sąlygas.“

               17

               SGB III 286 straipsnyje „Neterminuotas leidimas dirbti“ teigiama:
               „1.   Neterminuotas leidimas dirbti išduodamas, jei užsienietis:

                        1)

                        turi leidimą apsigyventi arba dėl humanitarinių priežasčių suteiktą leidimą gyventi šalyje ir

                                 a)

                                 penkerius metus nuolat dirbo federalinėje teritorijoje ir buvo apdraustas privalomuoju draudimu; arba

                                 b)

                                 šešerius metus nepertraukiamai gyvena federalinėje teritorijoje; ir

                        2)

                        jam netaikomos darbo sąlygos, kurios yra mažiau palankios nei panašios sąlygos, taikomos Vokietijos darbuotojams.

                  Pirmo sakinio 1 punkto nuostatų išimtys konkrečių asmenų grupėms gali būti nustatomos teisės aktais.
               <...>
               3.   Neterminuotas leidimas dirbti išduodamas neribotam laikui ir be jokių apribojimų, susijusių su įmonėmis, atitinkamomis profesijomis ar regionais, išskyrus tuos atvejus, kai teisės aktuose numatoma kitaip.“

               18

               1998 m. rugsėjo 17 d. Nutarimo dėl leidimo dirbti išdavimo darbuotojams užsieniečiams (Verordnung über die Arbeitsgenehmigung für ausländische Arbeitnehmer) (BGBl. 1998 I, p. 2899; toliau – ArGV) 2 straipsnio „Neterminuotas leidimas dirbti“ 1 dalyje nustatyta:
               „Nukrypstant nuo SGB III 286 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio 1 punkto, neterminuotas leidimas dirbti taip pat išduodamas, jeigu užsienietis:

                        1)

                        bendrai gyvena su savo šeimos nariu Vokietijos piliečiu ir turi pagal Ausländergesetz 23 straipsnio 1 dalį išduotą leidimą apsigyventi šalyje;

                  <...>“

               19

                  ArGV 5 straipsnyje „Ryšys su teise nuolat gyventi“ numatyta:
               „Nukrypstant nuo SGB III 284 straipsnio 5 dalies, leidimas dirbti taip pat gali būti išduodamas užsieniečiams:

                        1)

                        kurie yra atleisti nuo reikalavimo turėti leidimą gyventi, nebent išimtis taikoma, tik kai gyvenimo šalyje laikotarpiai trunka ne ilgiau kaip tris mėnesius arba kai šalyje apsigyvenama neturint tikslo pradėti vykdyti darbinę veiklą, kuriai reikalingas leidimas dirbti;

                        2)

                        kurie turi laikiną leidimą gyventi šalyje (Prieglobsčio suteikimo procedūros įstatymo [Asylverfahrensgesetz] 55 straipsnis) ir neprivalo gyventi priėmimo centre (Prieglobsčio suteikimo procedūros įstatymo 47–50 straipsniai);

                        3)

                        kurių gyvenimas šalyje yra laikomas leistinu pagal [Ausländergesetz] 69 straipsnio 3 dalį;

                        4)

                        kurie privalo išvykti iš šalies teritorijos, kol ši pareiga nėra vykdytina arba kol dar nėra pasibaigęs nustatytos pareigos išvykti iš šalies terminas;

                        5)

                        kurie turi [Ausländergesetz] 55 straipsnyje nurodytą leidimą laikinai sustabdyti išsiuntimą (vokiečių k. „Duldung“), išskyrus tuos atvejus, kai užsieniečiai atvyko į Vokietijos teritoriją, siekdami gauti išmokas pagal Įstatymą dėl išmokų prieglobsčio prašytojams suteikimo [Asylbewerberleistungsgesetz], arba jeigu šių užsieniečių atveju dėl nuo jų priklausančių priežasčių negali būti įgyvendinamos draudimo apsigyventi priemonės (Įstatymo dėl išmokų prieglobsčio prašytojams suteikimo 1a straipsnis); arba

                        6)

                        kurių išsiuntimo vykdymas yra sustabdytas teismo nutartimi.“

               20

               Pagal ArGV 8 straipsnio 1 dalies 1 punktą leidimas dirbti panaikinamas, jeigu užsienietis neatitinka 5 straipsnyje nurodytų sąlygų.

