title: 2014 m. gegužės 20 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Argo Group International Holdings Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT).#Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo ARIS paraiška – Ankstesnis vaizdinis Bendrijos prekių ženklas ARISA ASSURANCES S.A. – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė suklaidinti – Žymenų panašumas – Ankstesnių prekių ženklų koegzistavimas rinkoje – Jungtinių Amerikos Valstijų teisės vadinamasis „Morehouse defense“ principas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas.#Byla T-247/12.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje T‑247/12
            Argo Group International Holdings Ltd , įsteigta Hamiltone, Bermuduose (Jungtinė Karalystė), atstovaujama solisitorių R. Hoy, S. Levine ir N. Edbrooke,
            ieškovė,
            prieš
            Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) , atstovaujamą L. Rampini,
            atsakovę,
            kita procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šalis, įstojusi į bylą Bendrajame Teisme:
            Arisa Assurances SA , įsteigta Liuksemburge (Liuksemburgas), atstovaujama advokato H. Bock,
            dėl ieškinio, pareikšto dėl 2012 m. kovo 9 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 193/2011‑2), susijusio su protesto procedūra tarp Arisa Assurances SA ir Argo Group International Holdings Ltd ,
            BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija),
            kurį sudaro pirmininkas M. E. Martins Ribeiro, teisėjai S. Gervasoni (pranešėjas) ir L. Madise,
            kancleris E. Coulon,
            susipažinęs su ieškiniu, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2012 m. birželio 6 d.,
            susipažinęs su VRDT atsakymu į ieškinį, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2012 m. rugsėjo 21 d.,
            susipažinęs su įstojusios į bylą šalies atsakymu į ieškinį, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2012 m. rugsėjo 3 d.,
            susipažinęs su dubliku, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2012 m. gruodžio 18 d.,
            susipažinęs su tripliku, kurį įstojusi į bylą šalis Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė 2013 m. balandžio 3 d.,
            atsižvelgęs į tai, kad per mėnesį po to, kai buvo pranešta apie rašytinės proceso dalies pabaigą, bylos šalys nepateikė prašymo surengti teismo posėdžio, todėl, vadovaudamasis teisėjo pranešėjo pranešimu ir taikydamas Bendrojo Teismo procedūros reglamento 135a straipsnį, nusprendęs priimti sprendimą be žodinės proceso dalies,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            Ginčo aplinkybės
            1. 2008 m. lapkričio 13 d. Art Risk Insurance and Information Services Corp. pagal iš dalies pakeistą 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) [pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, p. 1)], pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.
            2. Prekių ženklas, kurį buvo prašoma įregistruoti, yra šis vaizdinis žymuo:
            >image>1
            3. Paslaugos, kurioms buvo prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 36 klasei ir atitinka tokį aprašymą: „Draudimo paslaugos; nuosavybės dokumentų dailės, kultūros dirbinių, antikvariato srityje ir kitų kolekcionuojamų materialių kilnojamųjų vertybių draudimas, rizikos valdymo paslaugos meno ir su menu susijusios pramonės reikmėms, įskaitant meno muziejus, meno fondus, kultūros ir ne pelno siekiančias organizacijas, privačius kolekcininkus, menininkus, meno tarpininkus, su menais susijusią bankininkystę, patikėtinius, draudimą, teisinių paslaugų teikėjus ir ne pelno siekiančias įstaigas; finansinės rizikos valdymo paslaugos, susijusios su kitomis draudimo formomis, įskaitant turto ir žalos draudimą meno ir su menu susijusios pramonės reikmėms.“
            4. Bendrijos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2009 m. kovo 23 d. Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 10/2009.
            5. Art Risk Insurance and Information Services jau buvo žodinio Bendrijos prekių ženklo ARIS, registruoto 2005 m. rugsėjo 12 d., savininkė.
            6. 2009 m. birželio 18 d. įstojusi į bylą šalis Arisa Assurances SA pagal Reglamento Nr. 207/2009 41 straipsnį pateikė protestą dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo registracijos šio sprendimo 3 punkte nurodytoms paslaugoms.
            7. Protestas buvo grindžiamas toliau pavaizduotu ankstesniu vaizdiniu Bendrijos prekių ženklu, jo registracijos paraiška pateikta 1996 m. liepos 8 d. ir jis įregistruotas 2000 m. sausio 18 d. numeriu 307470 36 klasės „draudimo ir perdraudimo“ paslaugoms:
            >image>2
            8. Protestas buvo grindžiamas Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu pagrindu.
            9. 2010 m. lapkričio 23 d. Protestų skyrius patenkino protestą ir atmetė Bendrijos prekių ženklo registracijos paraišką.
            10. 2011 m. sausio 20 d. Art Risk Insurance and Information Services , remdamasi Reglamento Nr. 207/2009 58–64 straipsniais, pateikė VRDT apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.
            11. 2011 m. kovo 3 d. Art Risk Insurance and Information Services paprašė užregistruoti jos prekių ženklo paraiškos perdavimą Argo Group International Holdings Ltd  (toliau – Argo Group  arba ieškovė). Perdavimas Bendrijos prekių ženklų registre užregistruotas 2011 m. kovo 4 d.
            12. 2012 m. kovo 9 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT antroji apeliacinė taryba atmetė apeliaciją. Ji konkrečiai nusprendė, kad Art Risk Insurance and Information Services apeliacija, nors ją pateikė ne prekių ženklo paraišką pateikusi Argo Group , buvo priimtina, nes iki apeliacijos padavimo dienos, t. y. 2011 m. sausio 20 d., prekių ženklo paraiškos perdavimas Argo Group nebuvo užregistruotas Bendrijos prekių ženklų registre (ginčijamo sprendimo 17–23 punktai). Dėl galimybės supainioti du žymenis, dėl kurių kilo ginčas, Apeliacinė taryba, pirma, pažymėjo, kad atitinkamą visuomenę sudaro pakankamai informuoti, protingai pastabūs ir nuovokūs asmenys ir kartu specialių žinių turintys vartotojai, kurių pastabumo lygis yra didesnis (ginčijamo sprendimo 45 ir 46 punktai). Antra, ji nusprendė, kad prekių ženklo paraiškoje nurodytos ir ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės tapačios arba panašios (ginčijamo sprendimo 47 ir 48 punktai). Trečia, Apeliacinė taryba nusprendė, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, bendrai yra panašūs, nes skiriamieji ir dominuojantys jų elementai „aris“ (prašomo registruoti prekių ženklo) ir „arisa“ (ankstesnio prekių ženklo) vizualiai beveik tapatūs, o fonetiškai – labai panašūs (ginčijamo sprendimo 49–55 ir 58 punktai). Taigi ji, kaip ir Protestų skyrius, padarė išvadą, jog yra galimybė suklaidinti (ginčijamo sprendimo 58 punktas), ir atmetė argumentą dėl dviejų nagrinėjamų žymenų koegzistavimo Europos Sąjungoje (ginčijamo sprendimo 25–28 punktai).
            Šalių reikalavimai
            13. Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
            – panaikinti arba pakeisti ginčijamą sprendimą,
            – priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
            14. VRDT Bendrojo Teismo prašo:
            – atmesti ieškinį,
            – priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
            15. Įstojusi į bylą šalis Bendrojo Teismo prašo:
            – atmesti ieškinį kaip nepriimtiną arba, nepatenkinus pirmojo prašymo, kaip nepagrįstą,
            – priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
            Dėl teisės
            Dėl priimtinumo
            16. Įstojusi į bylą šalis nurodo, kad šis ieškinys neatitinka Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkto reikalavimų, nes ieškinyje nenurodyta jokia konkreti teisės nuostata, kurią pažeidė Apeliacinė taryba.
            17. Primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką nereikalaujama, kad šalis aiškiai nurodytų nuostatas, kuriomis ji grindžia nurodomus pagrindus. Pakanka, kad ieškinyje būtų pakankamai aiškiai nurodytas šios šalies prašymo dalykas ir pagrindinės faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriais jis grindžiamas (žr. 2013 m. sausio 15 d. Bendrojo Teismo sprendimo Gigabyte Technology / VRDT – Haskins (Gigabyte) , T‑451/11, 28 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką), o taip yra nagrinėjamu atveju.
            18. Iš ieškinio pakankamai aiškiai matyti, kad ieškovė iš esmės nurodo Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimą, nes teigia, kad Apeliacinė taryba padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog nagrinėjami žymenys yra panašūs ir dėl to yra tikimybė juos supainioti. Beje, ginčijamą nuostatą ji aiškiai nurodo dublike.
            19. Be to, ieškovės argumentai pateikti pakankamai aiškiai ir tiksliai, kad VRDT ir įstojusi į bylą šalis galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas – vykdyti teisminę kontrolę (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Gigabyte  29 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). VRDT ir įstojusi į bylą šalis ginčija visus ieškovės argumentus, o VRDT atsakyme į ieškinį net aiškiai nurodo pagrindą dėl Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimo.
            20. Todėl reikia atmesti įstojusios į bylą šalies nurodomą nepriimtinumu grindžiamą pagrindą ir išnagrinėti vienintelio ieškovės nurodyto pagrindo dėl Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimo pagrįstumą.
            Dėl esmės
            21. Vadovaujantis Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktu, ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas. Suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu prekių ženklu.
            22. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką galimybę suklaidinti sudaro tikimybė, kad visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamos prekės ar paslaugos yra pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės arba ekonomiškai susijusių įmonių. Iš šios teismo praktikos matyti, jog galimybė suklaidinti turi būti vertinama visapusiškai, atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama visuomenė suvokia nagrinėjamus žymenis ir prekes ar paslaugas, ir į visus konkrečiu atveju svarbius veiksnius, įskaitant žymenų panašumo ir jais žymimų prekių ar paslaugų panašumo tarpusavio priklausomybę (žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Laboratorios RTB / VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS) , T‑162/01, Rink. p. II‑2821, 30–33 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
            Dėl atitinkamos visuomenės
            23. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką visapusiškai vertinant galimybę suklaidinti reikia atsižvelgti į vidutinį atitinkamos prekių kategorijos vartotoją, kuris yra pakankamai informuotas, protingai pastabus ir nuovokus. Be to, reikia atsižvelgti ir į tą aplinkybę, kad vidutinio vartotojo pastabumo lygis gali kisti, nelygu nagrinėjamą prekių ar paslaugų kategorija (žr. 2007 m. vasario 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mundipharma / VRDT – Altana Pharma (RESPICUR) , T‑256/04, Rink. p. II‑449, 42 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            24. Ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba nusprendė, kad atitinkamą visuomenę sudaro pakankamai informuoti, protingai pastabūs ir nuovokūs asmenys ir kartu specialių žinių turintys vartotojai, kaip antai meno tarpininkai ir teisinės bei fiskalinės įstaigos, kurių pastabumo lygis yra didesnis (ginčijamo sprendimo 45 ir 46 punktai). Analizuodama galimybę suklaidinti ji rėmėsi atitinkamos visuomenės, įskaitant didesnio pastabumo vartotojus, atmintyje išlikusiu „netobulu“ nagrinėjamų žymenų vaizdu ir padarė išvadą, jog tokia tikimybė yra (ginčijamo sprendimo 58 punktas).
            25. Ieškovė tvirtina, kad Apeliacinė taryba padarė teisės klaidą, nes išvadą dėl galimybės suklaidinti ji padarė neatsižvelgusi į specialių žinių turinčio prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimų paslaugų vartotojo didesnį pastabumo lygį. Pasak jos, dėl atitinkamos visuomenės, kuriai šios paslaugos skirtos, ir atitinkamos visuomenės, kuriais skirtos ankstesniu prekių ženklu žymimos paslaugos, pastabumo lygio skirtumų galimybė suklaidinti sumažėja.
            26. Šiuo atžvilgiu, pirma, pažymėtina, kad, priešingai, nei teigia ieškovė, ankstesniu prekių ženklu žymimos paslaugos skirtos ne tik tipiniam vidutiniam bendrinių draudimo formų, kaip antai transporto priemonių ar kelionių draudimas, vartotojui. Kaip teisingai pažymi VRDT, kadangi nesiremta sąlyga dėl ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų, šis prekių ženklas saugomas visų draudimo ir perdraudimo paslaugų atžvilgiu, neatsižvelgiant į draudžiamo objekto pobūdį ir į šio prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų, kuris prireikus gali apimti tik transporto priemonių ir kelionių draudimą (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 16 d. Bendrojo Teismo sprendimo Kureha / VRDT – Sanofi-Aventis (KREMEZIN) , T‑487/08, neskelbiamo Rinkinyje, 71 punktą). Taigi ankstesniu prekių ženklu žymimos paslaugos gali būti skirtos plačiajai visuomenei arba daugiau specialių žinių turintiems vartotojams.
            27. Antra, nors tam tikros prekių ženklo paraiškoje nurodytos paslaugos iš tiesų skirtos daugiau specialių žinių meno srityje turintiems vartotojams, nagrinėjamų paslaugų sąraše yra ir bendros draudimo paslaugos, skirtos plačiajai visuomenei.
            28. Vadinasi, prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos paslaugos skirtos tai pačiai atitinkamai visuomenei, kurią sudaro ir plačioji visuomenė, ir meno srities profesionalai.
            29. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką tokiu atveju, vertinant tikimybę suklaidinti, turi būti atsižvelgiama į mažiausio pastabumo visuomenę (šiuo klausimu žr. 2011 m. liepos 15 d. Bendrojo Teismo Sprendimo Ergo Versicherungsgruppe / VRDT – Société de développement et de recherche industrielle (ERGO) , T‑220/09, neskelbiamo Rinkinyje, 21 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            30. Todėl, net darant prielaidą, kad Apeliacinė taryba neatsižvelgė į didesnio pastabumo vartotojus, nagrinėjamoje byloje nebūtų galima jos dėl to kaltinti.
            31. Taigi Apeliacinė taryba nepadarė klaidos nei apibrėždama atitinkamą visuomenę šioje byloje, nei į ją atsižvelgdama, kai vertino suklaidinimo galimybę.
            Dėl žymenų panašumo
            32. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, visapusis galimybės suklaidinti vertinimas, kiek jis susijęs su vizualiu, fonetiniu ar konceptualiu žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų daromu įspūdžiu, atsižvelgiant visų pirma į jų skiriamuosius ir dominuojančius elementus. Tai, kaip vidutinis nagrinėjamų prekių ar paslaugų vartotojas suvokia prekių ženklus, yra lemiamas kriterijus visapusiškai vertinant minėtą galimybę. Šiuo atžvilgiu vidutinis vartotojas prekių ženklą paprastai suvokia kaip visumą ir nenagrinėja įvairių jo detalių (žr. 2007 m. birželio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo VRDT / Shaker , C‑334/05 P, Rink. p. I‑4529, 35 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            33. Ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba nusprendė, kad dominuojantys prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, elementai yra žodiniai elementai „aris“ (prašomo įregistruoti prekių ženklo atveju) ir „arisa“ (ankstesnio prekių ženklo atveju). Jos vertinimu, ankstesnio prekių ženklo elementai „assurances s.a.“ nėra dominuojantys, nes parašyti mažesniu šriftu, yra apatinėje prekių ženklo dalyje ir nemažai vartotojų daliai jie neturi skiriamųjų požymių, o stilistiniai ir spalviniai abiejų prekių ženklų efektai nėra pakankamai ryškūs, kad sumažintų „aris“ ir „arisa“ dominavimą (ginčijamo sprendimo 49 ir 50 punktai). Lygindama žymenis, dėl kurių kilo ginčas, Apeliacinė taryba konstatavo, kad vizualiai elementai „aris“ ir „arisa“ beveik tapatūs ir kad šie du žymenys tesiskiria papildoma raide „a“, ankstesnio prekių ženklo neskiriamaisiais elementais „assurances s.a.“ ir jų stilistiniais bei spalviniais efektais (ginčijamo sprendimo 52 punktas). Jos vertinimu, žymenys, dėl kurių kilo ginčas, fonetiškai labai panašūs, nes prašomas įregistruoti prekių ženklas ir ankstesnis prekių ženklas atitinkamai tariami „a-ris“ ir „a-ri-sa“, o neskiriamieji elementai „assurances s.a.“ netariami (ginčijamo sprendimo 53 punktas). Apeliacinė taryba nusprendė, kad neįmanoma atlikti jokio konceptualaus žymenų palyginimo, nes nė vienas iš nagrinėjamų žymenų atitinkamoje teritorijoje nieko nereiškia (ginčijamo sprendimo 54 punktas). Ji padarė išvadą, kad bendrai žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra panašūs (ginčijamo sprendimo 55 ir 58 punktai).
