title: 2011 m. vasario 17 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas. # Fédération internationale de football association (FIFA) prieš Europos Komisiją. # Televizijos transliacijos - Direktyvos 89/552/EEB 3a straipsnis - Belgijos Karalystės priemonės dėl itin reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių - Pasaulio futbolo taurė - Sprendimas, kuriuo priemonės pripažįstamos suderinamomis su Bendrijos teise - Motyvacija - EB 43 ir 49 straipsniai - Nuosavybės teisė. # Byla T-385/07.

text:
      Byla T‑385/07
      Fédération internationale de football association (FIFA)
      prieš
      Europos Komisiją
      „Televizijos transliacijos – Direktyvos 89/552/EEB 3a straipsnis – Belgijos Karalystės priemonės dėl itin reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių – Pasaulio futbolo taurė – Sprendimas, kuriuo priemonės pripažįstamos suderinamomis su Bendrijos teise – Motyvavimas – EB 43 ir 49 straipsniai – Nuosavybės teisė“
      Sprendimo santrauka
      1.      Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai – Tiesioginė sąsaja
            – Komisijos sprendimas, kuriuo pagal Direktyvos 89/552 3a straipsnį priimtos nacionalinės priemonės pripažįstamos suderinamomis
            su Bendrijos teise – Valstybių narių diskrecijos stoka – Pirminės teisės transliuoti šiame sprendime minimą įvykį turėtojo
            ieškinys – Tiesioginė sąsaja
      (SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa; Tarybos direktyvos 89/552 3a straipsnis; Komisijos sprendimas 2007/479)
      2.      Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai – Galimybė būti
            konkrečiai susijusiam su bendro pobūdžio sprendimu – Sąlygos – Komisijos sprendimas, kuriuo pagal Direktyvos 89/552 3a straipsnį
            priimtos nacionalinės priemonės pripažįstamos suderinamomis su Bendrijos teise – Pirminės teisės transliuoti šiame sprendime
            minimą įvykį turėtojo ieškinys – Ieškovas, kurį buvo galima identifikuoti priimant aptariamą sprendimą – Konkrečiai susijęs
            ieškovas
      (SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa; Tarybos direktyvos 89/552 3a straipsnis; Komisijos sprendimas 2007/479)
      3.      Laisvė teikti paslaugas – Televizijos programų transliavimas – Direktyva 89/552 – Valstybėms narėms suteikta galimybė nustatyti
            apribojimus pasinaudoti Sąjungos teisėje įtvirtintomis pagrindinėmis laisvėmis – Pateisinimas – Teisės į informaciją garantija
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 97/36 18 ir 21 konstatuojamosios dalys; Tarybos direktyvos 89/552 3a straipsnio
            1 dalis)
      4.      Laisvė teikti paslaugas – Televizijos programų transliavimas – Direktyva 89/552 – Itin reikšmingi įvykiai
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 97/36 18 konstatuojamoji dalis; Tarybos direktyvos 89/552 3a straipsnis)
      5.      Laisvė teikti paslaugas – Televizijos programų transliavimas – Direktyva 89/552 – Itin reikšmingų visuomenei įvykių nustatymas
            – Valstybių narių kompetencija
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 97/36 21 konstatuojamoji dalis; Tarybos direktyvos 89/552 3a straipsnio 1 ir 2 dalys)
      6.      Laisvė teikti paslaugas – Įsisteigimo laisvė – Apribojimai – Pateisinimas svarbiomis bendrojo intereso priežastimis – Vertinimas
            atsižvelgiant į bendruosius teisės principus – Su pagrindinėmis teisėmis nesuderinamų priemonių neleistinumas
      (EB 46 ir 55 straipsniai)
      7.      Laisvė teikti paslaugas – Televizijos programų transliavimas – Direktyva 89/552 – Nacionalinės procedūros itin reikšmingiems
            visuomenei įvykiams nustatyti
      (Tarybos direktyvos 89/552 3a straipsnio 1 dalis)
      1.      Direktyvos 89/552 dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų, susijusių su televizijos programų
         transliavimu, derinimo 3a straipsnio 3 dalyje įtvirtintas abipusio pripažinimo mechanizmas, pradėjęs veikti dėl Komisijos
         sprendimo, kuriuo pagal šio 3a straipsnio 1 dalį priimtos nacionalinės priemonės pripažįstamos suderinamomis su Bendrijos
         teise, sukuria valstybėms narėms pareigą paisyti iš šių priemonių išplaukiančių pasekmių.  Konkrečiai kalbant, valstybės narės
         turi užtikrinti, kad jų jurisdikcijai priklausantys transliuotojai laikysis į prie minėto sprendimo pridėtą sąrašą įrašytų
         itin reikšmingų visuomenei įvykių televizijos transliavimo atitinkamoje valstybėje narėje sąlygų, kaip jas apibrėžė ši valstybė
         narė savo patvirtintose ir Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbtose priemonėse. Tačiau pareiga pasiekti tokį rezultatą turi tiesioginę neigiamą įtaką kitų nei šias priemones priėmusios
         valstybės narės valstybių narių jurisdikcijai priklausančių televizijos transliacijas vykdančių subjektų, pageidaujančių įsigyti
         pirmumo tvarka FIFA priklausančias transliavimo šioje valstybėje narėje teises, teisinei padėčiai. Taigi toks sprendimas turi
         tiesioginį poveikį tokių įvykių organizatorių, kiek tai susiję su pirmumo tvarka jiems priklausančiomis teisėmis, teisinei
         padėčiai ir nepalieka valstybėms narėms jokios diskrecijos siekiamo rezultato atžvilgiu, kuris nustatytas automatiškai ir
         išplaukia vien iš Bendrijos reguliavimo, nepriklausydamas nuo konkrečių mechanizmų, kuriuos nacionalinės institucijos sukurs
         šiam tikslui pasiekti, turinio. Todėl ginčijamas sprendimas tiesiogiai susijęs su šiais organizatoriais.

      (žr. 39–42 punktus)
      2.      Kiti subjektai nei sprendimo adresatai gali remtis konkrečia sąsaja su juo tik tuomet, kai šis sprendimas juos paveikia dėl
         tam tikrų jiems būdingų savybių arba faktinių aplinkybių, kurios juos išskiria iš kitų asmenų, todėl individualizuoja taip
         pat kaip ir asmenis, kuriems šis sprendimas skirtas.

      Tačiau Pasaulio taurė, neatsižvelgiant į jos transliavimo teisių teisinę prigimtį ir šaltinį, yra įvykis pagal Direktyvos
         97/36, iš dalies keičiančios Direktyvą 89/552 dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų,
         susijusių su televizijos programų transliavimu, derinimo, 21 konstatuojamąją dalį, nes ją iš anksto rengia organizatoriai,
         turintys teisinę galią parduoti šias teises, ir tai galiojo ir priimant Komisijos sprendimą 2007/479 dėl Belgijos priemonių,
         nustatytų remiantis Direktyvos 89/552 3a straipsnio 1 dalimi, suderinamumo su Bendrijos teise. Priimant šį sprendimą Pasaulio
         taurės organizatorius buvo visiškai nesunkiai identifikuojamas, todėl sprendimas yra tiesiogiai su juo susijęs.

      (žr. 43–45 punktus)
      3.      Direktyvos 89/552 dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų, susijusių su televizijos programų
         transliavimu, derinimo 3a straipsnio 1 dalyje buvo sukonkretinta valstybių narių galimybė remiantis svarbiomis bendrojo intereso
         priežastimis audiovizualinėje srityje apriboti galimybes pasinaudoti pagrindinėmis pirminėje Bendrijos teisėje įtvirtintomis
         laisvėmis.

      Saviraiškos laisvė, kuri saugoma pagal Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 10 straipsnį, yra viena
         iš Bendrijos teisinės sistemos užtikrinamų pagrindinių teisių ir sudaro svarbią bendrojo intereso priežastį, galinčią pateisinti
         tokius apribojimus. Pagal to paties straipsnio 1 dalį saviraiškos laisvė apima ir laisvę gauti informaciją.

      Kaip išplaukia iš Direktyvos 97/36, iš dalies keičiančios Direktyvą 89/552, 18 konstatuojamosios dalies, Direktyvos 89/552
         3a straipsnyje numatytos priemonės skirtos apsaugoti teisę į informaciją ir užtikrinti visuomenei plačias galimybes sužinoti
         apie televizijos nušviečiamus, šalyje ar už jos ribų vykstančius visuomenei itin reikšmingus įvykius. Pagal Direktyvos 97/36
         21 konstatuojamąją dalį įvykis itin reikšmingas visuomenei, jeigu jis ypatingas, domina plačią Europos Sąjungos arba atskiros
         valstybės narės visuomenę ar nemažą atskiros valstybės narės visuomenės dalį ir rengiamas iš anksto organizatoriaus, turinčio
         teisę parduoti su tuo renginiu susijusias teises.

      Todėl, būdamos susijusios su itin reikšmingais visuomenei įvykiais, priemonės pagal Direktyvos 89/552 3a straipsnio 1 dalį
         pateisinamos dėl svarbių bendrojo intereso priežasčių. Šios priemonės, be to, turi būti tinkamos užtikrinti jais siekiamo
         tikslo įgyvendinimą ir neviršyti to, kas būtina tam tikslui pasiekti.

      (žr. 52, 55–58 punktus)
      4.      Direktyvos 89/552 dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų, susijusių su televizijos programų
         transliavimu, derinimo 3a straipsnyje, į kurį daroma nuoroda Direktyvos 97/36, iš dalies keičiančios Direktyvą 89/552, 18 konstatuojamojoje
         dalyje, konkretūs įvykiai, kuriuos valstybės narės gali pripažinti itin reikšmingais visuomenei, nėra visiškai suderinami.
         Tai reiškia, kad Direktyvos 97/36 18 konstatuojamosios dalies negalima suprasti taip, jog Pasaulio taurės įrašymas į nacionalinį
         itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą automatiškai suderinamas su Bendrijos teise. Šios konstatuojamosios dalies juo labiau
         negalima suprasti taip, kad pagal ją visais atvejais visa Pasaulio taurė gali būti pagrįstai įtraukta į tokį sąrašą, neatsižvelgiant
         į suinteresuotumą, kokį šios varžybos sukelia atitinkamoje valstybėje narėje.

      Nepaisant to, kad konkretūs įvykiai, kuriuos valstybės narės gali pripažinti itin reikšmingais jos visuomenei, nėra visiškai
         suderinti, Pasaulio taurės paminėjimas Direktyvos 97/36 18 konstatuojamojoje dalyje reiškia, jog Komisija negali pripažinti
         šių varžybų rungtynių įrašymo į įvykių sąrašą prieštaraujančiu Bendrijos teisei dėl to, kad atitinkama valstybė narė nepranešė
         jai konkrečių priežasčių, pagrindžiančių jų reikšmingumą visuomenei. Tačiau galimą Komisijos išvadą, jog visos Pasaulio taurės
         įrašymas į tam tikros valstybės narės itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą yra suderinamas su Bendrijos teise dėl to,
         kad šios varžybos dėl savo požymių gali būti pagrįstai laikomos nedalomu įvykiu, galima ginčyti remiantis specifiniais argumentais,
         parodančiais, jog „normalios“ rungtynės nėra tokios reikšmingos šios valstybės visuomenei.

      (žr. 59–60, 95 punktus)
      5.      Direktyvos 89/552 dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų, susijusių su televizijos programų
         transliavimu, derinimo 3a straipsnyje nustačius, jog itin reikšmingų visuomenei įvykių, kaip tai suprantama pagal Direktyvos
         97/36, iš dalies keičiančios Direktyvą 89/552, 21 konstatuojamąją dalį, apibrėžimas priklauso valstybių narių kompetencijai,
         valstybėms narėms šiuo klausimu suteikiama didelė diskrecija.

      Jeigu tam tikras įvykis yra itin reikšmingas tam tikros valstybės narės visuomenei, Komisija nepadaro teisės klaidos, kai
         imdamasi pagal Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalį atliekamos kontrolės neprieštarauja, kad jis būtų įrašytas į atitinkamos
         valstybės narės sudarytą sąrašą dėl to, jog šiame sąraše nėra kito įvykio, kuris šiai visuomenei galbūt dar reikšmingesnis.

      Kadangi kalbama apie galimybę pasirinkti iš kelių konkrečių itin reikšmingų visuomenei įvykių, kaip jie suprantami pagal Direktyvą
         97/36, valstybės narės neturėtų būti tiesiogiai ar netiesiogiai įpareigojamos įrašyti į savo sąrašus kitus įvykius, nei jos
         nusprendžia, ir nukrypti nuo Sutarties taisyklių labiau, nei pageidauja.

      (žr. 94, 114–115 punktus)
      6.      Jeigu siekdama pateisinti reglamentavimą, galintį riboti laisvę teikti paslaugas ar įsisteigimo laisvę, tam tikra valstybė
         narė remiasi nuostatomis, kaip antai EB 46 ir 55 straipsniai, šis Bendrijos teisėje numatytas pateisinimas turi būti vertinamas
         atsižvelgiant į bendruosius teisės principus, visų pirma į pagrindines teises. Taigi, šiose nuostatose numatytos išimtys gali
         būti taikomos tokiam nacionaliniam reglamentavimui, tik jeigu šis reglamentavimas atitinka pagrindines teises, kurių laikymąsi
         užtikrina Bendrijos teismai. Atitinkamai negali būti sutikta su tuo, kad nacionalinė priemonė, kuri neatitinka pagrindinių
         teisių, kaip antai nuosavybės teisės, būtų grindžiama pripažintomis išimtimis dėl to, kad atitinka bendrojo intereso priežastis,
         kaip antai didelės auditorijos galimybę stebėti itin reikšmingus visuomenei įvykius per televiziją.

      (žr. 138 punktą)
      7.      Procedūros, kurių, remdamosi Direktyvos 89/552 dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų,
         susijusių su televizijos programų transliavimu, derinimo 3a straipsnio 1 dalimi, imasi valstybės narės itin reikšmingų visuomenei
         įvykių sąrašui sudaryti, turi būti aiškios ir skaidrios tokia prasme, kad jos turi būti pagrįstos objektyviais iš anksto suinteresuotiems
         asmenims žinomais kriterijais, kad būtų išvengta savavališko pasinaudojimo diskrecija, kuria disponuoja valstybės narės, kai
         sprendžia dėl konkrečių į jų sąrašus įrašytinų įvykių. Nors teisinga, jog pagal Direktyvos 89/552 3a straipsnį įvykio įrašymas
         į sąrašą reikalauja, kad jis būtų itin reikšmingas visuomenei, išankstinis konkrečių kriterijų, kuriais remiantis vertinamas
         šis reikšmingumas, nustatymas sudaro esminę sąlygą tam, kad nacionaliniai sprendimai būtų priimami skaidriai ir paisant diskrecijos,
         kuria šiuo klausimu disponuoja valstybės narės, ribų.

      (žr. 152 punktą)
BENDROJO TEISMO (septintoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2011 m. vasario 17 d.(*)

      „Televizijos transliacijos – Direktyvos 89/552/EEB 3a straipsnis – Belgijos Karalystės priemonės dėl itin reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių – Pasaulio futbolo taurė – Sprendimas, kuriuo priemonės pripažįstamos suderinamomis su Bendrijos teise – Motyvavimas – EB 43 ir 49 straipsniai – Nuosavybės teisė“
      Byloje T‑385/07
      Fédération internationale de football association (FIFA), įsteigta Ciuriche (Šveicarija), iš pradžių atstovaujama solisitorių R. Denton, E. Batchelor, F. Young ir advokato A. Barav,
         vėliau advokatų M. Batchelor, A. Barav, D. Reymond ir baristerės F. Carlin,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Komisiją, atstovaujamą E. Montaguti ir N. Yerrell, padedamų QC J. Flynn ir baristerės L. Maya,

      atsakovę,
      palaikomą
      Belgijos Karalystės, atstovaujamos L. Van den Broeck ir C. Pochet, padedamų advokatų J. Stuyck, A. Berenboom ir A. Joachimowicz,

      Vokietijos Federacinė Respublikos, atstovaujamos M. Lumma ir J. Möller,

      ir
      Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės, atstovaujamos S. Behzadi-Spencer, E. Jenkinson ir L. Seeboruth, iš pradžių padedamų baristerio T. de la Mare, vėliau baristerio
         B. Kennelly,

      įstojusių į bylą šalių,
      dėl prašymo iš dalies panaikinti 2007 m. birželio 25 d. Komisijos sprendimą 2007/479/EB dėl Belgijos priemonių, nustatytų
         remiantis Tarybos direktyvos 89/552/EEB dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų, susijusių
         su televizijos programų transliavimu, derinimo 3a straipsnio 1 dalimi, suderinamumo su Bendrijos teise (OL L 180, p. 24),

      BENDRASIS TEISMAS (septintoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas N. J. Forwood (pranešėjas), teisėjai L. Truchot ir J. Schwarcz,
      posėdžio sekretorė K. Pocheć, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. vasario 24 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Teisinis pagrindas
      1        EB 43 straipsnis suformuluotas taip:

      „Vadovaujantis toliau išdėstytomis nuostatomis vienos valstybės narės nacionalinių subjektų įsisteigimo laisvės kitos valstybės
         narės teritorijoje apribojimai uždraudžiami. Draudžiami ir apribojimai vienos valstybės narės nacionaliniams subjektams, įsisteigusiems
         kitos valstybės narės teritorijoje, steigti atstovybes, padalinius ar dukterines bendroves.