               21

               2004 m. liepos 30 d. Užsieniečių gyvenimo, įsidarbinimo ir integracijos federalinėje teritorijoje įstatymas (Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet) (BGBl. 2004 I, p. 1950) su pakeitimais (BGBl. 2008 I, p. 162) (toliau – Aufenthaltsgesetz) įsigaliojo 2005 m. sausio 1 dieną. Šio įstatymo 4 straipsnio „Leidimo gyventi šalyje reikalavimas“ 2 ir 5 dalyse nustatyta:
               „2.   Leidimas gyventi šalyje suteikia teisę dirbti tais atvejais, kai šiame įstatyme nenumatyta kitaip arba jei leidimas gyventi aiškiai suteikia galimybę dirbti. Iš kiekvieno leidimo gyventi turi būti galima nustatyti, ar leidžiama dirbti samdomą darbą. Užsieniečiui, neturinčiam leidimo gyventi siekiant dirbti, gali būti leidžiama imtis darbo, tik jei federalinė įdarbinimo tarnyba davė leidimą arba teisės akte numatyta, kad darbinės veiklos vykdymas yra teisėtas be šios tarnybos leidimo. Apribojimai, nustatyti minėtai tarnybai išduodant leidimą, turi būti nurodyti leidime gyventi.
               <...>
               5.   Užsienietis, kuris pagal Asociacijos susitarimą <...> turi teisę gyventi šalyje, privalo įrodyti šios teisės buvimą – pateikti įrodymą, kad turi leidimą gyventi šalyje, jeigu neturi nei leidimo apsigyventi, nei leidimo nuolat gyventi Sąjungoje. Leidimas gyventi išduodamas pateikus prašymą.“

               22

                  Aufenthaltsgesetz 105 straipsnio „Leidimų dirbti galiojimo trukmės pratęsimas“ 2 dalyje nurodyta:
               „Leidimas dirbti, išduotas iki šio įstatymo įsigaliojimo dienos, laikomas federalinės įdarbinimo tarnybos besąlyginiu leidimu vykdyti profesinę veiklą.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               23

               A. Gülbahce yra Turkijos pilietis, kuris 1997 m. birželio mėn. vedė Vokietijos pilietę. 1998 m. birželio 8 d. jis atvyko į Vokietiją, turėdamas vizą dėl šeimos susijungimo. 1998 m. liepos mėn. Vokietijos valdžios institucijos išdavė jam leidimą gyventi, kuris buvo pratęstas 1999 m. birželio mėn., 2001 m. rugpjūčio mėn. ir 2004 m. sausio mėnesį. Tuo pačiu metu 1998 m. rugsėjo 29 d. kompetentinga įdarbinimo įstaiga išdavė A. Gülbahce neterminuotą leidimą dirbti.

               24

               2005 m. liepos mėn. Vokietijos valdžios institucijos sužinojo, kad 1999 m. lapkričio mėn. A. Gülbahce sutuoktinė raštu pranešė, jog nuo 1999 m. spalio 1 d. ji ir sutuoktinis gyvena skyrium. Išklausęs A. Gülbahce, 2006 m. vasario 6 d. sprendimu, patvirtintu 2006 m. rugpjūčio 29 d. sprendimu, Freie und Hansestadt Hamburg atgaline data panaikino 2001 m. rugpjūčio mėn. ir 2004 m. sausio mėn. jo leidimus gyventi šalyje. Freie und Hansestadt Hamburg teigimu, leidimas gyventi buvo pratęstas neteisėtai, nes bendras A. Gülbahce ir jo sutuoktinės gyvenimas netruko dvejų metų. Be to, pratęsti leidimo nebuvo galima remiantis Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka, nes A. Gülbahce nebuvo išdirbęs pas tą patį darbdavį bent metus.