            34. Pirma, ieškovė ginčija žymenų, dėl kurių kilo ginčas, dominuojančių elementų nustatymą. Konkrečiai ji mano, kad, kiek tai susiję su tokiais vaizdiniais prekių ženklais, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, jų žodiniai elementai negali dominuoti labiau nei vaizdiniai elementai. Juo labiau kad žodis „aris“ nieko nereiškia.
            35. Šiuo atžvilgiu reikia priminti teismo praktiką, pagal kurią, vertinant dominuojamąjį tam tikrų vienos ar kelių sudėtinio prekių ženklo sudedamųjų dalių pobūdį, reikia atsižvelgti, be kita ko, į kiekvienos iš jų vidines savybes, lyginant jas su kitomis sudedamosiomis dalimis. Be to, papildomai galima atsižvelgti į įvairių sudėtinio prekių ženklo sudedamųjų dalių santykinę padėtį (2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Matratzen Concord / VRDT – Hukla Germany (MATRATZEN) , T‑6/01, Rink. p. II‑4335, 35 punktas ir 2010 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Codorniu Napa / VRDT – Bodegas Ontañon (ARTESA NAPA VALLEY) , T‑35/08, Rink. p. II‑5405, 35 punktas).
            36. Iš to matyti, kad dominuojančio elemento sudėtiniame prekių ženkle nustatymas priklauso nuo konkretaus įvairių žymenį sudarančių elementų vertinimo, taigi nepriklauso nuo nagrinėjamo žymens pobūdžio – vaizdinio ar žodinio. Tad vaizdiniai vaizdinio prekių ženklo elementai nebūtinai yra dominuojantys šio prekių ženklo elementai.
            37. Šioje byloje prašomą įregistruoti žymenį sudaro žodinis elementas „aris“, užrašytas šviesiai pilkomis didžiosiomis raidėmis, kurių tam tikrų dalių nematyti.
            38. Priešingai, nei teigia ieškovė, žodinio elemento „aris“ grafinis pavaizdavimas negali būti laikomas dominuojančiu prašomo įregistruoti prekių ženklo sukuriamo bendro įspūdžio elementu. Tai paprasčiausia tipografija, skirta žodiniam elementui „aris“ išryškinti. Taigi, net jeigu, kaip nurodė ieškovė, šis grafinis pavaizdavimas prašomam įregistruoti prekių ženklui suteikia išgrynintą pavidalą, sukuriantį elegantiško rafinuotumo įspūdį, kuris patraukia meno industrijos veikėjus ir atitinka prekių ženklo paraiškoje nurodytų paslaugų rūšį, atitinkama visuomenė, norėdama nurodyti nagrinėjamą prekių ženklą, bus linkusi ištarti elementą „aris“, o ne apibūdinti jos grafinį pavaizdavimą. Be to, tai, kad elementas „aris“, kaip pažymi ieškovė, nieko nereiškia, taigi a fortiori neapibūdina žymimų paslaugų, jam suteikia skiriamąjį požymį minėtų paslaugų atžvilgiu, o šis sustiprina jo dominuojamąjį pobūdį visapusiškai vertinant prašomą įregistruoti žymenį (šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo Gitana / VRDT – Teddy (GITANA) , T‑569/11, 57 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            39. Ankstesnį prekių ženklą savo ruožtu sudaro pirmasis žodinis elementas „arisa“, užrašytas mėlynomis didžiosiomis raidėmis, išskyrus pirmosios „a“ raidės briauną, kuri yra raudona. Šis pirmasis žodinis elementas yra virš antrojo žodinio elemento „assurances s.a.“, nuo jo jis atskirtas mėlynu brūkšniu; antrasis žodinis elementas užrašytas mažesnėmis, taip pat mėlynomis didžiosiomis raidėmis.
            40. Manytina, kad žodinis elementas „assurances s.a.“, parašytas mažesniu šriftu ir esantis apatinėje prekių ženklo dalyje, palyginti su elementu „arisa“, nėra dominuojantis elementas ankstesniame prekių ženkle. Šį vertinimą patvirtina apibūdinamasis „assurances s.a.“ pobūdis atitinkamų draudimo paslaugų atžvilgiu (šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Gateway / VRDT – Fujitsu Siemens Computers (ACTIVY Media Gateway) , T‑434/05, neskelbiamo Rinkinyje, 47 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Tas pats pasakytina ir apie vaizdinius ankstesnio prekių ženklo elementus, kaip antai tipografiją, spalvą ir pabraukimą kurie, kaip pabrėžia pati ieškovė, yra įprastų spalvų paprasta rašysena. Todėl šie žodiniai ir vaizdiniai elementai negali paneigti žodinio elemento „arisa“, kuris užrašytas didesnėmis raidėmis ir yra virš kito žodinio elemento, dominuojamojo pobūdžio.
            41. Taigi Apeliacinė taryba nepadarė teisės klaidos, kai nustatė dominuojančius žymenų, dėl kurių kilo ginčas, elementus, todėl pirmasis ieškovės argumentas turi būti atmestas.
            42. Antra, ieškovė kaltina Apeliacinę tarybą tuo, kad ši neatliko visapusio nagrinėjamų prekių ženklų vertinimo ir apsiribojo dominuojančių jų elementų „aris“ ir „arisa“ vertinimu ir tada, kai vertino žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumą, ir kai atsižvelgė į šį panašumą siekdama įvertinti galimybę suklaidinti.
            43. Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad dviejų prekių ženklų panašumo vertinimas nereiškia, kad reikia atsižvelgti tik į vieną sudėtinio prekių ženklo elementą ir jį palyginti su kitu prekių ženklu. Atvirkščiai, nagrinėjamus prekių ženklus reikia lyginti atsižvelgiant į kiekvieno iš jų visumą, tačiau tai nereiškia, kad vertinant bendrą įspūdį, kurį atitinkamos visuomenės atmintyje palieka sudėtinis prekių ženklas, tam tikromis aplinkybėmis negali dominuoti vienas ar keli jo elementai (žr. minėto Sprendimo VRDT / Shaker  41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Panašumas gali būti vertinamas remiantis vien dominuojančiu elementu tik tuomet, kai visos kitos prekių ženklo sudedamosios dalys yra nežymios (minėto Teisingumo Teismo sprendimo VRDT / Shaker  42 punktas ir 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Nestlé / VRDT , C‑193/06 P, neskelbiamo Rinkinyje, 42 punktas). Taip ypač galėtų būti tuomet, kai ši sudedamoji dalis viena dominuotų atitinkamos visuomenės atmintyje užsifiksavusiame šio prekių ženklo vaizde, todėl visos kitos bendro šio prekių ženklo sukurto įspūdžio sudedamosios dalys būtų nežymios (minėto Sprendimo Nestlé / VRDT 43 punktas).
            44. Nagrinėjamu atveju Apeliacinė taryba nusprendė, kad tam tikri žymenų, dėl kurių kilo ginčas, sudėtiniai elementai yra dominuojantys, tačiau nekvalifikavo kitų elementų kaip tokių nežymių, kad į juos neturėtų būti atsižvelgta lyginant abu žymenis. Taigi pagal pirma nurodytą teismo praktiką palyginimą ji privalėjo atlikti atsižvelgusi į visas sudėtines žymenų, dėl kurių kilo ginčas, dalis.
            45. Pažymėtina, kad, kaip reikalaujama pagal šią pareigą, Apeliacinė taryba, vertindama žymenų, dėl kurių kilo ginčas, vizualų panašumą, atsižvelgė ir į jos identifikuotus dominuojančius elementus, t. y. žodinius elementus „aris“ ir „arisa“, laikomus beveik tapačiais, ir į žodinį elementą „assurances s.a.“, ir į vaizdinius elementus, kurie kvalifikuoti kaip skirtingi (ginčijamo sprendimo 52 punktas).
            46. Be to, tiesa, kad, vertindama žymenų, dėl kurių kilo ginčas, fonetinį panašumą Apeliacinė taryba palygino tik elementus „aris“ ir „arisa“. Tačiau remiantis tuo negalima daryti išvados, kad ji neatliko visapusio šių žymenų vertinimo, nes ji atsižvelgė į vienintelį kitą elementą, kurį galima ištarti, „assurances s.a.“, ir nusprendė, kad atitinkama visuomenė jo netars dėl to, kad jis nėra skiriamasis (ginčijamo sprendimo 53 punktas).
            47. Vertindama žymenų, dėl kurių kilo ginčas, konceptualų panašumą, Apeliacinė taryba taip pat įvertino šių žymenų visumą, nes nusprendė, jog „nė vienas prekių ženklas“, t. y. nesant kito patikslinimo – nė vienas iš dviejų prekių ženklų, vertinant kiekvieną jų kaip visumą, įskaitant visus jų žodinius ir vaizdinius elementus, nieko nereiškia atitinkamoje teritorijoje (ginčijamo sprendimo 54 punktas).
            48. Galiausiai, analizuodama suklaidinimo galimybę, Apeliacinė taryba dar kartą vertino kiekvieną iš prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, sudedamųjų elementų, tiek dominuojančių, tiek ne, kad visapusiškai įvertintų žymenų panašumą, ir dominuojantiems elementams suteikė daugiau, o nedominuojantiems – mažiau svarbos (ginčijamo sprendimo 58 punktas).
            49. Todėl antrasis ieškovės argumentas turi būti atmestas.
            50. Trečia, ieškovė kritikuoja Apeliacinės tarybos išvadą dėl galimybės supainioti žymenis, dėl kurių kilo ginčas, nors nustatytas nedidelis vaizdinis ir fonetinis jų panašumas.
            51. Šiuo atžvilgiu pakanka pažymėti, kad nedidelį vaizdinį ir fonetinį panašumą konstatavo Protestų skyrius, o ne Apeliacinė taryba. Taigi, atsižvelgiant į nusistovėjusią teismo praktiką, pagal kurią Bendrajame Teisme pateikiami ieškiniai skirti VRDT apeliacinių tarybų, o ne Protestų skyriaus sprendimų teisėtumo priežiūrai, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnį (žr. 2005 m. gegužės 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Solo Italia / VRDT – Nuova Sala (PARMITALIA) , T‑373/03, Rink. p. II‑1881, 25 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką), šis trečiasis argumentas turi būti atmestas kaip neveiksmingas.
            52. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškovė neįrodė, jog ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba klaidingai nusprendė, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra panašūs.
            Dėl galimybės suklaidinti
            53. Visapusis galimybės suklaidinti vertinimas reiškia, kad tarp veiksnių, į kuriuos atsižvelgiama, būtent tarp prekių ženklų panašumo ir žymimų prekių ar paslaugų panašumo, egzistuoja tam tikra tarpusavio priklausomybė. Mažą žymimų prekių ar paslaugų panašumo laipsnį gali kompensuoti didelis prekių ženklų panašumo laipsnis, ir atvirkščiai (1998 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Canon , C‑39/97, Rink. p. I‑5507, 17 punktas ir 2006 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mast-Jägermeister / VRDT – Licorera Zacapaneca (VENADO su rėmu ir kt. ), T‑81/03, T‑82/03 et T‑103/03, Rink p. II‑5409, 74 punktas).
            54. Šioje byloje Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad yra galimybė suklaidinti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, atsižvelgiant, viena vertus, į prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų paslaugų panašumą ar tapatumą (ginčijamo sprendimo 48 punktas), o šio vertinimo ieškovė neginčijo, ir, kita vertus, į išvadą, kuri nėra klaidinga, kad abu žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra panašūs (žr. 52 punktą).
            55. Šios išvados negali paneigti ieškovės argumentas, kuriuo Apeliacinė taryba kaltinama neatsižvelgus į, pirma, ankstesnio prekių ženklo ir, antra, žodinio Bendrijos prekių ženklo ARIS arba prašomo įregistruoti žymens, įregistruoto JAV, koegzistavimą rinkoje. Pabrėždama, jog Apeliacinė taryba neteisingai įvertino šiuo atžvilgiu pateiktus įrodymus, ieškovė Bendrojo Teismo prašo taikyti JAV teisės vadinamąjį „Morehouse defense“ principą; pagal jį protestą dėl prekių ženklo registracijos pateikęs asmuo negali būti laikomas nukentėjusiu dėl šios registracijos, jeigu prekių ženklo paraišką padavęs asmuo tapačioms ar iš esmės panašioms prekėms ir paslaugoms jau yra įregistravęs prekių ženklą, kuris yra tapatus ar iš esmės analogiškas prašomam įregistruoti prekių ženklui.
            56. Dėl rėmimosi minėtu JAV teisės principu pirmiausia reikia pažymėti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Bendrijos prekių ženklų sistema yra savarankiška, iš taisyklių sudaryta sistema ir ja siekiama jai būdingų tikslų, o jos taikymas nepriklauso nuo nacionalinių sistemų ir Apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumas turi būti vertinamas remiantis tik Reglamentu Nr. 207/2009, kurį aiškina Sąjungos teismas (žr. 2005 m. gegužės 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Grupo Sada / VRDT – Sadia (GRUPO SADA) , T‑31/03, Rink. p. II‑1667, 84 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            57. Toliau reikia priminti, jog, žinoma, negalima visiškai neatsižvelgti į tai, kad tam tikrais atvejais ankstesnių prekių ženklų koegzistavimas rinkoje gali tariamai sumažinti VRDT instancijų konstatuotą dviejų prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, galimybę suklaidinti. Tačiau į tokią galimybę atsižvelgti galima tik tada, jeigu bent jau per su santykiniais atmetimo pagrindais susijusią procedūrą VRDT ginčijamo Bendrijos prekių ženklo savininkas tinkamai įrodo, kad minėtas koegzistavimas grindžiamas tuo, jog nėra galimybės, kad visuomenė supainios ankstesnius prekių ženklus, kuriais jis remiasi, su įstojusios į bylą šalies ankstesniu prekių ženklu, kuriuo grindžiamas protestas, ir jei nagrinėjami prekių ženklai ir prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, yra tapatūs (minėto Sprendimo Tribunal GRUPO SADA  86 punktas ir 2007 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Castell del Remei / VRDT – Bodegas Roda (CASTELL DEL REMEI ODA) , T‑101/06, neskelbiamo Rinkinyje, 76 punktas).
            58. Šioje byloje, pirma, negalima atsižvelgti į įrodymus, pateiktus siekiant įrodyti, jog ieškovė naudojo žodinį Bendrijos prekių ženklą ARIS, nes šis prekių ženklas skiriasi nuo prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas ir kurie abu yra vaizdiniai. Antra, įrodymai, kuriuose pavaizduotas prašomas įregistruoti žymuo toks, koks jis įregistruotas JAV, ir kurie apima ištraukas iš prašomo įregistruoti prekių ženklo buvusio savininko interneto svetainės ir 2010 m. liepos 21 d. straipsnį, kuriame, be kita ko, kalbama apie šio buvusio savininko naudojant šį prekių ženklą teikiamas draudimo paslaugas, yra susiję tik su prašomu įregistruoti žymeniu ir nesuteikia jokios informacijos apie šio žymens buvimą Sąjungos rinkoje, kuri yra svarbi šioje byloje, ir a fortiori apie tai, kaip atitinkama visuomenė šioje rinkoje susidūrė su prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas.
            59. Todėl, kaip ginčijamame sprendime (27 ir 28 punktai) nusprendė Apeliacinė taryba, ieškovės pateikti įrodymai negali patvirtinti, kad koegzistavo prekių ženklams, dėl kurių kilo ginčas, tapatūs prekių ženklai ir juo labiau kad šis koegzistavimas sumažino galimybę juos supainioti, kaip tai suprantama pagal pirma minėtą teismo praktiką, ir nėra reikalo priimti sprendimo dėl ieškinio 11 priedo, kuriame nagrinėjamas principas „Morehouse defense“, ir dėl įstojusios į bylą šalies atsakymo į ieškinį I.1 b priedo, kurį ši pateikė atsikirsdama į ieškovės argumentus dėl tokio koegzistavimo buvimo.
            60. Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, jog egzistuoja galimybė suklaidinti, ir atmetė apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.
            61. Taigi reikia atmesti vienintelį ieškovės nurodytą pagrindą, atitinkamai atmesti visą ieškinį ir nėra reikalo priimti sprendimo dėl įstojusios į bylą šalies argumento dėl Apeliacinei tarybai pateiktos apeliacijos priimtinumo.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            62. Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
            63. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT ir įstojusios į bylą šalies pateiktus reikalavimus.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais,
            BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija)
            nusprendžia:
            1. Atmesti ieškinį.
            2. Priteisti iš Argo Group International Holdings Ltd bylinėjimosi išlaidas.