      Įsisteigimo laisvė apima ir teisę imtis savarankiškai dirbančių asmenų veiklos bei ja verstis, taip pat steigti ir valdyti
         įmones, būtent bendroves ar firmas, apibūdintas 48 straipsnio antrojoje pastraipoje, tomis pačiomis sąlygomis, kurios įsisteigimo
         šalies teisės aktuose yra nustatytos jos pačios subjektams, ir laikantis kapitalui skirto skyriaus nuostatų.“

      2        EB 49 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta:

      „Pagal toliau išdėstytas nuostatas Bendrijoje uždraudžiami laisvės teikti paslaugas apribojimai, taikomi valstybių narių nacionaliniams
         subjektams, kurie yra įsisteigę kitoje Bendrijos valstybėje negu valstybė, kurios subjektu yra asmuo, kuriam tos paslaugos
         teikiamos.“

      3        1989 m. spalio 3 d. Tarybos direktyvos 89/552/EEB dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų,
         susijusių su televizijos programų transliavimu, derinimo (OL L 298, p. 23; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk.,
         1 t., p. 224) 3a straipsnyje, kuriuo ši direktyva buvo papildyta 1997 m. birželio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva
         97/36/EB, iš dalies keičiančia <...> Direktyvą [89/552] (OL L 202, p. 60; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk.,
         2 t., p. 321), nustatyta:

      „1. Kiekviena valstybė narė gali imtis Bendrijos teisės aktus atitinkančių priemonių, kad užtikrintų, jog jos jurisdikcijai
         priklausantys transliuotojai, pasinaudodami išimtine teise, įvykių, laikomų itin reikšmingais tos valstybės narės visuomenei,
         netransliuotų taip, kad žymi tos valstybės narės gyventojų dalis negalėtų matyti tokių tiesiogiai transliuojamų ar įrašytų
         laidų, kurias transliuoja nepriklausoma televizija. Jei taip atsitinka, tokia valstybė narė sudaro numatomų valstybinių ar
         nevalstybinių įvykių, kuriuos ji laiko itin reikšmingais visuomenei, sąrašą. Sąrašas turi būti sudaromas aiškiai, nedviprasmiškai
         [skaidriai] ir tinkamu laiku. Atlikdama šį darbą, valstybė narė taip pat nusprendžia, ar tuos renginius visus arba jų dalį
         bus galima matyti tiesiogiai transliuojamus arba, jei to reikėtų arba dėl objektyvių priežasčių taip būtų geriau visuomenės
         labui, bus rodomas viso renginio ar jo dalies įrašas.

      2. Valstybės narės nedelsdamos praneša Komisijai apie priemones, kurių jos ėmėsi ar ketina imtis pagal 1 dalį. Per tris mėnesius
         nuo pranešimo dienos Komisija patikrina, ar tos priemonės nepažeidžia Bendrijos teisės aktų, ir praneša apie jas kitoms valstybėms
         narėms. Ji taip pat turi sužinoti komiteto, įsteigto pagal 23a straipsnio nuostatas, nuomonę. Paskui informacija apie taikomas
         priemones yra paskelbiama Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje, ir ne rečiau kaip kartą per metus paskelbiamas bendras valstybėse narėse taikomų priemonių sąrašas.

      3. Valstybės narės, taikydamos tinkamas priemones ir vadovaudamosi savo teisės aktais, užtikrina, kad jų jurisdikcijai priklausantys
         transliuotojai nesinaudotų po šios direktyvos paskelbimo dienos nusipirktomis išimtinėmis teisėmis tokiu būdu, kad nemaža
         kitos valstybės narės gyventojų dalis nebegalėtų matyti ankstesnėse dalyse apibūdintų tos kitos valstybės narės visų ar dalies
         tiesiogiai transliuojamų įvykių arba, jei to reikėtų arba dėl objektyvių priežasčių taip būtų geriau visuomenės labui, visų
         ar dalies vėliau transliuojamų įrašų, kuriuos valstybė narė apibūdina pagal 1 dalį.“

      4        Direktyvos 97/36 18–22 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:

      „(18) kadangi svarbu, kad dėl teisės į informaciją valstybės narės galėtų imtis apsaugos priemonių ir užtikrinti visuomenei plačias
         galimybes sužinoti apie televizijos nušviečiamus šalyje ar už jos ribų vykstančius visuomenei itin reikšmingus įvykius – olimpines
         žaidynes, pasaulio futbolo taurės ar Europos futbolo čempionato varžybas; kadangi siekdamos šio tikslo valstybės narės išlaiko
         teisę imtis Bendrijos teisės aktams neprieštaraujančių priemonių, kad galėtų reguliuoti išimtines jų jurisdikcijai priklausančių
         transliuotojų teises transliuoti tokius renginius;

      (19)      kadangi yra būtina taip sutvarkyti Bendrijos struktūrą, kad būtų galima išvengti potencialaus teisinio netikrumo bei rinkos
         iškraipymų ir suderinti laisvą televizijos paslaugų judėjimą su poreikiu neleisti apeiti nacionalines priemones, skirtas teisėtų
         bendrų interesų apsaugai;

      (20)      kadangi labai svarbu šioje direktyvoje pateikti nuostatas, susijusias su transliuotojų naudojimusi išimtinėmis transliavimo
         teisėmis, kurias jie galėjo nusipirkti, kad nušviestų kitos valstybės narės, o ne tos, kurios jurisdikcijai transliuotojai
         priklauso, visuomenei itin reikšmingus įvykius, <...>

      (21)      kadangi itin reikšmingi visuomenei įvykiai šioje direktyvoje turėtų atitikti tam tikrus kriterijus, t. y. jie turėtų būti
         ypatingi, visą Europos Sąjungos visuomenę arba atskiros valstybės narės visuomenę, arba ženklią atskiros valstybės narės visuomenės
         dalį dominantys renginiai, kuriuos iš anksto rengia organizatoriai, turintys teisinę galią parduoti su tuo renginiu susijusias
         teises;

      (22)      kadangi šioje direktyvoje „nemokama televizija“ yra transliavimas valstybiniais arba komerciniais kanalais programų, prieinamų
         visuomenei be papildomo mokesčio kaip ir transliavimo finansavimo būdai, plačiai paplitę visose valstybėse narėse (pvz., mokestis
         už licenciją ir (arba) mokestis už prisijungimą prie kabelinės televizijos tinklo).“

       Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
      5        Ieškovė Fédération internationale de football association (FIFA) – tai 208 nacionalinių futbolo federacijų asociacija, vykdomoji pasaulio futbolo institucija. Jos tikslus, be kita
         ko, sudaro visuotinis futbolo skatinimas ir tarptautinių varžybų organizavimas. Jos organizuojamo finalinio Pasaulio futbolo
         taurės (toliau – Pasaulio taurė) etapo televizijos transliacijų teisių pardavimas sudaro pagrindinį pajamų šaltinį.

      6        Belgijoje Direktyvos 89/552 3a straipsnyje numatytas priemones kompetentingos priimti flamandų ir prancūzų bendruomenės. Taip
         kiekvienos bendruomenės institucijos priėmė skirtingas priemones, apie kurias vėliau federalinės Belgijos institucijos pranešė
         Europos Bendrijų Komisijai.

      7        Pagal 1995 m. sausio 25 d. kodifikuoto Flandrijos tarybos dekreto dėl radijo ir televizijos (Belgijos valstybės žinios, 1995 m.
         gegužės 30 d., p. 15092) 76 straipsnio 1 dalį: „Flandrijos vyriausybė sudaro visuomenei didelę svarbą turinčių įvykių sąrašą,
         kurie dėl šios priežasties negali būti transliuojami išimties tvarka [išskirtinėmis teisėmis] taip, kad didžioji Flandrijos
         bendruomenės auditorijos dalis negalėtų nei tiesiogiai, nei netiesiogiai jų stebėti per nemokamą televiziją“.

      8        2004 m. gegužės 28 d. nutarimu (Belgijos valstybės žinios, 2004 m. rugpjūčio 19 d., p. 62207) Flandrijos vyriausybė apibrėžė
         itin reikšmingais visuomenei laikytinus įvykius, tarp kurių buvo ir Pasaulio taurė. Pagal tą patį nutarimą tam tikras įvykis
         įtraukiamas į itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą, jei atitinka bent du toliau išvardytus kriterijus:

      –        tai turi būti pakankamai aktualus įvykis, kuriuo plačiai domisi visuomenė,
      –        šis įvykis turi vykti svarbių tarptautinių varžybų metu arba tai turi būti rungtynės, kuriose dalyvauja nacionalinė rinktinė,
         kurio nors Belgijos klubo komanda arba keli (‑ios) Belgijos sportininkai (‑ės),

      –        tai turi būti populiarios sporto šakos įvykis ir turėti didelę kultūrinę reikšmę Flandrijos bendruomenei,
      –        įvykis turi būti tradiciškai transliuojamas per nemokamą televiziją ir būti labai žiūrimas savo kategorijoje.
      9        Pagal 2004 m. gegužės 28 d. nutarimo 1 straipsnį tam tikri į sąrašą įtraukti įvykiai, tarp kurių ir Pasaulio taurė, turi būti
         transliuojami ištisai ir tiesiogiai. Pagal šio nutarimo 2 straipsnį negalima naudotis išskirtinėmis teisėmis transliuojant
         į sąrašą įtrauktus įvykius, jei tai trukdo didelei auditorijos daliai juos žiūrėti per nemokamą televiziją. Be to, pagal to
         paties straipsnio antrą pastraipą manoma, kad nemaža Flandrijos gyventojų dalis gali stebėti didelę svarbą visuomenei turintį
         įvykį per nemokamą televiziją, kai įvykį transliuoja televizijos stotis olandų kalba, o tokią televizijos programą nemokamai
         (išskyrus abonentinį televizijos mokestį) gali žiūrėti mažiausiai 90 % gyventojų.

      10      Pagal 2004 m. gegužės 28 d. nutarimo 3 straipsnį televizijos transliuotojai, kurie neatitinka 2 straipsnio nuostatų ir kurie
         įgyja išskirtines 1 straipsnio 1 dalyje numatytų įvykių transliavimo teises regione, kur kalbama olandų kalba ir dvikalbiame
         Briuselio regione, negali pasinaudoti šiomis teisėmis, nebent jei sudarytose sutartyse užtikrina, kad didelė gyventojų dalis
         galės stebėti šiuos įvykius per nemokamą televiziją. Šiuo tikslu atitinkami transliuotojai už prieinamą rinkos kainą gali
         suteikti sublicencijų šias sąlygas atitinkantiems transliuotojams. Vis dėlto, jeigu joks atitinkamas sąlygas atitinkantis
         transliuotojas nepareiškia pageidavimo įsigyti sublicencijų, išskirtines teises įsigijęs transliuotojas gali jomis pasinaudoti.

      11      Pagal Prancūzijos bendruomenės parlamento priimto 2003 m. vasario 27 d. dekreto (Belgijos valstybės žinios, 2003 m. balandžio
         17 d., p. 19637) 4 straipsnio 1 dalį pasikonsultavusi su Vyriausiąja audiovizualinių paslaugų taryba Prancūzų bendruomenės
         vyriausybė gali sudaryti įvykių, kuriuos mano esant didelės reikšmės šios bendruomenės auditorijai, sąrašą. Televizijos transliavimo
         paslaugų teikėjas ar RTBF negali turėti išskirtinių teisių į šiuos įvykius, jei didelė šios bendruomenės dalis dėl to negalėtų
         laisvai susipažinti su šiais įvykiais per televiziją.

      12      Pagal 2003 m. vasario 27 d. dekreto 4 straipsnio 2 dalį tam tikras įvykis gali būti įtrauktas į itin reikšmingų visuomenei
         įvykių sąrašą, jei atitinka bent du toliau išvardytus kriterijus:

      –        įvykis turi turėti ypatingą atgarsį visoje prancūzų bendruomenėje, o ne tik toje jos dalyje, kuri domisi tokiais įvykiais,
      –        prancūzų bendruomenės auditorija turi visiškai pripažinti kultūrinę įvykio svarbą ir įvykis turi būti bendruomenės kultūrinio
         identiteto katalizatorius,

      –        atitinkamame įvykyje vykstant svarbioms varžyboms ar svarbiam tarptautiniam renginiui turi dalyvauti Belgijos pilietis ar
         komanda,

      –        įvykis prancūzų bendruomenėje turi būti tradiciškai transliuojamas per laisvai prieinamą televizijos programą ir pritraukti
         didelę auditoriją.

      13      Pagal aptariamo dekreto 4 straipsnio 3 dalį televizijos programa laikoma laisvai prieinama, jei transliuojama prancūzų kalba
         ir gali būti matoma 90 % būstų, kuriuose instaliuota teleradiotransliacijos paslaugų priėmimo įranga, esančių prancūziškai
         kalbančiame ir dvikalbiame Briuselio miesto regionuose. Be mokesčio už technines sąnaudas, priėmimas negali būti apmokestintas
         jokiu kitu mokesčiu, išskyrus bazinį abonentinį paslaugos priėmimo kabeliu mokestį.

      14      Pagal Prancūzų bendruomenės vyriausybės priimto 2004 m. birželio 8 d. nutarimo (Belgijos valstybės žinios, 2004 m. rugsėjo
         6 d., p. 65247) 2 straipsnį: „Prancūzų bendruomenės televizijos transliavimo paslaugų teikėjas, ketinantis pasinaudoti suteikta
         išskirtine didelės svarbos įvykio retransliavimo teise, privalo jį transliuoti naudodamas laisvai prieinamą televizijos programą
         ir vadovaudamasis prie šio nutarimo pridedamu priedu“.

      15      2004 m. birželio 8 d. priede bei suvestiniame itin reikšmingų Belgijos Karalystei įvykių sąraše įrašyta visa tiesiogiai transliuojama
         Pasaulio taurė.

      16      2001 m. sausio 15 d. ir 2002 m. gegužės 16 d. laiškais FIFA pateikė flamandų bendruomenei savo pastabas dėl galimo Pasaulio
         taurės įtraukimo į itin reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių sąrašą, prieštaraudama dėl visų šių varžybų rungtynių įrašymo
         į jį.

      17      2003 m. gruodžio 10 d. Belgijos Karalystė pranešė Komisijai apie pagal Direktyvos 86/552 3a straipsnį priimtas priemones.

      18      Dėl nagrinėjamų priemonių buvo priimtas 2007 m. birželio 25 d. Komisijos sprendimas 2007/479/EB dėl Belgijos [Karalystės]
         priemonių, nustatytų remiantis Tarybos direktyvos 89/552/EEB 3a straipsnio 1 dalimi, suderinamumo su Bendrijos teise (OL L 180,
         p. 24, toliau – ginčijamas sprendimas).

      19      Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis suformuluota taip:

      „1 straipsnis
      Priemonės, apie kurias [Belgijos Karalystė] 2003 m. gruodžio 10 d. pranešė Komisijai remdamasi Direktyvos [89/552] 3a straipsnio
         1 dalimi ir kurios skelbiamos 2005 m. birželio 29 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje C 158, neprieštarauja Bendrijos teisei.

