title: 2011 m. birželio 16 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Union Investment Privatfonds GmbH prieš UniCredito Italiano SpA. # Apeliacinis skundas - Bendrijos prekių ženklas - Reglamentas (EB) Nr. 40/94 - 8 straipsnio 1 dalies b punktas - Žodiniai prekių ženklai UNIWEB ir "UniCredit Wealth Management" - Žodinių nacionalinių prekių ženklų UNIFONDS ir UNIRAK bei vaizdinio nacionalinio prekių ženklo UNIZINS savininko protestas - Galimybės supainioti vertinimas - Galimybė susieti - Prekių ženklų serija arba šeima. # Byla C-317/10 P.

text:
      Byla C‑317/10 P
      Union Investment Privatfonds GmbH
      prieš
      UniCredito Italiano SpA
      „Apeliacinis skundas – Bendrijos prekių ženklas – Reglamentas (EB) Nr. 40/94 – 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Žodiniai prekių ženklai UNIWEB ir „UniCredit Wealth Management“ – Žodinių nacionalinių prekių ženklų UNIFONDS ir UNIRAK bei vaizdinio nacionalinio prekių ženklo UNIZINS savininko protestas – Galimybės suklaidinti vertinimas – Galimybė susieti – Prekių ženklų serija arba šeima“
      Sprendimo santrauka
      1.        Apeliacinis skundas – Pagrindai – Teisės klaida – Neatsižvelgimas į visus veiksnius, svarbius vertinant galimybę suklaidinti,
            kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą – Akto turinio iškraipymas
      (SESV 256 straipsnis; Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirma pastraipa)
      2.        Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti
            su ankstesniu prekių ženklu – Galimybė susieti – Ankstesni prekių ženklai, turintys požymių, leidžiančių juos laikyti priklausančiais
            tai pačiai „serijai“ ar „šeimai“ – Sąlygos
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      1.        Siekiant nustatyti, ar yra galimybė suklaidinti visuomenę, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių
         ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punktą, reikia atlikti visapusį vertinimą, atsižvelgiant į visus konkrečiam atvejui svarbius
         veiksnius. Nors šių veiksnių vertinimas yra fakto klausimas, kuris nepatenka į Teisingumo Teismo kontrolės sritį, neatsižvelgimas
         į visus šiuos veiksnius yra teisės klaida ir juo gali būti remiamasi Teisingumo Teisme pateikiant apeliacinį skundą. Tas pats
         pasakytina apie kaltinimą, kad Bendrasis Teismas iškraipė Apeliacinės tarybos atliktą analizę, nes akto turinio iškraipymas
         taip pat yra teisės klaida.

      (žr. 45 ir 46 punktus)
      2.        Galimybė suklaidinti, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punktą,
         yra galimybė, kad visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamos prekės ar paslaugos pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės
         arba tam tikrais atvejais ekonomiškai susijusių įmonių.

      Tuo atveju, kai protestas grindžiamas kelių prekių ženklų su būdingais bendrais požymiais, dėl kurių galima juos laikyti prekių
         ženklų šeimos ar serijos dalimi, egzistavimu, siekiant įvertinti galimybės supainioti buvimą, reikia atsižvelgti į tai, jog,
         esant prekių ženklų šeimai ar serijai, tokia galimybė supainioti atsiranda būtent dėl to, kad vartotojas gali suklysti dėl
         prekių ar paslaugų, kurioms skirtas prašomas įregistruoti prekių ženklas, kilmės ir klaidingai manyti, kad jis priklauso šiai
         prekių ženklų šeimai ar serijai.

      (žr. 53 ir 54 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. birželio 16 d.(*)

      „Apeliacinis skundas – Bendrijos prekių ženklas – Reglamentas (EB) Nr. 40/94 – 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Žodiniai prekių ženklai UNIWEB ir „UniCredit Wealth Management“ – Žodinių nacionalinių prekių ženklų UNIFONDS ir UNIRAK bei vaizdinio nacionalinio prekių ženklo UNIZINS savininko protestas
         – Galimybės supainioti vertinimas – Galimybė susieti – Prekių ženklų serija arba šeima“

      Byloje C‑317/10 P
      dėl 2010 m. liepos 1 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
      Union Investment Privatfonds GmbH, įsteigta Frankfurte prie Maino (Vokietija), atstovaujama Rechtsanwälte J. Zindel ir C. Schmid,

      apeliantė,
      dalyvaujant kitoms proceso šalims:
      UniCredito Italiano SpA, įsteigtai Genujoje (Italija), atstovaujamai advokato G. Floridia,

      ieškovei pirmojoje instancijoje,
      Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamai P. Bullock,

      atsakovei pirmojoje instancijoje,
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J.‑C. Bonichot, teisėjai L. Bay Larsen, C. Toader, A. Prechal ir E. Jarašiūnas (pranešėjas),
      generalinė advokatė J. Kokott,
      posėdžio sekretorė A. Impellizzeri, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. kovo 17 d. posėdžiui,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo apeliaciniu skundu Union Investment Privatfonds GmbH prašo panaikinti 2010 m. balandžio 27 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą UniCredito Italiano prieš VRDT – Union Investment Privatfonds (UNIWEB) (T‑303/06 ir T‑337/06, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis, pirma, panaikino du Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių
         ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) antrosios apeliacinės tarybos sprendimus, priimtus 2006 m. rugsėjo 5 d. (sujungtos
         bylos R 196/2005‑2 ir R 211/2005‑2) ir 2006 m. rugsėjo 25 d. (sujungtos bylos R 456/2005‑2 ir R 502/2005‑2) (toliau – ginčijami
         sprendimai), tiek, kiek jais buvo patenkinti apeliantės protestai dėl UniCredito Italiano SpA (toliau – UniCredito) žodinių žymenų UNIWEB ir „UniCredit Wealth Management“ registravimo kaip Bendrijos prekių ženklų tam tikroms paslaugoms,
         ir, antra, atmetė jos prašymus panaikinti šiuos sprendimus tiek, kiek jie susiję su paslaugomis nekilnojamojo turto operacijų
         srityje.

       Teisinis pagrindas
      2        1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) buvo panaikintas ir pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 207/2009
         dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, p. 1), kuris įsigaliojo 2009 m. balandžio 13 d. Tačiau, atsižvelgiant į Bendrajame Teisme
         ginčytų veiksmų datą, šioje byloje taikomas Reglamentas Nr. 40/94.

      3        Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte nurodyta:

      „Ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas:
      <…>
      b)      jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra
         skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas;
         suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu prekių ženklu.“

       Ginčo aplinkybės
      4        2001 m. gegužės 29 d. ir rugpjūčio 7 d. UniCredito pateikė VRDT prašymą kaip Bendrijos prekių ženklus įregistruoti žodinius žymenis UNIWEB ir „UniCredit Wealth Management“
         tam tikroms paslaugoms, tarp kurių yra paslaugos, priklausančios peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d.
         Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti (toliau – Nicos sutartis) 36 klasei
         ir atitinkančios tokį aprašymą:

      –        „bankinės operacijos; finansinės operacijos; piniginės operacijos; draudimas; nekilnojamojo turto operacijos; informacija
         ir konsultacijos finansų ir draudimo srityje; kredito (debeto) kortelių paslaugos; bankinės ir finansinės paslaugos internetu“
         žodinio prekių ženklo UNIWEB atveju;

      –        „bankinės operacijos; finansinės operacijos; piniginės operacijos; draudimas; nekilnojamojo turto operacijos; finansinė informacija“
         žodinio prekių ženklo „UniCredit Wealth Management“ atveju.

      5        2002 m. kovo 6 d. ir birželio 21 d. apeliantė, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktu, pateikė protestą
         dėl minėtų prekių ženklų registracijos nurodytoms paslaugoms.

      6        Abu protestai buvo pagrįsti žodiniais Vokietijos prekių ženklais UNIFONDS ir UNIRAK, dėl kurių paraiškos pateiktos 1979 m.
         balandžio 2 d. ir kurie įregistruoti tų pačių metų spalio 17 d., bei vaizdiniu Vokietijos prekių ženklu, dėl kurio paraiška
         pateikta 1992 m. kovo 6 d. ir kuris įregistruotas tų pačių metų liepos 10 d. ir, kaip ir du pirma nurodyti prekių ženklai,
         yra skirtas žymėti minėtai 36 klasei priklausantį „lėšų investavimą“:

      7        2004 m. gruodžio 17 d. ir 2005 m. vasario 28 d. sprendimais VRDT protestų skyrius patenkino protestus tiek, kiek jie susiję
         su juose nurodytomis paslaugomis, išskyrus „nekilnojamojo turto operacijas“.