    ---documentbreak---

         BENDROJO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2014 m. gegužės 20 d. (
            *1
         )
      „Bendrijos prekių ženklas — Protesto procedūra — Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo ARIS paraiška — Ankstesnis vaizdinis Bendrijos prekių ženklas ARISA ASSURANCES S.A. — Santykinis atmetimo pagrindas — Galimybė suklaidinti — Žymenų panašumas — Ankstesnių prekių ženklų koegzistavimas rinkoje — Jungtinių Amerikos Valstijų teisės vadinamasis „Morehouse defense“ principas — Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas“
      Byloje T‑247/12

         Argo Group International Holdings Ltd, įsteigta Hamiltone, Bermuduose (Jungtinė Karalystė), atstovaujama solisitorių R. Hoy, S. Levine ir N. Edbrooke,
      ieškovė,
      prieš

         Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą L. Rampini,
      atsakovę,
      kita procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šalis, įstojusi į bylą Bendrajame Teisme:

         Arisa Assurances SA, įsteigta Liuksemburge (Liuksemburgas), atstovaujama advokato H. Bock,
      dėl ieškinio, pareikšto dėl 2012 m. kovo 9 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 193/2011‑2), susijusio su protesto procedūra tarp Arisa Assurances SA ir Argo Group International Holdings Ltd,
      BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas M. E. Martins Ribeiro, teisėjai S. Gervasoni (pranešėjas) ir L. Madise,
      kancleris E. Coulon,
      susipažinęs su ieškiniu, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2012 m. birželio 6 d.,
      susipažinęs su VRDT atsakymu į ieškinį, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2012 m. rugsėjo 21 d.,
      susipažinęs su įstojusios į bylą šalies atsakymu į ieškinį, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2012 m. rugsėjo 3 d.,
      susipažinęs su dubliku, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2012 m. gruodžio 18 d.,
      susipažinęs su tripliku, kurį įstojusi į bylą šalis Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė 2013 m. balandžio 3 d.,
      atsižvelgęs į tai, kad per mėnesį po to, kai buvo pranešta apie rašytinės proceso dalies pabaigą, bylos šalys nepateikė prašymo surengti teismo posėdžio, todėl, vadovaudamasis teisėjo pranešėjo pranešimu ir taikydamas Bendrojo Teismo procedūros reglamento 135a straipsnį, nusprendęs priimti sprendimą be žodinės proceso dalies,
      priima šį

         Sprendimą

         Ginčo aplinkybės

               1

               2008 m. lapkričio 13 d.Art Risk Insurance and Information Services Corp. pagal iš dalies pakeistą 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) [pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, p. 1)], pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.

               2

               Prekių ženklas, kurį buvo prašoma įregistruoti, yra šis vaizdinis žymuo:

               3

               Paslaugos, kurioms buvo prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 36 klasei ir atitinka tokį aprašymą: „Draudimo paslaugos; nuosavybės dokumentų dailės, kultūros dirbinių, antikvariato srityje ir kitų kolekcionuojamų materialių kilnojamųjų vertybių draudimas, rizikos valdymo paslaugos meno ir su menu susijusios pramonės reikmėms, įskaitant meno muziejus, meno fondus, kultūros ir ne pelno siekiančias organizacijas, privačius kolekcininkus, menininkus, meno tarpininkus, su menais susijusią bankininkystę, patikėtinius, draudimą, teisinių paslaugų teikėjus ir ne pelno siekiančias įstaigas; finansinės rizikos valdymo paslaugos, susijusios su kitomis draudimo formomis, įskaitant turto ir žalos draudimą meno ir su menu susijusios pramonės reikmėms.“

               4

               Bendrijos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2009 m. kovo 23 d. Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 10/2009.

               5

                  Art Risk Insurance and Information Services jau buvo žodinio Bendrijos prekių ženklo ARIS, registruoto 2005 m. rugsėjo 12 d., savininkė.

               6

               2009 m. birželio 18 d. įstojusi į bylą šalis Arisa Assurances SA pagal Reglamento Nr. 207/2009 41 straipsnį pateikė protestą dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo registracijos šio sprendimo 3 punkte nurodytoms paslaugoms.

               7

               Protestas buvo grindžiamas toliau pavaizduotu ankstesniu vaizdiniu Bendrijos prekių ženklu, jo registracijos paraiška pateikta 1996 m. liepos 8 d. ir jis įregistruotas 2000 m. sausio 18 d. numeriu 307470 36 klasės „draudimo ir perdraudimo“ paslaugoms:

               8

               Protestas buvo grindžiamas Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu pagrindu.

