title: 2010 m. spalio 14 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Europos Komisija prieš Austrijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyvos 79/409/EEB ir 92/43/EEB - Laukinių paukščių apsauga - Specialios apsaugos teritorijų neteisingas įsteigimas ir nepakankama teisinė apsauga. # Byla C-535/07.

text:
      Byla C‑535/07
      Europos Komisija
      prieš
      Austrijos Respubliką
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Direktyvos 79/409/EEB ir 92/43/EEB – Laukinių paukščių apsauga — Neteisingas specialios apsaugos teritorijų įsteigimas ir nepakankama teisinė apsauga“
      Sprendimo santrauka
      1.        Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Teisingumo Teismo atliekamas pagrįstumo nagrinėjimas – Padėtis, į kurią reikia atsižvelgti
            – Padėtis pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje
      (EB 226 straipsnis)
      2.        Aplinka – Laukinių paukščių apsauga – Direktyva 79/409 – Specialios apsaugos teritorijų pasirinkimas ir įsteigimas
      (Tarybos direktyvos 79/409 4 straipsnio 1 ir 2 dalys)
      3.        Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Ginčo dalykas – Nustatymas per ikiteisminę procedūrą – Nuoseklus ir išsamus kaltinimų
            išdėstymas – Nebuvimas – Nepriimtinumas
      (EB 226 straipsnis)
      4.        Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Ikiteisminė procedūra – Pagrįsta nuomonė – Turinys
      (EB 226 straipsnis)
      5.        Aplinka – Laukinių paukščių apsauga – Direktyva 79/409 – Specialios apsaugos priemonės – Valstybių narių pareigos
      (Tarybos direktyvų 79/409 4 straipsnio 1 ir 2 dalys ir 92/43 6 straipsnio 2 dalis ir 7 straipsnis)
      1.        Nagrinėjant pagal EB 226 straipsnį pareikštą ieškinį, įsipareigojimų neįvykdymas turi būti vertinamas atsižvelgiant į padėtį
         valstybėje narėje pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje ir į vėlesnius pakeitimus Teisingumo Teismas atsižvelgti
         negali.

      (žr. 22 punktą)
      2.        Kadangi pagal Direktyvą 79/409 dėl laukinių paukščių apsaugos ir Direktyvą 92/43 dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos
         bei floros apsaugos nustatytos teisinės sistemos yra skirtingos, valstybė narė negali išvengti įsipareigojimų pagal Direktyvos 79/409
         4 straipsnio 1 ir 2 dalis vykdymo, remdamasi kitomis priemonėmis nei numatytos šioje direktyvoje. Be to, valstybių narių pareigai
         teritorijose įsteigti specialios apsaugos teritorijas nedaro įtakos aplinkybė, kad teritorijoje, kurios atžvilgiu pagal šią
         direktyvą valstybei narei taikoma įsteigimo pareiga, nebuvo padaryta pažeidimų.

      (žr. 24 punktą)
      3.        Ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo dalykas apibrėžiamas Komisijos pagrįstoje nuomonėje, todėl ieškinys turi būti grindžiamas
         tais pačiais motyvais ir pagrindais kaip ir ši nuomonė. Komisijos valstybei narei adresuotame oficialiame pranešime, o vėliau
         – jos išsiųstoje pagrįstoje nuomonėje apibrėžiamas ginčo dalykas, kuris nuo tol nebegali būti išplečiamas. Iš tikrųjų galimybė
         suinteresuotajai valstybei narei pateikti savo pastabas yra, net jeigu ji mano neprivalanti tuo pasinaudoti, esminė Sutartyje
         nustatyta garantija, ir jos laikymasis yra esminis procedūros, per kurią pripažįstamas valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymas,
         teisėtumui taikomas formos reikalavimas. Todėl Komisijos pagrįsta nuomonė ir ieškinys turi būti pagrįsti tais pačiais kaltinimais
         kaip ir ikiteisminę procedūrą pradedantis oficialus pranešimas. Jeigu taip nėra, negalima manyti, kad tokio pažeidimo nebėra
         dėl to, kad atsakove esanti valstybė narė pateikė pastabas dėl pagrįstos nuomonės.

      Pagrįstoje nuomonėje ir ieškinyje kaltinimai turi būti pateikti nuosekliai ir tiksliai, kad valstybė narė ir Teisingumo Teismas
         galėtų tiksliai įvertinti inkriminuojamo Sąjungos teisės pažeidimo apimtį; tai būtina, kad ši valstybė galėtų veiksmingai
         pasinaudoti teise į gynybą, o Teisingumo Teismas – patikrinti, ar egzistuoja nurodomas įsipareigojimų neįvykdymas.

      (žr. 40–42 punktus)
      4.        Nors pagrįstoje nuomonėje turi būti nuosekliai ir išsamiai išdėstytos priežastys, dėl kurių Komisija buvo įsitikinusi, jog
         atitinkama valstybė narė neįvykdė vieno iš įsipareigojimų pagal Sutartį, vis dėlto šioje nuomonėje Komisija nėra įpareigota
         nurodyti priemonių, kurios leistų pašalinti nurodytą įsipareigojimų neįvykdymą. Be to, Komisija taip pat neprivalo tokių priemonių
         nurodyti ieškinyje.

      (žr. 50 punktą)
      5.        Nors tiesa, kad perkėlimo tikslumas turi ypatingos reikšmės Direktyvos 79/409 dėl laukinių paukščių apsaugos atveju, nes atitinkamoms
         valstybėms narėms patikima valdyti jų teritorijoje esančią bendro paveldo dalį, bet kuriuo atveju dėl jo nereikalaujama, kad
         valstybės narės įtrauktų iš šios direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalių ir Direktyvos 92/43 dėl natūralių buveinių ir laukinės
         faunos bei floros apsaugos 6 straipsnio 2 dalies išplaukiančių įpareigojimų ir draudimų į teisės aktą, kuriame kiekvienos
         specialios apsaugos teritorijos (SAT) atžvilgiu būtų nustatytos saugomos rūšys ir buveinės bei apsaugos tikslai.

      Kalbant apie minėtus įpareigojimus, reikia nurodyti, kad pozityvios priemonės, skirtos saugoti ir gerinti SAT būklę, turi
         būti priimamos ne sistemiškai, bet atsižvelgiant į konkrečią situaciją atitinkamoje SAT.

      Nors tiesa, kad, pavyzdžiui, siekiant apsaugoti SAT nuo privačių asmenų veiklos reikia, kad jiems iš anksto būtų sudarytos
         kliūtys vykdyti galbūt kenksmingą veiklą, nepanašu, kad norint pasiekti šį tikslą būtinai reikia nustatyti draudimus, taikomus
         specialiai kiekvienai SAT ar kiekvienai konkrečiai rūšiai.

      Kiek tai susiję su kiekvienoje SAT saugomų rūšių ir buveinių įvardijimu, reikia nurodyti, kad kaip SAT ribų nustatymas turi
         būti neginčijamos privalomos formos, šį reikalavimą reikia tenkinti įvardijant rūšis, kurios pateisino minėtos SAT įsteigimą.
         Iš tiesų, jeigu būtų kitaip, Direktyvos 79/409 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse bei Direktyvos 92/43 6 straipsnio 2 dalyje kartu
         su jos 7 straipsniu numatytas apsaugos tikslas negalėtų būti visiškai pasiektas.

      Dėl apsaugos tikslų teisinis apsaugos statusas, kuris turi būti suteiktas SAT, nereiškia, jog šie tikslai turi būti tiksliai
         nustatyti kiekvienai atskirai nagrinėjamai rūšiai. Be to, bet kuriuo atveju negalima manyti, kad apsaugos tikslai turi būti
         įtvirtinti tame pačiame teisės akte, kuriame nustatytos konkrečioje SAT saugomos rūšys ir buveinės.

      Kalbant apie SAT, susijusių su egzistuojančiu ir nacionalinėmis ar regioninėmis priemonėmis saugomu gamtiniu rezervatu arba
         kito tipo įsteigta teritorija, teisinį apsaugos statusą, reikia pabrėžti, kad Direktyvos 79/409 4 straipsnyje numatyta ir
         jos I priede minimoms rūšims, ir migruojančioms rūšims aiškiai apibrėžta ir sugriežtinta tvarka. Tokia yra SAT taikytinos
         apsaugos sistemos specifika, palyginti su švelnesne bendros apsaugos sistema, minėtos direktyvos 3 straipsnyje numatyta visoms
         joje nurodytoms paukščių rūšims. Tačiau tai nereiškia, kad tokio pobūdžio teritoriją galima veiksmingai apsaugoti taikant
         tik kiekvienai SAT specialiai apibrėžtą ir įgyvendintą teisinę sistemą.