      2 straipsnis
      Priemonės, kurias galutinai nustatė [Belgijos Karalystė] ir kurios yra nurodytos šio sprendimo priede, skelbiamos Oficialiajame
         leidinyje remiantis Direktyvos [89/552] 3a straipsnio 2 dalimi.“

      20      Ginčijamas sprendimas, be kita ko, motyvuotas tokiomis konstatuojamosiomis dalimis:

      „4)      buvo aiškiai ir skaidriai sudarytas į Belgijos [Karalystės] priemones įtrauktų visuomenei didelę svarbą turinčių įvykių sąrašas
         bei Belgijoje pradėta išsami konsultacija;

      5)      Komisija įsitikino, kad Belgijos [Karalystės] priemonių sąraše nurodyti įvykiai atitinka bent jau du iš toliau nurodytų kriterijų,
         kurie laikomi patikimais visuomenei svarbių įvykių rodikliais: i) ypatingas visuotinis atgarsis valstybėje narėje, o ne vien
         reikšmingas įvykis tiems, kurie paprastai domisi aptariama sporto šaka ar veikla; ii) bendrai pripažįstama išskirtinė kultūrinė
         reikšmė valstybės narės gyventojams, visų pirma kaip kultūrinės tapatybės katalizatoriaus; iii) nacionalinės komandos dalyvavimas
         aptariamame įvykyje vykstant tarptautinės reikšmės varžyboms ar turnyrui; ir iv) įvykis tradiciškai transliuojamas nemokamos
         televizijos ir sulaukiantis didelio žiūrovų dėmesio;

      6)      didelė dalis Belgijos [Karalystės] priemonėse nurodytų įvykių, įskaitant vasaros ir žiemos olimpines žaidynes, Pasaulio taurės
         finalus ir Europos futbolo čempionato finalų rungtynes (vyrų), yra įvykiai, kurie tradiciškai laikomi visuomenei itin svarbiais,
         kaip aiškiai nurodyta Direktyvos [97/36] 18 konstatuojamojoje dalyje. Šie įvykiai turi ypatingą visuotinį atgarsį Belgijoje,
         kadangi yra ypač populiarūs plačiojoje visuomenėje, o ne tik tarp tų, kurie paprastai domisi sporto įvykiais;

      <...>
      8)      sąraše nurodyti su futbolu susiję įvykiai, kuriuose dalyvauja nacionalinės komandos, turi ypatingą visuotinį atgarsį Belgijoje,
         kadangi suteikia Belgijos komandoms progą reklamuoti Belgijos futbolą tarptautiniu lygiu;

      <...>
      16)      išvardytus įvykius, įskaitant tuos, kuriuos reikia laikyti nedalomais, o ne savarankiškų įvykių seką, tradiciškai transliavo
         nemokama televizija ir jie sulaukė didelio televizijos žiūrovų dėmesio; <...>

      17)      Belgijos [Karalystės] priemonės yra proporcingos, kad pateisintų nukrypimą nuo pagrindinės [EB] sutartyje nustatytos laisvės
         teikti paslaugas remiantis svarbiausia priežastimi – visuomenės interesu – [svarbia bendrojo intereso priežastimi] užtikrinti
         visuomenei [prieigą prie] jai labai svarbių įvykių transliavimą [transliacijų];

      18)      Belgijos [Karalystės] priemonės neprieštarauja [Sutarties] konkurencijos taisyklėms, nes išvardytiems įvykiams transliuoti
         reikalavimus atitinkančio transliuotojo apibrėžtis grindžiama objektyviais kriterijais, sudarančiais sąlygas faktinei ir galimai
         konkurencijai dėl teisių transliuoti šiuos įvykius įgijimo. Be to, išvardytų įvykių skaičius nėra toks neproporcingas, kad
         iškreiptų konkurenciją į vartotojus orientuotos nemokamos televizijos ir mokamos televizijos rinkose [nemokamos ir mokamos
         televizijos vartotojų rinkose];

      <...>
      22)      remiantis [2005 m. gruodžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu Infront WM prieš Komisiją, T-33/01, Rink. p. II ‑5897] pripažinimas, kad vadovaujantis Direktyvos [89/552] 3a straipsnio 1 dalimi nustatytos priemonės
         neprieštarauja Bendrijos teisei, prilygsta sprendimui, kaip apibrėžta [EB] 249 straipsnyje, kurį turi priimti Komisija. Taigi
         šiuo Komisijos sprendimu reikia pripažinti, kad priemonės, apie kurias pranešė [Belgijos Karalystė], neprieštarauja Bendrijos
         teisei. Priemonės, kurias galutinai nustatė [Belgijos Karalystė] ir kurios yra nurodytos šio sprendimo priede, turėtų būti
         skelbiamos Oficialiajame leidinyje remiantis Direktyvos [89/552] 3a straipsnio 2 dalimi.“

       Procesas ir šalių reikalavimai
      21      2007 m. spalio 4 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu FIFA pareiškė šį ieškinį.

      22      2007 m. spalio 11 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu atskiru dokumentu FIFA paprašė Pirmosios instancijos
         teismo taikant proceso organizavimo priemones paprašyti Komisijos pateikti kelis dokumentus, kurie, FIFA teigimu, yra reikšmingi
         jos teisėms įgyvendinti ir Pirmosios instancijos teismui vykdyti jam pavestą teisminę kontrolę.

      23      2008 m. sausio 25 ir 29 dienomis pateiktais dokumentais Belgijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika bei Jungtinė
         Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė pateikė prašymus leisti įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimus.
         2008 m. kovo 31 d. Nutartimi Pirmosios instancijos teismo septintosios kolegijos pirmininkas patenkino šiuos prašymus įstoti
         į bylą. Į bylą įstojusios šalys savo paaiškinimus ir FIFA savo pastabas dėl šių paaiškinimų pateikė per nustatytus terminus.

      24      2008 m. vasario 26 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje gautu laišku FIFA paprašė Pirmosios instancijos teismo taikant
         proceso organizavimo priemones paprašyti Komisijos pateikti tam tikrus dokumentus, paminėtus Komisijos atsiliepime į ieškinį.

      25      2008 m. gegužės 26 d. Pirmosios instancijos teismo septintoji kolegija nusprendė šioje stadijoje netenkinti FIFA prašymo taikyti
         proceso organizavimo priemones.

      26      2009 m. gruodžio 15 d. nutartimi ši byla buvo sujungta su byla FIFA prieš Komisiją (T‑68/08), kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis.

      27      Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu Pirmosios instancijos teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir imdamasis proceso
         organizavimo priemonių pateikė FIFA ir Komisijai kelis klausimus. Į šiuos Pirmosios instancijos teismo klausimus buvo atsakyta
         per nustatytus terminus.

      28      FIFA Bendrojo Teismo prašo:

      –        panaikinti visą ar dalį ginčijamo sprendimo, kiek jis susijęs su Pasaulio taure,
      –        priteisti iš Komisijos, Belgijos Karalystės, Vokietijos Federacinės Respublikos bei Jungtinės Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
      29      Komisija Bendrojo Teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš FIFA bylinėjimosi išlaidas.
      30      Belgijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika bei Jungtinė Karalystė prašo Pirmosios instancijos teismo atmesti ieškinį.
         Belgijos Karalystė ir Vokietijos Federacinė Respublika taip pat prašo įpareigoti FIFA padengti proceso išlaidas.

       Dėl teisės
       Dėl priimtinumo
       Šalių argumentai
      31      Dėl su ieškinio priimtinumu susijusių klausimų per teismo posėdį Komisija pareiškė po 2008 m. kovo 13 d. Teisingumo Teismo
         sprendimo Komisija prieš Infront WM (C‑125/06 P, Rink. p. I‑1451) priėmimo atsiimanti savo argumentus dėl ieškinio nepriimtinumo, išdėstytus atsiliepime į ieškinį.

      32      Belgijos Karalystė teigia, kad ieškinys nepriimtinas, nes sprendimas nėra nei konkrečiai, nei tiesiogiai susijęs su FIFA.
         Be to, jos teigimu, FIFA nebuvo apskundusi nacionalinių priemonių Belgijos teismuose, todėl jos ieškinys Pirmosios instancijos
         teisme pateiktas praleidus terminą, nes galimas ginčijamo sprendimo panaikinimas neturėtų įtakos nagrinėjamo nacionalinio
         reguliavimo galiojimui. Jos manymu, tai reiškia, kad FIFA nėra suinteresuota pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo.

      33      Vokietijos Federacinė Respublika tvirtina, kad FIFA nėra suinteresuota pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo, nes priimant
         šį sprendimą ji jau buvo perleidusi 2006 m., 2010 m. ir 2014 m. Pasaulio taurės rungtynių transliacijų teises. Todėl, jos
         nuomone, ginčijamas sprendimas neturėjo poveikio FIFA padėčiai, kiek tai susiję su galimybe perleisti šių varžybų rungtynių
         transliacijų teises pasirinktiems transliuotojams. Be to, šios šalies teigimu, FIFA neįrodė suinteresuotumo pareikšti ieškinio
         dėl ginčijamo sprendimo, kalbant apie po 2014 m. organizuotinas varžybas, nes, pirma, jų rungtynių transliacijos teisės dar
         nebuvo ekonomiškai įgyvendintos ir, antra, Belgijos priemonių suderinamumą su Bendrijos teise Komisija vertino, kiek tai susiję
         su konkrečiais įvykiais, o ne su visais ateityje vyksiančiais Pasaulio taurės finaliniais etapais. Todėl, jos nuomone, ginčijamo
         sprendimo panaikinimas būtų naudingas tik už Belgijos ribų įsisteigusiems transliuotojams, pageidaujantiems transliuoti Pasaulio
         taurės rungtynes šioje valstybėje. Be to, šios šalies nuomone, ginčijamas sprendimas nėra tiesiogiai susijęs su FIFA.

      34      FIFA mano, kad ginčijamas sprendimas sukelia teisinių pasekmių ir kad, be to, jis tiesiogiai ir konkrečiai su ja susijęs.

       Bendrojo Teismo vertinimas
      35      Belgijos Karalystės ir Vokietijos Federacinės Respublikos nurodyti nepriimtinumo pagrindai susiję su viešąja tvarka, nes jais
         keliamas klausimas dėl FIFA suinteresuotumo ir galimybės pareikšti ieškinį bei reiškiamos pastabos dėl ieškinio termino. Taigi
         Bendrasis Teismas turi ex ifficio išnagrinėti šiuos nepriimtinumo pagrindus, nors pagal Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio ketvirtą pastraipą ir Bendrojo
         Teismo procedūros reglamento 116 straipsnio 3 dalį šios į bylą įstojusios šalys neturi galimybės jų reikšti, Komisijai nebeginčijant
         ieškinio priimtinumo (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 1993 m. kovo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo CIRFS ir kt. prieš Komisiją, C‑313/90, Rink. p. I‑1125, 21–23 punktus).

      36      Kalbant apie tiesioginę FIFA sąsają, reikia priminti, jog pagal nusistovėjusią teismo praktiką EB 230 straipsnio ketvirtoje
         pastraipoje nustatyta sąlyga, kad sprendimas turi būti tiesiogiai susijęs su fiziniu ar juridiniu asmeniu, įvykdoma tik tuomet,
         kai ginčijama Bendrijos priemonė tiesiogiai veikia asmens teisinę padėtį ir nepalieka jokios diskrecijos adresatui, atsakingam
         už jos įgyvendinimą, kuris yra vien automatinio pobūdžio ir kyla tik iš Bendrijos teisės normų, netaikant kitų tarpinių nuostatų
         (žr. 31 minėto Sprendimo Komisija prieš Infront WM 47 punktą ir ten nurodytą teismo praktiką).

      37      Šiuo klausimu pasakytina, jog pagal 2004 m. gegužės 28 d. nutarimo 1 straipsnį ir 3 straipsnio 1 dalį (žr. šio sprendimo 9
         ir 10 punktus) transliuotojai, neatitinkantys 2 straipsnio antroje pastraipoje išdėstytų sąlygų, negali pasinaudoti išskirtinėmis
         Pasaulio taurės transliacijos teisėmis regione, kuriame kalbama olandų kalba, ir dvikalbiame Briuselio regione, nebent jie
         sudarytose sutartyse užtikrina, kad šių sąlygų bus laikomasi. Panašiai iš 2004 m. birželio 8 d. nutarimo 2 straipsnio ir šio
         nutarimo priedo matyti (žr. šio sprendimo 14 punktą), kad prancūzų bendruomenės televizijos transliavimo paslaugų teikėjai,
         ketinantys pasinaudoti suteikta išskirtine Pasaulio taurės rungtynių retransliavimo teise, privalo jas transliuoti naudodami
         šio sprendimo 13 punkte išdėstytas sąlygas atitinkančią televizijos programą.

      38      Šis reguliavimas reiškia, kad išskirtinių Pasaulio taurės, kurios organizatorius, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 97/36
         21 konstatuojamąją dalį, yra FIFA, transliavimo teisių perleidimas Belgijos Karalystės jurisdikcijai priklausančioms ir šio
         sprendimo 9 ir 13 punktuose išdėstytų sąlygų neatitinkantiems transliuotojams nesukelia teisinių pasekmių, kurias paprastai
         turi toks išskirtinumas. Pagal šios valstybės narės flamandų ir prancūzų bendruomenių savo kompetencijos srityse nustatytas
         taisykles Pasaulio taurės rungtynių transliacijoms tokie transliuotojai privalo pasinaudoti kitų šias sąlygas atitinkančių
         transliuotojų paslaugomis, todėl išnyksta pati suderėtos išskirtinumo išlygos esmė.

      39      Nors teisinga, kad šias teisines pasekmes sukelia Belgijos teisės aktai, o ne ginčijamas sprendimas, vis dėlto dėl šio sprendimo
         pradėjęs veikti Direktyvos 89/552 3a straipsnio 3 dalyje įtvirtintas abipusio pripažinimo mechanizmas sukuria valstybėms narėms
         pareigą paisyti šių pasekmių. Konkrečiai kalbant, valstybės narės turi užtikrinti, kad jų jurisdikcijai priklausantys transliuotojai
         laikysis į prie ginčijamo sprendimo pridėtą suvestinį sąrašą įrašytų įvykių televizijos transliavimo Belgijoje sąlygų, kaip
         jas apibrėžė Belgijos Karalystė savo pavirtintose ir Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbtose priemonėse. Tačiau pareiga pasiekti tokį rezultatą turi tiesioginės neigiamos įtakos kitų nei Belgijos Karalystė
         valstybių narių jurisdikcijai priklausančių televizijos transliacijas vykdančių subjektų, pageidaujančių įsigyti pirmumo tvarka
         FIFA priklausančias transliavimo Belgijoje teises, teisinei padėčiai (šiuo klausimu žr. 31 minėto Sprendimo Komisija prieš Infront WM 62 ir 63 punktus).

      40      Todėl dėl ginčijamo sprendimo pradėjęs veikti abipusio pripažinimo mechanizmas įpareigoja valstybes nares užtikrinti, kad
         jų jurisdikcijai priklausantys televizijos transliuotojai, neatitinkantys šio sprendimo 9 ir 13 punktuose įvardytų sąlygų,
         nesinaudos Pasaulio taurės rungtynių transliavimo teisių išskirtinumo pagrindais, dėl ko FIFA taip pat patiria jai pirmumo
         tvarka priklausančių teisių apribojimą, kai jos viešai siūlomos ne Belgijos Karalystės, o kitos valstybės narės jurisdikcijai
         priklausantiems transliuotojams.

      41      Tai reiškia, kad ginčijamas sprendimas turi tiesioginį poveikį FIFA teisinei padėčiai, kiek tai susiję su pirmumo tvarka jai
         priklausančiomis teisėmis, ir nepalieka valstybėms narėms jokios diskrecijos siekiamo rezultato atžvilgiu, kuris nustatytas
         automatiškai ir išplaukia vien iš Bendrijos reguliavimo, nepriklausydamas nuo konkrečių mechanizmų, kuriuos nacionalinės institucijos
         sukurs šiam tikslui pasiekti, turinio (šiuo klausimu žr. 31 punkte minėto Sprendimo Komsija prieš Infront WM 60 ir 61 punktus).

      42      Taigi ginčijamas sprendimas tiesiogiai susijęs su FIFA.

      43      Kalbant apie klausimą, ar ginčijamas sprendimas konkrečiai susijęs su FIFA, reikia priminti, jog kiti subjektai nei sprendimo
         adresatai gali remtis konkrečia sąsaja su juo tik tuomet, jei šis sprendimas juos paveikia dėl tam tikrų jiems būdingų savybių
         arba faktinių aplinkybių, kurios juos išskiria iš kitų asmenų ir todėl individualizuoja taip pat kaip ir asmenis, kuriems
         šis sprendimas skirtas (žr. 31 punkte minėto Sprendimo Komsija prieš Infront WM 70 punktą ir ten nurodytą teismo praktiką).

      44      Nagrinėjamoje byloje neginčijama, jog Pasaulio taurė, neatsižvelgiant į jos transliavimo teisių teisinę prigimtį ir šaltinį,
         yra įvykis pagal Direktyvos 97/36 21 konstatuojamąją dalį, nes ją iš anksto rengia organizatoriai, turintys teisinę galią
         parduoti šias teises, ir FIFA yra toks organizatorius. Kadangi tai galiojo ir priimant ginčijamą sprendimą, tuo momentu FIFA
         buvo visiškai nesunkiai identifikuojama.