      8        Abiem atvejais Protestų skyrius iš esmės manė, jog apeliantė įrodė, kad ankstesni prekių ženklai naudojami iš tikrųjų ir kad
         ji yra prekių ženklų, kurių kiekvienas turi priešdėlį UNI ir priklauso prekių ženklų serijai arba šeimai, savininkė. Jis padarė
         išvadą, kad egzistuoja galimybė supainioti, apimanti galimybę susieti prekių ženklus, kuriuos prašoma įregistruoti, ir ankstesnius
         prekių ženklus, išskyrus tiek, kiek tai susiję su „nekilnojamojo turto operacijomis“, dėl kurių jis nusprendė, kad šios paslaugos
         ir paslaugos, kurias apima ankstesnės registracijos, yra nepanašios.

      9        2005 m. vasario 17 d. ir balandžio 21 d. UniCredito dėl šių VRDT protestų skyriaus sprendimų pateikė apeliacijas, o apeliantė tai padarė 2005 m. vasario 11 d. ir balandžio 28 d.

      10      Ginčijamais sprendimais VRDT antroji apeliacinė taryba šias apeliacijas atmetė. Pritardama Protestų skyriaus analizei ji abiejuose
         sprendimuose visų pirma nurodė, jog apeliantė įrodė, kad prekių ženklai, priklausantys prekių ženklų serijai, naudojami iš
         tikrųjų ir kad prašomas įregistruoti prekių ženklas turi savybių, dėl kurių jį galima priskirti šiai serijai, ir dėl to atitinkama
         visuomenė gali minėtą priešdėlį susieti su apeliante, kai jis naudojamas žymėti investicijų fondus.

       Ieškinys Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
      11      Ši byla buvo pradėta UniCredito ieškiniais dėl ginčijamų sprendimų panaikinimo, užregistruotais Bendrojo Teismo kanceliarijoje 2006 m. lapkričio 6 ir 28 d.
         Per posėdį Bendrajame Teisme UniCredito nurodė, kad ieškiniais siekia tik dalinio sprendimų panaikinimo tiek, kiek jais patenkinti protestai, pateikti dėl žodinių
         žymenų UNIWEB ir „UniCredit Wealth Management“ įregistravimo kaip Bendrijos prekių ženklų paslaugoms, priklausančioms Nicos
         sutarties 36 klasei, išskyrus nekilnojamojo turto operacijas.

      12      Abiejose bylose apeliantė prašė atmesti ieškinius ir iš dalies panaikinti ginčijamus sprendimus, taip pat patenkinti visa
         apimtimi jos protestus dėl prekių ženklų UNIWEB ir „UniCredit Wealth Management“ įregistravimo, t. y. taip pat tiek, kiek
         jie susiję su nekilnojamojo turto operacijomis.

      13      VRDT prašė atmesti ieškinius.

      14      Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas:

      –        sujungė abi bylas, kad būtų bendrai priimtas sprendimas,
      –        panaikino 2006 m. rugsėjo 5 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimą tiek, kiek juo buvo atmesta UniCredito apeliacija ir pripažinti pagrįstais protestai dėl prekių ženklo UNIWEB įregistravimo Nicos sutarties 36 klasei priklausančioms
         „bankinėms operacijoms; finansinėms operacijoms; piniginėms operacijoms; draudimui; informacijai ir konsultacijoms finansų
         ir draudimo srityje; kredito (debeto) kortelių paslaugoms; bankinėms ir finansinėms paslaugoms internetu“,

      –        panaikino 2006 m. rugsėjo 25 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimą tiek, kiek juo atmesta UniCredito apeliacija ir pripažinti pagrįstais protestai dėl prekių ženklo UniCredit Wealth Management registravimo minėtos sutarties 36 klasei priklausančioms „bankinėms operacijoms; finansinėms operacijoms; piniginėms operacijoms;
         draudimui ir finansinei informacijai“,

      –        atmetė apeliantės prašymus ir
      –        nurodė kiekvienai šaliai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
      15      Priimdamas tokį sprendimą Teismas pripažino pagrįstu vienintelį UniCredito pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.

      16      Skundžiamo sprendimo 33, 34 ir 37–40 punktuose darydamas nuorodą į savo 2006 m. vasario 23 d. Sprendimą Il Ponte Finanziaria prieš VRDT – Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE) (T‑194/03, Rink. p. II‑445, toliau – Sprendimas BAINBRIDGE), skundžiamo sprendimo 41 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad šiuo atveju VRDT neatliko išsamaus prašomų įregistruoti
         prekių ženklų susiejimo su nurodyta serija sąlygos tyrimo, nes Apeliacinė taryba tik pažymėjo, jog kiekvienas prekių ženklas
         sudarytas iš dviejų elementų kombinacijos, t. y. bendro elemento UNI ir įvairių žodžių junginių, atitinkamai „web“ ir „credit
         wealth management“, kurie neturi skiriamojo požymio atsižvelgiant į šiais prekių ženklais žymimas paslaugas.

      17      Skundžiamo sprendimo 42 punkte jis nusprendė, kad nei dėl priešdėlio UNI skiriamosios galios, nei palyginus kitus nagrinėjamų
         prekių ženklų aspektus negalima daryti išvados, kad egzistuoja galimybė supainioti. Kalbėdamas apie priešdėlio skiriamąją
         galią, sprendimo 43 punkte jis nurodė, kad atsižvelgiant į jam būdingus požymius vien dėl šio priešdėlio prašomi įregistruoti
         prekių ženklai negali būti siejami su nurodyta serija. Be to, sprendimo 44 punkte jis nusprendė, kad, remiantis realiu serijai
         priklausančių prekių ženklų naudojimu finansų sektoriuje ir nuolatiniu informacijos apie investicinių fondų, išdėstytų  pagal
         abėcėlę, kursus skelbimu, negali būti įrodyta, kad vien priešdėlis UNI gali nurodyti lėšų kilmę.

      18      Tokiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 45 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad per protesto procedūrą pateiktose ištraukose
         iš spaudos leidinių teigiama, jog egzistuoja fondai, žymimi priešdėliu UNI, kurie apeliantei nepriklauso. Jis nusprendė, kad
         nors šiuo klausimu Apeliacinė taryba teisingai konstatavo, jog „tuo atveju, kai fondų pavadinimai prasideda „united“ <…> ir
         „universal“ <…>, tai yra nedalomas žodis, kurio pirmosios raidės „uni“ yra sudėtinė žodžio struktūros dalis“, vis dėlto neakivaizdu,
         kad tą patį būtų galima pasakyti apie prekių ženklus, prasidedančius žodžiu „unico“, atsižvelgiant į tai, kad atitinkama visuomenė
         Vokietijoje jį nebūtinai susies su itališku žodžiu „unico“ (vienintelis), nes jis taip pat gali būti suprantamas kaip prasmės
         neturinti santrumpa.

      19      Be to, skundžiamo sprendimo 46 punkte Bendrasis Teismas pabrėžė, kad apeliantės pateiktose ištraukose iš spaudos leidinių
         valdančios bendrovės pavadinimas yra pirmasis jos valdomų fondų sąraše, todėl mažai tikėtina, kad suinteresuotoji visuomenė,
         kuri turi santykinai aukštą dėmesingumo lygį, galėtų manyti, jog prašomais įregistruoti prekių ženklais žymimus fondus valdo
         kita bendrovė nei ta, kurios pavadinimas yra pirmasis grupėje, kuriai jie priklauso.

      20      Kalbėdamas apie kitus palyginimo aspektus, skundžiamo sprendimo 47 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog apeliantė neįrodė,
         kad greta bendro priešdėlio UNI egzistuoja kiti nagrinėjamų prekių ženklų panašumai, ir jog, atvirkščiai, tarp jų egzistuoja
         semantinis skirtumas, nes prie priešdėlio UNI pridėti žodžiai yra angliški prekių ženkluose UNIWEB ir „UniCredit Wealth Management“
         ir vokiški nurodytuose ankstesniuose prekių ženkluose.

      21      Skundžiamo sprendimo 48 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, jog, nepaisant realaus ankstesnių prekių ženklų naudojimo
         ir minėto bendro priešdėlio, įrodymais, kurie buvo pateikti VRDT, negalima patvirtinti, kad dėl šio priešdėlio, nesvarbu,
         ar į jį būtų atsižvelgiama atskirai, ar kartu su kitais veiksniais, prašomus įregistruoti prekių ženklus galima susieti su
         ankstesne serija.

      22      Todėl pripažinęs vienintelį grindžiant ieškinį UniCredito pateiktą pagrindą pagrįstu, Bendrasis Teismas atmetė apeliantės pateiktą pagrindą, taip pat susijusį su Reglamento Nr. 40/94
         8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu, kuriuo ji prašė, kad jos pateikti protestai būtų patenkinti, kalbant ir apie nekilnojamojo
         turto operacijas.

       Šalių reikalavimai
      23      Savo apeliaciniu skundu apeliantė Teisingumo Teismo prašo panaikinti skundžiamą sprendimą ir atmesti UniCredito Bendrajame Teisme pateiktus ieškinius. Be to, ji prašo panaikinti ginčijamus sprendimus tiek, kiek jais atmesti jos protestai
         dėl prekių ženklų UNIWEB ir „UniCredit Wealth Management“ registravimo nekilnojamojo turto operacijoms, ir šiuos protestus
         patenkinti.