      (žr. 61–66 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. spalio 14 d.(*)

      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Direktyvos 79/409/EEB ir 92/43/EEB – Laukinių paukščių apsauga – Neteisingas specialios apsaugos teritorijų įsteigimas ir nepakankama teisinė apsauga“
      Byloje C‑535/07
      dėl 2007 m. lapkričio 30 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
      Europos Komisija, atstovaujama R. Sauer ir D. Recchia, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      ieškovė,
      prieš
      Austrijos Respubliką, atstovaujamą E. Riedl, E. Pürgy ir K. Drechsel, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      atsakovę,
      palaikomą
      Vokietijos Federacinės Respublikos, atstovaujamos M. Lumma ir J. Möller,

      įstojusios į bylą šalies,
      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro ketvirtosios kolegijos pirmininkas J.‑C. Bonichot, einantis antrosios kolegijos pirmininko pareigas, teisėjai
         L. Bay Larsen (pranešėjas) ir C. Toader,

      generalinė advokatė E. Sharpston,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. liepos 9 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2010 m. vasario 25 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija Teisingumo Teismo prašo pripažinti, kad:

      –        Austrijos teritorijoje pagal 1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvos 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos (OL L 103,
         p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 98, toliau – Paukščių direktyva) 4 straipsnio 1 arba 2 dalis
         teisingai, vadovaudamasi ornitologiniais kriterijais, neįsteigusi paukščių apsaugai tinkamiausio dydžio ir kiekio specialios
         apsaugos teritorijų (toliau – SAT) (Hanság teritorija Burgenlando žemėje) arba nenustačiusi jų ribų (Žemojo Tauerno teritorija
         Štirijos žemėje), ir

      –        dalyje jau įsteigtų SAT nesuteikusi teisinės apsaugos, atitinkančios Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 arba 2 dalyje ir 1992 m.
         gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (OL L 206, p. 7;
         2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 102, toliau – Buveinių direktyva) 6 straipsnio 2 dalyje kartu su
         jos 7 straipsniu numatytus reikalavimus,

      Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal minėtas šių direktyvų nuostatas.
      2        2008 m. gegužės 26 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Vokietijos Federacinei Respublikai buvo leista įstoti į bylą
         palaikyti Austrijos Respublikos reikalavimus.

       Teisinis pagrindas
       Paukščių direktyva
      3        Paukščių direktyvos 2 straipsnyje nurodyta, kad: „valstybės narės imasi reikiamų priemonių 1 straipsnyje nurodytų rūšių populiacijoms
         palaikyti tokiu lygiu, kuris visų pirma atitiktų ekologinius, mokslinius ir kultūrinius reikalavimus, derinant juos su ekonominiais
         ir rekreaciniais reikalavimais, arba stengiasi šių rūšių populiacijas priartinti prie tokio lygio“.

      4        Paukščių direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad atsižvelgdamos į šios direktyvos 2 straipsnyje minėtus reikalavimus,
         valstybės narės imasi reikiamų priemonių išsaugoti, palaikyti ar atkurti pakankamą buveinių įvairovę ir plotą visoms valstybių
         narių europinėje teritorijoje, kuriai taikoma EB sutartis, natūraliai paplitusių laukinių paukščių rūšims. Pagal to paties
         straipsnio 2 dalies a punktą biotopams ir buveinėms išsaugoti, palaikyti ir atkurti reikia įsteigti saugomas teritorijas.

      5        Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse bei 4 dalies pirmajame sakinyje nurodyta:

      „1.      Siekiant užtikrinti, kad I priede minimos rūšys savo paplitimo areale išliktų ir veistųsi, jų buveinėms taikomos specialios
         apsaugos priemonės.

      Todėl būtina atsižvelgti į:
      a)      rūšis, kurioms gresia pavojus išnykti;
      b)      rūšis, kurioms gali pakenkti tam tikri jų buveinių pokyčiai;
      c)      rūšis, kurios laikomos retomis dėl jų mažų populiacijų ar riboto paplitimo arealo;
      d)      kitas rūšis, kurioms dėl specifinio jų buveinių pobūdžio reikia išskirtinio dėmesio.
      Vertinant visada remiamasi populiacijų gausumo tendencijomis ir pokyčiais.
      Atsižvelgdamos į šių rūšių apsaugos reikalavimus geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, šių
         rūšių apsaugai valstybės narės įsteigia kiekiu ir dydžiu tinkamiausias [SAT] [tinkamiausio dydžio [SAT] ir tinkamiausią jų
         kiekį].

      2.      Valstybės narės panašias priemones taiko nuolatos aptinkamoms I priede nenurodytoms migruojančioms rūšims, atsižvelgiant į
         jų apsaugos poreikį geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, jų veisimosi, šėrimosi ir žiemojimo
         bei poilsio teritorijų, esančių jų migracijos kelyje, atžvilgiu. Dėl šios priežasties valstybės narės kreipia išskirtinį dėmesį
         šlapžemių, ypač tarptautinės svarbos šlapžemių, apsaugai.

      <…>
      4.      Šio straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytose apsaugos teritorijose valstybės narės imasi atitinkamų priemonių, kad būtų išvengta
         buveinių taršos ar pažeidimo, arba bet kokio paukščių trikdymo, jei tai galėtų būti reikšminga atsižvelgiant į šio straipsnio
         tikslus.“

       Buveinių direktyva
      6        Buveinių direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje numatytas vieningo specialių saugomų teritorijų Europos ekologinio tinklo Natura 2000, kuris apimtų ir pagal Paukščių direktyvos nuostatas valstybių narių įsteigtas SAT, sukūrimas.

      7        Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalis suformuluota taip:

      „Valstybės narės imasi priemonių, siekdamos specialiose saugomose teritorijose išvengti natūralių buveinių ir rūšių buveinių
         blogėjimo, taip pat rūšių, kurių apsaugai buvo įsteigtos specialios saugomos teritorijos, trikdymo, jei toks trikdymas galėtų
         būti reikšmingas šios direktyvos tikslų atžvilgiu.“

      8        Pagal šios direktyvos 7 sraipsnį „šios direktyvos 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse nustatyti įpareigojimai pakeičia bet kuriuos
         [Paukščių] direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmajame sakinyje nustatytus įpareigojimus teritorijoms, atrinktoms pagal 4 straipsnio
         1 dalį arba panašiai pripažintoms pagal jos 4 straipsnio 2 dalį, nuo šios direktyvos įgyvendinimo datos arba nuo valstybės
         narės atlikto atrinkimo arba pripažinimo datos pagal [Paukščių] direktyvą, jei pastaroji data yra vėlesnė“.

       Ikiteisminė procedūra
      9        2001 m. spalio 23 d. Komisija Austrijos Respublikai išsiuntė oficialų pranešimą, kuriame nurodė, jog ši neįsteigė tinkamiausio
         dydžio ir kiekio SAT, ypač kiek tai susiję su Hanság teritorijos įsteigimu ir Žemojo Tauerno teritorijos ribų nustatymu. Be
         to, Komisija teigė, jog ši valstybė narė dar nevisiškai įgyvendino Paukščių direktyvos reikalavimus, kuriais siekiama užtikrinti
         SAT teisinę apsaugą Austrijoje.

      10      Atsakydama į šį oficialų pranešimą Austrijos Respublika Komisijai perdavė, be kita ko, įvairių paukščių apsaugos teritorijų
         sąrašą, nurodydama joms taikomą teisinės apsaugos sistemą. Taip ji pabrėžė, jog kai kurios SAT buvo visiškai arba iš dalies
         įsteigtos kaip nacionaliniai parkai, gamtiniai rezervatai, saugomos teritorijos, gamtos paveldas arba poilsio zonos, ir kad
         tuo pačiu metu įvairiose žemėse buvo priimti įstatymai bei kiti teisės aktai, susiję su gamtos apsauga.

      11      Paskui 2004 m. spalio 18 d. Komisija išsiuntė Austrijos Respublikai papildomą oficialų pranešimą, kuriuo buvo pakeistas pirmasis
         oficialus pranešimas ir kuriame pabrėžta, kad SAT buvo įsteigtos ir jų ribos nustatytos neteisingai ir kad šioms teritorijoms
         nebuvo taikomos specialios teisinės apsaugos priemonės. Visų pirma Komisija teigė, jog Hanság teritorijoje SAT vis dar nebuvo
         įsteigta, o Žemojo Tauerno teritorijos plotas kol kas nebuvo padidintas. Ji taip pat nurodė, jog Austrijos paukščių apsaugos
         teritorijos daugiausia buvo saugomos palyginti senais teisės aktais arba tam tikrais atvejais teisinė apsauga nebuvo taikoma.
         Daugelyje apsaugos priemonių negalima išskirti išsaugotinų ir saugotinų paukščių specialaus išsaugojimo ir apsaugos tikslo.
         Šiuo klausimu, Komisijos nuomone, būtina numatant draudimus vykdyti veiklą ir įpareigojimus užtikrinti apsaugą teisės aktuose
         bent paaiškinti specialios paukščių apsaugos tikslus net tuo atveju, jeigu paaiškėtų, kad apsaugos lygis iš principo pakankamas.

      12      2004 m. gruodžio 21 d. raštu Austrijos Respublika pateikė savo pastabas, visų pirma išdėstydama nuomonę dėl atitinkamų teritorijų
         teisinės apsaugos ir pateikdama bendro pobūdžio bei konkrečiai su įvairiomis žemėmis susijusius paaiškinimus. Šiuo klausimu
         ši valstybė narė teigė, kad aiškus išsaugojimo arba apsaugos tikslų nurodymas apsaugai skirtame teisės akte neturi lemiamos
         reikšmės.

      13      Kadangi Austrijos Respublikos pastabos Komisijos netenkino, 2006 m. gruodžio 15 d. ji išsiuntė pagrįstą nuomonę, ragindama
         šią valstybę narę per du mėnesius nuo jos gavimo įvykdyti įsipareigojimus. Joje buvo nurodyta, kad ši valstybė narė neįvykdė
         įsipareigojimų, susijusių su Hanság ir Žemojo Tauerno teritorijomis. Kalbant apie atitinkamų saugomų teritorijų teisinį statusą,
         buvo nurodyta, jog apskritai, t. y. taip pat tais atvejais, kai SAT sutampa su jau egzistuojančiu gamtiniu rezervatu ir jai
         taikoma griežtesnė nacionalinė ar regioninė teisinė apsauga, apsaugos tikslų, kurie susiję tiek su paukščių rūšimis ir specialiais
         jų apsaugai taikomais reikalavimais, tiek su jų buveinių atkūrimu, įtraukimas kaip ir atitinkamos priemonės bei įpareigojimai
         turi būti esminis nutarimų dėl saugomų teritorijų elementas. Tačiau daugelio SAT dar nereglamentuoja joks specialus nutarimas,
         kuriuo būtų siekiama užtikrinti specialią atitinkamų paukščių apsaugą.