      45      Todėl ginčijamas sprendimas yra konkrečiai susijęs su FIFA.

      46      Dėl Belgijos Karalystės argumento, jog FIFA neskundė Belgijos priimtų priemonių nacionaliniuose teismuose, pakanka pažymėti,
         jog savo ieškiniu FIFA, be kita ko, ginčija ginčijamo sprendimo 1 straipsnio, pagal kurį nagrinėjamos priemonės suderinamos
         su Bendrijos teisę, teisėtumą.

      47      Tai reiškia, jog kontrolė, kurią šioje byloje prašoma atlikti Bendrojo Teismo, susijusi su šio konstatavimo teisėtumu, o faktas,
         kad Belgijos priemonės nebuvo apskųstos nacionaliniuose teismuose, neturi jokios įtakos ieškinio, kuris, be to, buvo pareikštas
         per EB 230 straipsnyje nustatytą terminą, priimtinumui (šiuo klausimu žr. 2005 m. gruodžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo
         sprendimo Infront WM prieš Komisiją, T‑33/01, Rink. p. II‑5897, 109 punktą).

      48      Dėl Vokietijos Federacinės Respublikos pateikto argumento, kad priimant ginčijamą sprendimą FIFA jau buvo perleidusi 2006
         m., 2010 m. ir 2014 m. Pasaulio taurių transliavimo teises, pakanka pažymėti, jog Komisija pripažino suderinamomis su bendrąja
         rinka Belgijos Karalystės priimtas priemones, kurios išdėstytos ginčijamo sprendimo priede. Šios priemonės taikomos Pasaulio
         taurei be jokio apribojimo laiko atžvilgiu ir ginčijamas sprendimas apima jas tol, kol jos lieka galioti. Todėl Vokietijos
         Federacinės Respublikos pateiktas argumentas neleidžia suabejoti FIFA suinteresuotumu pareikšti ieškinį.

      49      Tad Belgijos Karalystės ir Vokietijos Federacinės Respublikos pateikti argumentai dėl ieškinio nepriimtinumo yra atmestini.

       Dėl esmės
      50      FIFA pateikia šešis ieškinio pagrindus, pirma, dėl Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalies pažeidimo, Komisijai klaidingai
         nusprendus, jog Belgijos priemonės suderinamos su EB 49 straipsniu, antra, dėl EB 49 straipsnio pažeidimo, trečia, dėl Direktyvos
         89/552 3a straipsnio 2 dalies pažeidimo, Komisijai klaidingai nusprendus, jos Belgijos priemonės suderinamos su EB 43 straipsniu,
         ketvirta, dėl Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalies pažeidimo, Komisijai klaidingai nusprendus, jog Belgijos priemonės
         suderinamos su FIFA nuosavybės teise, penkta, dėl Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalies pažeidimo, Komisijai klaidingai
         nusprendus, jog procedūra, per kurią buvo nustatytos Belgijos priemonės, buvo aiški ir skaidri bei, šešta, dėl motyvavimo
         stokos.

      51      Prieš pradedant nagrinėti FIFA pateiktus ieškinio pagrindus reikėtų padaryti kelis bendro pobūdžio pastebėjimus, į kuriuos
         būtina atsižvelgti vertinant ieškinio pagrindų pagrįstumą.

      52      Pirmiausia pažymėtina, kad Direktyvos 89/552 3a straipsnio 1 dalyje buvo sukonkretinta valstybių narių galimybė remiantis
         svarbiomis bendrojo intereso priežastimis audiovizualinėje srityje apriboti galimybes pasinaudoti pagrindinėmis pirminėje
         Bendrijos teisėje įtvirtintomis laisvėmis.

      53      Net jeigu remiantis Direktyvos 89/552 3a straipsnio 1 dalimi priimtos valstybių narių priemonės nediskriminuojant taikomos
         tiek nacionalinėje teritorijoje įsteigtoms įmonėms, tiek kitose valstybėse narėse įsteigtoms įmonėms, tam, kad jos būtų pripažintos
         sudarančiomis laisvės teikti paslaugas, kaip ji suprantama pagal EB 49 straipsnį, apribojimą, pakanka, kad jomis būtų privilegijuojamos
         tam tikros nacionalinėje teritorijoje įsteigtos įmonės (šiuo klausimu žr. 1997 m. birželio 5 d. Teisingumo Teismo sprendimo
         SETTG, C‑398/95, Rink. p. I‑3091, 16 punktą ir 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo United Pan-Europe Communications Belgium ir kt., C‑250/06, Rink. p. I‑11135, 37 ir 38 punktus). Šios priemonės taip pat gali riboti įsisteigimo laisvę, jeigu dėl jų kitų
         valstybių narių bendrovės gali atsidurti mažiau palankioje faktinėje ar teisinėje situacijoje, palyginti su šias priemones
         priėmusios valstybės narės bendrovėmis (šiuo klausimu žr. 1999 m. gegužės 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo Pfeiffer, C‑255/97, Rink. p. I‑2835, 19 punktą).

      54      Tačiau tokie pagrindinių Sutarties garantuojamų laisvių apribojimai gali būti pateisinami, kai jie atitinka svarbias bendrojo
         intereso priežastis, jeigu yra tinkami užtikrinti jais siekiamo tikslo įgyvendinimą ir neviršija to, kas būtina tam tikslui
         pasiekti (šiuo klausimu žr. 53 punkte minėtų sprendimų Pfeiffer 19 punktą ir United Pan-Europe Communications Belgium ir kt. 39 punktą bei nurodytą teismo praktiką).

      55      Šiuo klausimu primintina, kad saviraiškos laisvė, kuri saugoma pagal 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių
         ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 10 straipsnį, yra viena iš Bendrijos teisinės sistemos užtikrinamų pagrindinių
         teisių ir sudaro svarbią bendrojo intereso priežastį, galinčią pateisinti tokius apribojimus (šiuo klausimu žr. 53 punkte
         minėto Sprendimo United Pan-Europe Communications Belgium ir kt. 41 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Be to, pagal EŽTK 10 straipsnio 1 dalį saviraiškos laisvė apima ir laisvę gauti informaciją.

      56      Nagrinėjamu atveju, kaip pažymėta ginčijamo sprendimo 17 konstatuojamojoje dalyje, Belgijos Karalystės priimtos priemonės
         riboja laisvę teikti paslaugas. Tačiau, kaip išplaukia iš Direktyvos 97/36 18 konstatuojamosios dalies, Direktyvos 89/552
         3a straipsnyje numatytos priemonės skirtos apsaugoti teisę į informaciją ir užtikrinti visuomenei plačias galimybes sužinoti
         apie televizijos nušviečiamus šalyje ar už jos ribų vykstančius visuomenei itin reikšmingus įvykius. Pagal Direktyvos 97/36
         21 konstatuojamąją dalį įvykis itin reikšmingas visuomenei, jeigu jis ypatingas, domina plačią Europos Sąjungos arba atskiros
         valstybės narės visuomenę ar nemažą atskiros valstybės narės visuomenės dalį ir rengiamas iš anksto organizatoriaus, turinčio
         teisę parduoti su tuo renginiu susijusias teises.

      57      Tai reiškia, kad būdamos susijusios su itin reikšmingais visuomenei įvykiais priemonės pagal Direktyvos 89/52 3a straipsnio
         1 dalį pateisinamos dėl svarbių bendrojo intereso priežasčių, o to FIFA ir neginčija.

      58      Be to, kaip pažymėta šio sprendimo 54 punkte, atitinkamos priemonės turi būti tinkamos užtikrinti jomis siekiamo tikslo įgyvendinimą
         ir neviršyti to, kas būtina tam tikslui pasiekti.

      59      Galiausiai dėl Direktyvos 97/36 18 konstatuojamosios dalies reikšmės pirmiausia pažymėtina, jog Direktyvos 89/552 3a straipsnyje,
         į kurį daroma nuoroda šioje konstatuojamojoje dalyje, konkretūs įvykiai, kuriuos valstybės narės gali pripažinti itin reikšmingais
         visuomenei, nėra visiškai suderinami. Priešingai nei buvo Europos Parlamento sprendime dėl Tarybos bendrosios pozicijos priimant
         Direktyvą 97/36 (OL 1996 C 362, p. 56) išdėstytoje šio straipsnio versijoje, kurioje tiesiogiai minėtos vasaros ir žiemos
         olimpinės žaidynės bei pasaulio ir Europos futbolo čempionatai, šioje nuostatoje nepaminėti konkretūs įvykiai, galintys būti
         įrašyti į nacionalinius sąrašus.

      60      Tai reiškia, kad, kaip, be kita ko, pažymi ir Komisija, Direktyvos 97/36 18 konstatuojamosios dalies negalima suprasti taip,
         jog Pasaulio taurės įrašymas į nacionalinį itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą automatiškai suderinamas su Bendrijos
         teise. Šios konstatuojamosios dalies juo labiau negalima suprasti taip, kad pagal ją visais atvejais visa Pasaulio taurė gali
         būti pagrįstai įtraukta į tokį sąrašą, neatsižvelgiant į suinteresuotumą, kokį šios varžybos sukelia atitinkamoje valstybėje
         narėje.

      61      Tačiau, atsižvelgiant į šio sprendimo 52–57 punktuose išdėstytus samprotavimus, ši konstatuojamoji dalis suponuoja, kad jeigu
         tam tikra valstybė narė įrašo Pasaulio taurės rungtynes į savo sudarytą sąrašą, savo pranešime Komisijai ji neprivalo pateikti
         atskiro pagrindimo dėl jų kaip itin reikšmingo visuomenei įvykio.

      62      FIFA pateiktų ieškinio pagrindų pagrįstumą reikia vertinti atsižvelgiant į šiuos argumentus.

      63      Galiausiai, kadangi savo dublike pateiktame šeštajame ieškinio pagrinde FIFA iškelia klausimą dėl nepakankamo Komisijos vertinimo
         dėl visų Pasaulio taurės rungtynių reikšmingumo Belgijos visuomenei motyvavimo, Bendrasis Teismas nagrinės šį ieškinio pagrindą
         prieš nagrinėdamas pirmąjį ieškinio pagrindą, kuriuo reiškiamos abejonės dėl tokio vertinimo pagrįstumo.

       Dėl šeštojo ieškinio pagrindo dėl motyvacijos stokos
      –       Šalių argumentai
      64      FIFA teigia, kad Direktyvos 97/36 18 konstatuojamojoje dalyje nėra nė vieno požymio, leidžiančio suprasti nuorodą į Pasaulio
         taurę kaip automatiškai reiškiančią, jog visos 64 rungtynės yra itin reikšmingas įvykis visuomenei. Atvirkščiai, jos nuomone,
         būtų teisinga suskirstyti šias rungtynes į „svarbias“, kurioms priklausytų pusfinaliai, finalas ir atitinkamos nacionalinės
         rinktinės, šiuo atveju – Belgijos nacionalinės rinktinės, rungtynės, ir į „normalias“, kurioms priklausytų visos kitos rungtynės,
         ir tai atitiktų kitų valstybių narių, pranešusių apie savo priemones pagal Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalį, taikomą
         metodą. FIFA tvirtinimu, pati Komisija pripažino tokį rungtynių suskirstymą į kategorijas savo darbo dokumente CC TVSF(97)
         dėl Direktyvos 89/552 3a straipsnio taikymo. Taigi Direktyvos 97/36 18 konstatuojamąja dalimi Komisija neatleidžiama nuo pareigos
         nurodyti priežastis, dėl kurių pritarė, kad visos Pasaulio taurės rungtynės būtų įrašytos į itin reikšmingų Belgijos visuomenei
         įvykių sąrašą.

      65      Tačiau, FIFA teigimu, ginčijamo sprendimo 6 ir 16 punktuose Komisijos išdėstytuose vertinimuose nepateikta jokių įrodymų,
         todėl, atsižvelgiant į Direktyvos 97/36 21 konstatuojamojoje dalyje pateiktą itin reikšmingo visuomenei įvykio apibrėžtį,
         jų negalima laikyti adekvačiu motyvavimu. Anot jos, ginčijamame sprendime nėra jokių įrodymų, kad visos Pasaulio taurės rungtynės
         atitinka Komisijos pasitelktus kriterijus.

      66      Be to, FIFA nuomone, ginčijamame sprendime nieko nepasakyta nei apie Belgijos žiniasklaidos struktūros duomenis, į kuriuos
         buvo atsižvelgusi Komisija, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 3 konstatuojamosios dalies, nei apie kitą informaciją, kaip
         antai žiūrėjimo reitingas, kurią jos pačios žodžiais turėjo ši institucija. FIFA tvirtina, kad tokiomis sąlygomis ji neturėjo
         jokios galimybės išdėstyti savo pozicijos dėl duomenų, paskatinusių Komisiją nuspręsti, kad visos Pasaulio taurės rungtynės
         yra itin reikšmingos Belgijos visuomenei, pobūdžio ir reikšmingumo, tad Bendrasis Teismas negali vykdyti jam pavestos kontrolės,
         dėl ko ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas.

      67      Komisija, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija šio ieškinio pagrindo pagrįstumą.

      –       Bendrojo Teismo vertinimas
      68      Pirmiausia primintina, kad motyvavimo stoka ar nepakankamas motyvavimas yra esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimas, kaip
         jis suprantamas pagal EB 230 straipsnį, ir sudaro su viešąja tvarka susijusį pagrindą, kurį Bendrijos teismas gali ir net
         turi išnagrinėti ex officio (žr. 2009 m. gruodžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Airiją ir kt., C‑89/08 P, Rink. p. I‑0000, 34 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Taigi aplinkybė, jog šis ieškinio pagrindas pirmą kartą
         buvo pareikštas dublike, netrukdo Bendrajam Teismui vertinti jo pagrįstumą.

      69      Be to, pagal nusistovėjusią teismų praktiką EB 253 straipsnyje reikalaujamas motyvavimas turi atitikti ginčijamo akto pobūdį
         bei aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti institucijos, kuri priėmė šį aktą, argumentus, kad suinteresuoti asmenys galėtų
         sužinoti priimtą priemonę pagrindžiančius motyvus, o kompetentingas teismas – vykdyti savo kontrolę. Reikalavimas motyvuoti
         turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį bei asmenų, kuriems aktas
         skirtas, ar kitų asmenų, su kuriais aktas konkrečiai ir tiesiogiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Nėra reikalaujama
         motyvuose nurodyti visas reikšmingas faktines ir teisines aplinkybes, nes nustatant, ar akto motyvavimas atitinka EB 253 straipsnio
         reikalavimus, turi būti atsižvelgiama ne tik į jo tekstą, bet ir kontekstą bei visas atitinkamą sritį reglamentuojančias normas
         (2000 m. kovo 30 d. Teisingumo Teismo sprendimo VBA prieš Florimex ir kt., C‑265/97 P, Rink. p. I‑2061, 93 punktas).

      70      FIFA kaltina Komisiją, kad ši nepagrindė savo išvados, jog visos Pasaulio taurės rungtynės laikytinos itin reikšmingomis Belgijos
         visuomenei. Be to, reikia pabrėžti, kad savo rašytiniame atsakyme į taikant proceso organizavimo priemones Bendrojo Teismo
         užduotą klausimą (žr. šio sprendimo 27 punktą) FIFA aiškiai patvirtino tai, kas netiesiogiai išplaukia iš daugelio jos pateiktų
         dokumentų punktų: kad „svarbių“ Pasaulio taurės rungtynių, t. y. finalo, pusfinalių ir Belgijos nacionalinės rinktinės rungtynių,
         įrašymą į Belgijos sąrašą ji laiko suderinamu su Bendrijos teise, jeigu kartu laikomasi aiškios ir skaidrios procedūros reikalavimų.

      71      Nors teisinga, kad Direktyvos 97/36 18 konstatuojamojoje dalyje nieko nepasakyta itin svarbiu klausimu dėl visų ar vien dalies
         Pasaulio taurės rungtynių įtraukimo į nacionalinį itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą, nėra nė vienos svarbios priežasties,
         leidžiančios manyti, kad iš principo tokiomis gali būti laikomos ir atitinkamai įtrauktos į tokį sąrašą tik „svarbios“ rungtynės.

      72      Pasaulio taurė – tai varžybos, kurios gali būti pagrįstai laikomos nedalomu sporto įvykiu, o ne atskirų į „svarbias“ ir „normalias“
         rungtynes suskirstytų įvykių visuma. Šiuo klausimu pasakytina, jog visuotinai žinoma, kad per Pasaulio taurę „normalių“ rungtynių
         rezultatai nulemia komandų likimą, ir nuo to gali priklausyti jų dalyvavimas „svarbiose“ rungtynėse, kaip antai su atitinkama
         nacionaline rinktine. Pavyzdžiui, per „normalias“ rungtynes nustatomi atitinkamos nacionalinės rinktinės varžovai kituose
         varžybų etapuose. Be to, nuo „normalių“ rungtynių rezultatų net gali priklausyti tai, ar ši nacionalinė rinktinė pasieks kitą
         varžybų etapą.