               25

               A. Gülbahce pateikė Verwaltungsgericht Hamburg (Hamburgo administracinis teismas) skundą, kuris 2007 m. liepos 3 d. sprendimu buvo atmestas. Gavęs apeliacinį skundą, 2008 m. gegužės 29 d. sprendimu prašymą priimti prejudicinį spendimą pateikęs teismas pakeitė šį Verwaltungsgericht Hamburg sprendimą.

               26

               Anot prašymą priimti prejudicinį spendimą pateikusio teismo, nors A. Gülbahce neįrodė, kad jo ir sutuoktinės bendras gyvenimas truko dvejus metus, ir nors jis taip pat negali remtis Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka, vis dėlto jo leidimas gyventi šalyje turėjo būti pratęstas dėl 1998 m. rugsėjo mėn. jam išduoto neterminuoto leidimo dirbti ir dėl Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalies, skaitomos atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką dėl diskriminacijos draudimų, kylančių iš Europos Sąjungos susitarimų su Tuniso Respublika ir Maroko Karalyste.

               27

               Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigė, jog dėl to, kad ir 2001 m. rugpjūčio mėn., ir 2004 m. sausio mėn. A. Gülbahce priklausė teisėtai darbo rinkai, iš tikrųjų teisė vykdyti darbinę veiklą galėjo būti jam atimta tik dėl priežasčių, susijusių su teisėtų valstybės interesų apsauga, tačiau tokių priežasčių nebuvo.

               28

               2009 m. gruodžio 8 d. sprendimu Bundesverwaltungsgericht (Federalinis vyriausiasis administracinis teismas) panaikino 2008 m. gegužės 29 d Hamburgisches Oberverwaltungsgericht (Hamburgo vyriausiasis administracinis teismas) sprendimą, dėl kurio Freie und Hansestadt Hamburg pateikė kasacinį skundą, ir grąžino bylą iš naujo nagrinėti šiam teismui.

               29

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Bundesverwaltungsgericht manė, kad pagal Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalį nesuteikiama nei teisė atgaline data išduoti leidimą gyventi, nei nuo konkretaus darbo nepriklausoma teisė apsigyventi šalyje. Šiuo atžvilgiu priešAufenthaltsgesetz įsigaliojimą išduotas leidimas dirbti po šio įstatymo įsigaliojimo, t. y. po 2005 m. sausio 1 d., laikomas tik vidaus administraciniu sutikimu. Be to, šie teisės aktai negalėjo prieštarauti Sprendimo Nr. 1/80 13 straipsnyje įtvirtintai standstill išlygai, nes neterminuoto leidimo dirbti išdavimas Vokietijos piliečių sutuoktiniams buvo nustatytas tik 1998 m. rugsėjo mėn. priėmus ArGV, taigi pagal 1980 m. galiojusius teisės aktus, numatytus nurodytame 13 straipsnyje, neterminuotą leidimą dirbti buvo galima išduoti tik po to, kai teisėtai šalyje išgyvenama nepertraukiamą aštuonerių metų laikotarpį.

               30

               Atsižvelgdamas į tai, kad Europos Sąjungos teisės aktų išaiškinimas būtinas nagrinėjamam ginčui išspręsti, Hamburgisches Oberverwaltungsgericht nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip:

                        a)

                        kad darbuotojas turkas, kuriam teisėtai buvo suteiktas leidimas dirbti valstybės narės teritorijoje nustatytą (prireikus neribotą) laikotarpį, viršijantį leidime gyventi šalyje nustatytą trukmę (vadinamasis leidimo gyventi šalyje galiojimo trukmę viršijantis leidimas dirbti), gali naudotis savo teisėmis, kildinamomis iš šio leidimo, visą šį laikotarpį, jei tai neprieštarauja teisėto valstybės intereso apsaugos pagrindams, būtent viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ir visuomenės sveikatos pagrindams;