      14      Kadangi Austrijos Respublikos pastabos atsakant į šią pagrįstą nuomonę Komisijos neįtikino, ji pareiškė šį ieškinį.

       Dėl ieškinio
       Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 arba 2 dalies nesilaikymu dėl SAT neįsteigimo Hanság
            teritorijoje ir neteisingo Žemojo Tauerno SAT ribų nustatymo
      15      Pirmiausia reikia priminti, kad Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 dalimi valstybės narės įpareigojamos įsteigti šios direktyvos
         I priede minimų rūšių apsaugai tinkamiausio dydžio SAT ir tinkamiausią jų kiekį ir kad pagal to paties straipsnio 2 dalį valstybės
         narės taip pat steigia SAT nuolatos aptinkamų šiame priede nenurodytų migruojančių rūšių veisimosi, šėrimosi, žiemojimo bei
         poilsio teritorijose, esančiose jų migracijos kelyje (2003 m. kovo 6 d. Sprendimo Komisija prieš Suomiją, C‑240/00, Rink. p. I‑2187, 16 punktas).

       Dėl SAT neįsteigimo Hanság teritorijoje
      –       Šalių argumentai
      16      Pirmiausia Komisija teigia, kad Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimo pagal Paukščių direktyvos reikalavimus įsteigti
         SAT Hanság teritorijoje. Iš tiesų ši teritorija buvo įvardyta kaip tam tikrų paukščių rūšių, būtent didžiųjų einių (Otis tarda), pievinių lingių (Circus pyargus) ir balinių pelėdų (Asio flammeus), apsaugai tinkamiausia teritorija.

      17      Austrijos Respublika atsakė, kad šiuo metu Hanság teritorija nebegali būti laikoma tinkamiausia Komisijos nurodytų rūšių apsaugai.
         Šioms rūšims tapo svarbesnės kitos teritorijos. Tačiau ši valstybė narė pripažino, kad minėtos teritorijos, kurios didžiajai
         daliai jau taikoma Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2–4 dalyse numatyta apsaugos sistema dėl jos priskyrimo Natura 2000 teritorijai, ribų išplėtimas yra iš esmės pagrįstas. Vis dėlto, kadangi šiai Natura 2000 teritorijai ir joje esančių paukščių rūšių populiacijoms jau buvo taikoma minėtose nuostatose įtvirtinta apsaugos sistema,
         valstybės narės atsakovės teigimu, dėl vėlavimo tai atlikti nekyla jokio pavojaus. Be to, Hanság teritorijoje nebuvo padarytas
         joks pažeidimas. Galiausiai 2008 m. birželio 3 d. Burgenlando žemės vyriausybės nutarimu, apie kurį buvo pranešta Komisijai,
         taikant Paukščių direktyvą ši teritorija buvo pripažinta „Waassen-Hanság Europos saugoma teritorija“.

      18      Todėl Austrijos Respublika mano, kad bet kuriuo atveju Paukščių direktyvos pažeidimo nebeliko ir todėl ieškinio dėl šio klausimo
         galima pagrįstai atsisakyti.

      –       Teisingumo Teismo vertinimas
      19      Svarbu nurodyti, jog vykstant ikiteisminei procedūrai Austrijos Respublika pripažino poreikį Hanság teritorijoje įsteigti
         SAT ir pranešė Komisijai apie ketinimą iš tiesų tai padaryti.

      20      Be to, akivaizdu, kad pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui Hanság teritorija Burgenlando žemės vyriausybės
         nutarimu taikant Paukščių direktyvą buvo pripažinta „Europos saugoma teritorija“.

      21      Taigi neginčijama, kad Hanság teritorija yra viena iš nagrinėjamų rūšių, nurodytų Paukščių direktyvos I priede ir į kurias
         nuoroda daroma jos 4 straipsnio 1 dalyje, apsaugai tinkamiausių teritorijų ir todėl minėtoje teritorijoje pagal šią direktyvą
         turi būti įsteigta SAT.

      22      Įsipareigojimų neįvykdymas turi būti vertinamas atsižvelgiant į padėtį valstybėje narėje pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino
         pabaigoje ir į vėlesnius pakeitimus Teisingumo Teismas atsižvelgti negali (žr., be kita ko, 2007 m. sausio 11 d. Sprendimo
         Komisija prieš Airiją, C‑183/05, Rink. p. I‑137, 17 punktą), todėl reikia konstatuoti: kadangi šio sprendimo 20 punkte minėta teritorija buvo įsteigta
         pasibaigus minėtam terminui, kaltinimas dėl SAT neįsteigimo Hanság teritorijoje pažeidžiant Paukščių direktyvos 4 straipsnio
         1 dalį yra pagrįstas.

      23      Ankstesniame punkte padarytai išvadai neturi įtakos aplinkybė, kad Austrijos Respublika pakankamai nepagrįsdama savo teiginių
         šiuo klausimu Teisingumo Teisme teigia, jog, palyginti su kita teritorija, Hanság teritorija nebegali būti laikoma tinkamiausia
         didžiųjų einių, pievinių lingių ir balinių pelėdų apsaugai.

      24      Šios išvados taip pat negali paneigti faktas, net jeigu jis įrodytas, kad didelė šios teritorijos dalis jau buvo saugoma pagal
         Buveinių direktyvą kaip priklausanti Natura 2000 tinklui ir kad nebuvo padarytas joks pažeidimas. Iš tiesų, pirma, kadangi pagal Buveinių ir Paukščių direktyvas nustatytos
         teisinės sistemos yra skirtingos, valstybė narė negali išvengti įsipareigojimų pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir
         2 dalis vykdymo, remdamasi kitomis priemonėmis nei numatytos šioje direktyvoje (2007 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑235/04, Rink. p. I‑5415, 79 punktas). Antra, valstybių narių įpareigojimui teritorijose įsteigti SAT nedaro įtakos aplinkybė,
         kad atitinkamoje teritorijoje nebuvo padaryta pažeidimų (šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Komisija prieš Airiją, C‑418/04, Rink. p. I‑10947, 38 punktą).

       Dėl neteisingo Žemojo Tauerno SAT ribų nustatymo
      –       Šalių argumentai
      25      Konstatavusi, jog Žemojo Tauerno SAT, kurios plotas 1999 m. buvo 137 742 hektarai, 2001 m. gegužės mėn. buvo sumažinta iki
         maždaug 87 000 hektarų, Komisija teigia, kad šios teritorijos nustatytos ribos yra per mažos atsižvelgiant į Paukščių direktyvos
         4 straipsnio 1 arba 2 dalyje numatytus paukščių rūšių, kurioms jos skirtos, apsaugos reikalavimus. Šiuo atveju tai ypač pasakytina
         apie mornelius (Charadrius morinellus), kurtinius (Tetrao urogallus), lututes (Aegolius funereus), žvirblines pelėdas (Glaucidium passerinum), juodąsias meletas (Dryocopus martius), tripirščius genius (Picoides tridactylus), pilkąsias meletas (Picus canus) bei jerubes (Bonasa bonasia).

      26      Komisijos nuomone, Austrijos Respublika vis dar moksliškai neįrodė, kad pirminis Žemojo Tauerno teritorijos ribų nustatymas
         turi būti laikomas techniškai klaidingu.

      27      Austrijos Respublika nurodė, kad siekdama užtikrinti mornelių apsaugą 2008 m. Štirijos žemė išplėtė Žemojo Tauerno SAT. Be
         to, atlikus tokį mokslo tyrimais pagrįstą išplėtimą buvo galima įvykdyti Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje įtvirtintus
         reikalavimus, nes įsteigtos atitinkamų saugomų paukščių apsaugai tinkamiausio dydžio SAT ir tinkamiausias jų kiekis.

      –       Teisingumo Teismo vertinimas
      28      Reikia nurodyti, kad Žemojo Tauerno SAT, kurios plotas iš pradžių buvo sumažintas nuo 137 742 hektarų iki maždaug 87 000 hektarų,
         2008 m., t. y. pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui, į kurį atsižvelgiant, kaip buvo priminta šio sprendimo
         22 punkte, reikia vertinti Komisijos nurodytą įsipareigojimų neįvykdymą, vėl buvo padidintas iki 101 880 hektarų.

      29      Kaip prisipažino Austrijos Respublika, šis išplėtimas buvo atliktas taikant reikalavimą užtikrinti tinkamą mornelių, t. y.
         Paukščių direktyvos I priede minimos rūšies, apsaugą.

      30      Todėl bet kuriuo atveju telieka pripažinti, kad pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui nagrinėjamos SAT plotas
         buvo nepakankamas Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nurodytų apsaugos reikalavimų atžvilgiu.

      31      Taigi pirmajam kaltinimui dėl Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 dalies pažeidimo reikia pritarti.

       Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 arba 2 dalies ir Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalies
            kartu su jos 7 straipsniu nesilaikymu dėl jau įsteigtos daliai SAT nepakankamos teisinės apsaugos suteikimo
       Dėl priimtinumo
      –       Šalių argumentai
      32      Austrijos Respublika tvirtina, kad Komisija, pirma, išplėtė ieškinio dalyką, ir antra, nepateikė argumentų, pakankamai įrodančių,
         jog nebuvo įvykdyti konkretūs įsipareigojimai, susiję su konkrečiomis apsaugos teritorijomis.