      73      Atsižvelgiant į šias ypatingas aplinkybes, dėl kurių Pasaulio taurę galima laikyti vienu tęstiniu įvykiu, kaip pabrėžiama
         ginčijamo sprendimo 16 konstatuojamojoje dalyje, Komisija neprivalėjo detaliau pagrįsti savo nuomonės dėl „normalių“ rungtynių,
         visų pirma kai statistiniai duomenys neparodo, jog šios rungtynės sistemingai pritraukia tik nedidelį televizijos žiūrovų
         skaičių (žr. šio sprendimo 101–109 punktus). Šios aplinkybės taip pat leido Komisijai pagrįsti savo sprendimą nuoroda į ypatingą
         visuotinį Pasaulio taurės atgarsį Belgijoje ta prasme, kad tai yra ypač populiarus plačiojoje visuomenėje, o ne tik tarp futbolo
         mėgėjų, įvykis, kaip pažymėta ginčijamo sprendimo 6 konstatuojamojoje dalyje.

      74      Tai reiškia, jog ginčijamo sprendimo 6 ir 16 punktuose pateiktas motyvavimas (žr. šio sprendimo 20 punktą) leido FIFA sužinoti
         priežastis, dėl kurių Komisija nusprendė, kad visos Pasaulio taurės rungtynės galėjo būti pagrįstai įrašytos į itin reikšmingų
         Belgijos visuomenei įvykių sąrašą, Bendrajam Teismui imtis tokio vertinimo pagrįstumo kontrolės, ir todėl šiuo požiūriu ginčijamas
         sprendimas atitinka EB 253 straipsnio sąlygas.

      75      Todėl šeštasis ieškinio pagrindas yra atmestinas.

       Dėl pirmojo ieškinio pagrindo dėl Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalies pažeidimo, Komisijai klaidingai nusprendus, jog
         Belgijos priemonės suderinamos su EB 49 straipsniu

      –       Šalių argumentai
      76      FIFA pažymi, kad, kaip matyti ir iš ginčijamo sprendimo 17 konstatuojamosios dalies, Belgijos sąrašas sudaro laisvės teikti
         paslaugas apribojimą, nes sumažina televizijos transliuotojų, kurie būtų suinteresuoti įsigyti Pasaulio taurės transliavimo
         Belgijoje teises, skaičių. FIFA teigimu, atsižvelgiant į išskirtinumo reikšmę įsigyjant tokias teises, nė vienas televizijos
         transliuotojas, įsteigtas kitoje valstybėje narėje nei Belgija ir neatitinkantis šio sprendimo 9 ir 13 punktuose išdėstytų
         sąlygų, nebūtų suinteresuotas įsigyti neišskirtines transliavimo teises, nepaisant to, kad turėtų galimybę pasiūlyti savo
         paslaugas atitinkamoms šios valstybės bendruomenėms.

      77      Visiškai pripažindama teisę riboti galimybę pasinaudoti tam tikra Sutarties garantuojama pagrindine laisve dėl svarbių bendrojo
         intereso priežasčių, kaip antai dėl visuomenės prieigos prie itin visuomenei reikšmingų įvykių, kaip tai suprantama pagal
         Direktyvos 97/36 21 konstatuojamąją dalį, FIFA tvirtina, kad Komisija privalo nuodugniai tikrinti pagal Direktyvos 89/552
         3a straipsnį taikomų ar numatomų taikyti priemonių suderinamumą su Bendrijos teise, nes šios priemonės sudaro siaurai aiškintinas
         išimtis. FIFA nuomone, suinteresuotoji valstybė narė turi įrodyti, kad atitinkami apribojimai yra pateisinami, būtini ir proporcingi,
         o Komisija šiame procese privalo patvirtinti, kad gavo šiuo tikslu visus reikiamus įrodymus.

      78      Šiuo klausimu FIFA pabrėžia, jog „svarbios“ rungtynės gali būti pagrįstai laikomos itin reikšmingomis visuomenei, kaip tai
         suprantama pagal minėtą nuostatą, ir tai atitinka jos pačios politiką. Taikant šią politiką Pasaulio taurės pusfinaliai, finalas,
         nacionalinės rinktinės, kurios dalyvavimas lemia rungtynių priskyrimą „svarbių“ kategorijai, rungtynės bei atidarymo rungtynės
         turi būti transliuojamos tiesiogiai per laisvai prieinamą televizijos kanalą.

      79      FIFA teigimu, iš kelių Komisijos pateiktų dokumentų punktų matyti, kad nebuvo tinkamai išanalizavusi Belgijos sąrašo suderinamumo
         su Bendrijos teise, kiek į šį sąrašą įtrauktos visos Pasaulio taurės rungtynės, motyvuodama tuo, jog dėl Direktyvos 97/36
         18 konstatuojamosios dalies tokia analizė perteklinė. Anot FIFA, ši aplinkybė pateisina ginčijamo sprendimo panaikinimą.

      80      Be to, FIFA pabrėžia, jog ginčijamos priemonės neatitinka skelbiamo tikslo užtikrinti visuomenės galimybę stebėti itin Belgijos
         visuomenei reikšmingus įvykius, nes ilgainiui dėl jų į sąrašą įtraukti sporto įvykiai „nuskurs“, už juos gaunamos pajamos
         sumažės ir taip bus pakenkta jų „tolesniam pripažinimui“ itin visuomenei reikšmingais įvykiais.

      81      Dėl „normalių“ rungtynių reikšmės Belgijos visuomenei FIFA visų pirma tvirtina, kad šios rungtynės sulaukia ypatingo atgarsio
         tik tarp futbolo mėgėjų, ir, antra, kad tradiciškai šios rungtynės nei buvo transliuojamos nemokamų televizijos kanalų, nei
         pritraukdavo daug žiūrovų. Jos nuomone, tai reiškia, jog „normalios“ rungtynės neatitinka dviejų ginčijamo sprendimo 6 ir
         16 konstatuojamosiose dalyse Komisijos pasitelktų kriterijų, ir todėl šiuo klausimu ji suklydo.

      82      Dėl atgarsio, kurio Pasaulio taurė sulaukia Belgijos visuomenėje, FIFA tvirtina, jog visų šių varžybų rungtynių įrašymas į
         itin reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių sąrašą yra neproporcinga priemonė, palyginti su siekiamu tikslu. Ji mano, kad „normalios“
         Pasaulio taurės rungtynės pritraukia tik nedidelę „svarbių“ rungtynių bei daugelio kitų Belgijos televizijos laidų pritraukiamų
         televizijos žiūrovų dalį, todėl jų populiarumas laikytinas labai ribotu. FIFA teigimu, šį neproporcingumą taip pat patvirtina
         aplinkybė, jog patys televizijos transliuotojai netransliuoja visų rungtynių tiesiogiai.

      83      Jos teigimu, šios išvados atitinka Komisijos sprendimų ir teismų praktiką ir jas patvirtina ypač nedideli „normalių“ rungtynių
         žiūrovų skaičiai, siekę nuo 27 000 iki 33 000 televizijos žiūrovų Valonijoje.

      84      Konkrečiau kalbant, ji teigia, kad iš vienos Belgijos tyrimų bendrovių duomenų bazės išplaukia, jog vidutinis ne futbolo mėgėjų,
         nepertraukiamai žiūrėjusių bent 30 minučių kiekvienų „normalių“ 1998 m., 2002 m. ir 2006 m. Pasaulio taurės rungtynių, skaičius
         atitinkamai siekė vos 2,5, 0,8 ir 2,5 % visos flamandų bendruomenės bei 1,4, 1,2 ir 1,4 % visos prancūzų bendruomenės auditorijos.
         Savo ruožtu 17,6, 9,5 ir 10 % futbolo mėgėjų atitinkamai žiūrėjo bent 30 minučių kiekvienų „svarbių“ 1998 m., 2002 m. ir 2006 m.
         Pasaulio taurės rungtynių flamandų bendruomenėje, o prancūzų bendruomenėje šie skaičiai siekė 10,9, 9 ir 12,5 %.

      85      Taigi, nesant jokio kito ginčijamame sprendime įvardyto ypatingo Pasaulio taurės rungtynių ir visų pirma „normalių“ šių varžybų
         rungtynių atgarsio plačioje Belgijos visuomenėje įrodymo, Komisija suklydo nusprendusi, jog visos šios rungtynės yra itin
         reikšmingos Belgijos visuomenei.

      86      Be to, FIFA mano, jog negalima teigti, kad „normalios“ rungtynės yra itin reikšmingos Belgijos visuomenei, nes Belgijos įstatymais
         televizijos transliuotojai neįpareigojami jų transliuoti, nors tokie įpareigojimai nustatyti dėl kitų įvykių.

      87      Dėl Belgijos nacionalinės rinktinės dalyvavimo kriterijaus, apie kurį kalbama ginčijamo sprendimo 8 konstatuojamojoje dalyje,
         FIFA tvirtina, kad jis pagal apibrėžimą netinka „normalioms“ rungtynėms.

      88      Dėl kriterijaus, kad Pasaulio taurė tradiciškai transliuojama per nemokamus televizijos kanalus ir „pritraukia“ daug televizijos
         žiūrovų, FIFA pirmiausia mano, jog jis netinkamas, nes jį tenkina daug laidų, kaip antai filmai ar pramoginės laidos, tačiau
         jos nėra įrašytos į itin Belgijos visuomenei reikšmingų įvykių sąrašą. Be to, FIFA nuomone, šio kriterijaus tenkinimas yra
         tik vienas iš įvykio reikšmingumo požymių, dėl kurio galima svarstyti galimybę įrašyti jį į sąrašą. Kadangi ginčijamo sprendimo
         16 konstatuojamojoje dalyje nėra priešingų požymių, Komisija negalėjo pagrįstai nuspręsti, kad šis kriterijus tenkinamas ir
         kad visų Pasaulio taurės rungtynių įrašymas į Belgijos itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą yra proporcinga priemonė.

      89      FIFA pakartoja, kad „normalios“ Pasaulio taurės rungtynės dažnai sukelia tokį mažą suinteresuotumą, jog per nemokamą televiziją
         jos net netransliuojamos tiesiogiai, ir kad jeigu vis dėlto transliuojamos, jos nepritraukia daug žiūrovų. Pavyzdžiui, kalbant
         apie 1998 m., 2002 m. ir 2004 m. Pasaulio taures vienoje iš dviejų ar abiejose ginčijamas priemones priėmusiose Belgijos bendruomenėse,
         iš viso tiesiogiai nebuvo transliuojamos 24 rungtynės, o 8 iš šių rungtynių, kurios Valonijoje transliuotos netiesiogiai,
         pritraukė tik labai mažą televizijos žiūrovų skaičių. FIFA taip pat pabrėžia, kad tai, jog dvejos rungtynės vyksta tuo pačiu
         metu, negali būti pripažinta tinkama aplinkybe vienerių iš jų netransliavimui, nes jos gali būti transliuojamos per kitą kanalą
         ir šiuo specifiniu atveju galima svarstyti galimybę suteikti sublicencijas.

      90      Be to, „normalios“ 2006 m. Pasaulio taurės rungtynės Flandrijoje ir Valonijoje atitinkamai vidutiniškai pritraukė vos 326 000
         ir 279 000 televizijos žiūrovų, palyginti su 722 000 ir 583 000 televizijos žiūrovų, kuriuos atitinkamai pritraukė „svarbios“
         tų pačių varžybų rungtynės, ir panašias tendencijas buvo galima stebėti 1998 m. ir 2002 m. Pasaulio taurių atveju. Taigi,
         anot FIFA, Komisija, be kita ko, neteisingai konstatavo, jog visos Pasaulio taurės rungtynės Belgijoje visuomet pritraukė
         daug televizijos žiūrovų, ir taip nepaisė Direktyvos 89/552 3a straipsnio reikalavimų.

      91      FIFA taip pat pabrėžia, jog visuomenės galimybę stebėti Pasaulio taurės rungtynes buvo galima užtikrinti mažiau ribojančiomis
         priemonėmis, kaip antai mokamų televizijos transliuotojų parinkimas, kurių paslaugomis gali naudotis 90 % Belgijos gyventojų,
         netiesioginis rungtynių ištraukų arba visų rungtynių transliavimas per šio sprendimo 9 ir 13 punktuose aprašytas sąlygas atitinkančias
         televizijos stotis arba net tiesioginės ar netiesioginės transliacijos per radiją. Pavyzdžiui, minėtas sąlygas atitinkantiems
         transliuotojams būtų galima suteikti išskirtines teises tiesiogiai transliuoti tik „svarbias“ rungtynes. Anot FIFA, jei Komisija
         nesvarsto kitų galimybių, ji negali pagrįstai nuspręsti, jog visų Pasaulio taurės rungtynių įrašymas į Belgijos itin reikšmingų
         visuomenei įvykių sąrašą yra būtina ir proporcinga priemonė, palyginti su tuo siekiamu tikslu.

      92      FIFA taip pat tvirtina, kad jeigu, priešingai jos argumentams, Direktyvos 89/552 3a straipsnį reikėtų suprasti taip, kad dėl
         Direktyvos 97/36 18 konstatuojamosios dalies visa Pasaulio taurė pripažintina itin reikšmingu visuomenei įvykiu, turėtų būti
         laikoma, kad ieškinyje ar bent jau dublike dėl šios nuostatos buvo išreikštas prieštaravimas pagal EB 241 straipsnį. Pateikdama
         šį prieštaravimą FIFA remiasi visais argumentais, kuriais siekia įrodyti, kad jokios priežastys nepateisina visos Pasaulio
         taurės pripažinimo nedalomu itin reikšmingu visuomenei įvykiu.

      93      Komisija, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija šio ieškinio pagrindo pagrįstumą.

      –       Bendrojo Teismo vertinimas
      94      Pirmiausia primintina, kad Direktyvos 89/552 3a straipsnyje nustačius, jog itin reikšmingų visuomenei įvykių, kaip tai suprantama
         pagal Direktyvos 97/36 21 konstatuojamąją dalį, apibrėžimas priklauso valstybių narių kompetencijai, valstybėms narėms šiuo
         klausimu suteikiama didelė diskrecija.

      95      Antra, nepaisant aplinkybės, kad Direktyvos 89/552 3a straipsnyje nėra suderinami konkretūs įvykiai, kuriuos valstybės narės
         gali pripažinti itin reikšmingais jų visuomenei (žr. šio sprendimo 59 ir 60 punktus), Pasaulio taurės paminėjimas Direktyvos
         97/36 18 konstatuojamojoje dalyje reiškia, jog Komisija negali pripažinti šių varžybų rungtynių įrašymo į įvykių sąrašą prieštaraujančiu
         Bendrijos teisei dėl to, kad atitinkama valstybė narė nepranešė jai konkrečių priežasčių, pagrindžiančių jų reikšmingumą visuomenei
         (žr. šio sprendimo 61 punktą). Tačiau galimą Komisijos išvadą, jog visos Pasaulio taurės įrašymas į tam tikros valstybės narės
         itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą yra suderinamas su Bendrijos teise dėl to, kad šios varžybos dėl savo požymių gali
         būti pagrįstai laikomos nedalomu įvykiu, galima ginčyti remiantis specifiniais argumentais, parodančiais, jog „normalios“
         rungtynės nėra tokios reikšmingos šios valstybės narės visuomenei.

      96      Kaip pasakyta šio sprendimo 59 ir 60 punktuose, nei Direktyvos 97/36 18 konstatuojamojoje dalyje, nei Direktyvos 89/552 3a straipsnyje
         neaptariamas klausimas, ar visa Pasaulio taurė gali būti pagrįstai įtraukta į itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą, nepaisant
         jos rungtynių ir pirmiausia „normalių“ rungtynių sukeliamo suinteresuotumo atitinkamoje valstybėje narėje.

      97      Todėl bet kokia diskusija dėl Direktyvos 97/36 teisėtumo, kiek tai susiję su visos Pasaulio taurės, o ne vien jos „svarbių“
         rungtynių, kvalifikavimu kaip itin reikšmingo visuomenei įvykio (žr. šio sprendimo 92 punktą), neturi dalyko, nes jos 18 konstatuojamojoje
         dalyje šis klausimas neaptariamas. Todėl nėra reikalo spręsti klausimo, ar savo dublike FIFA dėl to galėjo pareikšti pagrįstą
         prieštaravimą pagal EB 241 straipsnį arba ar toks prieštaravimas buvo implicitiškai pareikštas ieškinyje.

      98      Trečia, kaip buvo paaiškinta šio sprendimo 71 ir 72 punktuose, Pasaulio taurė gali būti pagrįstai laikoma nedalomu sporto
         įvykiu, o ne atskirų į „svarbias“ ir „normalias“ rungtynes suskirstytų įvykių visuma, todėl Belgijos institucijų požiūris
         neperžengia jų diskrecijos ribų.