                        b)

                        ir kad valstybei narei draudžiama ab initio atsisakyti pripažinti bet kokį šio leidimo poveikį darbuotojo turko statuso, susijusio su teise gyventi šalyje, atžvilgiu, nurodant leidimo išdavimo momentu galiojusių nacionalinės teisės aktų nuostatas, numatančias, jog leidimas dirbti priklauso nuo leidimo gyventi šalyje (remiantis 1999 m. kovo 2 d. Sprendimo Eddline El-Yassini, C-416/96, Rink. p. I-1209, santraukos 3 punktu ir 62–65 punktais dėl [Europos ekonominės bendrijos ir Maroko Karalystės bendradarbiavimo susitarimo, pasirašyto 1976 m. balandžio 27 d. Rabate ir Bendrijos vardu patvirtinto 1978 m. rugsėjo 26 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2211/78 (OL L 264, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 13 t., p. 155], 40 straipsnio pirmos pastraipos taikymo srities ir 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Gattoussi,C-97/05, Rink. p. I-11917, santraukos 2 punktu ir 36-43 punktais dėl [Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimo, steigiančio Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Tuniso Respublikos asociaciją, pasirašyto 1995 m. liepos 17 d. Briuselyje ir Europos Bendrijos ir Europos anglių ir plieno bendrijos vardu patvirtinto 1998 m. sausio 26 d. Tarybos ir Komisijos sprendimu 98/238/EB, EAPB (OL L 97, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 28 t., p. 187], 64 straipsnio 1 dalies taikymo srities)?

                  Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai:

                        2.

                        Ar Sprendimo Nr. 1/80 13 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad dėl standstill išlygos valstybei narei taip pat draudžiama remiantis teisės aktu (šiuo atveju – Aufenthaltsgesetz) atimti iš teisėtai dirbančio darbuotojo turko galimybę remtis Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalyje nustatyto diskriminacijos draudimo pažeidimu, atsižvelgiant į jam anksčiau suteiktą ir leidimo gyventi šalyje trukmę viršijantį leidimą dirbti?

                  Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai:

                        3.

                        Ar Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad dėl joje nustatyto diskriminacijos draudimo nacionalinės valdžios institucijoms bet kuriuo atveju nedraudžiama pagal nacionalinės teisės aktus panaikinti laikinus leidimus gyventi šalyje, kurie neteisėtai buvo suteikti darbuotojui turkui pagal nacionalinę teisę tam tikram laikotarpiui, po to, kai baigėsi jų galiojimo laikas, tiek, kiek jie susiję su laikotarpiais, kuriais darbuotojas turkas realiai pasinaudojo jam anksčiau teisėtai suteiktu nuolatiniu leidimu dirbti ir užsiėmė darbine veikla?

                        4.

                        Ar Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad ši nuostata apima tik tokį darbą, kurį darbuotojas turkas, turintis nacionalinės valdžios institucijos teisėtai jam suteiktą nuolatinį ir objektyvių apribojimų neturintį leidimą dirbti, atlieka tuo metu, kai baigiasi jam kitu tikslu suteikto laikino leidimo gyventi šalyje galiojimas, ir kad tokioje situacijoje darbuotojas turkas, net galutinai išėjęs iš šio darbo, negali prašyti nacionalinės valdžios institucijų leisti jam toliau gyventi šalyje, siekiant dirbti naujoje darbo vietoje – prireikus po tam tikrą laiką trukusios pertraukos, reikalingos kitam darbui susirasti?

                        5.