      24      VRDT prašo Teisingumo Teismo patenkinti apeliacinį skundą ir priteisti iš UniCredito bylinėjimosi išlaidas.

      25      UniCredito prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

       Dėl apeliacinio skundo
       Šalių argumentai
      26      Grįsdama savo apeliacinį skundą, apeliantė nurodo, kad Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies
         b punktą. Ji teigia, kad Teismas atsižvelgė ne į visas faktines ginčo aplinkybes, todėl skundžiamas sprendimas grindžiamas
         neišsamiomis, taigi klaidingomis faktinėmis aplinkybėmis.

      27      Iš tiesų, apeliantės nuomone, vertindamas, ar Vokietijos visuomenė gali supainioti prekių ženklus, Teismas turėjo atsižvelgti
         į daugelį Vokietijos teismų ir Deutsche Patent- und Markenamt (Vokietijos patentų ir prekių ženklų tarnyba) sprendimų, pateiktų Protestų skyriui, kurie patvirtina, jog tokia galimybė
         egzistuoja. Ji mano, kad jeigu į Vokietijos visuomenės požiūrį būtų realiai atsižvelgta, Teismas nebūtų padaręs klaidingos
         išvados, kad elementas „web“ yra angliškas žodis ir kad žodžiai, kuriuos ji prijungė prie priešdėlio UNI, yra tik vokiški.

      28      Be to, Teismas atsižvelgė tik į tris ankstesnius prekių ženklus, kuriais buvo grindžiami jos protestai, nors vertinant galimybę
         susieti reikėjo analizuoti visus jai priklausančios serijos prekių ženklus. Jeigu į juos būtų atsižvelgta, būtų konstatuota,
         jog angliški žodžiai taip pat siejami su priešdėliu UNI ir jog įregistruotų prekių ženklų struktūroje nėra jokių skirtumų,
         dėl kurių atitinkama visuomenė negalėtų su jos prekių ženklų serija susieti ir prekių ženklo UNIWEB, ir prekių ženklo „UniCredit
         Wealth Management“.

      29      Darydamas prielaidą, kad atitinkama visuomenė su fondų pavadinimais susiduria tik finansams skirtų laikraščių puslapiuose,
         Teismas klaidingai konstatavo, kad šalia jų pavadinimo visada rašoma nuoroda į operatorių arba fondus valdančių bendrovių
         pavadinimus. Šiuo klausimu nebuvo atsižvelgta į per posėdį pateiktus argumentus.

      30      Apeliantė pabrėžia, kad turi maždaug 90 prekių ženklų, apimančių priešdėlį UNI, susietą su įvairiais elementais, ir kad šis
         priešdėlis, kuris, beje, yra vienas iš šių prekių ženklų, yra skiriamasis elementas. Tokiomis aplinkybėmis, kadangi žodiniai
         žymenys UNIWEB ir „UniCredit Wealth Managament“ turi tą pačią struktūrą, neabejotinai egzistuoja galimybė supainioti dėl to,
         kad atitinkama visuomenė juos susies su jos turimais prekių ženklais, ir taip yra, net jei kiti operatoriai valdo fondus,
         kurių pavadinimuose yra elementas „united“, „universal“ arba „unico“.

      31      Kalbėdama apie savo prašymą, susijusį su nekilnojamojo turto operacijomis, kurį Teismas atmetė, apeliantė teigia, kad egzistuoja
         ryšys tarp šios rūšies paslaugų ir investavimo operacijų.

      32      VRDT, kaip ir apeliantė, mano, kad taikydamas Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą Teismas padarė teisės klaidą.

      33      Remdamasi Sprendimu BAINBRIDGE, VRDT mano, kad prašomi įregistruoti prekių ženklai akivaizdžiai turi savybių, dėl kurių galima juos priskirti prie apeliantės
         nurodytos prekių ženklų serijos. Šiuo klausimu ji pažymi, kad elementas UNI prašomuose įregistruoti prekių ženkluose naudojamas
         toje pačioje pozicijoje, kaip ir minėtą seriją sudarančiuose prekių ženkluose, kad jis neturi kitokio semantinio turinio ir
         kad jo skiriamąjį požymį pabrėžia tai, kad jis papildytas kitais žodiniais elementais, kaip antai „web“ ir „Credit Wealth
         Management“, kurie finansų sektoriuje yra ne skiriamojo, bet apibūdinamojo pobūdžio net referencinės Vokietijos visuomenės
         požiūriu.

      34      Teismas nepriėmė sprendimo dėl priešdėliui UNI būdingo skiriamojo požymio ir taip pažeidė principą, kad norint įvertinti,
         ar yra galimybė supainioti, reikia atsižvelgti į visus nagrinėjamo atvejo svarbius veiksnius ir pirmiausia į ankstesnio prekių
         ženklo skiriamąjį požymį. Be to, Teismas nepaaiškino, kodėl priešdėlio UNI nepakanka, kad prašomus įregistruoti prekių ženklus
         būtų galima susieti su apeliantės nurodyta serija.

      35      Taip pat Teismas neatliko konkretaus vertinimo, kaip Vokietijos visuomenė suvokia prekių ženklus. Šiuo klausimu jis nesuteikė
         jokios reikšmės daugeliui Deutsche Patent- und Markenamt sprendimų, nors jie aiškiai atspindi suinteresuotosios visuomenės suvokimą ir yra veiksnys, į kurį turėjo būti atsižvelgta,
         net jeigu šie sprendimai neprivalomi nei VRDT, nei Bendrajam Teismui.

      36      Sprendime BAINBRIDGE Bendrasis Teismas pripažino, kad gali egzistuoti galimybė supainioti, jeigu yra tas pats skiriamasis elementas, net jei prekių
         ženklai skiriasi, kai papildomi žodiniais arba grafiniais elementais. Todėl šioje byloje negalima suprasti, kodėl, Teismo
         nuomone, galima manyti, kad dėl įvairių žodžių „web“, „credit“, „wealth management“, „zins“, „fonds“ ir „rak“ reikšmės atsiradusio
         semantinio skirtumo pašalinama galimybė supainioti. Be to, taip vertinant neatsižvelgiama į tai, kad šie žodžiai, kurie yra
         tiesiogiai apibūdinantys arba tokie tapo dėl vartojimo bendrinėje finansų kalboje Vokietijoje, neleidžia atitinkamai visuomenei
         suvokti, kad jie žymi skirtingų įmonių finansines paslaugas ar produktus, nes finansų sektoriuje dažnai vartojami angliški
         žodžiai.

      37      Dėl aplinkybių, kuriomis atitinkama visuomenė susiduria su nagrinėjamais prekių ženklais, reikia pažymėti, kad net jei prieš
         juos visada būtų rašomas atitinkamus fondus valdančios bendrovės pavadinimas, vien dėl to neišnyktų galimybė supainioti, nes
         Vokietijos vartotojas, kuris jau žino apeliantės siūlomus fondus, gali galvoti, kad kiti fondai, taip pat žymimi priešdėliu
         UNI, yra kilę iš ekonomiškai su ja susijusių įmonių.

      38      Be to, nurodęs, kad neatlikusi išsamaus prašomų įregistruoti prekių ženklų priskyrimo apeliantės nurodytai prekių ženklų serijai
         tyrimo ir nusprendusi, jog egzistuoja galimybė supainioti, Apeliacinė taryba neįrodė, kad yra kitokių panašumų nei bendras
         elementas UNI, Bendrasis Teismas iškraipė ir pakeitė Apeliacinės tarybos atliktą analizę.

      39      Prašydama atmesti apeliacinį skundą UniCredito visų pirma teigia, kad jį grindžiant pateikti pagrindai yra nepriimtini, nes apeliantė nurodo skundžiamo sprendimo trūkumus,
         susijusius su faktinių aplinkybių vertinimo klaidomis.

      40      Be to, UniCredito teigia, kad apeliantės kritikuojami Bendrojo Teismo vertinimai – ar jie būtų susiję su fondų pavadinimų, kuriuose yra priešdėlis
         UNI, bet kurie jai nepriklauso, egzistavimu, su tuo, kad šie pavadinimai laikraščiuose siejami su fondus valdančių bendrovių
         pavadinimais, ar su šio priešdėlio siejimu su angliškais ar vokiškais žodžiais, yra papildomi ir nereikšmingi, palyginti su
         Teismo visapusiu faktinių aplinkybių vertinimu, susijusiu su galimybės supainioti nebuvimu, todėl jais remiantis negalima
         paneigti šio visapusio vertinimo.

      41      UniCredito, be kita ko, prieštarauja apeliantės argumentams dėl pareigos atsižvelgti į nacionalinių administracinių ir teisminių institucijų
         sprendimus, nes nacionalinės prekių ženklų apsaugos sistemos ir Bendrijos prekių ženklų apsaugos sistema yra autonomiškos
         ir vienos nuo kitų nepriklauso.