      99      Be to, „normalių“ rungtynių svarba išplaukia ir iš paprasčiausios aplinkybės, kad jos yra aptariamų varžybų dalis, kaip ir
         kitų sporto šakų atveju, kai paprastai ribotas suinteresuotumas varžybomis padidėja, kai jos vyksta per olimpines žaidynes.

      100    Tai reiškia, kad neišreiškusi abejonių dėl pozicijos, jog Pasaulio taurės reikšmingumui Belgijos visuomenei įvertinti rungtynės
         neturi būti skirstomos į „svarbias“ ir „normalias“, ir šias varžybas reikia laikyti nedalomomis, o ne savarankiškų įvykių
         seka (ginčijamo sprendimo 6 ir 16 konstatuojamosios dalys, žr. šio sprendimo 20 punktą), Komisija nepadarė jokios klaidos.

      101    Šiuo klausimu nagrinėjamame ieškinio pagrinde FIFA pateikti argumentai niekaip nekeičia ginčijamo sprendimo 6 ir 16 konstatuojamosiose
         dalyse išdėstyto vertinimo.

      102    Aplinkybė, kad vidutinis ne futbolo mėgėjų, nepertraukiamai žiūrėjusių bent 30 minučių kiekvienų „normalių“ 1998 m., 2002
         m. ir 2006 m. Pasaulio taurės rungtynių, procentas labai nedidelis (žr. šio sprendimo 84 punktą), neleidžia daryti kažkokių
         išvadų, nes tam, kad visą Pasaulio taurę būtų galima pagrįstai įrašyti į Belgijos itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą,
         nebūtinai visos „normalios“ rungtynės turi būti itin reikšmingos Belgijos visuomenei. Atvirkščiai, siekiant pateisinti rungtynių
         neskirstymą į „svarbias“ ir „normalias“ jų reikšmingumo visuomenei atžvilgiu, pakanka, kad šio sprendimo 72 punkte aprašytus
         požymius atitiktų tik tam tikros „normalios“ rungtynės, kurių skaičiaus ar dalyvių negalima nustatyti sudarant sąrašą ar įsigijant
         transliavimo teises. Tai reiškia, jog šiame tyrime surinktiems duomenims pritaikytas kriterijus buvo pernelyg siauras ir todėl
         nepritaikytas nei Pasaulio taurės struktūrai, nei požymiams, kuriuos turi atitikti šios varžybos, kad jas būtų galima kvalifikuoti
         kaip ištisinį itin reikšmingą visuomenei įvykį.

      103    Dėl šio konstatavimo taip pat praranda savo reikšmę FIFA argumentas, jog tam tikros „normalios“ 1998 m., 2002 m. ir 2006 m.
         Pasaulio taurės rungtynės nebuvo transliuotos tiesiogiai arba nebuvo transliuotos iš viso, juo labiau kad, išskyrus du pavyzdžius,
         jis susijęs su rungtynėmis, kurios vyko lygiagrečiai su kitomis taip pat „normaliomis“ rungtynėmis, kurios, remiantis FIFA
         pateiktu dokumentu „Television audiences in Belgium for football‘s World Cup, 1998 to 2006 [1998 m.–2006 m. Pasaulio taurių
         televizijos žiūrovų skaičius Belgijoje]“, vis dėlto buvo pritraukusios nuo 125 000 iki 697 000 televizijos žiūrovų Flandrijoje
         ir nuo 152 000 iki 381 000 televizijos žiūrovų Valonijoje. Todėl riboto „normalių“ rungtynių skaičiaus netransliavimas arba
         netiesioginis transliavimas neverčia daryti prielaidos, jog visos jos, nepaisant savo požymių (žr. šio sprendimo 77 ir 99 punktus),
         nėra itin reikšmingos Belgijos visuomenei, ypač kai tokį pasirinkimą lėmė objektyvios priežastys, kaip antai lygiagrečiai
         vykstančios dvejos rungtynės. Šiuo klausimu reikia pridurti, kad remiantis tuo pačiu dokumentu tuo pačiu metu kaip ir kitos
         Pasaulio taurės rungtynės vykusios rungtynės visiškai nebuvo transliuotos tik Flandrijoje. Be to, priešingai nei teigia FIFA,
         ginčijamo sprendimo 16 konstatuojamoji dalis (žr. šio sprendimo 20 punktą) susijusi ne su visuomet tiesiogiai transliuotomis
         rungtynėmis, o su visuomet per nemokamos televizijos kanalus transliuotomis rungtynėmis, ir tai atitinka ketvirtąjį to paties
         sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje įvardytą kriterijų. Dėl argumento, jog „normaliose“ rungtynėse pagal apibrėžimą nedalyvauja
         Belgijos nacionalinė rinktinė, pakanka priminti, pirma, kad, kaip jau minėta, Pasaulio taurė gali būti pagrįstai laikoma nedalomu
         itin reikšmingu Belgijos visuomenei įvykiu, ir, antra, kad Komisija tik pripažino, jog įvykdomi pirmasis ir ketvirtasis ginčijamo
         sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje įvardyti kriterijai, ir neišsakė konkrečios nuomonės dėl trečiojo kriterijaus.

      104    Kalbant apie argumentą dėl „normalių“ 1998 m., 2002 m. ir 2006 m. Pasaulio taurių rungtynių žiūrovų skaičiaus (žr. šio sprendimo
         90 punktą), reikia pasakyti, kad su juo taip pat negalima sutikti.

      105    Šiuo klausimu pabrėžtina, kad, priešingai nei teigia FIFA, „normalių“ rungtynių žiūrovų skaičius, palyginti su „svarbių“ rungtynių
         žiūrovų skaičiumi, neįrodo, jog pirmosios nepritraukė didelio žiūrovų skaičiaus. Pagal dokumentą „Television audiences in
         Belgium for football‘s World Cup, 1998 to 2006“ 1998 m. Pasaulio taurės atveju „normalios“ rungtynės vidutiniškai pritraukė
         32 % „svarbias“ rungtynes stebėjusių televizijos žiūrovų, o 2002 m. bei 2006 m. Pasaulio taurių atveju šis skaičius atitinkamai
         sudarė 31 % ir 46 %. Nors teisinga, kad šie skaičiai mažesni nei „svarbių“ rungtynių atveju, „normalioms“ rungtynėms įrašyti
         į nacionalinį itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą vis dėlto nėra reikalaujama, kad jos pritrauktų tokį patį televizijos
         žiūrovų skaičių kaip ir „svarbios“ rungtynės. Nagrinėjamu atveju šių skaičių negalima suprasti taip, kad jie atitinka televizijos
         žiūrovų skaičių, kurie paprastai Belgijoje stebėtų rungtynes, vykstančias ne per svarbias tarptautines nacionalinių rinktinių
         futbolo varžybas, ir kuriose, be to, nedalyvautų Belgijos nacionalinė rinktinė.

      106    Papildomai reikia atkreipti dėmesį į tai, jog remiantis dokumentu Television audiences in Belgium for football‘s World Cup,
         1998 to 2006“ dvylika „normalių“ 1998 m. Pasaulio taurės rungtynių buvo pritraukusios nuo 1 iki 1,345 mln. televizijos žiūrovų,
         o aštuonerias rungtynes stebėjo nuo 799 000 iki 976 000 televizijos žiūrovų. Kalbant apie 2002 m. Pasaulio taurę, iš to paties
         dokumento matyti, jog iš „normalių“ rungtynių penkiolika buvo pritraukusios nuo 624 000 iki 915 000, o septynios – nuo 511 000
         iki 589 000 televizijos žiūrovų. Dėl 2006 m. Pasaulio taurės aptariamame dokumente nurodyta, jog dešimt „normalių“ rungtynių
         stebėjo nuo 808 000 iki 1,185 mln. ir keturiolika – nuo 649 000 iki 768 000 televizijos žiūrovų.

      107    Pagal dokumentą „Television audiences in Belgium for football‘s World Cup, 1998 to 2006“ per 1998 m., 2002 m. ir 2006 m. varžybas
         „svarbios“ rungtynės šioje valstybėje narėje buvo vidutiniškai pritraukusios atitinkamai 2,172 mln., 1,418 mln. ir 1,305 mln.
         televizijos žiūrovų. Palyginti su šiais vidutiniais skaičiais, šio sprendimo 106 punkte įvardyti skaičiai parodo, jog „normalios“
         rungtynės Belgijoje pritraukia labai didelį žiūrovų skaičių, ir tai galima paaiškinti tik tuo, kad šios rungtynės vyksta per
         Pasaulio taurės varžybas. Taigi šie skaičiai patvirtina šio sprendimo 71, 72 ir 99 punktuose pateiktą vertinimą ir sustiprina
         ginčijamo sprendimo 16 konstatuojamojoje dalyje išsakytą poziciją, kad Pasaulio taurės rungtynės, įskaitant ir „normalias“
         rungtynes, tradiciškai pritraukia daug televizijos žiūrovų.

      108    Abejonių dėl šios išvados nesukelia ir FIFA įvardyti tariamai labai maži televizijos žiūrovų skaičiai, kiek tai susiję su
         kai kuriomis „normaliomis“ rungtynėmis (žr. šio sprendimo 83 punktą). Šiuo klausimu pažymėtina, jog iš trijų iš FIFA įvardytų
         rungtynių dvejos Belgijoje prasidėjo 8 val. 30 min., o trečiosios – 13 val. 30 min., ir visos jos vyko tuo pačiu metu kaip
         ir kitos trejos „normalios“ rungtynės, kurios vis dėlto Valonijoje buvo pritraukusios atitinkamai 221 000, 290 000 ir 163 000 televizijos
         žiūrovų. Aplinkybę, jog šio per 2002 m. varžybas stebėto fenomeno priežastis yra laiko skirtumas kartu su atitinkamų rungtynių
         pradžia, patvirtina daug didesni žiūrovų skaičiai, kiek tai susiję su „normaliomis“ rungtynėmis, kurios buvo transliuotos
         ne pernelyg anksti ryte ir ne darbo metu, kaip tai, pavyzdžiui, buvo šio sprendimo 106 punkte minėtų rungtynių atveju. Be
         to, anot prie dubliko pridėto pranešimo spaudai, pati FIFA pabrėžia laiko skirtumo svarbą, kuris nulemia tam tikrų rungtynių
         pradžią kiekvienoje valstybėje, ir pripažįsta, jog ši aplinkybė buvo tas veiksnys, kuris turėjo įtakos žiūrovų skaičiui Azijoje
         ir Europoje per 2002 m. ir 2006 m. Pasaulio taures.

      109    Todėl „normalių“ rungtynių žiūrovų skaičius patvirtina, o ne paneigia šio sprendimo 100 punkte atliktą vertinimą.

      110    Be to, šio sprendimo 107 punkte padarytą išvadą taip pat atitinka išdėstytoji 2000 m. gegužės 10 d. Komisijos sprendimo 2000/400/EB
         dėl [EB] 81 straipsnio taikymo procedūros (Byla Nr. IV/32.150 – Eurovision, OL L 151, p. 18) 40 konstatuojamojoje dalyje, kurią turi omenyje FIFA (žr. šio sprendimo 83 punktą). Remiantis minėta konstatuojamąja
         dalimi, tarptautiniai sporto renginiai apskritai labiau domina konkrečios valstybės narės žiūrovus nei nacionaliniai renginiai,
         jeigu juose dalyvauja nacionalinė rinktinė arba atitinkamas nacionalinis čempionas, o tarptautiniai sporto renginiai, kuriuose
         nedalyvauja nei nacionalinė rinktinė, nei nacionalinis čempionas, veikiau sukelia tik nedidelį susidomėjimą. Tačiau Pasaulio
         taurė dažnai vyksta dalyvaujant Belgijos nacionalinei rinktinei. Be to, net jei yra kitaip, šios nacionalinės rinktinės nedalyvavimas
         paprastai paaiškėja ne tik jau sudarius itin reikšmingų įvykių Belgijos visuomenei sąrašą, bet ir suteikus televizijos transliacijos
         teises konkretiems metams.

      111    Dėl argumento, susijusio su tuo, jog nėra nustatyta pareiga transliuoti „normalias“ rungtynes (žr. šio sprendimo 86 punktą),
         pakanka pažymėti, jog sprendimas neįpareigoti tam tikro televizijos transliuotojo rodyti tam tikrą įvykį anaiptol nereiškia,
         kad šis įvykis nėra itin reikšmingas visuomenei, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 89/552 3a straipsnį, net jei tokių įpareigojimų
         nustatymas priklauso nacionalinio įstatymo leidėjo taikomų priemonių ratui. Paisant proporcingumo principo, minėtu straipsniu
         siekiama užkirsti kelią tam, kad dėl išskirtinių televizijos transliacijų plati tam tikros valstybės narės visuomenė neturės
         galimybės stebėti tam tikrų įvykių per nemokamą televiziją. Taigi juo nėra siekiama netiesiogiai priversti tokią apsaugą pageidaujančias
         suteikti valstybes įpareigoti tam tikrą nemokamą televizijos transliuotoją rodyti šiuos įvykius. Jeigu siekiant pagrįstai
         įtraukti įvykį į itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą valstybės narės privalėtų įpareigoti tam tikrą nemokamą televizijos
         transliuotoją jį rodyti, atitinkama nuostata turėtų jos tikslą viršijantį poveikį.

      112    Kadangi FIFA argumentai, jog Komisija padarė klaidą, kai patvirtino Belgijos institucijų vertinimą, pagal kurį visa Pasaulio
         taurė yra itin reikšmingas Belgijos visuomenei įvykis, atmestini, atmestinas ir argumentas, pagal kurį ši Bendrijos institucija
         nebuvo tinkamai išanalizavusi „normalių“ rungtynių reikšmingumo Belgijos visuomenei (žr. šio sprendimo 79 punktą).

      113    Dėl argumento, kad kitos laidos taip pat atitinka ketvirtąjį ginčijamo sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje išdėstytą kriterijų
         (žr. šio sprendimo 88 punktą), pirmiausia pažymėtina, jog laidos, kurias turi omenyje FIFA, nėra įvykiai, kaip jie suprantami
         pagal Direktyvos 97/36 21 konstatuojamąją dalį.

      114    Toliau reikia pabrėžti, kad pagal Direktyvos 89/552 3a straipsnį valstybės narės nėra įpareigojamos sudaryti itin reikšmingų
         visuomenei įvykių sąrašą, arba, jeigu toks sąrašas sudarytas, įrašyti į jį tam tikrą įvykį, net jeigu šį būtų galima pagrįstai
         į jį įtraukti. Be to, kad šioje nuostatoje sakoma, jog kiekviena valstybė narė „gali“ imtis priemonių šios valstybės narės
         nustatytiems tikslams pasiekti, joje taip pat sukonkretinamos galimybės, kurias turi valstybės narės, norėdamos nukrypti nuo
         tam tikrų Sutarties taisyklių, pavyzdžiui, reglamentuojančios laisvą paslaugų judėjimą. Tačiau kadangi kalbama apie galimybę
         pasirinkti iš kelių konkrečių itin reikšmingų visuomenei įvykių, kaip jie suprantami pagal Direktyvą 97/36, valstybės narės
         neturėtų būti tiesiogiai ar netiesiogiai įpareigojamos įrašyti į savo sąrašus kitus įvykius, nei jos nusprendžia, ir nukrypti
         nuo Sutarties taisyklių labiau, nei pageidauja. Šiuo klausimu svarbu pridurti, kad pagal Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalį
         įvykių, kurie įrašyti kaip itin reikšmingi visuomenei įvykiai, pobūdį Komisija tikrina atsižvelgdama į jų pačių, o ne į kitų
         neįrašytų įvykių požymius.

      115    Todėl jeigu tam tikras įvykis yra itin reikšmingas tam tikros valstybės narės visuomenei, Komisija nepadaro teisės klaidos,
         kai imdamasi pagal Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalį atliekamos kontrolės neprieštarauja, kad jis būtų įrašytas į atitinkamos
         valstybės narės sudarytą sąrašą dėl to, jog šiame sąraše nėra kito įvykio, kuris šiai visuomenei galbūt yra dar reikšmingesnis.

      116    Taigi, net jei būtų daroma prielaida, jog yra kitų įvykių, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 97/36 21 konstatuojamąją dalį,
         kurie Belgijos visuomenei dar reikšmingesni nei Pasaulio taurė, tačiau kurie nėra įtraukti į Belgijos institucijų sudarytą
         sąrašą, pritardama šių varžybų įrašymui į ginčijamą sąrašą Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo.