                        Ar Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad diskriminacijos draudimu priimančiosios valstybės narės nacionalinės valdžios institucijoms (tik) draudžiama pasibaigus pastarąjį kartą suteikto leidimo gyventi šalyje galiojimo trukmei imtis gyvenimą šalyje užbaigiančių priemonių teisėtai dirbančio Turkijos piliečio atžvilgiu, kuriam priimančioji šalis iš pradžių suteikė platesnes su darbine veikla susijusias teises nei teisės, susijusios su jo gyvenimu šalyje, jeigu tokios priemonės neskirtos apsaugoti teisėtus valstybės interesus, tačiau šios valdžios institucijos neįpareigojamos išduoti leidimo gyventi šalyje?“

         Dėl prejudicinių klausimų

               31

               Iš pradžių reikia pažymėti, kad net jei formaliai žiūrint prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausimuose prašė išaiškinti tik Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalį ir 13 straipsnį, tai netrukdo Teisingumo Teismui pateikti nacionaliniam teismui visapusio Sąjungos teisės išaiškinimo, kuris gali būti naudingas sprendimui jo nagrinėjamoje byloje priimti, neatsižvelgiant į tai, ar šis teismas apie tai užsiminė savo pateiktuose klausimuose (žr. 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimo ING. AUER, C-251/06, Rink. p. I-9689, 38 punktą ir 2011 m. gegužės 5 d. Sprendimo McCarthy, C-434/09, Rink. p. I-3375, 24 punktą).

               32

               Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal SESV 267 straipsnio taikymo srityje nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką jis gali, atsižvelgęs į nacionalinio teismo nurodytas aplinkybes, iš nacionalinio teismo pateiktų klausimų atrinkti tai, kas susiję su Sąjungos teisės aiškinimu, kad sudarytų šiam teismui galimybę išspręsti jo nagrinėjamą teisės problemą (2009 m. balandžio 28 d. Sprendimo Apostolides, C-420/07, Rink. p. I-3571, 63 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               33

               Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo sprendime nurodė, kad 2001 m. rugpjūčio mėn. ir 2004 m. sausio mėn. pratęsto A. Gülbahce leidimo gyventi panaikinimas atgaline data buvo pagrįstas aplinkybe, jog 1999 m. spalio 1 d. nutrūko bendras sutuoktinių gyvenimas, o tai yra sąlyga, su kuria siejamas šio leidimo gyventi išdavimas pagal Ausländergesetz, AEVO, SGB III ir ArGV nuostatas.

               34

               Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad leidimo panaikinimo atgaline data momentu, t. y. 2006 m. vasario 6 d., A. Gülbahce buvo išdirbęs pas tą patį darbdavį daugiau nei vienus metus, todėl iš principo buvo sąlygos tam, kad jis būtų laikomas darbuotoju, priklausančiu teisėtai darbo rinkai, kaip tai suprantama pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmą įtrauką.

               35

               Todėl reikia performuluoti prejudicinius klausimus į vieną klausimą, kuriuo siekiama sužinoti, ar Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka turi būti aiškinama taip, kad pagal ją kompetentingoms nacionalinėms institucijoms neleidžiama panaikinti darbuotojo turko leidimo gyventi šalyje galiojimo atgaline data nuo tos dienos, kai nebelieka nacionalinėje teisėje numatyto pagrindo išduoti leidimą gyventi šalyje, jeigu leidimas panaikinamas pasibaigus 6 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje numatytam teisėto vienų metų darbo terminui.

               36

               Šiuo klausimu reikia priminti, kad teisės, suteiktos turkų kilmės darbuotojams pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies nuostatas, laipsniškai plečiamos atsižvelgiant į teisėtos darbinės veiklos laikotarpį ir jų tikslas – progresyviai stiprinti suinteresuotųjų asmenų situaciją priimančiojoje valstybėje narėje (žr., be kita ko, 2006m. sausio 10 d. Sprendimo Sedef, C-230/03, Rink. p. I-157, 34 punktą).

               37

               Kaip matyti iš Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmos įtraukos, darbuotojas turkas, teisėtai išdirbęs vienus metus, turi teisę toliau dirbti pas tą patį darbdavį.

               38

               Pagal Teisingumo Teismo praktiką šios teisės veiksmingumas reiškia ir iš jos kildinamą suinteresuotojo asmens teisę gyventi šalyje (žr., be kita ko, 2005 m. liepos 7 d. Sprendimo Dogan, C-383/03, Rink. p. I-6237, 14 punktą).