      42      Taip pat nepagrįstas kaltinimas, kuriuo apeliantė teigia, jog Teismas vertindamas galimybę supainioti atsižvelgė tik į tris
         ankstesnius prekių ženklus, kuriais grindžiami protestai, o ne į visus jos nurodytai serijai priklausančius prekių ženklus.
         Šis kaltinimas prieštaringas, nes minėti protestai grindžiami šiais trim prekių ženklais, ir nepagrįstas Sprendimo BAINBRIDGE atžvilgiu. Pagal šį sprendimą, kuris grindžiamas principu, kad prekių ženklų serijos atveju galimybę supainioti reikia vertinti
         atsižvelgiant į tai, kad visuomenė prašomą įregistruoti prekių ženklą gali suvokti kaip priklausantį serijai, visiškai nereikalaujama
         prekių ženklą atskirai lyginti su kiekvienu serijos prekių ženklu.

      43      Galiausiai UniCredito teigia, pirma, kad nekilnojamojo turto operacijos yra nepanašios į finansines paslaugas, ir, antra, kad nėra galimybės supainioti
         prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, net atsižvelgiant į finansines paslaugas siaurąja prasme.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      44      UniCredito tvirtina, kad apeliacinis skundas nepriimtinas, nes juo siekiama ginčyti skundžiamame sprendime atliktus faktinio pobūdžio
         vertinimus. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, jog apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą, kad šis pažeidė Reglamento Nr. 40/94
         8 straipsnio 1 dalies b punktą, nes neatsižvelgė į visas nagrinėjamo atvejo aplinkybes, ir, konkrečiai kalbant, todėl, kad
         nevertino Vokietijos visuomenės požiūrio į galimybę susieti prašomus įregistruoti prekių ženklus su jos nurodyta prekių ženklų
         serija ar šeima.

      45      Reikia pažymėti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką, siekiant nustatyti, ar yra galimybė suklaidinti visuomenę, reikia
         atlikti visapusį vertinimą, atsižvelgiant į visus konkrečiam atvejui svarbius veiksnius (šiuo klausimu žr. 1997 m. lapkričio
         11 d. Sprendimo SABEL, C‑251/95, Rink. p. I‑6191, 22 punktą; 1999 m. birželio 22 d. Sprendimo Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Rink. p. I‑3819, 18 punktą; 2007 m. birželio 12 d. Sprendimo VRDT prieš Shaker, C‑334/05 P, Rink. p. I‑4529, 34 punktą ir 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Nestlé prieš VRDT, C‑193/06 P, 33 punktą). Nors šių veiksnių vertinimas yra faktinis klausimas, kuris nepatenka į Teisingumo Teismo kontrolės
         sritį, neatsižvelgimas į visus šiuos veiksnius yra teisės klaida (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 24 d. Sprendimo Becker prieš Harman International Industries, C‑51/09 P, Rink. p. I‑0000, 40 punktą) ir juo gali būti remiamasi Teisingumo Teisme pateikiant apeliacinį skundą.

      46      Tas pats pasakytina apie VRDT pateiktą kaltinimą, kad Bendrasis Teismas iškraipė Apeliacinės tarybos atliktą analizę, nes
         akto turinio iškraipymas yra taip pat teisės klaida (žr. 2000 m. sausio 27 d. Sprendimo DIR International Film ir kt. prieš Komisiją, C‑164/98 P, Rink. p. I‑447, 48 punktą).

      47      Darytina išvada, kad UniCredito iškeltas prieštaravimas dėl priimtinumo turi būti atmestas.

      48      Dėl esmės reikia nurodyti, kad siekdamas panaikinti ginčijamus sprendimus skundžiamo sprendimo 35, 36 ir 41 punktuose Teismas
         nusprendė:

      „35      Šioje byloje Apeliacinės tarybos vertinimas, kad [apeliantės] nurodyti ankstesni prekių ženklai UNIFONDS, UNIRAK ir UNIZINS
         sudaro „seriją“, kaip ji suprantama pagal Sprendimą BAINBRIDGE, <…> daugiausia grindžiamas argumentais, kad šiems trims prekių ženklams bendras priešdėlis UNI turi skiriamąjį  požymį finansinių
         paslaugų srityje ir kad [apeliantė] įrodė realų šių prekių ženklų naudojimą.

      36      Konstatavusi, kad egzistuoja prekių ženklų „serija“, Apeliacinė taryba beveik automatiškai padarė išvadą, jog atitinkama visuomenė
         priešdėlį UNI sieja su [apeliante], jeigu jis naudojamas žymėti investicijų fondus, ir todėl egzistuoja galimybė supainioti
         prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas.

      <…>
      41      Šioje byloje VRDT neatliko išsamaus prašomų įregistruoti prekių ženklų priskyrimo prie proteste nurodytos serijos sąlygos
         tyrimo. Apeliacinė taryba tik pažymėjo, kad kiekvienas šių prekių ženklų sudarytas iš dviejų individualių suderintų elementų,
         t. y. bendro elemento UNI ir įvairių žodžių junginių, atitinkamai  „ web“ ir  „credit wealth management“, kurie neturi skiriamojo
         požymio paraiškoje nurodytų paslaugų atžvilgiu.“

      49      Kalbant apie kaltinimą, kad Bendrasis Teismas taip iškraipė Apeliacinės tarybos analizę, reikia konstatuoti, jog 2006 m. rugsėjo
         5 d. sprendimo 36 ir 37 punktuose Apeliacinė taryba nurodė:

      „36      Šioje byloje [UniCredito] prekių ženklo ir [apeliantės] prekių ženklų struktūra yra tokia pati. Juos sudaro dviejų individualių elementų derinys,
         t. y. bendras elementas UNI, kuris yra visų prekių ženklų pradžioje, ir kiekvieną kartą vis kitoks žodis. Tačiau to nepakanka
         išvadai, kad prekių ženklas UNIWEB turi savybių, dėl kurių jį būtų galima susieti su [apeliantės] prekių ženklais „UNI-“.
         Jeigu bendras elementas būtų tik apibūdinamasis arba neturėtų skiriamojo požymio, [apeliantė] negalėtų sėkmingai remtis su
         „prekių ženklų šeima“ susijusiu argumentu.

      37      Bendro elemento UNI skiriamasis požymis turi būti vertinamas atsižvelgiant į tai, kaip nagrinėjamus žymenis ir paslaugas suvokia
         atitinkama visuomenė. Atliekant šį vertinimą svarbios ne tik elementui UNI būdingos savybės, bet ir tai, kaip jis naudojamas.
         Vokietijoje, kur yra tikslinis paprastas vartotojas, elementas „uni“ susijęs su žodžiu „uni“, kuris reiškia „vienspalvis“,
         ir su universiteto trumpiniu UNI (šnekamojoje kalboje). Nagrinėjamų paslaugų atžvilgiu neatrodo, kad šis žodis turi aiškią
         ir tiesioginę reikšmę. Be to, šioje byloje [apeliantė], visų pirma pateikdama savo valdymo ataskaitą ir 2001 m. rugsėjo 30 d.
         ataskaitą už ketvirtį bei ištraukas iš spaudos leidinių, nurodė, kad žymėdama „lėšų investavimą“ Vokietijoje ji naudoja tris
         prekių ženklus, kuriuose yra priešdėlis „UNI-“.

      50      2006 m. rugsėjo 25 d. sprendimo 40 ir 41 punktai suformuluoti panašiai, o pirmesniame iš šių dviejų punkte Apeliacinė taryba,
         be kita ko, konstatavo:

      „Būtina pabrėžti, kad prie [UniCredito] prekių ženklo pridėti žodžiai „Wealth Management“ yra angliški žodžiai, bendrai vartojami finansų srityje atitinkamoje teritorijoje,
         t. y. Vokietijoje žymint paslaugas, apimančias patarėjo finansų ir investavimo srityje pareigas, paslaugas apskaitos ir mokesčių
         srityje bei teisinį – finansinį planavimą. Todėl žodžių junginys „Wealth Management“ neturi skiriamojo požymio paraiškoje
         nurodytų paslaugų atžvilgiu.“

      51      Taigi iš to matyti, kad nusprendęs, jog Apeliacinė taryba „beveik automatiškai“ ir be prašomų įregistruoti prekių ženklų priskyrimo
         prie apeliantės nurodytos serijos sąlygos „išsamaus tyrimo“ padarė išvadą, kad egzistuoja galimybė supainioti, tik konstatavusi,
         jog ši serija egzistuoja, ir kad minėtus prekių ženklus sudaro bendras elementas UNI, kuris derinamas su įvairiais skiriamojo
         požymio neturinčiais žodžių junginiais, Bendrasis Teismas iškraipė ginčijamų sprendimų turinį.