      117    Dėl argumentų, kuriais išreiškiamos abejonės dėl visų Pasaulio taurės rungtynių įrašymo į Belgijos itin reikšmingų visuomenei
         įvykių sąrašą, pažymėtina, jog šio sprendimo 82 punkte pristatytuose argumentuose galima pastebėti, kad painiojamas ypatingas
         tam tikro įvykio reikšmingumas visuomenei, o tai sudaro pirmąją tenkintiną sąlygą ir yra bendrojo intereso priežastis, pateisinanti
         Sutarties garantuojamos pagrindinės laisvės apribojimą (žr. šio sprendimo 52–57 punktus), ir nagrinėjamo apribojimo proporcingumas,
         o tai sudaro antrąją sąlygą, kurią turi atitikti tokią laisvę ribojantys nacionalinės teisės aktai, kad būtų suderinami su
         Bendrijos teise (žr. šio sprendimo 58 punktą). Šiuo klausimu pakanka priminti, kad, kaip matyti iš šio ieškinio pagrindo analizės,
         Pasaulio taurė gali būti pagrįstai laikoma nedalomu itin reikšmingu Belgijos visuomenei įvykiu, nes „normalių“ rungtynių žiūrovų
         skaičiai patvirtina, o ne paneigia ginčijamo sprendimo 6 ir 16 konstatuojamosiose dalyse išdėstytą vertinimą. Taigi konstatuotina,
         jog tvirtinimai, kad nagrinėjamos rungtynės nėra itin reikšmingos visuomenei, dėl ko Belgijos priemonės tariamai neproporcingos,
         bet kuriuo atveju pagrįsti klaidinga prezumpcija. Todėl, atsižvelgiant į Pasaulio taurės nedalomumą, šis tvirtinimas nepaneigia
         Komisijos išvados dėl tinkamo ir proporcingo visų šių varžybų rungtynių įrašymo į itin reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių
         sąrašą.

      118    Dėl šio sprendimo 91 punkte aprašytų argumentų, taip pat susijusių su proporcingumo principo pažeidimu, pakanka pažymėti,
         jog FIFA pasiūlytos galimybės nėra suderinamos su Direktyvos 97/36 22 konstatuojamojoje dalyje pateikta nemokamos televizijos
         apibrėžtimi, kurią FIFA tiesiogiai pareiškė pripažįstanti dublike. Tai reiškia, jog Komisija neprivalėjo ištirti šių galimybių
         prieš padarydama išvadą dėl visos Pasaulio taurės įrašymo į itin reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių sąrašą proporcingumo.

      119    Iš to išplaukia, jog pripažinusi visų Pasaulio taurės rungtynių įrašymą į itin reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių sąrašą
         suderinamu su Bendrijos teise, Komisija nepažeidė Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalies, todėl pirmasis ieškinio pagrindas
         atmestinas.

       Dėl antrojo ir trečiojo ieškinio pagrindų, atitinkamai susijusių su EB 49 straipsnio pažeidimu ir Direktyvos 89/552 3a straipsnio
         2 dalies pažeidimu, Komisijai klaidingai nusprendus, jos Belgijos priemonės atitinkamai suderinamos su EB 49 straipsniu ir
         EB 43 straipsniu

      –       Šalių argumentai
      120    Ieškinyje FIFA tvirtina, jog pagrindžiant pirmąjį ieškinio pagrindą jos pateikti argumentai taip pat parodo, jog pripažinusi
         visų Pasaulio taurės rungtynių įrašymą į itin reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių sąrašą suderinamu su Bendrijos teise,
         Komisija pažeidė EB 49 straipsnį.

      121    Dublike FIFA pridūrė, jog, pirma, Belgijos teisė, nepaisant to, kad ji vienodai taikoma nacionaliniams ir užsienio televizijos
         transliuotojams, trukdo parduoti išskirtines visų Pasaulio taurės rungtynių transliavimo teises šio sprendimo 9 ir 13 punktuose
         išvardytų sąlygų neatitinkantiems televizijos transliuotojams ir, antra, pagal dėl ginčijamo sprendimo pradėjusi veikti abipusio
         pripažinimo mechanizmą kitose valstybėse narėse įsteigti televizijos transliuotojai negali išskirtinėmis teisėmis transliuoti
         jokių Pasaulio taurės rungtynių Belgijoje, nes neįvykdo šių sąlygų. Nors Flandrijos bendruomenės priimti teisės aktai palieka
         tokiems televizijos transliuotojams galimybę išskirtinėmis teisėmis transliuoti Pasaulio taurės rungtynes, jeigu joks šio
         sprendimo 9 punkte išvardytas sąlygas atitinkantis televizijos transliuotojas nepareiškia pageidavimo įsigyti iš jų sublicencijų,
         tokia galimybė lieka vien teorinė. Anot FIFA, galimybės įsigyti išskirtines tokio tipo transliavimo Belgijoje teises atėmimas
         panaikina bet kokį kitose valstybėse narėse įsteigtų televizijos transliuotojų suinteresuotumą jas įsigyti ir todėl užkerta
         jiems kelią transliuoti Belgijoje kokias nors Pasaulio taurės rungtynes.

      122    FIFA teigimu, ribojantis poveikis kitose valstybėse narėse nei Belgija įsteigtų transliuotojų laisvei teikti paslaugas vis
         dėlto galėtų būti sušvelnintas iki proporcingo lygio, jei į itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą būtų įrašytos vien tokios
         Pasaulio taurės rungtynės, kurios iš tiesų yra tokios reikšmingos Belgijos visuomenei, t. y. „svarbias“ rungtynes, kurias
         FIFA nuolat pridėdavo prie atidarymo rungtynių ir atidarymo ceremonijos. FIFA mano, kad Belgijos priemonės, kaip jas ginčijamame
         sprendime patvirtino Komisija, savo ruožtu sukelia neproporcingus ir nepateisinamus laisvės teikti paslaugas apribojimus,
         palyginti su jomis siekiamu tikslu.

      123    Pateikdama ieškinio pagrindą dėl įsisteigimo laisvės apribojimo, ieškinyje FIFA pažymi, kad visų Pasaulio taurės rungtynių
         įrašymas į itin reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių sąrašą trukdo įsisteigti Belgijoje pageidaujantiems ir šiuo tikslu mokamos
         televizijos paslaugas siūlyti siekiantiems televizijos transliuotojams įsigyti išskirtines Pasaulio taurės rungtynių transliavimo
         teises šioje valstybėje. FIFA nuomone, neišskirtinių transliavimo teisių įsigijimas neleis nedideliam transliuotojui surinkti
         pajamų, pritraukti abonentų bei pasiekti statusą, reikiamą siekiant įsisteigti Belgijoje, todėl Komisija padarė klaidą, kai
         nusprendė, jog visų Pasaulio taurės rungtynių įrašymas į itin reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių sąrašą nepažeidžia EB 43 straipsnio.

      124    Komisija, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija šių ieškinio pagrindų pagrįstumą.

      –       Bendrojo Teismo vertinimas
      125    Neginčijama, kad, kaip tai, be to, pripažinta ir ginčijamo sprendimo 17 konstatuojamojoje dalyje, pagal Direktyvos 89/552
         3a straipsnį dėl ginčijamo sprendimo pradėjęs veikti abipusio pripažinimo principas riboja laisvę teikti paslaugas bendrojoje
         rinkoje, kuri įtvirtinta EB 49 straipsnyje.

      126    Be to, kaip tvirtina FIFA, dėl Belgijos priemonių kitose valstybėse narėse įsteigti transliuotojai gali atsidurti mažiau palankioje
         faktinėje ar teisinėje situacijoje, palyginti su Belgijoje įsteigtais transliuotojais. Šiuo požiūriu, nepaisant aplinkybės,
         kad šio sprendimo 7–15 punktuose aprašyti teisės aktai vienodai taikomi nacionaliniams ir užsienio televizijos transliuotojams,
         faktiškai mažiau tikėtina, jog nė vienas šio sprendimo 9 ir 13 punktuose įvardytas sąlygas atitinkantis ir greičiausiai Belgijoje
         įsteigtas transliuotojas nebus suinteresuotas transliuoti Pasaulio taurės rungtynių, dėl ko Belgijoje įsisteigti pageidaujantis
         transliuotojas įgytų galimybę transliuoti šį įvykį išskirtinėmis teisėmis, nei atvirkščiai. Be to, pagal Belgijos teisės aktus
         tokia galimybė egzistuotų tik Flandrijos bendruomenėje (žr. šio sprendimo 10 punktą). Tai reiškia, kad Belgijos priemonės
         iš tiesų riboja įsisteigimo laisvę, kaip ji įtvirtinta EB 43 straipsnyje.

      127    Vis dėlto šie laisvės teikti paslaugas ir įsisteigimo laisvės apribojimai gali būti pateisinami, jeigu jais siekiama apsaugoti
         teisę į informaciją ir užtikrinti visuomenei plačias galimybes sužinoti apie televizijos nušviečiamus šalyje ar už jos ribų
         vykstančius itin reikšmingus įvykius, su papildomomis sąlygomis, kad jie būtų tinkami užtikrinti jais siekiamo tikslo įgyvendinimą
         ir neviršytų to, kas būtina tam tikslui pasiekti (žr. šio sprendimo 52–58 punktus).

      128    Šiuo klausimu svarbu priminti, jog FIFA ginčija ginčijamo sprendimo teisėtumą Sutarties nuostatų dėl laisvės teikti paslaugas
         ir įsisteigimo laisvės atžvilgiu, kiek Komisija pritarė, kad „normalios“ rungtynės būtų įrašytos į itin reikšmingų Belgijos
         visuomenei įvykių sąrašą. Anot FIFA, šios rungtynės negali būti taip kvalifikuotos ir todėl laisvės teikti paslaugas ir įsisteigimo
         laisvės apribojimas neproporcingas.

      129    Tačiau, kaip ir šio sprendimo 117 punkte nagrinėti argumentai, su EB 49 straipsnio pažeidimu susijusiam ieškinio pagrindui
         pateiktuose argumentuose painiojama ypatinga tam tikro įvykio reikšmė visuomenei, o tai sudaro pirmąją tenkintiną sąlygą ir
         yra bendrojo intereso priežastis, pateisinanti Sutarties garantuojamos pagrindinės laisvės apribojimą (žr. šio sprendimo 52–57 punktus),
         ir nagrinėjamo apribojimo proporcingumas, o tai sudaro antrąją sąlygą, kurią turi atitikti tokią laisvę ribojantys nacionalinės
         teisės aktai, kad būtų suderinami su Bendrijos teise (žr. šio sprendimo 58 punktą). Šiuo klausimu pakanka priminti, kad, kaip
         matyti iš pirmojo ieškinio pagrindo analizės, Pasaulio taurė gali būti pagrįstai laikoma nedalomu itin reikšmingu Belgijos
         visuomenei įvykiu, nes „normalių“ rungtynių žiūrovų skaičiai patvirtina, o ne paneigia ginčijamo sprendimo 6 ir 16 konstatuojamosiose
         dalyse išdėstytą vertinimą. Taigi konstatuotina, jog tvirtinimas, kad, siekiant proporcingumo, į ginčijamą sąrašą turėjo būti
         įrašytos tik „svarbios“ rungtynės, nes tik jos yra itin reikšmingos Belgijos visuomenei, bet kuriuo atveju pagrįstas klaidinga
         prezumpcija. Todėl šis tvirtinimas nepaneigia Komisijos išvados dėl proporcingo visų Pasaulio taurės rungtynių įrašymo į itin
         reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių sąrašą.

      130    Kiek tai susiję su įsisteigimo laisve, šio sprendimo 127–129 punktuose išdėstyta analizė lemia, jog šiuo klausimu FIFA pateikti
         argumentai taip pat yra atmestini.

      131    Todėl antrasis ir trečiasis ieškinio pagrindai atmestini.

       Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, susijusio su Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalies pažeidimu, kai Komisija klaidingai
         nusprendė, kad Belgijos priemonės suderinamos su FIFA nuosavybės teise

      –       Šalių argumentai
      132    FIFA teigia, kad draudimas perleisti išskirtines Pasaulio taurės rungtynių transliavimo teises šio sprendimo 9 ir 13 punktuose
         išvardytų sąlygų neatitinkantiems transliuotojams paneigia pačią jos nuosavybės teisės esmę ir bet kuriuo atveju neproporcingai
         ir nepateisinamai ją riboja. Jos nuomone, galimybė perleisti tokias teises per viešąjį konkursą, kuriame gali dalyvauti daugelis
         ūkio subjektų, – tai labiausiai šių teisių vertę, kuri užtikrina didžiausią FIFA pajamų dalį, lemiantis veiksnys. Taigi, FIFA
         tvirtinimu, nekonstatavusi šio pagal EŽTK pirmojo papildomo protokolo 1 straipsnį ir pagal Bendrijos teisę saugomos nuosavybės
         teisės pažeidimo Komisija padarė teisės klaidą.

      133    Be to, FIFA teigimu, galimybė transliuoti Pasaulio taurės rungtynes, kuri šių sąlygų neatitinkančiam transliuotojui suteikiama
         Flandrijos teisės aktuose, yra visiškai teorinė (žr. šio sprendimo 121 punktą), o Valonijoje nesuteikiama net ir tokia galimybė.

      134    FIFA manymu, tikslą užtikrinti visuomenei galimybę stebėti itin reikšmingus Belgijos visuomenei įvykius galima pasiekti įrašius
         į tokių įvykių sąrašą vien tokias Pasaulio taurės rungtynes, kurios iš tiesų yra tokios reikšmingos šiai visuomenei, t. y.
         „svarbias“ rungtynes.

      135    Komisija, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija šio ieškinio pagrindo pagrįstumą.

      –       Bendrojo Teismo vertinimas
      136    Reikia priminti, kad, kaip, be to, neginčijama tarp šalių, FIFA yra Pasaulio taurės organizatorė, kaip tai suprantama pagal
         Direktyvos 97/36 21 konstatuojamąją dalį, ir todėl kiekvienas asmuo, pageidaujantis pasinaudoti šio įvykio transliavimo per
         televiziją teisėmis, turi jas įsigyti iš jos arba iš asmens, kuris jas įgijo iš jos.

      137    Kadangi ginčijamo sprendimo teisinis poveikis gali turėti įtakos šių teisių vertei (žr. šio sprendimo 37–41 punktus), įtaka
         daroma ir FIFA nuosavybės teisei.

      138    Be to, iš teismų praktikos išplaukia, kad jeigu siekdama pateisinti reglamentavimą, galintį riboti laisvę teikti paslaugas
         ar įsisteigimo laisvę, tam tikra valstybė narė remiasi tokiomis nuostatomis, kaip antai EB 46 ir 55 straipsniai, šis Bendrijos
         teisėje numatytas pateisinimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į bendruosius teisės principus, visų pirma į pagrindines
         teises. Taigi, šiose nuostatose numatytos išimtys gali būti taikomos tokiam nacionaliniam reglamentavimui, tik jeigu šis reglamentavimas
         atitinka pagrindines teises, kurių laikymąsi užtikrina Bendrijos teismai (šiuo klausimu žr. 1991 m. birželio 18 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo ERT, C‑260/89, Rink. p. I‑2925, 43 punktą). Atitinkamai negali būti sutikta su tuo, kad nacionalinė priemonė, kuri neatitinka
         pagrindinių teisių, kaip antai nuosavybės teisės (šiuo klausimu žr. 2003 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo Booker Aquaculture ir Hydro Seafood, C‑20/00 ir C‑64/00, Rink. p. I‑7411, 67 punktą), būtų grindžiama pripažintomis išimtimis dėl to, kad atitinka bendrojo intereso
         priežastis, kaip antai didelės auditorijos galimybę stebėti itin reikšmingus visuomenei įvykius per televiziją.

      139    Vis dėlto pagrindinės nuosavybės teisės apsaugos principas Bendrijos teisėje nėra absoliuti prerogatyva, o turi būti vertinamas
         pagal jo socialinę funkciją. Todėl naudojimuisi nuosavybės teise gali būti nustatyti apribojimai, jeigu jie faktiškai atitinka
         bendrojo intereso tikslus ir siekiamo tikslo atžvilgiu nėra neproporcingas bei netoleruotinas kišimasis, iš esmės pažeidžiantis
         šios garantuojamos teisės esmę (šiuo klausimu žr. 2005 m. gegužės 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia ir ERSA, C‑347/03, Rink. p. I‑3785, 119 punktą ir 2005 m. liepos 12 d. Sprendimo Alliance for Natural Health ir kt., C‑154/04 ir C‑155/04, Rink. p. I‑6451, 126 punktą).