               39

               Turkijos piliečio teisėtas darbas priimančiojoje valstybėje narėje, kaip jis suprantamas pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmą įtrauką, reiškia stabilią ir saugią situaciją šios valstybės narės darbo rinkoje ir, tuo remiantis, neginčytiną teisę gyventi šalyje (1992 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Kus, C-237/91, Rink. p. I-6781, 22 punktas ir 2008 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Altun, C-337/07, Rink. p. I-10323, 53 punktas).

               40

               Kaip nurodyta šio sprendimo 34 punkte, šioje byloje konstatuota, kad Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje numatyta sąlyga būti teisėtai išdirbus vienus metus buvo įvykdyta, kai 2006 m. vasario 6 d. atgaline data buvo panaikintas pratęstas A. Gülbahce leidimas gyventi.

               41

               Nacionalinių valdžios institucijų teigimu, šis panaikinimas buvo pagrįstas išvada, kad, viena vertus, minėta sąlyga buvo įvykdyta 2001 m. rugpjūčio ir 2004 m. sausio mėn., t. y. A. Gülbahce išduoto leidimo gyventi pratęsimo momentu, ir, kita vertus, A. Gülbahce šiomis datomis nebeatitiko sąlygos, nuo kurios priklausė jo leidimo gyventi galiojimas, t. y. sąlygos vesti bendrą sutuoktinių gyvenimą su Vokietijos piliete.

               42

               Nacionalinės valdžios institucijos tvirtina, kad jeigu darbuotojas turkas per pirmuosius darbo metus nebeatitinka sąlygų, kurios jam buvo nustatytos išduodant leidimą gyventi šalyje, jo teisė gyventi šalyje tampa nuginčijama, todėl nuo šio momento nebegali būti atsižvelgiama į šio darbuotojo darbo laikotarpius siekiant įgyti Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje numatytas teises, nes jis neatitinka teisėto vienų metų darbo sąlygos, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo praktiką.

               43

               Tačiau šį argumentą aiškiai atmetė Teisingumo Teismas, pirmiausia kiek tai susiję su nacionalinės teisės aktų nuostatomis, pagal kurias Turkijos piliečiui teisė gyventi šalyje buvo suteikta atsižvelgiant į bendrą gyvenimą kartu su atitinkamos valstybės narės piliečiu.

               44

               2011 m. rugsėjo 29 d. Sprendime Unal (C-187/10, Rink. p. I-9045), kuris buvo paskelbtas po šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikimo, Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę nuspręsti, kad tuo atveju, jei Turkijos pilietis gali teisėtai remtis teisėmis pagal Sprendimo Nr. 1/80 nuostatą, šios teisės nebėra siejamos su aplinkybėmis, lėmusiomis jų atsiradimą, nes tokia sąlyga nėra numatyta šiame sprendime (minėto Sprendimo Unal 50 punktas).

               45

               Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pripažino, jog tam, kad darbuotojas turkas turėtų teisę, kad jo leidimas dirbti pas tą patį darbdavį būtų atnaujintas, pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmą įtrauką pakanka, kad šis darbuotojas turkas teisėtai būtų išdirbęs daugiau nei vienus metus, turint omenyje tai, kad šioje nuostatoje nenumatyta jokia kita šios teisės pripažinimo sąlyga ir, konkrečiai kalbant, sąlygos, kuriomis buvo įgyta teisė atvykti ir gyventi šalyje (minėto Sprendimo Unal 38 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               46

               Taigi Teisingumo Teismas nurodė, kad kai tik turėdamas galiojantį leidimą dirbti darbuotojas turkas išdirba ilgiau nei vienus metus, turi būti pripažinta, kad jis įvykdo šio 6 straipsnio 1 dalies pirmos įtraukos sąlygas, net jeigu leidimas gyventi iš pradžių jam buvo suteiktas kitiems tikslams, nei vykdyti darbinę veiklą (minėto Sprendimo Unal 39 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               47