      52      Todėl Bendrasis Teismas neišnagrinėjo aspektų, kuriuos vertino Apeliacinė taryba, kaip antai priminti šio sprendimo 49 ir
         50 punktuose. Visų pirma tai pasakytina apie Apeliacinės tarybos vertinimus, susijusius su tuo, kad lyginamų prekių ženklų
         struktūra yra tapati, kad atitinkamos visuomenės požiūriu jų bendras elementas UNI turi skiriamąjį požymį ir kad žodžiai „Wealth
         Management“ neturi skiriamojo požymio. Todėl Bendrasis Teismas savo sprendimą motyvavo nepakankamai.

      53      Kalbant apie kaltinimą, kad Bendrasis Teismas klaidingai taikė Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą, reikia
         priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką galimybę supainioti, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 40/94
         8 straipsnio 1 dalies b punktą, sudaro galimybė, kad visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamos prekės ar paslaugos pagamintos
         arba suteiktos tos pačios įmonės arba tam tikrais atvejais ekonomiškai susijusių įmonių (šiuo klausimu žr. 1998 m. rugsėjo
         29 d. Sprendimo Canon, C‑39/97, Rink. p. I‑5507, 29 punktą; minėtų sprendimų Lloyd Schuhfabrik Meyer 17 punktą; VRDT prieš Shaker 33 punktą ir Nestlé prieš VRDT 32 punktą).

      54      Tuo atveju, kai protestas grindžiamas kelių prekių ženklų su būdingais bendrais požymiais, dėl kurių galima juos laikyti prekių
         ženklų šeimos ar serijos dalimi, egzistavimu, siekiant įvertinti galimybės supainioti buvimą, reikia atsižvelgti į tai, jog,
         esant prekių ženklų šeimai ar serijai, tokia galimybė supainioti atsiranda būtent dėl to, jog vartotojas gali suklysti dėl
         prekių ar paslaugų, kurioms skirtas prašomas įregistruoti prekių ženklas, kilmės ir klaidingai manyti, kad jis priklauso šiai
         prekių ženklų šeimai ar serijai (šiuo klausimu žr. 2007 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Il Ponte Finanziaria prieš VRDT, C‑234/06 P, Rink. p. I‑7333, 62 ir 63 punktus ir 2008 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Les Éditions Albert René prieš VRDT, C‑16/06 P, Rink. p. I‑10053, 101 punktą).

      55      Kaip buvo priminta šio sprendimo 45 punkte, siekiant nustatyti, ar yra galimybė suklaidinti visuomenę, reikia atlikti visapusį
         vertinimą, atsižvelgiant į visus konkrečiam atvejui svarbius veiksnius.

      56      Šioje byloje Bendrasis Teismas nusprendė, kad nėra galimybės supainioti, neatsižvelgęs į visus veiksnius, turinčius reikšmės
         konkrečiai vertinant, ar atitinkama visuomenė gali manyti, kad prašomi įregistruoti prekių ženklai priklauso apeliantės nurodytai
         prekių ženklų serijai, ir taip suklysti dėl nagrinėjamų paslaugų kilmės, galvodama, kad jas suteikė ta pati įmonė arba ekonomiškai
         susijusios įmonės.

      57      Iš tiesų, kaip teigia apeliantė ir VRDT, skundžiamame sprendime nėra analizės prekių ženklų, kuriuos reikia lyginti, struktūros
         ir bendro jiems elemento, t. y. priešdėlio UNI pozicijos įtakos suvokimui, kurį gali turėti atitinkama visuomenė apie šiuos
         prekių ženklus.

      58      Be to, kalbėdamas apie tai, ar bendras elementas gali turėti skiriamąjį požymį, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 43 punkte
         nurodė, kad dėl jam būdingų savybių vien dėl jo prašomi įregistruoti prekių ženklai negali būti siejami su apeliantės nurodyta
         prekių ženklų serija. Tačiau, kaip per posėdį iš esmės nurodė apeliantė ir VRDT, šio teiginio Bendrasis Teismas nepagrindė
         ir todėl šiuo klausimu neanalizavo Apeliacinės tarybos vertinimų dėl to, kaip atitinkama visuomenė gali suvokti šį elementą,
         ir šio sprendimo šiuo klausimu nemotyvavo.

      59      Be to, skundžiamo sprendimo 44–46 punktuose nagrinėdamas, kaip apeliantė naudoja jos nurodytą prekių ženklų seriją, Bendrasis
         Teismas, pateikdamas motyvus, susijusius su faktinių aplinkybių vertinimu, kurio neapima Teisingumo Teismo kontrolė, visų
         pirma nurodė, jog mažai tikėtina, kad suinteresuota visuomenė galėtų manyti, kad prašomais įregistruoti prekių ženklais žymimus
         fondus valdo kitos bendrovės nei ta, kurios pavadinimas ištraukose iš spaudos leidinių minimas pirmasis fondų sąraše. Vis
         dėlto atsižvelgiant į šio sprendimo 53 punkte įtvirtintą principą Bendrasis Teismas, nepadarydamas savo sprendime teisės klaidos,
         negalėjo nesiaiškinti, ar bent jau ši visuomenė gali manyti, kad jie atitinka ekonomiškai susijusių įmonių teikiamas paslaugas.

      60      Galiausiai dėl kitų prekių ženklus, kuriuos reikia lyginti, sudarančių elementų skundžiamo sprendimo 47 punkte Bendrasis Teismas
         tik nurodė, kad prie priešdėlio UNI pridėti žodžiai visuose prašomuose įregistruoti prekių ženkluose yra angliški, o protestuose
         nurodytuose ankstesniuose prekių ženkluose – vokiški. Bendrasis Teismas ne tik neištyrė, ar, atsižvelgiant į nagrinėjamas
         finansines paslaugas ir atitinkamą visuomenę, dėl šio skirtumo galima atmesti galimybę, kad ji manys, jog prašomi įregistruoti
         prekių ženklai priklauso apeliantės nurodytai prekių ženklų serijai, bet ir neįvertino, ar šie elementai turi apibūdinamąjį
         arba skiriamąjį požymį.

      61      Todėl atsižvelgiant į tai, kas nurodyta šio sprendimo 52 ir 57–60 punktuose, skundžiamo sprendimo 48 punkte Bendrasis Teismas
         negalėjo teisėtai daryti išvados, kad, „nepaisant realaus ankstesnių prekių ženklų naudojimo ir bendro priešdėlio UNI buvimo
         šiuose ir prašomuose įregistruoti prekių ženkluose, įrodymais, kurie buvo pateikti VRDT, negalima patvirtinti, kad dėl šio
         priešdėlio – ar į jį būtų atsižvelgiama atskirai, ar kartu su kitais veiksniais, prašomus įregistruoti prekių ženklus galima
         susieti su ankstesne serija“, o to paties sprendimo 49 punkte – kad Apeliacinė taryba klaidingai nusprendė, jog žymenis, dėl
         kurių kilo ginčas, galima supainioti, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą.

      62      Todėl nesant poreikio nagrinėti likusių apeliantės argumentų ir priimti sprendimo dėl šių argumentų dalies, susijusios su
         jos protestų dėl nekilnojamojo turto operacijų atmetimu, reikia pripažinti apeliacinio skundo vienintelį pagrindą pagrįstu
         ir panaikinti skundžiamą sprendimą.

      63      Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmosios pastraipos antrą sakinį šis teismas Bendrojo Teismo
         sprendimo panaikinimo atveju gali grąžinti bylą Bendrajam Teismui.

      64      Šiuo atveju norint visapusiškai įvertinti galimybę supainioti reikia sudėtingų faktinių aplinkybių vertinimų, siekiant patikrinti,
         ar, kaip nusprendė VRDT apeliacinė taryba, yra galimybė, kad atitinkama visuomenė manys, jog prašomi įregistruoti prekių ženklai
         priklauso apeliantės nurodytai prekių ženklų serijai. Todėl reikia grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis iš naujo nuspręstų
         dėl UniCredito jame pateiktų ieškinių ir apeliantės pateiktų prašymų iš dalies panaikinti ginčijamus sprendimus, taip pat atidėti su apeliaciniu
         skundu susijusių bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2010 m. balandžio 27 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą UniCredito Italiano prieš VRDT – Union Investment Privatfonds (UNIWEB) (T‑303/06 ir T‑337/06).
      2.      Grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui.
      3.      Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
      Parašai.
      *Proceso kalba: italų.