      33      Dėl pirmojo klausimo ši valstybė narė teigia, kad nors pagrįstoje nuomonėje nebuvo kalbama apie „nutarimus, susijusius su
         Europos saugomomis teritorijomis“, kurios jau buvo įsteigtos, ieškinyje taip pat nurodomas tariamas įsipareigojimų pagal nagrinėjamas
         direktyvas neįvykdymas, kylantis iš šių nutarimų. Be to, pagrįstoje nuomonėje buvo kaltinama tik tuo, kad neįvykdyti įsipareigojimai
         kiekvienos SAT atžvilgiu suformuluoti apsaugos tikslus, privalomomis priemonėmis užtikrinti apsaugos tikslų įvykdymą ir parengti
         privalomo formato žemėlapius, apie kuriuos būtų tinkamai pranešta. Tačiau ieškinyje esminiai reikalavimai, susiję su SAT teisiniu
         statusu, buvo labai sugriežtinti, Komisijai pareikalavus, kad nutarimuose dėl šių SAT būtų įtvirtinti konkrečioms teritorijoms
         ir rūšims taikomi specialūs įpareigojimai ir draudimai bei konkrečios priemonės, kuriomis būtų siekiama užtikrinti svarbių
         Paukščių ir Buveinių direktyvų nuostatų laikymąsi.

      34      Kaip pavyzdį Austrijos Respublika visų pirma nurodo, kad kaltinimas, jog Štirijos ir Žemutinės Austrijos žemių priimti teisės
         aktai, susiję su Europos saugomomis teritorijomis, netenkina Sąjungos teisės reikalavimų, neatitinka Komisijos pagrįstoje
         nuomonėje pateiktų argumentų. Be to, dėl Zalcburgo žemės papildomame oficialiajame pranešime Komisija nenurodė, kad teisinio
         šios žemės SAT statuso nepakanka, ir tik pagrįstoje nuomonėje pirmą kartą užsiminė, kad Salzachauen SAT neturi pakankamo teisinio
         apsaugos statuso.

      35      Dėl antrojo klausimo Austrijos Respublika teigia, kad nei iš pagrįstos nuomonės, nei iš ieškinio neaišku, kokių įsipareigojimų
         neįvykdymą Komisija nurodo ir apie kurias SAT kalba. Todėl ši valstybė narė negali veiksmingai gintis. Be to, kadangi nenustatytas
         priemonių, kurių reikia imtis įgyvendinant Paukščių ir Buveinių direktyvose nustatytus įsipareigojimus, turinys ir taikymo
         sritis, Austrijos Respublikai neapibrėžtą laikotarpį gali grėsti procedūra dėl pripažinimo, kad ji neįvykdė įsipareigojimų
         pagal būsimą sprendimą, kuriuo pripažįstamas įsipareigojimų neįvykdymas pagal šį ieškinį.

      36      Taigi pirmiausia kalbėdama apie Burgenlando žemę Komisija nepatikslino, kokioms teritorijoms nesuteiktas tinkamas apsaugos
         statusas. Paskui Komisija tik pripažino, kad Aukštutinės Austrijos teisinė situacija netinkama. Galiausiai dėl Tirolio žemės
         Komisija, remdamasi Tirolio Lechtalio teritorijos pavyzdžiu, visas nuostatas, priimtas siekiant apsaugoti Tirolio Natura 2000 teritorijas, priskyrė bendro pobūdžio nuostatoms, kuriomis neužtikrinamas pakankamas apsaugos statusas.

      37      Dėl pirmojo klausimo Komisija atsako, kad ieškinys ir pagrįsta nuomonė iš esmės identiški, kalbant apie kaltinimą dėl nepakankamo
         apsaugos statuso, suteikto daliai jau įsteigtų SAT. Todėl galiojantys nutarimai dėl Europos saugomų teritorijų nebuvo pašalinti
         iš bylos. Be to, su SAT susiję įpareigojimai ir draudimai bet kuriuo atveju Austrijos Respublikai yra privalomi. Todėl argumentą,
         kad pagrįstoje nuomonėje nepateiktas konkretus kaltinimas, susijęs su nepakankamu apsaugos lygiu Štirijos ir Žemutinės Austrijos
         žemėse, galima tik atmesti. Galiausiai, nors tiesa, kad teisinė situacija Zalcburgo žemėje papildomame oficialiajame įspėjime
         neminima, minėta valstybė narė negali pagrįstai daryti išvados, kad kaip pavyzdys suformuluotas kaltinimas dėl SAT Burgenlande
         teisinės apsaugos negali būti pateiktas ir dėl Zalcburgo žemės nutarimų, ypač dėl Salzachauen teritorijos.

      38      Dėl antrojo klausimo Komisija teigia, kad pagrįstą nuomonę reikia suprasti plačiau, t. y. taip, kad siektinas apsaugos lygis
         kokybės požiūriu buvo apibrėžtas nustatytais reikalavimais, iš kurių Austrijos Respublika galėjo aiškiai suprasti, kurioms
         SAT reikėjo priimti kitas perkėlimo priemones ir kokia turėjo būti jų forma. Tai tiksliau paaiškinta ieškinyje, kalbant apie
         kiekvieną žemę ir kiekvieną aptariamą SAT, vis dėlto nekeičiant ginčo dalyko. Ši valstybė narė šiuo klausimu galėjo lengvai
         gintis, ir šia galimybe ji iš esmės pasinaudojo.

      39      Galiausiai Komisija teigia, kad ieškinyje nepalikta jokių abejonių dėl to, kad pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje
         nė vienai iš Burgenlando ir Aukštutinės Austrijos žemių SAT nebuvo suteiktas tinkamas apsaugos statusas, o tai yra teritorijos,
         kurių atžvilgiu nebuvo nustatytas joks specialus apsaugos ar išsaugojimo tikslas. Specialūs apsaugos ir išsaugojimo tikslai,
         pagrįsti kiekvienos paukščių rūšies situacija, nenustatyti taip pat Tirolio Lechtalio teritorijai. Be to, apsaugos statusas
         nepakankamas vienuolikoje Tirolio žemės valdžios institucijų įsteigtų Natur  2000 teritorijų.

      –       Teisingumo Teismo vertinimas
      40      Reikia priminti, kad ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo dalykas apibrėžiamas Komisijos pagrįstoje nuomonėje, todėl ieškinys
         turi būti grindžiamas tais pačiais motyvais ir pagrindais kaip ir ši nuomonė (žr. 2006 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Komisija prieš Jungtinę Karalystę, C‑236/05, Rink. p. I‑10819, 10 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      41      Be to, pagal nusistovėjusią teismų praktiką Komisijos valstybei narei adresuotame oficialiame pranešime, o vėliau – jos išsiųstoje
         pagrįstoje nuomonėje apibrėžiamas ginčo dalykas, kuris nuo tol nebegali būti išplečiamas. Iš tikrųjų galimybė suinteresuotajai
         valstybei narei pateikti savo pastabas yra, net jeigu ji mano neprivalanti tuo pasinaudoti, esminė Sutartyje nustatyta garantija,
         ir jos laikymasis yra esminis procedūros, per kurią pripažįstamas valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymas, formos reikalavimas.
         Todėl Komisijos pagrįsta nuomonė ir ieškinys turi būti pagrįsti tais pačiais kaltinimais kaip ir ikiteisminę procedūrą pradedantis
         oficialus pranešimas. Jeigu taip nėra, negalima manyti, kad tokio pažeidimo nebėra dėl to, kad atsakove esanti valstybė narė
         pateikė pastabas dėl pagrįstos nuomonės (žr. 2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑186/06, Rink. p. I‑12093, 15 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      42      Be to, pagrįstoje nuomonėje ir ieškinyje kaltinimai turi būti pateikti nuosekliai ir tiksliai, kad atitinkama valstybė narė
         ir Teisingumo Teismas galėtų tiksliai įvertinti inkriminuojamo Sąjungos teisės pažeidimo apimtį; tai būtina, kad ši valstybė
         galėtų veiksmingai pasinaudoti teise į gynybą, o Teisingumo Teismas – patikrinti, ar egzistuoja nurodomas įsipareigojimų neįvykdymas
         (žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 18 punktą).

       Dėl ieškinio dalyko išplėtimo
      43      Pirmiausia reikia konstatuoti, kad nors pagrįstoje nuomonėje nurodyta, jog dėl daugelio SAT dar nebuvo priimti jokie specialūs
         teisės aktai, kurie Austrijoje dažniausiai yra „Europos saugomos teritorijos nutarimo“, kuriuo siekiama užtikrinti atitinkamų
         paukščių išsaugojimą, formos, ji suformuluota taip, kad negalima paneigti, jog ši nuomonė apima SAT, kurių atžvilgiu buvo
         priimti „Europos saugomos teritorijos nutarimai“. Šiuo klausimu visų pirma galima priminti, kad gavusi minėtą pagrįstą nuomonę
         Austrijos Respublika informavo Komisiją, kad 2005 m. gegužės 23 d. Karintinos žemės vyriausybės nutarimu (LGBl. Nr. 47/2005)
         Flachwasserbiotop Neudenstein paukščių apsaugos teritorija 2005 m. buvo pripažinta Europos saugoma teritorija.