               Žinoma, pagal šiuo metu galiojančią Sąjungos teisę Sprendimas Nr. 1/80 nedaro poveikio valstybių narių kompetencijai atsisakyti leisti Turkijos piliečiui atvykti į jų teritoriją ir pirmą kartą įsidarbinti; pagal šį sprendimą iš esmės nedraudžiama, kad valstybės reglamentuotų jo įsidarbinimo sąlygas iki pirmųjų darbo metų, numatytų Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje, pabaigos (žr. minėto Sprendimo Unal 41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               48

               Tačiau Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies negalima aiškinti taip, kad valstybei narei leidžiama vienašališkai keisti progresyvaus darbuotojų turkų integravimo į priimančiosios valstybės narės darbo rinką sistemos apimtį užkertant kelią darbuotojui, kuriam į jos teritoriją buvo leista atvykti ir kuris ilgiau nei metus pas tą patį darbdavį nepertraukiamai teisėtai vykdė realią ir veiksmingą ūkinę veiklą, pasinaudoti teisėmis, kurios pagal šios nuostatos tris įtraukas jam suteikiamos laipsniškai atsižvelgiant į darbo laikotarpį (žr. minėto Sprendimo Unal 42 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               49

               Dėl tokio aiškinimo Sprendimas Nr. 1/80 netektų savo prasmės ir taptų neveiksmingas, nes Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies formuluotė yra bendro pobūdžio ir besąlyginė, nes joje nenumatyta galimybė valstybėms narėms apriboti teises, kurios pagal šią nuostatą tiesiogiai suteikiamos darbuotojams turkams (minėto Sprendimo Unal 43 ir 44 punktai ir juose nurodyta teismo praktika).

               50

               Tiesa, Turkijos piliečio darbas, pagrįstas leidimu gyventi šalyje, išduotu dėl apgaulingų veiksmų, dėl kurių jis buvo pripažintas kaltu, arba leidimu laikinai gyventi šalyje, kuris galioja tik iki galutinio sprendimo dėl jo teisės gyventi šalyje priėmimo, nelaikomas pagrindu įgyti Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalyje numatytas teises (žr. minėto Sprendimo Unal 47 punktą).

               51

               Tačiau pagrindinėje byloje, priešingai nei byloje, kurioje buvo priimtas 1997 m. birželio 5 d. Sprendimas Kol (C-285/95, Rink. p. I-3069) ir kurioje nagrinėtas klausimas dėl apsimestinės santuokos, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą nėra aišku, ar A. Gülbahce vykdė darbinę veiklą turėdamas leidimą gyventi, išduotą dėl apgaulingų veiksmų, arba leidimą laikinai gyventi, kuris galiojo iki galutinio sprendimo dėl teisės gyventi šalyje priėmimo.

               52

               Be to, pagal AEVO 2 straipsnio 1 dalies 2 punktą ir ArGV 2 straipsnio 1 dalies 1 punktą ir 5 straipsnį A. Gülbahce pasinaudojo teise gyventi šalyje, kuri jam suteikė galimybę laisvai dirbti samdomą darbą nuo 1998 m. rugsėjo 29 d., t. y. nuo tos dienos, kai kompetentinga įdarbinimo tarnyba išdavė neterminuotą leidimą dirbti. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad nebuvo nustatyta, jog teisę atvykti į Vokietiją ir apsigyventi joje A. Gülbahce įgijo apgaulės būdu.

               53

               Taigi nustatyta, kad A. Gülbahce atitiko priimančiosios valstybės narės įstatymuose ir kituose teisės aktuose, reglamentuojančiuose atvykimą į jos teritoriją ir darbą joje, numatytas nuostatas.

               54

               Šiomis aplinkybėmis nepripažinimas, kad pareiškėjas pagrindinėje byloje teisėtai dirbo Vokietijoje ilgiau nei vienus metus, prieštarautų Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmai įtraukai.