               9

               2010 m. lapkričio 23 d. Protestų skyrius patenkino protestą ir atmetė Bendrijos prekių ženklo registracijos paraišką.

               10

               2011 m. sausio 20 d.Art Risk Insurance and Information Services, remdamasi Reglamento Nr. 207/2009 58–64 straipsniais, pateikė VRDT apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.

               11

               2011 m. kovo 3 d.Art Risk Insurance and Information Services paprašė užregistruoti jos prekių ženklo paraiškos perdavimą Argo Group International Holdings Ltd (toliau – Argo Group arba ieškovė). Perdavimas Bendrijos prekių ženklų registre užregistruotas 2011 m. kovo 4 d.

               12

               2012 m. kovo 9 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT antroji apeliacinė taryba atmetė apeliaciją. Ji konkrečiai nusprendė, kad Art Risk Insurance and Information Services apeliacija, nors ją pateikė ne prekių ženklo paraišką pateikusi Argo Group, buvo priimtina, nes iki apeliacijos padavimo dienos, t. y. 2011 m. sausio 20 d., prekių ženklo paraiškos perdavimas Argo Group nebuvo užregistruotas Bendrijos prekių ženklų registre (ginčijamo sprendimo 17–23 punktai). Dėl galimybės supainioti du žymenis, dėl kurių kilo ginčas, Apeliacinė taryba, pirma, pažymėjo, kad atitinkamą visuomenę sudaro pakankamai informuoti, protingai pastabūs ir nuovokūs asmenys ir kartu specialių žinių turintys vartotojai, kurių pastabumo lygis yra didesnis (ginčijamo sprendimo 45 ir 46 punktai). Antra, ji nusprendė, kad prekių ženklo paraiškoje nurodytos ir ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės tapačios arba panašios (ginčijamo sprendimo 47 ir 48 punktai). Trečia, Apeliacinė taryba nusprendė, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, bendrai yra panašūs, nes skiriamieji ir dominuojantys jų elementai „aris“ (prašomo registruoti prekių ženklo) ir „arisa“ (ankstesnio prekių ženklo) vizualiai beveik tapatūs, o fonetiškai – labai panašūs (ginčijamo sprendimo 49–55 ir 58 punktai). Taigi ji, kaip ir Protestų skyrius, padarė išvadą, jog yra galimybė suklaidinti (ginčijamo sprendimo 58 punktas), ir atmetė argumentą dėl dviejų nagrinėjamų žymenų koegzistavimo Europos Sąjungoje (ginčijamo sprendimo 25–28 punktai).

         Šalių reikalavimai

               13

               Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        panaikinti arba pakeisti ginčijamą sprendimą,

                        —

                        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.

               14

               VRDT Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį,

                        —

                        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

               15

               Įstojusi į bylą šalis Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį kaip nepriimtiną arba, nepatenkinus pirmojo prašymo, kaip nepagrįstą,

                        —

                        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

         Dėl teisės

         Dėl priimtinumo

               16

               Įstojusi į bylą šalis nurodo, kad šis ieškinys neatitinka Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkto reikalavimų, nes ieškinyje nenurodyta jokia konkreti teisės nuostata, kurią pažeidė Apeliacinė taryba.

               17

               Primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką nereikalaujama, kad šalis aiškiai nurodytų nuostatas, kuriomis ji grindžia nurodomus pagrindus. Pakanka, kad ieškinyje būtų pakankamai aiškiai nurodytas šios šalies prašymo dalykas ir pagrindinės faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriais jis grindžiamas (žr. 2013 m. sausio 15 d. Bendrojo Teismo sprendimo Gigabyte Technology / VRDT – Haskins (Gigabyte), T‑451/11, 28 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką), o taip yra nagrinėjamu atveju.

               18

               Iš ieškinio pakankamai aiškiai matyti, kad ieškovė iš esmės nurodo Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimą, nes teigia, kad Apeliacinė taryba padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog nagrinėjami žymenys yra panašūs ir dėl to yra tikimybė juos supainioti. Beje, ginčijamą nuostatą ji aiškiai nurodo dublike.

               19

               Be to, ieškovės argumentai pateikti pakankamai aiškiai ir tiksliai, kad VRDT ir įstojusi į bylą šalis galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas – vykdyti teisminę kontrolę (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Gigabyte 29 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). VRDT ir įstojusi į bylą šalis ginčija visus ieškovės argumentus, o VRDT atsakyme į ieškinį net aiškiai nurodo pagrindą dėl Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimo.

               20

               Todėl reikia atmesti įstojusios į bylą šalies nurodomą nepriimtinumu grindžiamą pagrindą ir išnagrinėti vienintelio ieškovės nurodyto pagrindo dėl Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimo pagrįstumą.

         Dėl esmės

               21

               Vadovaujantis Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktu, ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas. Suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu prekių ženklu.

               22

               Pagal nusistovėjusią teismo praktiką galimybę suklaidinti sudaro tikimybė, kad visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamos prekės ar paslaugos yra pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės arba ekonomiškai susijusių įmonių. Iš šios teismo praktikos matyti, jog galimybė suklaidinti turi būti vertinama visapusiškai, atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama visuomenė suvokia nagrinėjamus žymenis ir prekes ar paslaugas, ir į visus konkrečiu atveju svarbius veiksnius, įskaitant žymenų panašumo ir jais žymimų prekių ar paslaugų panašumo tarpusavio priklausomybę (žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Laboratorios RTB / VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T-162/01, Rink. p. II-2821, 30–33 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).

         Dėl atitinkamos visuomenės

               23

               Pagal nusistovėjusią teismo praktiką visapusiškai vertinant galimybę suklaidinti reikia atsižvelgti į vidutinį atitinkamos prekių kategorijos vartotoją, kuris yra pakankamai informuotas, protingai pastabus ir nuovokus. Be to, reikia atsižvelgti ir į tą aplinkybę, kad vidutinio vartotojo pastabumo lygis gali kisti, nelygu nagrinėjamą prekių ar paslaugų kategorija (žr. 2007 m. vasario 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mundipharma / VRDT – Altana Pharma (RESPICUR), T-256/04, Rink. p. II-449, 42 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               24

               Ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba nusprendė, kad atitinkamą visuomenę sudaro pakankamai informuoti, protingai pastabūs ir nuovokūs asmenys ir kartu specialių žinių turintys vartotojai, kaip antai meno tarpininkai ir teisinės bei fiskalinės įstaigos, kurių pastabumo lygis yra didesnis (ginčijamo sprendimo 45 ir 46 punktai). Analizuodama galimybę suklaidinti ji rėmėsi atitinkamos visuomenės, įskaitant didesnio pastabumo vartotojus, atmintyje išlikusiu „netobulu“ nagrinėjamų žymenų vaizdu ir padarė išvadą, jog tokia tikimybė yra (ginčijamo sprendimo 58 punktas).

               25

               Ieškovė tvirtina, kad Apeliacinė taryba padarė teisės klaidą, nes išvadą dėl galimybės suklaidinti ji padarė neatsižvelgusi į specialių žinių turinčio prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimų paslaugų vartotojo didesnį pastabumo lygį. Pasak jos, dėl atitinkamos visuomenės, kuriai šios paslaugos skirtos, ir atitinkamos visuomenės, kuriais skirtos ankstesniu prekių ženklu žymimos paslaugos, pastabumo lygio skirtumų galimybė suklaidinti sumažėja.

               26

               Šiuo atžvilgiu, pirma, pažymėtina, kad, priešingai, nei teigia ieškovė, ankstesniu prekių ženklu žymimos paslaugos skirtos ne tik tipiniam vidutiniam bendrinių draudimo formų, kaip antai transporto priemonių ar kelionių draudimas, vartotojui. Kaip teisingai pažymi VRDT, kadangi nesiremta sąlyga dėl ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų, šis prekių ženklas saugomas visų draudimo ir perdraudimo paslaugų atžvilgiu, neatsižvelgiant į draudžiamo objekto pobūdį ir į šio prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų, kuris prireikus gali apimti tik transporto priemonių ir kelionių draudimą (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 16 d. Bendrojo Teismo sprendimo Kureha / VRDT – Sanofi-Aventis (KREMEZIN), T‑487/08, neskelbiamo Rinkinyje, 71 punktą). Taigi ankstesniu prekių ženklu žymimos paslaugos gali būti skirtos plačiajai visuomenei arba daugiau specialių žinių turintiems vartotojams.

               27

               Antra, nors tam tikros prekių ženklo paraiškoje nurodytos paslaugos iš tiesų skirtos daugiau specialių žinių meno srityje turintiems vartotojams, nagrinėjamų paslaugų sąraše yra ir bendros draudimo paslaugos, skirtos plačiajai visuomenei.

               28

               Vadinasi, prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos paslaugos skirtos tai pačiai atitinkamai visuomenei, kurią sudaro ir plačioji visuomenė, ir meno srities profesionalai.

               29

               Pagal nusistovėjusią teismo praktiką tokiu atveju, vertinant tikimybę suklaidinti, turi būti atsižvelgiama į mažiausio pastabumo visuomenę (šiuo klausimu žr. 2011 m. liepos 15 d. Bendrojo Teismo Sprendimo Ergo Versicherungsgruppe / VRDT – Société de développement et de recherche industrielle (ERGO), T‑220/09, neskelbiamo Rinkinyje, 21 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               30

               Todėl, net darant prielaidą, kad Apeliacinė taryba neatsižvelgė į didesnio pastabumo vartotojus, nagrinėjamoje byloje nebūtų galima jos dėl to kaltinti.

               31

               Taigi Apeliacinė taryba nepadarė klaidos nei apibrėždama atitinkamą visuomenę šioje byloje, nei į ją atsižvelgdama, kai vertino suklaidinimo galimybę.

         Dėl žymenų panašumo

               32

               Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, visapusis galimybės suklaidinti vertinimas, kiek jis susijęs su vizualiu, fonetiniu ar konceptualiu žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų daromu įspūdžiu, atsižvelgiant visų pirma į jų skiriamuosius ir dominuojančius elementus. Tai, kaip vidutinis nagrinėjamų prekių ar paslaugų vartotojas suvokia prekių ženklus, yra lemiamas kriterijus visapusiškai vertinant minėtą galimybę. Šiuo atžvilgiu vidutinis vartotojas prekių ženklą paprastai suvokia kaip visumą ir nenagrinėja įvairių jo detalių (žr. 2007 m. birželio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo VRDT / Shaker, C-334/05 P, Rink. p. I-4529, 35 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               33

               Ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba nusprendė, kad dominuojantys prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, elementai yra žodiniai elementai „aris“ (prašomo įregistruoti prekių ženklo atveju) ir „arisa“ (ankstesnio prekių ženklo atveju). Jos vertinimu, ankstesnio prekių ženklo elementai „assurances s.a.“ nėra dominuojantys, nes parašyti mažesniu šriftu, yra apatinėje prekių ženklo dalyje ir nemažai vartotojų daliai jie neturi skiriamųjų požymių, o stilistiniai ir spalviniai abiejų prekių ženklų efektai nėra pakankamai ryškūs, kad sumažintų „aris“ ir „arisa“ dominavimą (ginčijamo sprendimo 49 ir 50 punktai). Lygindama žymenis, dėl kurių kilo ginčas, Apeliacinė taryba konstatavo, kad vizualiai elementai „aris“ ir „arisa“ beveik tapatūs ir kad šie du žymenys tesiskiria papildoma raide „a“, ankstesnio prekių ženklo neskiriamaisiais elementais „assurances s.a.“ ir jų stilistiniais bei spalviniais efektais (ginčijamo sprendimo 52 punktas). Jos vertinimu, žymenys, dėl kurių kilo ginčas, fonetiškai labai panašūs, nes prašomas įregistruoti prekių ženklas ir ankstesnis prekių ženklas atitinkamai tariami „a-ris“ ir „a-ri-sa“, o neskiriamieji elementai „assurances s.a.“ netariami (ginčijamo sprendimo 53 punktas). Apeliacinė taryba nusprendė, kad neįmanoma atlikti jokio konceptualaus žymenų palyginimo, nes nė vienas iš nagrinėjamų žymenų atitinkamoje teritorijoje nieko nereiškia (ginčijamo sprendimo 54 punktas). Ji padarė išvadą, kad bendrai žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra panašūs (ginčijamo sprendimo 55 ir 58 punktai).