2011 m. rugsėjo 13 d. Tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Thorsten Behnke prieš Europos Komisiją. # Viešoji tarnyba - Pareigūnai. # Byla F-68/10.


title: 2015 m. vasario 12 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#N. F. Gielen ir kt.#Rechtbank Oost-Brabant ’s-Hertogenbosch prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Narkotinių medžiagų pirmtakai (prekursoriai) – Prekybos tarp valstybių narių stebėsena – Reglamentas (EB) Nr. 273/2004 – Prekybos tarp Europos Sąjungos ir trečiųjų šalių stebėsena – Reglamentas (EB) Nr. 111/2005 – Sąvoka „į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga“ –Medžiaga „alfa-fenilacetoacetonitrilas“ (APAAN) – Į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga „1-fenil-2-propanonas“ (BMK).#Byla C-369/13.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
      2015 m. vasario 12 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Narkotinių medžiagų pirmtakai (prekursoriai) — Prekybos tarp valstybių narių stebėsena — Reglamentas (EB) Nr. 273/2004 — Prekybos tarp Europos Sąjungos ir trečiųjų šalių stebėsena — Reglamentas (EB) Nr. 111/2005 — Sąvoka „į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga“ — Medžiaga „alfa-fenilacetoacetonitrilas“ (APAAN) — Į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga „1-fenil-2-propanonas“ (BMK)“
      Byloje C‑369/13
      dėl 2013 m. birželio 21 d.Rechtbank Oost-Brabant 's-Hertogenbosch (Nyderlandai) sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2013 m. liepos 1 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamosiose bylose, iškeltose

         N. F. Gielen,

         M. M. J. Geerings,

         F. A. C. Pruijmboom,

         A. A. Pruijmboom,

      TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas T. von Danwitz, teisėjai C. Vajda, A. Rosas, E. Juhász ir D. Šváby (pranešėjas),
      generalinis advokatas M. Szpunar,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos K. Bulterman ir B. Koopman,

               —

               Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos L. Banciella Rodríguez‑Miñón,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos J.‑F. Brakeland ir K. Talabér‑Ritz,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 273/2004 dėl narkotinių medžiagų pirmtakų (prekursorių) (OL L 47, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 8 t., p. 46) 2 straipsnio a, b, d ir f punktų ir 2004 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 111/2005, nustatančio prekybos narkotinių ir psichotropinių medžiagų pirmtakais (prekursoriais) tarp Bendrijos ir trečiųjų šalių stebėsenos taisykles (OL L 22, 2005, p. 1), 2 straipsnio a ir f punktų išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baudžiamąsias bylas, kurios N. F. Gielen, M. M. J. Geerings, F. A. C. Pruijmboom ir A. A. Pruijmboom iškeltos dėl medžiagos, vadinamos alfa-fenilacetoacetonitrilu (toliau – APAAN), importo į Europos muitų teritoriją ir (arba) eksporto iš jos neturint tam reikiamos licencijos arba dėl disponavimo ta medžiaga ir jos pateikimo rinkai taip pat neturint licencijos.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Siekdamas užkirsti kelią tam, kad tam tikros neteisėtai narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamybai dažnai naudojamos prekės būtų naudojamos neteisėtais tikslais, Sąjungos teisės aktų leidėjas priėmė stebėsenos ir kontrolės priemones, kurių vidinį aspektą sudaro Reglamentas Nr. 273/2004, o išorinį – Reglamentas Nr. 111/2005.

         Reglamentas Nr. 273/2004

               4

               Reglamento Nr. 273/2004 13 ir 17 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:

                        „(13)

                        Daug kitų medžiagų, kurių didele dalimi teisėtai prekiaujama dideliais kiekiais, buvo identifikuota kaip pirmtakai (prekursoriai), naudojami neteisėtai sintetinių narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai. Taikymas tokioms medžiagoms tokios pat griežtos kontrolės, kokia taikoma išvardytoms I priede, sukeltų nereikalingas kliūtis prekybai, susijusias su veiklos licencijomis ir sandorių dokumentacija. Todėl Bendrijos lygiu turėtų būti sukurtas lankstesnis mechanizmas, kuriuo kompetentingos institucijos valstybėse narėse būtų informuojamos apie tokius sandorius.

                  <...>

                        (17)

                        Kadangi šio reglamento tikslų, t. y. suderintos prekybos pirmtakais (prekursoriais) kontrolės, kad būtų išvengta jų naudojimo neteisėtai sintetinių narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl tokios prekybos tarptautinio ir kintančio pobūdžio tų tikslų būtų geriau siekti Bendrijos lygmeniu, laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo, Bendrija gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina tiems tikslams pasiekti.“

               5

               Šio reglamento 2 straipsnio a, b, d ir f punktuose nustatyta:
               „Šiame reglamente taikomi tokie sąvokų apibrėžimai:

                        a)

                        „į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga“ yra bet kuri I priede nurodyta medžiaga, įskaitant tokių medžiagų turinčius mišinius ir natūralius produktus. Tokioms medžiagoms nepriskiriami vaistai, kaip apibrėžta 2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, susijusio su žmonėms skirtais vaistais [reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus] [(OL L 311, p. 67)], farmacijos preparatai, mišiniai, natūralūs produktai ir kiti preparatai, kuriuose yra į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų ir kurie sudaryti taip, kad tokios medžiagos nėra lengvai panaudojamos arba išgaunamos greitai taikomomis arba ekonomiškai naudingomis priemonėmis;

                        b)

                        „į oficialų sąrašą neįtraukta medžiaga“ yra bet kokia medžiaga, kuri, nors ir nenurodyta I priede, identifikuojama kaip naudota neteisėtai narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamybai;

                  <...>

                        d)

                        „ūkio subjektas“ yra bet koks fizinis ar juridinis asmuo, dalyvaujantis į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų pateikime į rinką;

                  <...>

                        f)

                        „speciali licencija“ yra licencija, suteikiama tam tikros paskirties ūkio subjektų tipui [tam tikros kategorijos ūkio subjektams];

                  <...>“

               6

               Remiantis minėto reglamento 3 straipsnio 2 dalimi, „ūkio subjektai privalo gauti licenciją iš kompetentingų institucijų ir tik po to jie gali turėti [disponuoti] arba pateikti į rinką į oficialų I priedo 1 kategorijos sąrašą įtrauktas medžiagas“.

               7

               To paties reglamento 9 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Siekdama palengvinti kompetentingų institucijų, ūkio subjektų ir chemijos pramonės bendradarbiavimą, ypač dėl į oficialų sąrašą neįtrauktų medžiagų, Komisija, 15 straipsnio 2 dalyje aprašyta tvarka, sudaro ir atnaujina rekomendacijas, skirtas chemijos pramonei padėti.
               2.   Rekomendacijose ypač turi būti:

                        a)

                        informacija apie tai, kaip atpažinti įtartinus sandorius ir apie juos pranešti;

                        b)

                        reguliariai atnaujinamas sąrašas į oficialų sąrašą neįtrauktų medžiagų, kuris leistų pramonei savanoriškai kontroliuoti prekybą tokiomis medžiagomis;

                        c)

                        kita informacija, kuri gali būti naudinga.

                  <...>“

               8

               Reglamento Nr. 273/2004 I priede yra pateiktas sąrašas „į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų“, kaip jos suprantamos pagal Reglamento Nr. 273/2004 2 straipsnio a punktą, tarp kurių figūruoja prie 1 kategorijos priskirtas „1-fenilpropan-2-onas“ (toliau – BMK). Tačiau APAAN jame nenurodytas.

         Reglamentas Nr. 111/2005

               9

               Reglamento Nr. 111/2005 2 straipsnio a punkte apibrėžta „į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų“ sąvoka iš esmės yra identiška nurodytajai Reglamento Nr. 273/2004 2 straipsnio a punkte. Reglamento Nr. 111/2005 priedas, į kurį nukreipia to paties reglamento 2 straipsnio a punktas, taip pat iš esmės identiškas Reglamento Nr. 273/2004 I priedui.

               10

               Reglamento Nr. 111/2005 2 straipsnio f punkte sąvoka „operacijų vykdytojas“ apibrėžta kaip „bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, dalyvaujantis į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų importe, eksporte, ar tarpininkavimo veikloje, įskaitant muitinės deklaracijų pateikimo veiklą klientų naudai vykdančius asmenis, dirbančius savarankiškai, kai tai yra tų asmenų pagrindinis darbas arba papildoma veikla, susijusi su kitu darbu“.

               11

               Šio reglamento 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Išskyrus muitinės tarpininkus ir vežėjus, kurie verčiasi tik šia veikla, Bendrijoje įsisteigę operacijų vykdytojai, vykdantys importo, eksporto ar tarpininkavimo veiklą, susijusią su į oficialų sąrašą įtrauktomis priedo 1 kategorijoje išvardintomis medžiagomis, turi turėti licenciją. Licenciją išduoda valstybės narės, kurioje įsisteigęs operacijų vykdytojas, kompetentinga institucija.
               <...>“

               12

               Minėto reglamento 10 straipsnyje nurodyta:
               „1.   Siekiant palengvinti bendradarbiavimą tarp valstybių narių kompetentingų institucijų, Bendrijoje įsisteigę operacijų vykdytojai ir chemijos pramonė, pasikonsultavę su valstybėmis narėmis, nustato ir atnaujina gaires, pirmiausia susijusias su į oficialų sąrašą neįtrauktomis medžiagomis [Siekdama palengvinti kompetentingų institucijų, operacijų vykdytojų ir chemijos pramonės bendradarbiavimą, ypač dėl į oficialų sąrašą neįtrauktų medžiagų, Komisija, pasikonsultavusi su valstybėmis narėmis, parengia ir atnaujina gaires].
               2.   Gairėse visų pirma pateikiama:

                        a)

                        informacija apie tai, kaip atpažinti įtartinus sandorius ir apie juos pranešti;

                        b)

                        reguliariai atnaujinamas į oficialų sąrašą neįtrauktų medžiagų sąrašas, siekiant [kuris leistų] pramonei savanoriškumo pagrindu stebėti prekybą tokiomis medžiagomis.