      140    Šiuo klausimu primintina, kad dėl šio sprendimo 98–119 punktuose išdėstytų priežasčių ir, priešingai nei teigia FIFA, Pasaulio
         taurė gali būti pagrįstai laikoma nedalomu itin reikšmingu Belgijos visuomenei įvykiu, nes „normalių“ rungtynių žiūrovų skaičiai
         patvirtina, o ne paneigia ginčijamo sprendimo 6 ir 16 konstatuojamosiose dalyse išdėstytą vertinimą. Tokiomis aplinkybėmis,
         kaip buvo nuspręsta šio sprendimo 117 punkte, Pasaulio taurės, kaip tam tikro įvykio, nedalomumas lemia, kad Komisija nepadarė
         klaidos, kai nusprendė, kad visų šių rungtynių įrašymas į Belgijos sąrašą yra proporcinga priemonė.

      141    Taigi konstatuotina, kad teiginys, jog „normalių“ rungtynių įrašymas į itin reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių sąrašą yra
         neproporcingas ir netoleruotinas kišimasis į FIFA nuosavybės teisę, nes šios rungtynės nėra tokie įvykiai, grindžiamas klaidinga
         prielaida.

      142    Be to, net jeigu nagrinėjami teisės aktai gali turėti įtakos kainai, kurią FIFA galėtų gauti už Pasaulio taurės transliavimo
         Belgijoje teisių suteikimą, jie nepanaikina šių teisių komercinės vertės, nes, pirma, jais FIFA nėra įpareigojama perleisti
         teises, nesvarbu, kokiomis sąlygomis, ir, antra, nuo neteisėtų susitarimų ar piktnaudžiavimo FIFA saugoma ir pagal Bendrijos,
         ir pagal nacionalinę konkurencijos teisę. Tai reiškia, kad padariusi išvadą dėl Belgijos priemonių proporcingumo Komisija
         nepadarė klaidos.

      143    Todėl ketvirtasis ieškinio pagrindas yra atmestinas.

       Dėl penktojo ieškinio pagrindo, susijusio su Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalies pažeidimu, kai Komisija klaidingai nusprendė,
         kad procedūra, per kurią nustatytos Belgijos priemonės, buvo aiški ir skaidri

      –       Šalių argumentai
      144    FIFA teigia, kad Belgijos institucijos veikė savavališkai ir nepateikė itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašo paaiškinimų.
         Jos nuomone, Flandrijos žiniasklaidos taryba apgailestavo dėl savavališko nagrinėjamo sąrašo sudarymo metodo, jo ilgio ir
         įvykių pasirinkimo išaiškinimo stokos.

      145    Be to, FIFA tvirtina, jog išrinkdamos įvykį, kad šis būtų įrašytas į sąrašą, Flandrijos institucijos naudojo kitokius kriterijus
         nei minėti ginčijamo sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje.

      146    Pavyzdžiui, pirma, kriterijus, pagal kurį tai turi būti pakankamai aktualus įvykis, kuriuo plačiai domisi visuomenė (žr. šio
         sprendimo 8 punkto pirmą įtrauką), iš esmės skiriasi nuo pirmojo ginčijamo sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje įvardyto kriterijaus
         (žr. šio sprendimo 20 punktą), nes pagal jį nėra reikalaujama tikrinti, ar įvykis turi ypatingą atgarsį ne tik tarp tų asmenų,
         kurie paprastai stebi sportą ar atitinkamą renginį, o apsiribojama vien aktualumo lygiu ir gyventojų suinteresuotumu.

      147    Antra, FIFA nuomone, kriterijus, pagal kurį įvykis per svarbias tarptautines varžybas arba rungtynės, kuriose dalyvauja nacionalinė
         rinktinė, kurio nors Belgijos klubo komanda arba keli (‑ios) Belgijos sportininkai (‑ės), iš esmės skiriasi nuo trečiojo ginčijamo
         sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje įvardyto kriterijaus, nes pagal pastarąjį reikalaujama ir Belgijos komandos arba kelių
         Belgijos sportininkų (sportininkių) dalyvavimo, ir įvykio per tarptautines varžybas.

      148    Galiausiai FIFA tvirtina, kad Belgijos institucijos nepateikė jokių paaiškinimų dėl visų Pasaulio taurės rungtynių įrašymo
         į itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą, todėl Komisija negalėjo pagrįstai daryti išvados, kad sąrašas buvo sudarytas aiškiai
         ir skaidriai, kaip reikalaujama pagal Direktyvos 89/552 3a straipsnio 1 dalį.

      149    Komisija, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija šio ieškinio pagrindo pagrįstumą.

      –       Bendrojo Teismo vertinimas
      150    Pirmiausia reikia priminti, kad Direktyvos 89/552 3a straipsnio 1 dalyje nėra išvardyti specialūs požymiai, kurie turi būti
         būdingi procedūrai, nacionaliniu lygiu sukurtai itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašui sudaryti. Šioje nuostatoje valstybėms
         narėms palikta diskrecija organizuoti atitinkamas procedūras, kiek tai susiję su jų etapais, galimomis konsultacijomis su
         suinteresuotais asmenimis ir administracinių įgaliojimų suteikimu, patikslinant, kad visos šios procedūros turi būti grindžiamos
         aiškumu ir skaidrumu.

      151    Pabrėžtina, kad naudojimosi pagrindinėmis sutarties užtikrinamomis laisvėmis apribojimai imantis dėl bendrojo intereso priežasčių
         pateisinamų nacionalinių priemonių dar turi būti tinkami užtikrinti jais siekiamo tikslo įgyvendinimą ir neviršyti to, kas
         būtina tam tikslui pasiekti (žr. šio sprendimo 54 punktą).

      152    Būtent siekiant apsaugoti proporcingumą ir išvengti nepateisinamos diskriminacijos, procedūros, kurių imasi valstybės narės
         itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašui sudaryti, turi būti aiškios ir skaidrios tokia prasme, kad jos turi būti pagrįstos
         objektyviais iš anksto suinteresuotiems asmenims žinomais kriterijais, kad būtų išvengta savavališko pasinaudojimo diskrecija,
         kuria disponuoja valstybės narės, kai sprendžia dėl konkrečių į jų sąrašus įrašytinų įvykių (šiuo klausimu žr. 53 punkte minėto
         Sprendimo United Pan-Europe Communications Belgium ir kt. 46 punktą). Nors teisinga, jog pagal Direktyvos 89/552 3a straipsnį įvykio įrašymas į sąrašą reikalauja, kad jis būtų itin
         reikšmingas visuomenei, išankstinis konkrečių kriterijų, kuriais remiantis vertinamas šis reikšmingumas, nustatymas sudaro
         esminę sąlygą tam, kad nacionaliniai sprendimai būtų priimami skaidriai ir paisant diskrecijos, kuria šiuo klausimu disponuoja
         valstybės narės, ribų (žr. šio sprendimo 94 punktą).

      153    Šiomis sąlygomis, jeigu Komisija mano, jog nacionalinė itin reikšmingų tam tikros valstybės narės visuomenei įvykių sąrašo
         sudarymo procedūra atitinka aiškumo ir skaidrumo reikalavimus, ir priimdama tokį sprendimą, be kita ko, atsižvelgia į tam
         tikrų jos sprendime paskelbtų atrankos kriterijų taikymą, šie kriterijai turi atspindėti atitinkamuose nacionalinės teisės
         aktuose numatytų kriterijų esmę.

      154    Nagrinėjamu atveju konstatuotina, kad pirmasis 2004 m. gegužės 28 d. Nutarime įvardytas kriterijus iš esmės nesiskiria nuo
         pirmojo ginčijamo sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje įvardyto kriterijaus. Priešingai nei teigia FIFA, plataus visuomenės
         susidomėjimo reikalavimas pagal apibrėžimą neįvykdomas, jeigu atitinkamas sporto įvykis sukelia vien tų asmenų susidomėjimą,
         kurie paprastai stebi atitinkamą sporto šaką.

      155    Dėl trečiojo ginčijamo sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje įvardyto kriterijaus pakanka konstatuoti, kad Komisija nepreziumavo,
         jog jis įvykdomas, kiek tai susiję su Pasaulio taure. Šiuo klausimu iš ginčijamo sprendimo 6 ir 16 konstatuojamųjų dalių išplaukia,
         kad dėl Pasaulio taurės Komisija nusprendė, jog įvykdomi pirmasis ir ketvirtasis ginčijamo sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje
         įvardyti kriterijai. Savo ruožtu ginčijamo sprendimo 8 konstatuojamoji dalis, kurioje taikomas trečiasis ginčijamo sprendimo
         5 konstatuojamojoje dalyje įvardytas kriterijus, nėra susijusi su Pasaulio taure ir joje kalbama apie tarptautines futbolo
         klubų varžybas, kaip antai Čempionų lyga ir UEFA taurė, kurių rungtynės dalyvaujant Belgijos klubams taip pat įtrauktos į
         ginčijamą sąrašą.

      156    Dėl Flandrijos žiniasklaidos tarybos pastabos pažymėtina, kad joje nėra nieko, kas galėtų pagrįsti šios tarybos teiginį dėl
         tariamai savavališkos procedūros sudarant Flandrijos bendruomenės sąrašą, ir kad ši pastaba išsakyta 1999 m., t. y. daug metų
         prieš priimant ginčijamus teisėkūros instrumentus ir sąrašą. Kalbant apie aliuziją į nagrinėjamo sąrašo ilgumą, pasakytina,
         jog tokiame vertinime nėra nieko, kas turėtų poveikį nacionalinės procedūros aiškumui ar skaidrumui.

      157    Dėl teiginio, jog Belgijos institucijos niekaip nepateisino visų Pasaulio taurės rungtynių įrašymo į itin reikšmingų visuomenei
         įvykių sąrašą, pirmiausia primintina, kad „normalių“ rungtynių vaidmuo, kaip pasakyta šio sprendimo 72 punkte, yra visuotinai
         pripažįstamas ir neabejotinai žinomas FIFA kaip aptariamų varžybų organizatorei. Antra, FIFA neginčija, jog „svarbios“ rungtynės
         atitinka kriterijus, kad galėtų būti kvalifikuotos kaip itin reikšmingos Belgijos visuomenei. Taigi šiomis aplinkybėmis akivaizdu,
         jog kai Belgijos institucijos į itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą įrašo taip pat „normalias“ Pasaulio taurės rungtynes,
         jos tai daro dėl to, kad šios rungtynės atitinka tuos pačius kriterijus kaip ir „svarbios“ šių varžybų rungtynės. Konstatuotina,
         kad tokiomis sąlygomis FIFA galėjo žinoti priežastis, dėl kurių į savo sudarytą itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą Belgijos
         institucijos įrašė visą Pasaulio taurę, ir ginčyti šį sprendimą nacionaliniuose teismuose, pateikdama, kaip ji tai padarė
         šiame ieškinyje, visus argumentus, dėl kurių, jos nuomone, „normalių“ rungtynių reikšmingumo Belgijos visuomenei įvertinimas
         yra ginčytinas.

      158    Taigi penktasis ieškinio pagrindas yra atmestinas.

       Dėl FIFA prašymo taikyti proceso organizavimo priemones
      159    Nagrinėjant FIFA pateiktus ieškinio pagrindus išdėstytas vertinimas lemia, jog nėra reikalo imtis jos prašomų proceso organizavimo
         priemonių (žr. šio sprendimo 22 ir 24 punktus).

      160    Šiuo klausimu pažymėtina, kad, FIFA teigimu, savo prašymu ji siekia sudaryti sau ir Bendrajam Teismui galimybę išnagrinėti,
         pirma, ar Komisija turėjo pakankamai duomenų, kad galėtų nuspręsti dėl Belgijos sąrašo suderinamumo su Bendrijos teise, ir,
         antra, ar nagrinėjamas sąrašas buvo sudarytas laikantis aiškumo ir skaidrumo. FIFA būtent tvirtina, jog susipažinti su visomis
         Komisijos ir Belgijos institucijų pastabomis per nagrinėjamų nacionalinių priemonių vertinimo procedūrą būtina, siekiant ištirti,
         ar nacionalinės institucijos išsamiai atsakė į Komisijos nuogąstavimus ir ar buvo nuosekliai atsižvelgta į įvairių sporto
         šakų žiūrovų skaičių, turint omenyje, jog kitų varžybų atveju į ginčijamą sąrašą buvo įtrauktos tik kai kurios rungtynės.

      161    Pastebėtina, kad, kaip buvo nuspręsta nagrinėjant FIFA pateiktus ieškinio pagrindus, Komisija nepadarė klaidos, kai remdamasi
         savo disponuojamais duomenimis, kaip antai 2003 m. gruodžio 10 d. Belgijos institucijų pranešimu, kuris minimas ginčijamo
         sprendimo 1 konstatuojamojoje dalyje ir pridėtas prie atsiliepimo į ieškinį, nusprendė, jog visų Pasaulio taurės rungtynių
         įrašymas į itin reikšmingų Belgijos visuomenei įvykių sąrašą yra suderinamas su Bendrijos teise. Minėtas Belgijos institucijų
         pranešimas leido Komisijai padaryti išvadą, kad Belgijoje vykusi procedūra buvo aiški ir skaidri, nes penktajame ieškinio
         pagrinde išdėstyti tokį vertinimą paneigiantys argumentai buvo atmesti.

      162    Be to, Komisijos sprendimas dėl pagal Direktyvos 89/552 3a straipsnį priimtų priemonių suderinamumo su Bendrijos teise vertinamas
         pagal tą jo redakciją, pagal kurią jos buvo galutinai patvirtintos. Todėl galimos ankstesnės versijos arba pastabos, kurias
         galėjo pateikti Komisija ar nacionalinės institucijos, kai nagrinėjo šias priemones, pagal savo prigimtį šiuo požiūriu nėra
         reikšmingos.

      163    Dėl argumento, susijusio su galimu nevienodu požiūriu į kelias varžybas, nes kai kurios iš jų buvo įrašytos į sąrašą visos,
         o kitų atveju buvo įtrauktos tik kai kurios rungtynės, pakanka pažymėti, kad niekas netrukdė FIFA nurodyti šią iš paties sąrašo
         išplaukiančią aplinkybę kaip ginčijamo sprendimo panaikinimo pagrindą, net jei, kalbant apie atitinkamas varžybas, jai nebuvo
         žinomi Komisijai pateikti žiūrovų skaičiai.

      164    Šiomis aplinkybėmis prašymas taikyti proceso organizavimo priemones ir visas ieškinys yra atmestini.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      165    Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
         šalis to reikalavo. Kadangi FIFA bylą pralaimėjo, ji turi padengti išlaidas pagal Komisijos reikalavimus.

      166    Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalį Belgijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika bei Jungtinė Karalystė
         padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      BENDRASIS TEISMAS (septintoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Fédération internationale de football association (FIFA) padengia savo ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
      3.      Belgijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika bei Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė padengia
            savo bylinėjimosi išlaidas.

               Forwood

               Truchot

               Schwarcz

         Paskelbta 2011 m. vasario 17 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
      Parašai.

      Turinys

      Teisinis pagrindasII – 2
      Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimasII – 4
      Procesas ir šalių reikalavimaiII – 8
      Dėl teisėsII – 10
      Dėl priimtinumoII – 10
      Šalių argumentaiII – 10
      Bendrojo Teismo vertinimasII – 10
      Dėl esmėsII – 13
      Dėl šeštojo ieškinio pagrindo dėl motyvacijos stokosII – 15
      – Šalių argumentaiII – 15
      – Bendrojo Teismo vertinimasII – 16
      Dėl pirmojo ieškinio pagrindo dėl Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalies pažeidimo, Komisijai klaidingai nusprendus, jog
         Belgijos priemonės suderinamos su EB 49 straipsniuII – 18

      – Šalių argumentaiII – 18
      – Bendrojo Teismo vertinimasII – 21
      Dėl antrojo ir trečiojo ieškinio pagrindų, atitinkamai susijusių su EB 49 straipsnio pažeidimu ir Direktyvos 89/552 3a straipsnio
         2 dalies pažeidimu, Komisijai klaidingai nusprendus, jos Belgijos priemonės atitinkamai suderinamos su EB 49 straipsniu ir
         EB 43 straipsniuII – 26

      – Šalių argumentaiII – 26
      – Bendrojo Teismo vertinimasII – 27
      Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, susijusio su Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalies pažeidimu, kai Komisija klaidingai
         nusprendė, kad Belgijos priemonės suderinamos su FIFA nuosavybės teiseII – 29

      – Šalių argumentaiII – 29
      – Bendrojo Teismo vertinimasII – 29
      Dėl penktojo ieškinio pagrindo, susijusio su Direktyvos 89/552 3a straipsnio 2 dalies pažeidimu, kai Komisija klaidingai nusprendė,
         kad procedūra, per kurią nustatytos Belgijos priemonės, buvo aiški ir skaidriII – 31

      – Šalių argumentaiII – 31
      – Bendrojo Teismo vertinimasII – 31
      Dėl FIFA prašymo taikyti proceso organizavimo priemonesII – 33
      Dėl bylinėjimosi išlaidųII – 34
      * Proceso kalba: anglų.