               34

               Pirma, ieškovė ginčija žymenų, dėl kurių kilo ginčas, dominuojančių elementų nustatymą. Konkrečiai ji mano, kad, kiek tai susiję su tokiais vaizdiniais prekių ženklais, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, jų žodiniai elementai negali dominuoti labiau nei vaizdiniai elementai. Juo labiau kad žodis „aris“ nieko nereiškia.

               35

               Šiuo atžvilgiu reikia priminti teismo praktiką, pagal kurią, vertinant dominuojamąjį tam tikrų vienos ar kelių sudėtinio prekių ženklo sudedamųjų dalių pobūdį, reikia atsižvelgti, be kita ko, į kiekvienos iš jų vidines savybes, lyginant jas su kitomis sudedamosiomis dalimis. Be to, papildomai galima atsižvelgti į įvairių sudėtinio prekių ženklo sudedamųjų dalių santykinę padėtį (2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Matratzen Concord / VRDT – Hukla Germany (MATRATZEN), T-6/01, Rink. p. II-4335, 35 punktas ir 2010 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Codorniu Napa / VRDT – Bodegas Ontañon (ARTESA NAPA VALLEY), T-35/08, Rink. p. II-5405, 35 punktas).

               36

               Iš to matyti, kad dominuojančio elemento sudėtiniame prekių ženkle nustatymas priklauso nuo konkretaus įvairių žymenį sudarančių elementų vertinimo, taigi nepriklauso nuo nagrinėjamo žymens pobūdžio – vaizdinio ar žodinio. Tad vaizdiniai vaizdinio prekių ženklo elementai nebūtinai yra dominuojantys šio prekių ženklo elementai.

               37

               Šioje byloje prašomą įregistruoti žymenį sudaro žodinis elementas „aris“, užrašytas šviesiai pilkomis didžiosiomis raidėmis, kurių tam tikrų dalių nematyti.

               38

               Priešingai, nei teigia ieškovė, žodinio elemento „aris“ grafinis pavaizdavimas negali būti laikomas dominuojančiu prašomo įregistruoti prekių ženklo sukuriamo bendro įspūdžio elementu. Tai paprasčiausia tipografija, skirta žodiniam elementui „aris“ išryškinti. Taigi, net jeigu, kaip nurodė ieškovė, šis grafinis pavaizdavimas prašomam įregistruoti prekių ženklui suteikia išgrynintą pavidalą, sukuriantį elegantiško rafinuotumo įspūdį, kuris patraukia meno industrijos veikėjus ir atitinka prekių ženklo paraiškoje nurodytų paslaugų rūšį, atitinkama visuomenė, norėdama nurodyti nagrinėjamą prekių ženklą, bus linkusi ištarti elementą „aris“, o ne apibūdinti jos grafinį pavaizdavimą. Be to, tai, kad elementas „aris“, kaip pažymi ieškovė, nieko nereiškia, taigi a fortiori neapibūdina žymimų paslaugų, jam suteikia skiriamąjį požymį minėtų paslaugų atžvilgiu, o šis sustiprina jo dominuojamąjį pobūdį visapusiškai vertinant prašomą įregistruoti žymenį (šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo Gitana / VRDT – Teddy (GITANA), T‑569/11, 57 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               39

               Ankstesnį prekių ženklą savo ruožtu sudaro pirmasis žodinis elementas „arisa“, užrašytas mėlynomis didžiosiomis raidėmis, išskyrus pirmosios „a“ raidės briauną, kuri yra raudona. Šis pirmasis žodinis elementas yra virš antrojo žodinio elemento „assurances s.a.“, nuo jo jis atskirtas mėlynu brūkšniu; antrasis žodinis elementas užrašytas mažesnėmis, taip pat mėlynomis didžiosiomis raidėmis.

               40

               Manytina, kad žodinis elementas „assurances s.a.“, parašytas mažesniu šriftu ir esantis apatinėje prekių ženklo dalyje, palyginti su elementu „arisa“, nėra dominuojantis elementas ankstesniame prekių ženkle. Šį vertinimą patvirtina apibūdinamasis „assurances s.a.“ pobūdis atitinkamų draudimo paslaugų atžvilgiu (šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Gateway / VRDT – Fujitsu Siemens Computers (ACTIVY Media Gateway), T‑434/05, neskelbiamo Rinkinyje, 47 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Tas pats pasakytina ir apie vaizdinius ankstesnio prekių ženklo elementus, kaip antai tipografiją, spalvą ir pabraukimą kurie, kaip pabrėžia pati ieškovė, yra įprastų spalvų paprasta rašysena. Todėl šie žodiniai ir vaizdiniai elementai negali paneigti žodinio elemento „arisa“, kuris užrašytas didesnėmis raidėmis ir yra virš kito žodinio elemento, dominuojamojo pobūdžio.

               41

               Taigi Apeliacinė taryba nepadarė teisės klaidos, kai nustatė dominuojančius žymenų, dėl kurių kilo ginčas, elementus, todėl pirmasis ieškovės argumentas turi būti atmestas.

               42

               Antra, ieškovė kaltina Apeliacinę tarybą tuo, kad ši neatliko visapusio nagrinėjamų prekių ženklų vertinimo ir apsiribojo dominuojančių jų elementų „aris“ ir „arisa“ vertinimu ir tada, kai vertino žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumą, ir kai atsižvelgė į šį panašumą siekdama įvertinti galimybę suklaidinti.

               43

               Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad dviejų prekių ženklų panašumo vertinimas nereiškia, kad reikia atsižvelgti tik į vieną sudėtinio prekių ženklo elementą ir jį palyginti su kitu prekių ženklu. Atvirkščiai, nagrinėjamus prekių ženklus reikia lyginti atsižvelgiant į kiekvieno iš jų visumą, tačiau tai nereiškia, kad vertinant bendrą įspūdį, kurį atitinkamos visuomenės atmintyje palieka sudėtinis prekių ženklas, tam tikromis aplinkybėmis negali dominuoti vienas ar keli jo elementai (žr. minėto Sprendimo VRDT / Shaker 41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Panašumas gali būti vertinamas remiantis vien dominuojančiu elementu tik tuomet, kai visos kitos prekių ženklo sudedamosios dalys yra nežymios (minėto Teisingumo Teismo sprendimo VRDT / Shaker 42 punktas ir 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Nestlé / VRDT, C‑193/06 P, neskelbiamo Rinkinyje, 42 punktas). Taip ypač galėtų būti tuomet, kai ši sudedamoji dalis viena dominuotų atitinkamos visuomenės atmintyje užsifiksavusiame šio prekių ženklo vaizde, todėl visos kitos bendro šio prekių ženklo sukurto įspūdžio sudedamosios dalys būtų nežymios (minėto Sprendimo Nestlé / VRDT 43 punktas).

               44

               Nagrinėjamu atveju Apeliacinė taryba nusprendė, kad tam tikri žymenų, dėl kurių kilo ginčas, sudėtiniai elementai yra dominuojantys, tačiau nekvalifikavo kitų elementų kaip tokių nežymių, kad į juos neturėtų būti atsižvelgta lyginant abu žymenis. Taigi pagal pirma nurodytą teismo praktiką palyginimą ji privalėjo atlikti atsižvelgusi į visas sudėtines žymenų, dėl kurių kilo ginčas, dalis.

               45

               Pažymėtina, kad, kaip reikalaujama pagal šią pareigą, Apeliacinė taryba, vertindama žymenų, dėl kurių kilo ginčas, vizualų panašumą, atsižvelgė ir į jos identifikuotus dominuojančius elementus, t. y. žodinius elementus „aris“ ir „arisa“, laikomus beveik tapačiais, ir į žodinį elementą „assurances s.a.“, ir į vaizdinius elementus, kurie kvalifikuoti kaip skirtingi (ginčijamo sprendimo 52 punktas).

               46

               Be to, tiesa, kad, vertindama žymenų, dėl kurių kilo ginčas, fonetinį panašumą Apeliacinė taryba palygino tik elementus „aris“ ir „arisa“. Tačiau remiantis tuo negalima daryti išvados, kad ji neatliko visapusio šių žymenų vertinimo, nes ji atsižvelgė į vienintelį kitą elementą, kurį galima ištarti, „assurances s.a.“, ir nusprendė, kad atitinkama visuomenė jo netars dėl to, kad jis nėra skiriamasis (ginčijamo sprendimo 53 punktas).

               47

               Vertindama žymenų, dėl kurių kilo ginčas, konceptualų panašumą, Apeliacinė taryba taip pat įvertino šių žymenų visumą, nes nusprendė, jog „nė vienas prekių ženklas“, t. y. nesant kito patikslinimo – nė vienas iš dviejų prekių ženklų, vertinant kiekvieną jų kaip visumą, įskaitant visus jų žodinius ir vaizdinius elementus, nieko nereiškia atitinkamoje teritorijoje (ginčijamo sprendimo 54 punktas).

               48

               Galiausiai, analizuodama suklaidinimo galimybę, Apeliacinė taryba dar kartą vertino kiekvieną iš prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, sudedamųjų elementų, tiek dominuojančių, tiek ne, kad visapusiškai įvertintų žymenų panašumą, ir dominuojantiems elementams suteikė daugiau, o nedominuojantiems – mažiau svarbos (ginčijamo sprendimo 58 punktas).

               49

               Todėl antrasis ieškovės argumentas turi būti atmestas.

               50

               Trečia, ieškovė kritikuoja Apeliacinės tarybos išvadą dėl galimybės supainioti žymenis, dėl kurių kilo ginčas, nors nustatytas nedidelis vaizdinis ir fonetinis jų panašumas.

               51

               Šiuo atžvilgiu pakanka pažymėti, kad nedidelį vaizdinį ir fonetinį panašumą konstatavo Protestų skyrius, o ne Apeliacinė taryba. Taigi, atsižvelgiant į nusistovėjusią teismo praktiką, pagal kurią Bendrajame Teisme pateikiami ieškiniai skirti VRDT apeliacinių tarybų, o ne Protestų skyriaus sprendimų teisėtumo priežiūrai, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnį (žr. 2005 m. gegužės 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Solo Italia / VRDT – Nuova Sala (PARMITALIA), T-373/03, Rink. p. II-1881, 25 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką), šis trečiasis argumentas turi būti atmestas kaip neveiksmingas.

               52

               Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškovė neįrodė, jog ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba klaidingai nusprendė, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra panašūs.

         Dėl galimybės suklaidinti

               53

               Visapusis galimybės suklaidinti vertinimas reiškia, kad tarp veiksnių, į kuriuos atsižvelgiama, būtent tarp prekių ženklų panašumo ir žymimų prekių ar paslaugų panašumo, egzistuoja tam tikra tarpusavio priklausomybė. Mažą žymimų prekių ar paslaugų panašumo laipsnį gali kompensuoti didelis prekių ženklų panašumo laipsnis, ir atvirkščiai (1998 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Canon, C-39/97, Rink. p. I-5507, 17 punktas ir 2006 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mast-Jägermeister / VRDT – Licorera Zacapaneca (VENADO su rėmu ir kt.), T‑81/03, T‑82/03 et T-103/03, Rink p. II-5409, 74 punktas).

               54

               Šioje byloje Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad yra galimybė suklaidinti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, atsižvelgiant, viena vertus, į prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų paslaugų panašumą ar tapatumą (ginčijamo sprendimo 48 punktas), o šio vertinimo ieškovė neginčijo, ir, kita vertus, į išvadą, kuri nėra klaidinga, kad abu žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra panašūs (žr. 52 punktą).

               55

               Šios išvados negali paneigti ieškovės argumentas, kuriuo Apeliacinė taryba kaltinama neatsižvelgus į, pirma, ankstesnio prekių ženklo ir, antra, žodinio Bendrijos prekių ženklo ARIS arba prašomo įregistruoti žymens, įregistruoto JAV, koegzistavimą rinkoje. Pabrėždama, jog Apeliacinė taryba neteisingai įvertino šiuo atžvilgiu pateiktus įrodymus, ieškovė Bendrojo Teismo prašo taikyti JAV teisės vadinamąjį „Morehouse defense“ principą; pagal jį protestą dėl prekių ženklo registracijos pateikęs asmuo negali būti laikomas nukentėjusiu dėl šios registracijos, jeigu prekių ženklo paraišką padavęs asmuo tapačioms ar iš esmės panašioms prekėms ir paslaugoms jau yra įregistravęs prekių ženklą, kuris yra tapatus ar iš esmės analogiškas prašomam įregistruoti prekių ženklui.