               55

               Taigi pareiškėjo pagrindinėje byloje darbo laikotarpiai, įgijus leidimą gyventi šalyje ir leidimą dirbti bei prieš atgaline data panaikinant pratęstą leidimą gyventi, turi būti pripažįstami atitinkantys teisėto vienų metų darbo sąlygą, kaip tai suprantama pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmą įtrauką.

               56

               Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pateiktus klausimus, kuriuos Teisingumas Teismas performulavo į vieną klausimą, reikia atsakyti, kad Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka turi būti aiškinama taip, kad pagal ją kompetentingoms nacionalinėms valdžios institucijoms neleidžiama panaikinti darbuotojo turko leidimo gyventi šalyje galiojimo atgaline data nuo tos dienos, kai nebelieka nacionalinėje teisėje numatyto pagrindo išduoti leidimą gyventi šalyje, jeigu šis darbuotojas turkas nebuvo pripažintas kaltu dėl jokių apgaulingų veiksmų ir leidimas panaikinamas pasibaigus 6 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje numatytam teisėto vienų metų darbo terminui.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               57

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

                     1980 m. rugsėjo 19 d. Asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 dėl asociacijos plėtros, įsteigtos Susitarimu dėl Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociacijos, kuris 1963 m. rugsėjo 12 d. Ankaroje buvo pasirašytas tarp Turkijos Respublikos ir EEB valstybių narių bei Bendrijos ir kuris pastarosios vardu buvo sudarytas, aprobuotas ir patvirtintas 1963 m. gruodžio 23 d. Tarybos sprendimu 64/732/EEB, 6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka turi būti aiškinama taip, kad pagal ją kompetentingoms nacionalinėms valdžios institucijoms neleidžiama panaikinti darbuotojo turko leidimo gyventi šalyje galiojimo atgaline data nuo tos dienos, kai nebelieka nacionalinėje teisėje numatyto pagrindo išduoti leidimą gyventi šalyje, jeigu šis darbuotojas turkas nebuvo pripažintas kaltu dėl jokių apgaulingų veiksmų ir leidimas panaikinamas pasibaigus 6 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje numatytam teisėto vienų metų darbo terminui.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


title: 2007 m. rugsėjo 12 d.  Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # ColArt/Americas, Inc. prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Žodinio Bendrijos prekių ženklo BASICS paraiška - Absoliutūs atmetimo pagrindai - Skiriamųjų požymių nebuvimas - Apibūdinamasis prekių ženklas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai - Dėl naudojimo įgytas skiriamasis požymis - Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalis. # Byla T-164/06.

text:
      2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas ColArt/Americas prieš VRDT (BASICS)
      (Byla T‑164/06)
      „Bendrijos prekių ženklas – Žodinio Bendrijos prekių ženklo BASICS paraiška – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Skiriamųjų požymių nebuvimas – Apibūdinamasis prekių ženklas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai – Dėl naudojimo įgytas skiriamasis požymis – Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalis“
      1.                     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Prekių ženklai, sudaryti
            tik iš žymenų arba nuorodų, kurie gali būti naudojami prekės savybėms žymėti (Tarybos reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies
            c punktas) (žr. 24–25 punktus)
      2.                     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Skiriamųjų požymių
            neturintys prekių ženklai – Išimtis – Skiriamojo požymio įgijimas dėl naudojimo (Tarybos reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio
            3 dalis) (žr. 45–47, 53 punktus)
      Dalykas

               Prašymas panaikinti 2006 m. balandžio 7 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 788/2005‑4) atsisakyti
                  įregistruoti žodinį prekių ženklą BASICS kaip Bendrijos prekių ženklą

            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               ColArt/Americas, Inc.

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               žodinis prekių ženklas BASICS 2 klasės prekėms – paraiška Nr. 2 433 613

               Eksperto sprendimas:

               atsisakyti įregistruoti.

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               atmesti apeliaciją.

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš ColArt/Americas, Inc. bylinėjimosi išlaidas.