                  <...>“

               13

               2013 m. lapkričio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1258/2013 (OL L 330, p. 21) ir 2013 m. lapkričio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1259/2013 buvo pakeisti atitinkamai Reglamentas Nr. 273/2004 ir Reglamentas Nr. 111/2005. Be sąvokos „į oficialų sąrašą įtrauktos medžiagos“, kaip ji suprantama pagal šiuos abu reglamentus, apibrėžties pakeitimų, juose APAAN taip pat buvo priskirtas prie „į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų“, nurodytų Reglamento Nr. 273/2004 I priede ir Reglamento Nr. 111/2005 priede. Tačiau, kadangi reglamentai Nr. 1258/2013 ir Nr. 1259/2013 įsigaliojo tik 2013 m. gruodžio 30 d., jie pagrindinėje byloje netaikomi.

         Nyderlandų teisė

               14

               Reglamentai Nr. 273/2004 ir Nr. 111/2005 Nyderlanduose taikomi vadovaujantis Įstatymu dėl piktnaudžiavimo cheminėmis medžiagomis prevencijos (Wet Voorkoming Misbruik Chemicaliën, toliau – WVMC).

               15

               WVMC 2 straipsnio a punkte nurodyta:
               „Draudžiama veikti, nepaisant sąlygų, nustatytų šiose nuostatose arba pagal jas:

                        a.

                        Reglamento Nr. 273/2004 3 straipsnio 2 ir 3 dalis ir 8 straipsnį ir Reglamento Nr. 111/2005 6 straipsnio 1 dalį, 8 straipsnio 1 dalį, 9 straipsnį, 12 straipsnio 1 dalį ir 20 straipsnį <...>“

               16

               Tyčinis šios nuostatos pažeidimas yra ekonominis nusikaltimas, baudžiamas ne didesne kaip šešerių metų laisvės atėmimo bausme.

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               17

               Remiantis WVMC 2 straipsniu, N. F. Gielen, M. M. J. Geerings, F. A. C. Pruijmboom ir A. A. Pruijmboom buvo patraukti atsakomybėn už APAAN – medžiagos, kuri, Nyderlandų institucijų nuomone, kvalifikuotina kaip „į oficialų sąrašą įtrauktą medžiaga“, nurodyta Reglamento Nr. 111/2005 priedo 1 kategorijoje – importą į Europos muitų teritoriją ir (arba) jos eksportą. Be to, remiantis tuo pačiu teisiniu pagrindu, jie kaltinami tuo, kad disponavo ta medžiaga, laikoma patenkančia į Reglamento Nr. 273/2004 I priedo 1 kategoriją, ir pateikė ją rinkai neturėdami licencijos.

               18

               2013 m. sausio 2 d.Openbaar Ministerie šaukimu kaltinamieji, kurių „kardomasis kalinimas“ šiuo metu „sustabdytas“, buvo pakviesti atvykti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo posėdį.

               19

               Per teismo procesą Rechtbank Oost-Brabant 's-Hertogenbosch nustatė, kad APAAN nėra aiškiai nurodytas „į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų“, numatytų Reglamento Nr. 273/2004 I priedo 1 kategorijoje ir Reglamento Nr. 111/2005 priedo I kategorijoje, sąraše. Todėl, be kita ko, taikant teisėtumo principą, su šia medžiaga atliekami sandoriai negali būti pagrindas traukti atsakomybėn pagal WVMC 2 straipsnio a punktą.

               20

               Tačiau, nepaisydamas priešingos teismo praktikos, tas teismas neatmeta galimybės, kad ši medžiaga vis dėlto gali būti kvalifikuojama kaip „į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga“, kaip ji suprantama pagal reglamentų Nr. 273/2004 ir Nr. 111/2005 2 straipsnio a punktą, atsižvelgiant, viena vertus, į tai, kad APAAN lengva transformuoti į BMK – į oficialų sąrašą įtrauktą medžiagą, patenkančią į šių reglamentų atitinkamų priedų 1 kategoriją – ir, kita vertus, į tai, kad iš šio transformavimo galima gauti didelį pelną.

               21

               Jeigu APAAN turėtų būti kvalifikuojama kaip „į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga“, kaip ji suprantama pagal minėtų reglamentų 2 straipsnio a punktą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui taip pat kyla klausimas dėl „ūkio subjekto“ („operacijų vykdytojo“) sąvokos, apibrėžtos Reglamento Nr. 273/2004 2 straipsnio d punkte ir Reglamento Nr. 111/2005 2 straipsnio f punkte, reikšmės.

               22

               Šiomis aplinkybėmis Rechtbank Oost-Brabant 's-Hertogenbosch nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                                 a)

                                 Ar cheminė medžiaga [APAAN] gali būti prilyginama [BMK]? Pirmiausia rechtbank norėtų sužinoti, ar nyderlandų k. žodis „bevatten“ [„turintis“] arba anglų k. žodis „containing“ ir prancūzų k. žodis „contenant“ turi būti aiškinami taip, kad BMK, kaip toks, savaime turi būti aptinkamas medžiagoje APAAN?

                                 b)

                                 Jeigu į 1a klausimą būtų atsakyta neigiamai:
                                 Ar APAAN laikytinas viena iš medžiagų <...> [kurios sudarytos] taip, kad <...> yra sunkiai panaudojamos arba išgaunamos greitai pritaikomomis ar ekonomiškai naudingomis priemonėmis“ ((une) „stoffen <...>, die zodanig zijn vermengd dat genoemde stoffen niet gemakkelijk of met economisch rendabele middelen kunnen worden gebruikt of geëxtraheerd“, „substance that is compounded in such a way that it cannot be easily used or extracted by readily applicable or economically viable means“ arba „une autre préparation contenant des substances classifiées qui sont composées de manière telle que ces substances ne peuvent pas être facilement utilisées ni extraites par des moyens aisés à mettre en œuvre ou économiquement viables“)? Remiantis 3 priede pateiktais policijos duomenimis, transformavimas veikiausiai yra gana nesudėtingas, galbūt netgi paprastas metodas.

                                 c)

                                 Ar atsakymui į 1b klausimą, pirmiausia kiek tai susiję su formuluote „economische rendabele middelen [„ekonomiškai naudingomis priemonėmis“] / economically viable means / économiquement viable“, svarbu tai, kad APAAN transformavus į BMK – net darant tai neteisėtai – akivaizdžiai gali būti gaunamas labai didelis uždarbis, jeigu APAAN perdirbamas į BMK ir (arba) amfetaminus ir (arba) iš APAAN išgautas BMK (nelegaliai) pateikiamas rinkai?

                        2.

                        Reglamento Nr. 273/2004 2 straipsnio d punkte ir Reglamento Nr. 111/2005 2 straipsnio f punkte apibrėžta „ūkio subjekto“ („operacijų vykdytojo“) sąvoka. Atsakant į toliau pateiktą klausimą rechtbank prašo [Teisingumo Teismo] vadovautis prielaida, kad aptariama medžiaga yra į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga, kaip apibrėžta 2 straipsnio a punkte, arba jai prilygintina medžiaga, kaip tai suprantama pagal reglamentų I priedą „Į oficialų sąrašą įtrauktos medžiagos, kaip apibrėžta 2 straipsnio a punkte“.
                        Ar „ūkio subjekto“ sąvoka apima ir fizinį asmenį, kuris pats arba kartu su kitais juridiniais arba fiziniais asmenimis neturėdamas licencijos (sąmoningai) disponuoja „į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga“, ir nėra kitų įtarimą keliančių aplinkybių?“

               23

               Nacionalinis teismas prašyme priimti prejudicinį sprendimą paprašė taikyti pagreitintą procedūrą, numatytą Teisingumo Teismo procedūros reglamento 105 straipsnyje.

               24

               Tačiau, nesant skubos, šis prašymas buvo atmestas Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Gielen ir kt. (C‑369/13, EU:C:2013:708).

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo klausimo

               25

               Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar reglamentų Nr. 273/2004 ir Nr. 111/2005 2 straipsnio a punktas turi būti aiškinamas taip, kad „į oficialų sąrašą įtrauktos medžiagos“, kaip ji suprantama pagal šias nuostatas, kvalifikavimas netaikomas medžiagai, kaip antai APAAN, kuri nenumatyta Reglamento Nr. 273/2004 I priede arba Reglamento Nr. 111/2005 priede, tačiau kuri greitai pritaikomomis ar ekonomiškai naudingomis priemonėmis, kaip jos suprantamos pagal šiuos reglamentus, gali būti transformuojama į minėtuose prieduose numatytą medžiagą.