      44      Antra, reikia nurodyti, kad Komisijos ieškinyje iš esmės pakartojamos pagrįstoje nuomonėje pateiktos išvados tiek, kiek ji
         mano, kad nutarimuose dėl SAT turi būti įtvirtinti konkrečioms teritorijoms ir rūšims taikomi specialūs įpareigojimai ir draudimai
         bei konkrečios priemonės, kuriomis būtų siekiama užtikrinti Paukščių ir Buveinių direktyvų svarbių nuostatų laikymąsi. Iš
         tiesų nuomonėje nurodyta, kad „apskritai <...> apsaugos tikslų, t. y. susijusių tiek su paukščių rūšimis ir specialiais jų
         apsaugai taikomais reikalavimais, tiek su jų buveinių atkūrimu, įtraukimas kaip ir atitinkamos priemonės bei įpareigojimai
         turi būti esminis nutarimų dėl saugomų teritorijų elementas“.

      45      Trečia, kaltinimo dėl to, kad Štirijos ir Žemutinės Austrijos priimtais nutarimais, susijusiais su Europos saugomomis teritorijomis,
         netenkinami Sąjungos teisės reikalavimai, nėra pagrįstoje nuomonėje ir todėl jis turi būti pripažintas nepriimtinu.

      46      Kalbant apie kaltinimą dėl Zalcburgo žemės SAT ir ypač Salzachauen teritorijos nepakankamo teisinio apsaugos statuso, neginčijama,
         kad papildomame oficialiajame pranešime visiškai neužsimenama apie situaciją nei šioje žemėje, nei konkrečiai minėtoje teritorijoje.
         Todėl ieškinys yra taip pat nepriimtinas tiek, kiek jis susijęs su Zalcburgo žemės SAT teisiniu apsaugos statusu.

      47      Iš to, kas nurodyta, matyti, jog ieškinys nepriimtinas tiek, kiek jis susijęs su teisine Zalcburgo, Štirijos ir Žemutinės
         Austrijos žemių SAT apsaugos sistema.

       Dėl tikslumo ir nuoseklumo nebuvimo
      48      Akivaizdu, kad Komisija kaltina Austrijos Respubliką daliai jau įsteigtų SAT nesuteikus teisinės apsaugos, atitinkančios Sąjungos
         teisės reikalavimus. Grįsdama šį kaltinimą ji išdėstė, kokie, anot jos, Austrijoje galiojančios SAT teisinės apsaugos sistemos
         trūkumai. Šiuo klausimu savo bendro pobūdžio kaltinimą Komisija patikslino nurodydama įvairiose šios valstybės narės žemėse
         esančią situaciją.

      49      Taigi neatrodo, kad taip suformuluotas kaltinimas būtų netikslus ar nenuoseklus.

      50      Be to, reikia priminti, kad nors pagrįstoje nuomonėje turi būti nuosekliai ir išsamiai išdėstytos priežastys, dėl kurių Komisija
         buvo įsitikinusi, jog atitinkama valstybė narė neįvykdė vieno iš įsipareigojimų pagal Sutartį, vis dėlto šioje nuomonėje Komisija
         nėra įpareigota nurodyti priemonių, kurios leistų pašalinti nurodytą įsipareigojimų neįvykdymą (žr. 2005 m. birželio 2 d.
         Sprendimo Komisija prieš Graikiją, C‑394/02, Rink. p. I‑4713, 21 punktą ir nurodytą teismų praktiką). Komisija taip pat neprivalo tokių priemonių nurodyti
         ieškinyje.

      51      Tai, ar trūksta įrodymų, patvirtinančių SAT apsaugos sistemos Burgenlando, Aukštutinės Austrijos ir Tirolio žemėse netinkamumą,
         reikės išnagrinėti iš esmės.

      52      Todėl reikia manyti, kad ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo priimtinas, atsižvelgiant į šio sprendimo 47 punkte nustatytą
         jo apimtį.

       Dėl esmės
      –       Šalių argumentai
      53      Komisija tvirtina, kad daliai Austrijoje jau įsteigtų SAT netaikoma teisinė apsauga, atitinkanti Paukščių direktyvos 4 straipsnio
         1 arba 2 dalyje ir Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalyje kartu su jos 7 straipsniu numatytus reikalavimus. Šiuo atžvilgiu
         ji tvirtina, kad įpareigojimai ir draudimai pagal šias nuostatas, kurie turi būti ne tik specialiai taikomi konkrečioms SAT
         ir rūšims, bet taip pat būti privalomos formos ir tinkamai paskelbti, turi būti įtvirtinti tame pačiame privalomame teisės
         akte, kuriame kiekvienai SAT nustatytos saugomos rūšys ir buveinės bei apsaugos tikslai. Taigi apskritai teisinis SAT apsaugos
         statusas nepakankamas tais atvejais, kai SAT steigimas susijęs su egzistuojančiu ir nacionalinėmis ar regioninėmis priemonėmis
         saugomu gamtiniu rezervatu arba įsteigta kito tipo teritorija.

      54      Austrijos Respublika pirmiausia atsako, jog šitaip bendrai teigdama, kad su įvairiomis paukščių rūšimis susiję įpareigojimai
         ir draudimai turi būti privalomos formos ir tinkamai paskelbti, Komisija perdeda. Be to, nėra jokios taisyklės, pagal kurią
         būtų reikalaujama, kad šie įpareigojimai ar draudimai būtų įtvirtinti tame pačiame privalomame teisės akte, kuriame kiekvienai
         SAT nustatytos saugomos rūšys ir buveinės bei apsaugos tikslai. Taip pat argumentas, kad tokiame teisės akte turi būti įtvirtinti
         apsaugos tikslai pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 arba 2 dalis, neturi pagrindo. Galiausiai valstybė narė atsakovė
         pabrėžia, jog atsižvelgiant į tai, kad gamtinių rezervatų apsauga įprastai taikoma visų rūšių gyvūnams ir augalams bei jų
         buveinėms ir kraštovaizdžiui, bet kokio pažeidimo draudimai apima daugiau nei taikomi „Europos saugomoms teritorijoms“, kuriais
         dažniausiai siekiama apsaugoti konkrečias rūšis ir buveines.

      55      Įstojimo į bylą paaiškinime Vokietijos Respublika teigia, jog pagal Paukščių ir Buveinių direktyvas nereikalaujama, kad apsaugos
         ir išsaugojimo priemonės apimtų specialius t. y. su konkrečiomis saugomomis teritorijomis ir objektais susijusius įpareigojimus
         ar draudimus. Net darant prielaidą, kad valstybės narės privalo patvirtinti tokius įpareigojimus ir draudimus, šiose direktyvose
         nėra jokių nurodymų dėl nustatyto konkretumo laipsnio. Iš minėtų direktyvų taip pat neišplaukia valstybių narių pareiga nustatyti
         privalomo pobūdžio „siektinus tikslus“ ir juo labiau juos apibrėžti būtent teisės akte, kuriuo reglamentuojamas saugotinas
         turtas ir specialūs įpareigojimai bei draudimai, kurių reikia paisyti.

      –       Teisingumo Teismo vertinimas
      56      Pagal Teisingumo Teismo praktiką Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalimis valstybės narės įpareigojamos suteikti SAT
         teisinį apsaugos statusą, visų pirma galintį užtikrinti jos I priede minimų paukščių rūšių išlikimą ir veisimąsi bei I priede
         nenurodytų nuolat aptinkamų migruojančių rūšių veisimąsi, šėrimąsi ir žiemojimą (žr. 1999 m. kovo 18 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C‑166/97, Rink. p. I‑1719, 21 punktą; minėto 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Komisija prieš Airiją 153 punktą ir 2008 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Graikiją, C‑293/07, 22 punktą).

      57      Taip pat neginčijama, kad Paukščių direktyvos 4 straipsnyje numatyta tiek jos I priede minimoms rūšims, tiek migruojančioms
         rūšims aiškiai apibrėžta ir sugriežtinta tvarka, pateisinama tuo, kad kalbama atitinkamai apie rūšis, kurioms labiausiai gresia
         pavojus, ir rūšis, esančias bendro Europos Sąjungos paveldo dalimi (1996 m. liepos 11 d. Sprendimo Royal Society for the Protection of Birds, C‑44/95, Rink. p. I‑3805, 23 punktas; minėto 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Komisija prieš Airiją 46 punktas ir minėto 2008 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Graikiją 23 punktas).

      58      Pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį, kurioje numatyti įpareigojimai keičia numatytuosius Paukščių direktyvos 4 straipsnio
         4 dalies pirmajame sakinyje, kiek tai susiję su įsteigtomis teritorijomis, teisinis SAT apsaugos statusas turi taip pat užtikrinti,
         kad jose bus išvengta natūralių buveinių ir rūšių buveinių blogėjimo, taip pat rūšių, kurių apsaugai buvo įsteigtos minėtos
         teritorijos, reikšmingo trikdymo (žr. 2003 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, C‑415/01, Rink. p. I‑2081, 16 punktą ir minėto 2008 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Graikiją 24 punktą).

      59      Be to, saugant SAT turi būti imamasi ne tik priemonių, kurios skirtos užkirsti kelią žmogaus sukeltiems išorės pavojams ir
         trikdymams, bet, atsižvelgiant į esamą situaciją, ir pozityvių priemonių, kuriomis būtų siekiama saugoti ir gerinti teritorijos
         būklę (minėto 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Komisija prieš Airiją 154 punktas).

      60      Pagal EB 249 straipsnio trečią pastraipą (dabar – SESV 288 straipsnio trečia pastraipa) direktyva yra privaloma kiekvienai
         valstybei narei, kuriai ji skirta, rezultato, kurį reikia pasiekti, atžvilgiu, bet nacionalinės valdžios institucijos pasirenka
         jos įgyvendinimo formą ir būdus. Iš to aišku, kad Austrijos Respublika, kaip ir bet kuri kita valstybė narė, gali pasirinkti
         Paukščių direktyvos įgyvendinimo formą ir būdus (šiuo klausimu žr. minėto 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Komisija prieš Airiją 157 punktą).