               56

               Dėl rėmimosi minėtu JAV teisės principu pirmiausia reikia pažymėti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Bendrijos prekių ženklų sistema yra savarankiška, iš taisyklių sudaryta sistema ir ja siekiama jai būdingų tikslų, o jos taikymas nepriklauso nuo nacionalinių sistemų ir Apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumas turi būti vertinamas remiantis tik Reglamentu Nr. 207/2009, kurį aiškina Sąjungos teismas (žr. 2005 m. gegužės 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Grupo Sada / VRDT – Sadia (GRUPO SADA), T-31/03, Rink. p. II-1667, 84 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               57

               Toliau reikia priminti, jog, žinoma, negalima visiškai neatsižvelgti į tai, kad tam tikrais atvejais ankstesnių prekių ženklų koegzistavimas rinkoje gali tariamai sumažinti VRDT instancijų konstatuotą dviejų prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, galimybę suklaidinti. Tačiau į tokią galimybę atsižvelgti galima tik tada, jeigu bent jau per su santykiniais atmetimo pagrindais susijusią procedūrą VRDT ginčijamo Bendrijos prekių ženklo savininkas tinkamai įrodo, kad minėtas koegzistavimas grindžiamas tuo, jog nėra galimybės, kad visuomenė supainios ankstesnius prekių ženklus, kuriais jis remiasi, su įstojusios į bylą šalies ankstesniu prekių ženklu, kuriuo grindžiamas protestas, ir jei nagrinėjami prekių ženklai ir prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, yra tapatūs (minėto Sprendimo Tribunal GRUPO SADA 86 punktas ir 2007 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Castell del Remei / VRDT – Bodegas Roda (CASTELL DEL REMEI ODA), T‑101/06, neskelbiamo Rinkinyje, 76 punktas).

               58

               Šioje byloje, pirma, negalima atsižvelgti į įrodymus, pateiktus siekiant įrodyti, jog ieškovė naudojo žodinį Bendrijos prekių ženklą ARIS, nes šis prekių ženklas skiriasi nuo prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas ir kurie abu yra vaizdiniai. Antra, įrodymai, kuriuose pavaizduotas prašomas įregistruoti žymuo toks, koks jis įregistruotas JAV, ir kurie apima ištraukas iš prašomo įregistruoti prekių ženklo buvusio savininko interneto svetainės ir 2010 m. liepos 21 d. straipsnį, kuriame, be kita ko, kalbama apie šio buvusio savininko naudojant šį prekių ženklą teikiamas draudimo paslaugas, yra susiję tik su prašomu įregistruoti žymeniu ir nesuteikia jokios informacijos apie šio žymens buvimą Sąjungos rinkoje, kuri yra svarbi šioje byloje, ir a fortiori apie tai, kaip atitinkama visuomenė šioje rinkoje susidūrė su prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas.

               59

               Todėl, kaip ginčijamame sprendime (27 ir 28 punktai) nusprendė Apeliacinė taryba, ieškovės pateikti įrodymai negali patvirtinti, kad koegzistavo prekių ženklams, dėl kurių kilo ginčas, tapatūs prekių ženklai ir juo labiau kad šis koegzistavimas sumažino galimybę juos supainioti, kaip tai suprantama pagal pirma minėtą teismo praktiką, ir nėra reikalo priimti sprendimo dėl ieškinio 11 priedo, kuriame nagrinėjamas principas „Morehouse defense“, ir dėl įstojusios į bylą šalies atsakymo į ieškinį I.1 b priedo, kurį ši pateikė atsikirsdama į ieškovės argumentus dėl tokio koegzistavimo buvimo.

               60

               Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, jog egzistuoja galimybė suklaidinti, ir atmetė apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.

               61

               Taigi reikia atmesti vienintelį ieškovės nurodytą pagrindą, atitinkamai atmesti visą ieškinį ir nėra reikalo priimti sprendimo dėl įstojusios į bylą šalies argumento dėl Apeliacinei tarybai pateiktos apeliacijos priimtinumo.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               62

               Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.

               63

               Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT ir įstojusios į bylą šalies pateiktus reikalavimus.

               Remdamasis šiais motyvais,
               BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija)
               nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti ieškinį.

                           2.

                           Priteisti iš Argo Group International Holdings Ltd bylinėjimosi išlaidas.

                           Martins Ribeiro

                           Gervasoni

                           Madise

                     Paskelbta 2014 m. gegužės 20 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: anglų.


title: 2012 m. vasario 9 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Márton Urbán prieš Vám- és Pénzügyőrség Észak-alföldi Regionális Parancsnoksága.#Hajdú-Bihar Megyei Bíróság prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Kelių transportas — Tachografų naudojimo taisyklių pažeidimai — Valstybių narių pareiga nustatyti proporcingas sankcijas — Vienodo dydžio bauda — Sankcijos proporcingumas.#Byla C‑210/10.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) sprendimas
      2012 m. vasario 9 d. (
            *1
         )
      „Kelių transportas — Tachografų naudojimo taisyklių pažeidimai — Valstybių narių pareiga nustatyti proporcingas sankcijas — Vienodo dydžio bauda — Sankcijos proporcingumas“
      Byloje C-210/10
      dėl Hajdú-Bihar Megyei Bíróság (Vengrija) 2009 m. spalio 19 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2010 m. gegužės 3 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Márton Urbán

      prieš

         Vám- és Pénzügyőrség Észak-alföldi Regionális Parancsnoksága

      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Tizzano, teisėjai M. Safjan, M. Ilešič, E. Levits ir M. Berger (pranešėja),
      generalinis advokatas J. Mazák,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos Z. Fehér, K. Szíjjártó ir G. Koós,

               —

               Danijos vyriausybės, atstovaujamos V. Pasternak Jørgensen,

               —

               Austrijos vyriausybės, atstovaujamos E. Riedl,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos N. Yerrell ir K. Talabér-Ritz,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 561/2006 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo ir iš dalies keičiančio Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 3821/85 ir (EB) Nr. 2135/98 bei panaikinančio Reglamentą (EEB) Nr. 3820/85 (OL L 102, p. 1) 19 straipsnio 1 ir 4 dalių išaiškinimu.

               2

               Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp M. Urbán ir Vám- és Pénzügyőrség Észak-alföldi Regionális Parancsnoksága (Šiaurės Alfeldo regiono muitinės vadovybė) dėl paskirtos baudos už taisyklių, susijusių su tachografo registracijos lapo naudojimu ieškovo pagrindinėje byloje vairuojamoje sunkiojoje transporto priemonėje, nesilaikymą.

         Teisinis pagrindas

         Europos Sąjungos teisė

               3

               1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3821/85 dėl kelių transporto priemonėse naudojamų tachografų (OL L 370, p. 8; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 227), iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 561/2006 (toliau – Reglamentas Nr. 3821/85), 13–16 straipsniuose numatytos darbdaviams ir vairuotojams taikomos taisyklės, susijusios su tachografų ir registracijos lapų naudojimu.

               4

               Pagal Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio 5 dalį:
               „Kiekvienas ekipažo narys [vairuotojas] savo registracijos lape registruoja tokią informaciją:

                        a)

                        pradėdamas naudoti registracijos lapą – savo vardą ir pavardę;

                        b)

                        laiką ir vietą, kurioje pradedamas naudoti registracijos lapas, ir laiką ir vietą, kurioje jo naudojimas baigiamas;

                        c)

                        kiekvienos jam priskirtos transporto priemonės registracijos numerį, ir pradėdamas pirmą lape įrašytą kelionę, ir pakeitęs transporto priemonę, visą registracijos lapo naudojimo laiką;

                        d)

                        odometro parodymus:

                                 —

                                 pirmos lape įrašytos kelionės pradžioje,

                                 —

                                 paskutinės lape įrašytos kelionės pabaigoje,

                                 —

                                 jei per darbo dieną pakeičiama transporto priemonė (jam priskirtos transporto priemonės parodymai ir transporto priemonės, kuri jam bus priskirta, parodymai);

                        e)

                        kiekvienos transporto priemonės pakeitimo laiką.“

               5

               Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio 7 straipsnio c punkte nustatyta:
               „Kaip laikomasi Reglamento (EB) Nr. 561/2006 reikalavimų, įgaliotas tikrinantis pareigūnas gali patikrinti analizuodamas registracijos lapus, rodomus ar atspausdintus duomenis, kuriuos užregistravo įrašymo įranga [tachografas] ar vairuotojo kortelė arba, neturint šios galimybės, analizuojant visus kitus papildomus dokumentus, nurodytus 16 straipsnio 2 ir 3 punktuose, galinčius patvirtinti, jog nesilaikoma nuostatos reikalavimų.“

               6

               Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 1 ir 4 dalyse numatyta:
               „1.   Valstybės narės nustato taisykles dėl sankcijų, taikytinų už šio reglamento ir Reglamento (EEB) Nr. 3821/85 pažeidimus, ir imasi visų reikiamų priemonių, kad jos būtų įgyvendintos. Šios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos, atgrasančios ir nediskriminuojančios. <...>
               <…>
               4.   Valstybės narės užtikrina, kad proporcingų sankcijų sistema, kuri gali apimti ir finansines sankcijas, galiotų šio reglamento ar Reglamento (EEB) Nr. 3821/85 nuostatas pažeidžiančioms ūkio subjektams, susijusiems siuntėjams, ekspeditoriams, kelionių organizatoriams, pirminiams rangovams, subrangovams ir vairuotojų įdarbinimo agentūroms.“

               7

               2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/22/EB dėl būtiniausių sąlygų Tarybos reglamentams (EEB) Nr. 3820/85 ir (EEB) Nr. 3821/85 dėl su kelių transporto veikla susijusių socialinių teisės aktų įgyvendinti ir panaikinančios Tarybos direktyvą 88/599/EEB (OL L 102, p. 35) 9 straipsnio 1 ir 3 dalyse nurodyta:
               „1.   Valstybės narės įdiegia įmonių rizikos įvertinimo sistemą, pagrįstą atskirų įmonių padarytų Reglamentų (EEB) Nr. 3820/85 arba (EEB) Nr. 3821/85 pažeidimų skaičiumi ir šių pažeidimų sunkumu. <...>
               <…>
               3.   Pradinis reglamentų (EEB) Nr. 3820/85 ir (EEB) Nr. 3821/85 pažeidimų sąrašas pateikiamas III priede.
               Siekdama nustatyti gaires dėl Reglamentų (EEB) Nr. 3820/85 ir (EEB) Nr. 3821/85 pažeidimų vertinimo, Komisija gali, jei tinkama, 12 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka patikslinti III priedą siekiant nustatyti gairių dėl bendro pažeidimų, pagal jų sunkumą suklasifikuotų į kategorijas, sąrašą.
               <…>“

         Nacionalinė teisė

               8

               Pažeidimo padarymo metu galiojusios redakcijos (Magyar Közlöny 2006/1) 1988 m. Įstatymo Nr. I dėl kelių transporto (a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény, toliau – įstatymas dėl kelių transporto) 20 straipsnio 1 ir 4 dalyse numatyta:
               „1.   Bauda skiriama tam, kuris pažeidžia šias šio įstatymo ar kitų teisės aktų nuostatas:
               <…>

                        c)

                        [Reglamento Nr. 561/2006], šio įstatymo bei 2001 m. Įstatymu Nr. IX paskelbto Europos šalių susitarimo dėl kelių transporto priemonių ekipažų, važinėjančių tarptautiniais maršrutais, darbo (AETR) nuostatas, susijusias su vairavimo trukmės, pertraukų ir poilsio laikotarpiais;

                        d)

                        [Reglamento Nr. 3821/85] dėl kelių transporto priemonėse naudojamų tachografų ir šio įstatymo nuostatas, susijusias su tachometrų ir tachografų diskų naudojimu;

                  <…>
               4.   Nuo 50000 iki 800000 HUF bauda skiriama tam, kuris pažeidžia 1 dalies nuostatas. Už įvairių nuostatų pažeidimą skiriamos baudos nustatomos specialiame teisės akte. Tuo atveju, jeigu keli asmenys atsako už 1 dalies nuostatų pažeidimą, nustatytą baudos sumą reikia padalyti, atsižvelgiant į atitinkamų asmenų atsakomybę.
               <…>“

               9

               Įstatymo dėl kelių transporto 20 straipsnio 4 dalyje numatytas specialus teisės aktas, taikytinas pagrindinės bylos aplinkybėms, yra 2007 m. kovo 31 d. Vyriausybės nutarimas Nr. 57/2007, kuriuo nustatomos baudos, skiriamos už tam tikrų nuostatų, susijusių su prekių ir keleivių vežimu, pažeidimą (a közúti árufuvarozáshoz és személyszállításhoz kapcsolódó egyes rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről szóló 57/2007. Korm. Rendelet), (Magyar Közlöny 2007/39, toliau – Vyriausybės nutarimas Nr. 57/2007).