               26

               Pirmiausia primintina, kad „į oficialų sąrašą įtrauktos medžiagos“ sąvoka reglamentų Nr. 273/2004 ir Nr. 111/2005 2 straipsnio a punkte apibrėžta kaip bet kuri atitinkamuose šių reglamentų prieduose nurodyta medžiaga, įskaitant tokių medžiagų turinčius mišinius ir natūralius produktus, tačiau išskyrus vaistus, kaip jie apibrėžti Direktyvoje 2001/83, vaistinius preparatus, mišinius, natūralius produktus ir kitus preparatus, kuriuose yra į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų ir kurie sudaryti taip, kad tokios medžiagos nėra lengvai panaudojamos arba išgaunamos greitai pritaikomomis arba ekonomiškai naudingomis priemonėmis.

               27

               Iš šių nuostatų formuluotės matyti, kad atitinkamuose reglamentų Nr. 273/2004 ir Nr. 11/2005 prieduose nurodytų medžiagų sąrašas yra baigtinis, todėl tik medžiagos, aiškiai nurodytos minėtuose prieduose pateiktame sąraše, gali būti kvalifikuojamos kaip „į oficialų sąrašą įtrauktos medžiagos“, kaip jos suprantamos pagal šiuos reglamentus, išskyrus medžiagas, prilygintinas įtrauktoms į oficialų sąrašą.

               28

               Tokį siaurą aiškinimą patvirtina, viena vertus, aplinkybė, jog reglamentuose Nr. 273/2004 ir Nr. 111/2005 nėra jokių nuorodų, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino įtvirtinti tokią prilygintinos medžiagos sąvoką, ir, kita vertus, Reglamento Nr. 273/2004 13 konstatuojamoji dalis, kurioje Sąjungos teisės aktų leidėjas pabrėžia, kad visiems sintetinių narkotinių ir psichotropinių medžiagų pirmtakams taikant tokią pačią griežtą kontrolę, kokia taikoma Reglamento Nr. 273/2004 I priede išvardytoms medžiagoms, būtų sukurtos nereikalingos prekybos kliūtys.

               29

               Be to, kaip matyti iš žodžio „contenant“ (turintis), vartojamo „į oficialų sąrašą įtrauktos medžiagas“ apibrėžtyje, bendrinės reikšmės, tam, kad vaistinių preparatų, mišinių, natūralių produktų ir kitų preparatų atveju tokie produktai būtų kvalifikuojami kaip „į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga“, juose turi būti pačios tokios medžiagos, nurodytos atitinkamuose šių reglamentų prieduose, t. y. ji turi būti viena iš jo sudedamųjų dalių.

               30

               Šiuo atveju sutariama, viena vertus, kad APAAN nėra nurodytas į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų, kaip jos suprantamas pagal reglamentų Nr. 273/2004 ir Nr. 111/2005 2 straipsnio a punktą, išvardytų atitinkamuose pagrindinei bylai taikytinos redakcijos reglamentų prieduose, sąraše, o kita vertus, kad BMK, kaip toks, į APAAN sudėtį neįeina.

               31

               Pastaruoju klausimu iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kaip patvirtinta visų per šią procedūrą pastabas pateikusių suinteresuotųjų asmenų pastabose, kad BMK gaminamas iš APAAN ne ekstrahavimo, o APAAN hidrolizės būdu, kuris suponuoja pastarosios medžiagos transformavimą.

               32

               Kaip išplaukia iš šio sprendimo 29 punkto, produktas, kuriame nėra pačios Reglamento Nr. 273/2004 I priede ir Reglamento Nr. 111/2005 priede nurodytos medžiagos, tačiau iš kurio tokia medžiaga gali gaunama transformavimo būdu, negali būti kvalifikuojamas kaip „į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga“, kaip ji suprantama pagal reglamentų Nr. 273/2004 ir Nr. 111/2005 2 straipsnio a punktą.

               33

               Taigi, kadangi APAAN nėra aiškiai paminėtas atitinkamuose reglamentų Nr. 273/2004 ir Nr. 111/2005 prieduose, ši medžiaga negali būti kvalifikuojama kaip „į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga“, kaip ji suprantama pagal šių reglamentų 2 straipsnio a punktą, arba kaip tokiai medžiagai prilygintina medžiaga.

               34

               Šiuo atžvilgiu ir turint galvoje tai, kad pats BMK neįeina į APAAN sudėtį, neturi reikšmės prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyta aplinkybė, kad APAAN transformavimas į BMK yra nesudėtingas ir ekonomiškai naudingas.

               35

               Kaip teigia Nyderlandų Karalystė, šios išvados negali paneigti reglamentais Nr. 273/2004 ir Nr. 111/2005 siekiamas tikslas, išplaukiantis iš pirmojo reglamento 13 konstatuojamosios dalies, arba kintantis prekybos narkotikais pobūdis, nurodytas to paties reglamento 17 konstatuojamojoje dalyje.

               36

               Nors teisinga, kad šiais reglamentais siekiama kovoti su tuo, kad neteisėtoje narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamyboje paprastai naudojamos medžiagos nebūtų naudojamos neteisėtais tikslais, tam sukuriant prekybos šiomis medžiagomis stebėsenos sistemą, numatančią veiksmingas, proporcingas ir atgrasomas sankcijas, vis dėlto tai nekeičia fakto, kad minėtų reglamentų baudžiamasis tikslas negali daryti įtakos nei „į oficialų sąrašą įtrauktos medžiagos“ sąvokos apibrėžčiai, nei galimam šios medžiagos kvalifikavimui remiantis šia apibrėžtimi (pagal analogiją žr. Sprendimo D. ir G., C‑358/13 ir C‑181/14, EU:C:2014:2060, 49 punktą).

               37

               Taip yra, juo labiau kad Sąjungos teisės aktų leidėjas Reglamento Nr. 273/2004 9 straipsnyje ir Reglamento Nr. 111/2005 10 straipsnyje numatė valstybių narių, ūkio subjektų ir chemijos pramonės bendradarbiavimo mechanizmą, kad būtų kontroliuojama „į oficialų sąrašą neįtrauktų medžiagų“, šių reglamentų 2 straipsnio b punkte apibrėžtų kaip bet kokios medžiagos, kurios, nors nenurodytos atitinkamuose minėtų reglamentų prieduose, identifikuojamos kaip naudojamos neteisėtai narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamybai, apyvarta.

               38

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad reglamentų Nr. 273/2004 ir Nr. 111/2005 2 straipsnio a punktai turi būti aiškinami taip, kad „į oficialų sąrašą įtrauktos medžiagos“, kaip ji suprantama pagal šias nuostatas, kvalifikavimas netaikomas medžiagai, šiuo atveju APAAN, kuri nenumatyta Reglamento Nr. 273/2004 I priede arba Reglamento Nr. 111/2005 priede, net jeigu greitai pritaikomomis ar ekonomiškai naudingomis priemonėmis, kaip jos suprantamos pagal šiuos reglamentus, ji gali būti lengvai transformuojama į minėtuose prieduose numatytą medžiagą.

         Dėl antrojo klausimo

               39

               Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą, į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               40

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

                     2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 273/2004 dėl narkotinių medžiagų pirmtakų (prekursorių) 2 straipsnio a punktas ir 2004 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 111/2005, nustatančio prekybos narkotinių ir psichotropinių medžiagų pirmtakais (prekursoriais) tarp Bendrijos ir trečiųjų šalių stebėsenos taisykles, 2 straipsnio a punktas turi būti aiškinami taip, kad „į oficialų sąrašą įtrauktos medžiagos“, kaip ji suprantama pagal šias nuostatas, kvalifikavimas netaikomas medžiagai, šiuo atveju alfa-fenilacetoacetonitrilui, kuri nenumatyta Reglamento Nr. 273/2004 I priede arba Reglamento Nr. 111/2005 priede, net jeigu greitai pritaikomomis ar ekonomiškai naudingomis priemonėmis, kaip jos suprantamos pagal šiuos reglamentus, ji gali būti lengvai transformuojama į minėtuose prieduose numatytą medžiagą.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: nyderlandų.


2012 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#Unión de Cervecerías Peruanas Backus y Johnston SAA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui).#Bendrijos prekių ženklas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Erdvinio prekių ženklo paraiška – Butelio forma – Skiriamojo požymio nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktas.#Byla T‑323/11.


1990 m. gegužės 17 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Douglas Harvey Barber prieš Guardian Royal Exchange Assurance Group. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Court of appeal (England) - Jungtinė Karalystė. # Socialinė politika. # Byla C-262/88.


1990 m. kovo 27 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Jean-Louis Chomel prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai. # Byla T-123/89.