      61      Nors tiesa, kad perkėlimo tikslumas turi ypatingos reikšmės Paukščių direktyvos atveju, nes atitinkamoms valstybėms narėms
         patikima valdyti jų teritorijoje esančią bendro paveldo dalį (žr. minėto 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Komisija prieš Airiją 64 ir 159 punktus), bet kuriuo atveju dėl jo nereikalaujama, kad valstybės narės įtrauktų iš Paukščių direktyvos 4 straipsnio
         1 ir 2 dalių ir Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalies išplaukiančių įpareigojimų ir draudimų į teisės aktą, kuriame kiekvienos
         SAT atžvilgiu būtų nustatytos saugomos rūšys ir buveinės bei apsaugos tikslai.

      62      Kalbant apie minėtus įpareigojimus, kurie, Komisijos teigimu, turi būti pozityvūs ir specialiai skirti konkrečioms SAT ir
         rūšims, iš šio sprendimo 59 punkto ir 2005 m. spalio 20 d. Sprendimo Komisija prieš Jungtinę Karalystę (C‑6/04, Rink. p. I‑9017) 34 punkto matyti, kad pozityvios priemonės, skirtos saugoti ir gerinti SAT būklę, turi būti priimamos
         ne sistemiškai, bet atsižvelgiant į konkrečią situaciją atitinkamoje SAT.

      63      Kalbant apie draudimus, kurie turi būti tariamai specialiai skirti konkrečioms SAT ir rūšims, nors tiesa, kad, pavyzdžiui,
         siekiant apsaugoti SAT nuo privačių asmenų veiklos reikia, kad jiems iš anksto būtų sudarytos kliūtys vykdyti galbūt kenksmingą
         veiklą (minėto 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Komisija prieš Airiją 208 punktas), nepanašu, kad norint pasiekti šį tikslą būtinai reikia nustatyti draudimus, taikomus specialiai kiekvienai SAT,
         ar, kaip matyti iš 2000 m. gruodžio 7 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją (C‑374/98, Rink. p. I‑10799) 20 punkto, kiekvienai konkrečiai rūšiai.

      64      Kiek tai susiję su kiekvienoje SAT saugomų rūšių ir buveinių įvardijimu, reikia nurodyti, kad kaip SAT ribų nustatymas turi
         būti neginčijamos privalomos formos (žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Belgiją 22 punktą); šį reikalavimą reikia tenkinti įvardijant rūšis, kurios pateisino minėtos SAT įsteigimą. Iš tiesų, jeigu būtų
         kitaip, Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse bei Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalyje kartu su jos 7 straipsniu
         numatytas apsaugos tikslas negalėtų būti visiškai pasiektas.

      65      Dėl apsaugos tikslų iš minėto Sprendimo Komisija prieš Prancūziją 20 ir 21 punktų matyti, kad teisinis apsaugos statusas, kuris turi būti suteiktas SAT, nereiškia, jog šie tikslai turi būti
         tiksliai nustatyti kiekvienai atskirai nagrinėjamai rūšiai. Be to, atsižvelgiant į tai, kas buvo pasakyta šio sprendimo 60
         ir 61 punktuose, bet kuriuo atveju negalima manyti, kad apsaugos tikslai turi būti įtvirtinti tame pačiame teisės akte, kuriame
         nustatytos konkrečioje SAT saugomos rūšys ir buveinės.

      66      Kalbant apie tariamą SAT, susijusių su egzistuojančiu ir nacionalinėmis ar regioninėmis priemonėmis saugomu gamtiniu rezervatu
         arba kito tipo įsteigta teritorija, teisinio statuso nepakankamumą, reikia priminti, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 57 punkte,
         Paukščių direktyvos 4 straipsnyje numatyta ir jos I priede minimoms rūšims, ir migruojančioms rūšims aiškiai apibrėžta ir
         sugriežtinta tvarka. Tokia yra SAT taikytinos apsaugos sistemos specifika, palyginti su švelnesne bendros apsaugos sistema,
         Paukščių direktyvos 3 straipsnyje numatyta visoms joje nurodytoms paukščių rūšims (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Royal Society for the Protection of Birds 19 ir 24 punktus). Tačiau tai nereiškia, kad tokio pobūdžio teritoriją galima veiksmingai apsaugoti taikant tik kiekvienai
         SAT specialiai apibrėžtą ir įgyvendintą teisinę sistemą.

      67      Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, reikia pripažinti, kad šiuo atveju kaltinimo, susijusio su valstybės narės atsakovės bendro
         pobūdžio įsipareigojimų pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis ir Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį kartu
         su jos 7 straipsniu neįvykdymu, pagrįstumas nebuvo įrodytas.

      68      Todėl reikia išnagrinėti ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagrįstumą, atsižvelgiant į pagrįstoje nuomonėje nustatyto
         termino pabaigoje įvairiose žemėse galiojusius teisės aktus ir į šio sprendimo 47 punkte nustatytą ieškinio apimtį.

       Dėl Burgenlando žemės
      –       Šalių argumentai
      69      Komisijos teigimu, kadangi Natura 2000 teritorijos nebuvo pakeistos į Europos saugomas teritorijas ir joms nebuvo suteiktas šioms taikomas teisinis statusas, nėra
         tinkamo Burgenlando žemės SAT apsaugos statuso.

      70      Austrijos Respublika užsimena apie kai kurias teritorijas, nurodydama, jog rengiami nutarimai, kuriais jos bus priskirtos
         Europos saugomoms teritorijoms. 2008 m. kovo 23 d. Burgenlando žemės vyriausybės nutarimu kaip „Auwiesen Zickenbachtal Europos
         saugoma teritorija“ buvo įsteigta tik Auwiesen Zickenbachtal teritorija.

      –       Teisingumo Teismo vertinimas
      71      Tiek iš šalių argumentų, tiek iš 2007 m. vasario 20 d. Austrijos Respublikos atsakymo į Komisijos pagrįstą nuomonę matyti,
         kad joje numatyto termino pabaigoje Burgenlando žemėje nebuvo įsteigta nė viena SAT. Tačiau, kaip nurodyta ieškinio išvadose,
         antrasis kaltinimas susijęs tik su jau įsteigtomis SAT.

      72      Todėl kadangi šis kaltinimas, kiek jis susijęs su situacija minėtoje žemėje, neturi dalyko, jį reikia atmesti.

       Dėl Vienos žemės
      –       Šalių argumentai
      73      Komisija teigia, kad keturios šios žemės SAT, kurios buvo įsteigtos tik 2007 m. spalio 17 d., neturi teisinio statuso, suteikiančio
         joms pakankamą apsaugą.

      74      Austrijos Respublika atsako, kad minėtos SAT yra saugomos būdu, atitinkančiu Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 arba 2 dalies
         bei Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalies ir 7 straipsnio reikalavimus.

      –       Teisingumo Teismo vertinimas
      75      Neginčijama, kad pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje šioje byloje nagrinėjamose teritorijose nebuvo įsteigtos
         SAT.

      76      Šiomis aplinkybėmis dėl tos pačios, kokia nurodyta šio sprendimo 71 punkte, priežasties, reikia atmesti antrąjį kaltinimą
         tiek, kiek jis susijęs su situacija Vienos žemėje.

       Dėl Karintinos žemės
      –       Šalių argumentai
      77      Komisijos teigimu, atsižvelgiant į tai, kad iki pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigos buvo įsteigta tik viena SAT,
         Flachwasserbiotop Neudenstein Europos paukščių apsaugos teritorijos teisinis statusas negali būti laikomas šiai teritorijai
         suteikiančiu pakankamą apsaugą, nes vidaus teisės aktuose nenumatytos nei priemonės ir specialūs su konkrečiais paukščiais
         susiję apsaugos tikslai, nei šios teritorijos žemėlapis.

      78      Austrijos Respublika tik patvirtino, kad minėta SAT egzistuoja.

      –       Teisingumo Teismo vertinimas
      79      Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad 2005 m. gegužės 23 d. Karintinos žemės vyriausybės nutarimo dėl šios SAT 2 straipsnyje
         įtvirtinta, jog 1994 m. lapkričio 8 d. tos pačios vyriausybės nutarimo, paskelbto šios žemės Oficialiajame leidinyje Nr. 92/1994,
         2 straipsnyje nustatytomis sąlygomis užtikrinama pakankama apsauga, todėl nebūtina Flachwasserbiotop Neudenstein Europos saugomos
         teritorijos atžvilgiu nustatyti papildomų įpareigojimų, draudimų, leidimo suteikimo apribojimų ir apsaugos priemonių.

      80      Be to, 2005 m. gegužės 23 d. to paties nutarimo 3 straipsnyje numatyta, kad juo siekiama išsaugoti, plėtoti ar atkurti priede
         minimų saugomų rūšių tinkamą apsaugos būklę.

      81      Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į šio sprendimo 65 punkte pateiktas išvadas ir nesant jokių įrodymų, patvirtinančių, kad
         norint pasiekti paukščių rūšių, į kurias daroma nuoroda Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse ir kurios apima minėto
         nutarimo priede minimas rūšis, apsaugos tikslus reikia šiuo atveju priimti išsamesnes nei Karintinos žemės vyriausybės priimtos
         nuostatas, Komisijos kaltinimas šiuo klausimu turi būti atmestas.

      82      Dėl tariamo minėtos SAT nepavaizdavimo žemėlapyje reikia pripažinti, kad nors taip pavaizdavus galima nurodyti aiškias teritorijos
         ribas, kaip savo išvados 84 punkte nurodė generalinė advokatė, tai nėra vienintelė ir patikima teritorijos ribų nustatymo
         forma.