               10

               Pagal Vyriausybės nutarimo Nr. 57/2007 1 straipsnio 1 dalį:
               „Už įstatymo 20 straipsnio 1 dalyje numatytų nuostatų pažeidimą per administracinę procedūrą kompetentinga institucija skiria 2–10 straipsniuose nustatytas baudas.“

               11

               Vyriausybės nutarimo Nr. 57/2007 5 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „1.Asmeniui, pažeidusiam Įstatymo [dėl kelių transporto] 20 straipsnio 1 dalies d punkte numatytą nuostatą, skiriama lentelėje Nr. 4 nustatyto dydžio bauda.
               Jeigu kontrolę atliekanti administracija konstatuoja, kad trūksta 1 punkte nurodyto dokumento, tačiau jeigu šis kontrolės dieną galiojantis dokumentas pateikiamas minėtai administracijai per aštuonias dienas, skaičiuojamas nuo kontrolės vykdymo dienos, minėtame punkte nustatyta bauda sumažinama 50 %.“

               12

               Pagrindinės bylos aplinkybių metu šioje lentelėje buvo numatyta:

                           Nr.

                           Veiksmai arba dokumentų trūkumai, už kuriuos skiriamos baudos

                           Teisinis pagrindas

                           Baudos dydis
                           (Vengrijos forintai)

                           3

                           Registracijos lapų naudojimo taisyklių pažeidimas

                           Reglamento Nr. 3821/85 13–16 straipsniai

                           100 000

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               13

               2009 m. kovo 25 d. per Debreceno (Vengrija) muitinės pareigūno kelių eismo kontrolę Ártánd pasienio poste buvo tikrinami M. Urbán iš Vengrijos į Rumuniją vairuojamos sunkiosios transporto priemonės, įregistruotos Vengrijoje, tachometras ir tachografo diskai. Per patikrinimą nebuvo nustatyta jokio tachometro naudojimo pažeidimo. Tačiau viename iš penkiolikos M. Urbán pateiktų tachografo diskų nebuvo nurodytas nuvažiuotas atstumas.

               14

               Todėl 2009 m. kovo 25 d. sprendimu pirmosios instancijos muitinės administracinė institucija skyrė M. Urbán 100000 HUF (tuo metu apytiksliai 332 eurus) administracinę baudą už registracijos lapų naudojimo taisyklių pažeidimą.

               15

               M. Urbán dėl šio sprendimo pateikė skundą, kuriame prašė panaikinti arba sumažinti skirtą administracinę baudą, remdamasis tuo, kad skirta bauda už padarytą pažeidimą per didelė, nes nuvažiuotas atstumas buvo nurodytas kelionės lape.

               16

               2009 m. gegužės 12 d. atsakovė pagrindinėje byloje, antrosios instancijos muitinės administracinė institucija, atmetė minėtą skundą ir patvirtino, kad pirmosios instancijos administracinė institucija teisingai taikė Vyriausybės nutarimo Nr. 57/2007 5 straipsnio 1 dalį ir šioje nuostatoje minimos lentelės Nr. 4 3 punktą, kuriame numatytas esminis pažeidimas ir atitinkamas baudos dydis, kurį turi taikyti muitinės administracinė institucija.

               17

               M. Urbán pateikė ieškinį Hajdú-Bihar Megyei Bíróság (Hajdú-Bihar departamento teismas) dėl šio sprendimo panaikinimo. Jis pakartojo savo administraciniame skunde pateiktus argumentus ir nurodė, jog dėl to, kad tachografo registracijos lape trūksta duomenų apie galutinį per paskutinę kelionę nuvažiuotą atstumą, nėra piktnaudžiavimo, nes šie duomenys buvo nurodyti kelionės lape. Taigi registracijos lape trūkstami duomenys galėjo būti tiksliai patikrinti remiantis minėtame kelionės lape pateikta informacija.

               18

               Šiomis aplinkybėmis Hajdú-Bihar Megyei Bíróság kilus abejonių dėl Vyriausybės nutarime Nr. 57/2007 numatytos sankcijų sistemos proporcingumo, kad būtų galima taikyti reglamentus Nr. 3821/85 ir Nr. 561/2006, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar sankcijų sistema, pagal kurią imperatyviai numatoma skirti to paties dydžio, t. y. 100000 HUF, baudą už Reglamento [Nr. 3821/85] 13–16 straipsnių pažeidimą, atitinka proporcingumo reikalavimą, įtvirtintą Reglamento [Nr. 561/2006] 19 straipsnio 1–4 dalyse?

                        2.

                        Ar sankcijų sistema, pagal kurią nenumatoma galimybė diferencijuoti baudos dydžio atsižvelgiant į padaryto pažeidimo sunkumą, atitinka proporcingumo reikalavimą?

                        3.

                        Ar sankcijų sistema, pagal kurią neleidžiama atsižvelgti į pažeidėjo atsakomybę lengvinančias aplinkybes, atitinka proporcingumo reikalavimą?

                        4.

                        Ar sankcijų sistema, pagal kurią neatsižvelgiama į pažeidėjo asmeninę situaciją, atitinka proporcingumo reikalavimą?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo ir antrojo klausimų

               19

               Savo pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 1 ir 4 dalyse įtvirtintas proporcingumo reikalavimas turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama sankcijų sistema, kaip antai nustatyta Vyriausybės nutarime Nr. 57/2007, kurioje numatyta skirti to paties dydžio baudą už visus Reglamento Nr. 3821/85 13–16 straipsniuose numatytų registracijų lapų naudojimo taisyklių pažeidimus, neatsižvelgiant į jų sunkumą.

               20

               Visų pirma reikia priminti, kad, remiantis Reglamento Nr. 561/2006 27 konstatuojamąja dalimi, siekiant aiškaus ir veiksmingo vykdymo pageidautina už šio reglamento pažeidimus užtikrinti vienodas nuostatas dėl transporto ūkio subjektų ir vairuotojų atsakomybės, kuri valstybėse narėse gali pasireikšti baudžiamosiomis, civilinėmis ar administracinėmis sankcijomis.

               21

               Šiuo atžvilgiu minėto reglamento 19 straipsnio 1 dalyje valstybėms narėms numatyta pareiga nustatyti „taisykles dėl sankcijų, taikytinų už šio reglamento ir Reglamento (EEB) Nr. 3821/85 pažeidimus, <...> kurios turi būti veiksmingos, proporcingos, atgrasančios ir nediskriminuojančios“.

               22

               Vis dėlto reikia konstatuoti, kad minėtame reglamente nėra konkretesnių taisyklių dėl minėtų sankcijų pagal vidaus teisę taikymo ir nenurodytas aiškus kriterijus vertinti šių sankcijų proporcingumą.

               23

               Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką nesuderinus Sąjungos teisės aktų dėl sankcijų, taikomų nesilaikant šiais teisės aktais nustatytoje tvarkoje numatytų sąlygų, valstybės narės turi teisę pasirinkti, jų manymu, tinkamas sankcijas. Tačiau savo kompetenciją jos turi įgyvendinti laikydamosi Sąjungos teisės ir jos bendrųjų principų, taigi ir proporcingumo principo (visų pirma žr. 2001 m. liepos 12 d. Sprendimo Louloudakis, C-262/99, Rink. p. I-5547, 67 punktą ir 2010 m. liepos 29 d. Sprendimo Profaktor Kulesza, Frankowski, Jóźwiak, Orłowski, C-188/09, Rink. p. I-7639, 29 punktą).

               24

               Be to, šiuo atveju nacionalinės teisės aktais leidžiamos taikyti represinės priemonės neturi viršyti to, kas tinkama ir būtina nagrinėjamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, atsižvelgiant į tai, kad kai galima rinktis tarp kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi nurodytiems tikslams (šiuo klausimu žr. 2010 m. kovo 9 d. Sprendimo ERG ir kt., C-379/08 ir C-380/08, Rink. p. I-2007, 86 punktą).

               25

               Atsižvelgiant į reglamentus Nr. 3821/85 ir Nr. 561/2006, šie tikslai yra, pirma, pagerinti vairuotojų, kuriems taikomi šie reglamentai, darbo sąlygas ir saugų eismą keliuose ir, antra, nustatyti aiškias bendras vairavimo trukmių, poilsio laikotarpių taisykles ir jų kontrolę.

               26

               Dėl to minėtuose reglamentuose numatyta grupė priemonių, be kita ko, bendros vairavimo trukmių, poilsio laikotarpių ir jų kontrolės taisyklės, kurių laikymąsi turi užtikrinti valstybės narės taikydamos sankcijų sistemą už bet kokį tų pačių reglamentų pažeidimą.

               27

               Atsižvelgiant į šiuos principus reikia atsakyti į šio sprendimo 19 punkte suformuluotus pirmąjį ir antrąjį klausimus.

               28

               Šiuo atveju reikia nurodyti, kad Įstatymo dėl kelių transporto 20 straipsnio 4 dalyje nuo 50000 iki 800000 HUF bauda skiriama tam, kuris pažeidžia reglamentų Nr. 3821/85 ir Nr. 561/2006 nuostatas. Taip pat reikia patiksinti, kad šia nuostata kompetentingos valdžios institucijos įgaliojamos nustatyti baudos dydį, atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą.

               29

               Tačiau Vyriausybės nutarimo Nr. 57/2007 15 straipsnio 1 dalyje nustatyta to paties dydžio 100000 HUF bauda už bet kokį nuostatų, susijusių su Reglamento Nr. 3821/85 13–16 straipsniuose numatytu registracijos lapų naudojimu, pažeidimą, nedarant skirtumo dėl įvairių aptariamų pažeidimų sunkumo.

               30

               Be to, nors pagrindinėje byloje aptariama sistema gali atrodyti tinkama reglamentų Nr. 3821/85 ir Nr. 561/2006 tikslams pasiekti, vis dėlto reikia konstatuoti, kad ji viršija tai, kas būtina šių reglamentų teisėtiems tikslams pasiekti.

               31

               Iš Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio 5 dalies matyti, kad transporto priemonės vairuotojas registracijos lape turi registruoti odometro parodymus „paskutinės lape įrašytos kelionės pabaigoje“.

               32

               Vis dėlto, atvirkščiai, nei teigia Vengrija, toks trūkumas turi būti laikomas smulkiu pažeidimu.

               33

               Iš tiesų, kaip teisingai nurodė Komisija, reglamentų Nr. 3821/85 ir Nr. 561/2006 pažeidimai nėra tokio paties sunkumo. Pažeidimai, kurie gali trukdyti atlikti veiksmingą vairuotojų darbo sąlygų ir kelių eismo saugumo kontrolę, negali būti priskiriami prie tos pačios kategorijos kaip smulkūs pažeidimai, kuriais, nors ir pažeidžiamos aptariamų reglamentų nuostatos, tai netrukdo kontroliuoti, ar laikomasi aptariamuose Sąjungos teisės aktuose numatytų įpareigojimų.

               34

               Šiuo atžvilgiu, kaip teigia Komisija, Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio 7 dalies, kurioje numatyta, kad „įgaliotam inspektoriui pareikalavus, vairuotojas turi būti pasiruošęs pateikti einamosios darbo savaitės ir, visais atvejais, praėjusios savaitės paskutinės darbo dienos registracijos lapus“, pažeidimas yra sunkesnis nei šio reglamento 15 straipsnio 1 dalies, kurioje numatyta, kad vairuotojai neturi naudoti suteptų ar sugadintų registracijos lapų ir juos privalo tinkamai saugoti, pažeidimas.

               35

               Analogiškai reikia konstatuoti, jog tai, kad vairuotojas registracijos lape neįregistravo odometro parodymų paskutinės jame įrašytos kelionės pabaigoje, gali turėti tik minimalų arba neturėti jokio poveikio kelių eismo saugumui, atsižvelgiant į kitus tame pačiame 15 straipsnyje išvardytus įpareigojimus.

               36

               Šį teiginį patvirtina tai, kad Komisija, remdamasi Direktyvos 2006/22 9 straipsnio 3 dalimi, priėmė 2009 m. sausio 30 d. Direktyvą 2009/5/EB, iš dalies keičiančią Direktyvos 2006/22 III priedą (OL L 29, p. 45), kuriame numatytos gairės dėl bendro reglamentų Nr. 3821/85 ir Nr. 561/2006 pažeidimų, pagal jų sunkumą suskirstytų į kategorijas, sąrašo.