      83      Todėl Komisijos kaltinimą šiuo klausimu taip pat reikia atmesti.

      84      Taigi reikia atmesti antrąjį kaltinimą tiek, kiek jis susijęs su situacija Karintinos žemėje.

       Dėl Aukštutinės Austrijos žemės
      –       Šalių argumentai
      85      Komisija teigia, kad vienuolikoje šios žemės SAT, apie kurias pranešta, galiojanti apsaugos sistema yra nepakankama. Pirma,
         nėra jokių teisės aktų, susijusių su Maltsch, Wiesengebiete im Freiwald, Pfeifer Anger, Oberes Donautal ir Untere Traun SAT.
         Antra, Traun-Donau-Auen, Ettenau, Frankinger Moos, Dachstein, Unterer Inn ir Kalkinių Alpių nacionalinio parko SAT nesuteikiama
         tinkama apsauga.

      86      Komisija tvirtina, kad kalbant apie Ettenau, Traun-Donau-Auen ir Frankinger Moos SAT, egzistuoja bendro pobūdžio nutarimai
         dėl gamtos draustinių, kuriais dviem pastaraisiais atvejais reglamentuojama tik leidžiama vykdyti veikla. Dachstein, Unterer
         Inn ir Kalkinių Alpių nacionalinio parko SAT taikomi specialūs nutarimai, susiję su Europos saugomomis teritorijomis, kuriuose
         iš esmės numatytas tik bendro pobūdžio draudimas vykdyti veiklą.

      87      Austrijos Respublika nurodo, kad Aukštutinės Austrijos žemės vyriausybė šiuo metu rengia trūkstamus nutarimus. Tačiau ji neigia
         Komisijos teiginį, kad visos šios žemės SAT neturi pakankamo teisinio statuso. Taigi SAT, kurios šiuo metu saugomos kaip gamtiniai
         rezervatai, pagal 2001 m. Įstatymo dėl Aukštutinės Austrijos gamtos ir kraštovaizdžio apsaugos (Oö. Natur-und Landschaftsschutzgesetz 2001, LGBl. Nr. 129/2001) 25 straipsnį suteikta absoliuti griežtesnė nei reikalaujama Paukščių direktyvoje, apsauga. Be to,
         ši valstybė narė kaip pakankamą apsaugos statusą turinčios SAT pavyzdį nurodo Dachstein ir Kalkinių Alpių nacionalinio parko
         SAT, paminėdama kelias būtent paukščių apsaugai taikomas vidaus nuostatas.

      –       Teisingumo Teismo vertinimas
      88      Dėl Maltsch, Wiesengebiete im Freiwald, Pfeifer Anger, Oberes Donautal ir Untere Traun SAT paaiškėjo, kad apie jokį svarbų
         teisės aktą nebuvo pranešta nei Komisijai, nei per procesą Teisingumo Teisme. Todėl Komisijos kaltinimas dėl teisės aktų,
         susijusių su šiomis SAT, stokos yra pagrįstas.

      89      Kalbant apie kitų SAT teisines sistemas, reikia pripažinti: kadangi Komisija nepagrindė, kad atsižvelgiant į konkrečią kiekvienos
         teritorijos situaciją tokia sistema yra nepakankama Paukščių ir Buveinių direktyvų svarbių reikalavimų atžvilgiu, pateikdama
         nepakankamai išsamius argumentus ji neįrodė savo kaltinimo pagrįstumo, todėl šiuo klausimu jį reikia atmesti.

      90      Iš to matyti, kad antrojo kaltinimo daliai dėl situacijos Aukštutinėje Austrijoje gali būti pritarta tik tiek, kiek ji susijusi
         su Maltsch, Wiesengebiete im Freiwald, Pfeifer Anger, Oberes Donautal ir Untere Traun SAT.

       Dėl Forarlbergo žemės
      –       Šalių argumentai
      91      Komisija tvirtina, kad šioje žemėje galiojančiuose teisės aktuose SAT nenumatyti specialūs apsaugos ir išsaugojimo tikslai
         bei konkrečios priemonės ir įpareigojimai ar draudimai. Konkrečiai kalbėdama apie Klostertaler Bergwälder SAT, Komisija pabrėžia
         apsaugos, kuri šiai teritorijai suteikta Forarlbergo žemės vyriausybės priimtu miškų valdymo planu, nepakankamumą. Verwall
         SAT konkrečiai saugoma minėtos vyriausybės nutarimu, vis dėlto priimtu pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nurodytam terminui,
         kuriame įtvirtinti įpareigojimai, draudimai ir nuostatos, kuriomis siekiama apsaugoti ir išsaugoti teritoriją bei joje aptinkamas
         saugomas rūšis.

      92      Austrijos Respublika atsako, kad Rheindelta, Lauteracher Ried, Bangser Ried ir Matschels SAT taikomi saugomos teritorijos
         nutarimai, kuriais draudžiamos priemonės ir naudojimosi būdai, kuriais būtų sunaikinamos natūralios rūšių, kurioms skirtos
         šios teritorijos, buveinės arba šios rūšys reikšmingai sutrikdomos. Dėl Klostertaler Bergwälder SAT pažymėtina, kad valdžios
         institucijų įgaliojimo pagrindu buvo parengtas su ja susijęs privalomos galios miško planas, siekiant įgyvendinti apsaugos
         priemones, kurių reikia norint išlaikyti tinkamą Paukščių direktyvos I priede minimų teritorijoje aptinkamų saugomų paukščių
         rūšių apsaugos būklę.

      –       Teisingumo Teismo vertinimas
      93      Svarbu nurodyti, kad Nutarimo dėl gamtos apsaugos (LGBl. Nr. 36/2003) 13 straipsnio 2 dalyje numatyta, jog Forarlbergo žemės
         vyriausybė, patvirtindama valdymo planus, sudarydama kitus susitarimus arba priimdama sprendimus ar nutarimus, prireikus turi
         patvirtinti nurodytų teritorijų tvarkymo, plėtros ir apsaugos priemones, atitinkančias ekologinius reikalavimus, visų pirma
         susijusius su šiose teritorijose aptinkamomis Paukščių direktyvos I priede minimomis paukščių rūšimis.

      94      Šio nutarimo 14 straipsnyje numatytas aiškus draudimas bloginti padėtį, o to paties reglamento 15 straipsnyje numatytas poveikio
         tyrimas ir tam tikrais atvejais įpareigojimas suteikti leidimą atsižvelgiant į apsaugos tikslus, kurie išplaukia iš reikalavimų,
         susijusių su priede nurodytų natūralių buveinių ir rūšių tinkama apsaugos būkle, kurie yra lemiami teritorijos steigimui.

      95      Be to, Rheindelta, Lauteracher Ried, Bangser Ried, Matschels ir Klostertaler Bergwälder SAT numatytos Austrijos Respublikos
         nurodytos priemonės, minimos šio sprendimo 92 punkte.

      96      Tokiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant visų pirma į šio sprendimo 65 punkte nurodytas išvadas ir nesant jokių įrodymų, patvirtinančių,
         kad norint pasiekti paukščių rūšių, į kurias daroma nuoroda Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse rūšis, apsaugos
         tikslus, reikia šiuo atveju priimti išsamesnes nei Forarlbergo žemės vyriausybės priimtos nuostatas, Komisijos kaltinimą tiek,
         kiek jis susijęs su šio sprendimo ankstesniame punkte minėtomis SAT, reikia atmesti.

      97      Neatrodo, kad, kitaip nei šio sprendimo 95 punkte minėtų SAT atveju, Verwall SAT pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje
         būtų taikoma ypatinga teisinė apsauga. Be to, kadangi praėjus nedaug laiko po šio termino pasibaigimo minėta vyriausybė priėmė
         nutarimą, kuriame įtvirtino kelias specialias apsaugos priemones, tokiu atveju reikia manyti, kad iki šių priemonių priėmimo
         ši SAT nebuvo pakankamai saugoma. Todėl šiuo klausimu ieškinys yra pagrįstas.

      98      Taigi antrojo kaltinimo daliai dėl situacijos Forarlbergo žemėje turi būti pritarta tiek, kiek ji susijusi su Verwall SAT.

       Dėl Tirolio žemės
      –       Šalių argumentai
      99      Komisijos nuomone, šioje žemėje galiojančiuose bendro pobūdžio teisės aktuose įtvirtintas joje esančių SAT apsaugos statusas
         nėra pakankamas. Tiesa, kad Tirolio žemės vyriausybė priėmė nutarimą, kuriame pateikiamas vienuolikos Natura 2000 teritorijų sąrašas, tačiau šiame akte nenurodytos nei saugomų paukščių rūšys, nei apsaugos ir išsaugojimo tikslai, nei esminės
         elgesio taisyklės, kurių reikia laikytis. Vietoj specialių išsaugojimo tikslų bendrai nurodoma pagal 1997 m. Tirolio žemės
         gamtos apsaugos įstatymo 2004 m. gegužės 12 d, redakcijos (LGBl. Nr. 50/2004, toliau – TNSchG) 14 straipsnio 11 dalį standartinėse
         duomenų lentelėse minimų buveinių ir paukščių apsauga. Visų pirma Komisija teigia, kad Tirolio Lechtalio SAT apsaugos statusas
         nepakankamas.

      100    Austrijos Respublika nurodo, kad įgyvendintos Paukščių ir Buveinių direktyvos buvo integruotos į jau išvystytą apsaugos sistemą,
         apimančią būtent gamtinius rezervatus, gamtos parkus, kraštovaizdžio apsaugos teritorijas, poilsio zonas ir saugomas teritorijas.
         Įgyvendinant šias direktyvas jų nuostatos buvo susietos su apsaugos teritorijose galiojančiomis taisyklės ir jas papildė.
         Šiose apsaugos teritorijose nustatyti tam tikri draudimai, įpareigojimai ir leidimų suteikimo sistemos.