               37

               Nors iš tikrųjų idėja suskirstyti įvairius reglamentų Nr. 3821/85 ir Nr. 561/2006 nuostatų pažeidimus buvo patikslinta tik vėliau direktyvomis 2006/22 ir 2009/5, kurios netaikomos pagrindinėje byloje, vis dėlto reikia konstatuoti, kad ši idėja, bent jau implicitiškai, buvo perteikta Reglamente Nr. 561/2006. Iš tiesų, kalbant apie sankcijas, reglamento 26 konstatuojamojoje dalyje numatytas „bendras priemonių, kurias gali taikyti valstybės narės, sąrašas“.

               38

               Be to, šiame III priede, kuriame atskiriamos Reglamento Nr. 561/2006 ir Reglamento Nr. 3821/85 pažeidimų grupės, prie kiekvienos įpareigojimo kategorijos grupės nurodytas jų teisinis pagrindas, pažeidimų rūšis ir sunkumo lygis. Pastarasis suskirstytas į tris lygius, būtent – „labai sunkus pažeidimas“, „sunkus pažeidimas“ ir „smulkus pažeidimas“.

               39

               Kalbant apie Reglamento Nr. 3821/85 pažeidimus, minėtame priede numatyta, kad, kiek tai susiję su įpareigojimais dėl registruojamos informacijos, kurių teisinis pagrindas yra Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio 5 dalis, pažeidimas apibūdinamas taip: „Registracijos lape neįrašyti odometro rodmenys (kelionės pabaigos)“. Šis pažeidimas laikomas „smulkiu pažeidimu“.

               40

               Be to, nepaisant to, kad valstybės narės numato sankcijas, jeigu nenurodomas nuvažiuotas atstumas, reikia konstatuoti, kad ši informacija nėra būtina tinkamai užbaigti kontrolę, ar laikomasi vairavimo trukmių ir poilsio laikotarpių taisyklių. Taip pat bet koks tokios informacijos nepateikimas nekelia tokios pačios grėsmės kelių eismo saugumui kaip kitų nuostatų, reglamentuojančių pažeidimų kategorijos, susijusios su „registruojama informacija“, pažeidimas.

               41

               Todėl to paties dydžio baudos taikymas už registracijos lapų naudojimo taisyklių pažeidimą, kai šios baudos dydis nediferencijuojamas, atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą, turėtų būti laikomas neproporcingu Sąjungos teisės aktų siekiamiems tikslams.

               42

               Be to, reikia paminėti, kad Vengrijos teisės aktų leidėjas priėmė 2009 m. liepos 29 d. Vyriausybės dekretą Nr. 156/2009, kuris netaikytinas pagrindinėje byloje ir kuriuo nuo 2009 m. rugpjūčio 1 d. panaikintas Vyriausybės nutarimas Nr. 57/2007.

               43

               Pagal šiuo vyriausybės dekretu nustatytą naują sankcijų sistemą nuo šiol numatyta diferencijuoti baudos dydį, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 3821/85 13–16 straipsnių pažeidimų sunkumą. Kalbant apie pagrindinėje byloje nagrinėjamam pažeidimui analogiškus pažeidimus, šiame vyriausybės dekrete nustatyta 30000 HUF bauda, o šie pažeidimai laikomi „smulkiais pažeidimais“.

               44

               Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 1 ir 4 dalyse įtvirtintas proporcingumo reikalavimas turi būti aiškinamas taip, kad jis draudžia sankcijų sistemą, kaip antai nustatyta Vyriausybės nutarime Nr. 57/2007, pagal kurią numatyta skirti to paties dydžio baudą už visus Reglamento Nr. 3821/85 13–16 straipsniuose numatytų taisyklių dėl registracijų lapų naudojimo pažeidimus, neatsižvelgiant į jų sunkumą.

         Dėl trečiojo ir ketvirtojo klausimų

               45

               Savo trečiuoju ir ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia iš esmės sužinoti, ar Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 1 ir 4 dalyse įtvirtintas proporcingumo reikalavimas turi būti aiškinamas taip, kad jis draudžia sankcijų sistemą, kaip antai aptariama pagrindinėje byloje, pagal kurią numatoma pažeidėjų atsakomybė be kaltės, ir, antra, šioje sistemoje numatytą sankcijų griežtumą.

               46

               Visų pirma reikia priminti, jog iš bylos medžiagos matyti, kad nacionalinės institucijos, kurios atsako už Vyriausybės nutarimo Nr. 57/2007 5 straipsnio 1 dalies įgyvendinimą, neturi jokios galimybės netaikyti nustatytos to paties dydžio baudos, kad galėtų atsižvelgti į konkretaus atvejo aplinkybes ir jas įvertinus nustatyti baudos dydį.

               47

               Visų pirma, kalbant apie atsakomybės be kaltės atitiktį proporcingumo principui, reikia konstatuoti, jog Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad tokia sistema, kuria numatomos sankcijos už reglamento pažeidimą, konkrečiai kalbant, socialinėje srityje, susijusioje su kelių transportu, pati savaime nėra nesuderinama su Bendrijos teise (šiuo klausimu žr. 1990 m. liepos 10 d. Sprendimo Hansen, C-326/88, Rink. p. I-2911, 14–19 punktus ir 1991 m. spalio 2 d. Sprendimo Vandevenne ir kt., C-7/90, Rink. p. I-4371, 16 ir 17 punktus; pagal analogiją, dėl kitų sričių žr. 1997 m. vasario 27 d. Sprendimo Ebony Maritime ir Loten Navigation, C-177/95, Rink. p. I-1111, 36 punktą).

               48

               Iš tiesų, kaip mano Teisingumo Teismas, atsakomybės be kaltės sistemos nustatymas nėra neproporcingas siekiamiems tikslams, jeigu šia sistema siekiama skatinti numatytus asmenis laikytis reglamento nuostatų ir kai siekiama bendrojo intereso tikslų, o tuo galima pateisinti tokios sistemos nustatymą (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Hansen 19 punktą).

               49

               Atsižvelgiant į šią teismo praktiką, taip pat reikia priminti, kad pagal Reglamentą Nr. 3821/85 būtent vairuotojai atsako už įpareigojimus, susijusius su tachografu. Šio reglamento nuostatose, susijusiose su registracijos lapų naudojimu, konkrečiai apibrėžiama, kaip vairuotojai turi registruoti būtiną informaciją, pavyzdžiui, odometro parodymus. Be to, pagal šio reglamento 15 straipsnio 5 dalies d punkto antrą įtrauką registracijos lape reikia būtinai nurodyti nuvažiuotą atstumą.

               50

               Pagal Vengrijos teisės aktus ši pareiga pažeidžiama, jeigu registracijos lape nėra odometro parodymų paskutinės jame įrašytos kelionės pabaigoje. Taigi, kad nepadarytų pažeidimo, vairuotojas turi laikytis Reglamente Nr. 3821/85 nustatytų įpareigojimų.

               51

               Atsižvelgiant į tai, kad, pirma, atsakomybės be kaltės sistema siekiama skatinti numatytus asmenis laikytis Reglamento Nr. 3821/85 nuostatų, ir, antra, kad kelių eismo saugumas ir vairuotojų socialinių sąlygų gerinimas yra bendrojo intereso tikslas, galima pateisinti Vengrijos teisės aktais įtvirtintą atsakomybės be kaltės sistemą.

               52

               Taigi vien pati atsakomybės be kaltės sistema, kaip antai aptariama pagrindinėje byloje, kurioje numatytos sankcijos už minėto reglamento pažeidimą, nėra nesuderinama su Sąjungos teise.

               53

               Antra, kalbant apie pagal pagrindinėje byloje aptariamą sistemą numatytos baudos griežtumą, reikia priminti šio sprendimo 23 ir 24 punktuose cituotą teismo praktiką, pagal kurią valstybės narės kompetentingos parinkti, jų manymu, tinkamas sankcijas. Vis dėlto valstybės narės turi naudotis šia kompetencija laikydamosi Sąjungos teisės ir jos bendrųjų principų, taigi – ir proporcingumo principo. Todėl represinės priemonės neturi, be kita ko, viršyti to, kas būtina nagrinėjamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti ir būti neproporcingos šiems tikslams.

               54

               Šiuo atžvilgiu reikia pastebėti, kad proporcingumo principo valstybės narės turi laikytis ne tik nustatydamos pagrindinius pažeidimą sudarančius elementus ir taisykles, susijusias su baudų griežtumu, bet ir vertindamos veiksnius, į kuriuos galima atsižvelgti nustatant baudą.

               55

               Tai nurodžius, reikia konstatuoti, kad valdžios institucijų, kurios gali taikyti sankcijas už reglamentų Nr. 3821/85 ir Nr. 561/2006 pažeidimą, įpareigojimas skirti to paties dydžio 100000 HUF baudą, nesuteikiant galimybės atsižvelgti į konkretaus atvejo aplinkybes, ir prireikus sumažinti šią baudą netenkina šio sprendimo 23 ir 24 punktuose minėtoje teismo praktikoje reikalaujamų sąlygų.

               56

               Todėl Vengrijos sankcijų sistema yra neproporcinga, būtent tokiu atveju, kaip aptariamasis pagrindinėje byloje, kai tik viename iš penkiolikos patikrintų diskų buvo registracijos trūkumų, būtent – nebuvo nurodytas nuvažiuotas atstumas. Be to, iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, jog tai, kad nebuvo atlikta pagrindinėje byloje aptariama registracija, negali būti laikoma piktnaudžiavimu, nes registracijos lape trūkstami duomenys buvo pateikti kelionės lape.

               57

               Iš tiesų, kalbant, pirma, apie sąlygą, kad represinė priemonė neturi viršyti to, kas būtina pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, reikia konstatuoti, kad kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos galėjo pasiekti numatytus tikslus ir mažiau ribojamomis priemonėmis, nes iš tiesų padarytas pažeidimas nekėlė grėsmės kelių eismo saugumo tikslams ir vairuotojų darbo sąlygoms, numatytoms reglamentuose Nr. 3821/85 ir Nr. 561/2006.

               58

               Kalbant, pirma, apie sąlygą, kad represinė priemonė neturi būti neproporcinga minėtiems tikslams, reikia konstatuoti, kad, kaip matyti iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, minėtos baudos dydis beveik atitinka vidutinį pagal darbo sutartį dirbančio Vengrijos darbuotojo neto darbo užmokestį. Todėl atrodo, kad pagrindinėje byloje nustatytos sankcijos griežtumas yra neproporcingas padarytam pažeidimui.

               59

               Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 1 ir 4 dalyse įtvirtintas proporcingumo reikalavimas turi būti turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiama sankcijų sistema, kaip antai numatyta Vyriausybės nutarime Nr. 57/2007, pagal kurią numatoma pažeidėjų atsakomybė be kaltės. Tačiau jis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiamos šioje sistemoje numatytos griežtos sankcijos.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               60

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 561/2006 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo ir iš dalies keičiančio Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 3821/85 ir (EB) Nr. 2135/98 bei panaikinančio Reglamentą (EEB) Nr. 3820/85 19 straipsnio 1 ir 4 dalyse numatytas proporcingumo reikalavimas turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama sankcijų sistema, kaip antai nustatyta 2007 m. kovo 31 d. Vyriausybės nutarime Nr. 57/2007, kuriuo nustatomos baudos, skiriamos už tam tikrų nuostatų, susijusių su prekių ir keleivių vežimu, pažeidimą (a közúti árufuvarozáshoz és személyszállításhoz kapcsolódó egyes rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről szóló 57/2007. Korm. Rendelet), pagal kurią numatyta skirti to paties dydžio baudą už visus 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3821/85 dėl kelių transporto priemonėse naudojamų tachografų, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 561/2006, 13–16 straipsniuose numatytų taisyklių dėl registracijų lapų naudojimo pažeidimus, neatsižvelgiant į jų sunkumą.

                           2.

                           Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 1 ir 4 dalyse įtvirtintas proporcingumo reikalavimas turi būti turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiama sankcijų sistema, kaip antai numatyta 2007 m. kovo 31 d. Vyriausybės nutarime Nr. 57/2007, kuriuo nustatomos baudos, skiriamos už tam tikrų nuostatų, susijusių su prekių ir keleivių vežimu, pažeidimą, pagal kurią numatoma pažeidėjų atsakomybė be kaltės. Tačiau jis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiamos šioje sistemoje numatytos griežtos sankcijos.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vengrų.


2002 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Tideland Signal Ltd prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Ieškinys dėl panaikinimo. # Byla T-211/02.