      101    Remiantis 2004 m. gruodžio mėn. priimtu projektu, visoms Tirolio žemės SAT taikomas koordinuotas valdymas, kuriuo norima pasiekti
         kiekvienai teritorijai nustatytus apsaugos tikslus bei užtikrinti ilgalaikę kiekvienoje atitinkamoje teritorijoje aptinkamų
         paukščių rūšių apsaugą. Austrijos Respublikos teigimu, TNSchG 14 straipsnyje numatyta pereinamojo laikotarpio sistema užtikrinama
         pakankama SAT apsauga, kol specialiu nutarimu bus apibrėžti apsaugos tikslai.

      102    Valstybė narė atsakovė išsamiai apibūdino Tirolio Lechtalio SAT taikomą apsaugos sistemą ir teigia, kad jos pakanka Paukščių
         ir Buveinių direktyvos atžvilgiu.

      –       Teisingumo Teismo vertinimas
      103    Reikia nurodyti, jog pagal TNSchG 3 straipsnio 9 dalies 9 punktą apsaugos tikslai apibrėžti kaip Europos paukščių ir jų buveinių
         apsaugos teritorijoje aptinkamų Paukščių direktyvos I priede minimų rūšių, į kurias daroma nuoroda jos 4 straipsnio 2 dalyje,
         apsaugos tinkamos būklės išlaikymas ir atkūrimas.

      104    Pagal TNSchG 14 straipsnio 3 dalį minėtos žemės vyriausybė turi kiekvienos Natura 2000 teritorijos atžvilgiu nutarimais nustatyti apsaugos tikslus ir prireikus apsaugos nuostatas ir priemones, kurios būtinos
         tinkamai apsaugos būklei pasiekti.

      105    TNSchG 14 straipsnio 11 dalyje numatyta, kad apsaugos tikslai pereinamuoju laikotarpiu iki šių nutarimų priėmimo laikinai
         keičiami standartinėse duomenų formose nurodytų buveinių ir laukinės faunos bei floros, įskaitant paukščius, apsauga.

      106    Tačiau 1996 m. gruodžio 18 d. Komisijos sprendime 97/266/EB dėl informacijos apie siūlomas Natura 2000 teritorijas formos (OL L 107, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 3 t., p. 162) numatytoje šios
         rūšies formoje, kuri, kaip neginčijama, pagal atitinkamą Tirolio žemės teisės aktą buvo paskelbta ir ja galima remtis prieš
         trečiuosius asmenis, minimos paukščių rūšys, dėl kurių atitinkamoje teritorijoje buvo įsteigta SAT. Be to, minėtoje formoje,
         be kita ko, pateikiamas teritorijos aprašymas, jos kokybės ir svarbos bendras apibūdinimas, atsižvelgiant visų pirma į Paukščių
         direktyvos apsaugos tikslus, ir šios teritorijos vertinimas kiekvienos minėtų rūšių atžvilgiu.

      107    Taip pat neginčijama, kad kiekvienoje minėtos žemės SAT nustatyta daug draudimų, įpareigojimų ir leidimų suteikimo procedūrų,
         kurios kiekvienos šių teritorijų atveju papildo pareigas suteikti leidimus ir teisės aktuose numatytus bendrus draudimus.

      108    Taigi, pavyzdžiui, iš bylos medžiagos matyti, jog gamtiniuose rezervatuose iš principo draudžiama statyti, montuoti ar įtaisyti
         įrenginius, statyti, plėsti ar perkelti kelius ir geležinkelius, kasinėti ar užpildyti kitus sklypus nei užtverti žemės sklypai
         su statiniais, želdinti naujais želdiniais, leistis ir kilti laukuose, kelti bet kokį didelį triukšmą, tręšti, naudoti toksinius
         produktus ir naudotis motorinėmis transporto priemonėmis. SAT minėtus draudimus netgi papildo bendras draudimas į ją patekti.

      109    Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, negalima manyti, jog buvo įrodyta, kad Tirolio žemėje galiojanti SAT apsaugos sistema nepakankama
         Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 arba 2 dalies ir Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalies kartu su jos 7 straipsniu atžvilgiu.

      110    Tai ypač pasakytina apie Tirolio Lechtalio SAT, kuriai taikoma taip pat gamtos parko apsauga ir kurios dalis Tiroler Lech
         buvo įsteigta kaip gamtinis rezervatas.

      111    Dviejuose pirmesniuose punktuose pateiktų išvadų negali paneigti aplinkybė, kad TNSchG 14 straipsnio 3 dalyje numatyta, jog
         Tirolio žemės vyriausybė turi kiekvienos Natura 2000 teritorijos atžvilgiu nutarimais nustatyti apsaugos tikslus. Iš tiesų, net jeigu tokia sistema gali būti tobulinama, vis
         dėlto šiuo atveju neatrodo, kad šioje žemėje jau įdiegta sistema būtų nepakankama apsaugos reikalavimų atžvilgiu.

      112    Todėl reikia atmesti antrąjį kaltinimą tiek, kiek jis susijęs su situacija Tirolio žemėje.

      113    Kalbant apie SAT, kurios, kaip buvo nustatyta šioje byloje, neturi pakankamo iš Paukščių ir Buveinių direktyvų svarbių nuostatų
         kylančių reikalavimų atžvilgiu teisinio apsaugos statuso, pažymėtina, kad Teisingumo Teismas neturi informacijos, kuria remdamasis
         galėtų nustatyti, ar rūšims, dėl kurių buvo įsteigtos minėtos SAT, taikomos Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalys
         kartu, ar kuri nors viena iš jų.

      114    Todėl šiuo klausimu reikia remtis Paukščių direktyvos 4 straipsniu.

      115    Atsižvelgiant į visas pateiktas išvadas, reikia pripažinti, kad:

      –        pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 dalį teisingai, vadovaudamasi ornitologiniais kriterijais, neįsteigusi SAT Hanság
         teritorijoje Burgenlando žemėje ir nenustačiusi Žemojo Tauerno SAT Štirijos žemėje ribų, ir

      –        nesuteikusi Maltsch, Wiesengebiete im Freiwald, Pfeifer Anger, Oberes Donautal ir Untere Traun SAT Aukštutinės Austrijos žemėje
         bei Verwall SAT Forarlbergo žemėje teisinės apsaugos, atitinkančios Paukščių direktyvos 4 straipsnyje ir Buveinių direktyvos
         6 straipsnio 2 dalyje kartu su jos 7 straipsniu numatytus reikalavimus,

      Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šias nuostatas.
       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      116    Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama,
         o dalis atmetama, Teisingumo Teismas gali paskirstyti bylinėjimosi išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo
         išlaidas. Kadangi šioje byloje kiekvienos šalies dalis reikalavimų buvo patenkinta, o dalis atmesta, kiekviena šalis padengia
         savo bylinėjimosi išlaidas.

      117    Pagal to paties reglamento 69 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą į šią bylą įstojusi Vokietijos Federacinė Respublika padengia
         savo bylinėjimosi išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      1.      Austrijos Respublika:
      –        pagal 1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvos 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos 4 straipsnio 1 dalį teisingai, vadovaudamasi
            ornitologiniais kriterijais, neįsteigusi specialios apsaugos teritorijos Hanság teritorijoje Burgenlando žemėje ir nenustačiusi
            Žemojo Tauerno specialios apsaugos teritorijos Štirijos žemėje ribų, ir
      –        nesuteikusi Maltsch, Wiesengebiete im Freiwald, Pfeifer Anger, Oberes Donautal ir Untere Traun specialios apsaugos teritorijoms
            Aukštutinės Austrijos žemėje bei Verwall specialios apsaugos teritorijai Forarlbergo žemėje teisinės apsaugos, atitinkančios
            Direktyvos 79/409 4 straipsnyje ir 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos
            bei floros apsaugos 6 straipsnio 2 dalyje kartu su jos 7 straipsniu numatytus reikalavimus,
      neįvykdė įsipareigojimų pagal šias nuostatas.
      2.      Atmesti likusią ieškinio dalį.
      3.      Europos Komisija, Austrijos Respublika ir Vokietijos Federacinė Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      *Proceso kalba: vokiečių.


2002 m. vasario 27 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Prancūzijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyvos 95/59/EB ir 92/79/EEB. # Byla C-302/00.


1977 m. liepos 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Granaria BV prieš Hoofdproduktschap voor Akkerbouwprodukten. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Nyderlandai. # Byla 116-76.


1987 m. kovo 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Graikijos Respubliką. # Įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla 176/84.


title: Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas 2004 m. spalio 5 d.#CaixaBank France prieš Ministère de l'Économie, des Finances et de l'Industrie.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Conseil d'État - Prancūzija.#Įsisteigimo laisvė - Kredito įstaigos - Nacionalinės teisės aktai, draudžiantys mokėti palūkanas už indėlius iki pareikalavimo sąskaitose.#Byla C-442/02.

text:
      Byla C-442/02
      CaixaBank France
      prieš
      Ministère de l'Économie, des Finances et de l'Industrie
      (Conseil d'État (Prancūzija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Įsisteigimo laisvė – Kredito įstaigos – Nacionalinės teisės aktai, draudžiantys mokėti palūkanas už sąskaitose laikomus indėlius iki pareikalavimo“
      Sprendimo santrauka
      Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Kredito įstaigos – Nacionalinės teisės aktai, draudžiantys mokėti palūkanas
            už sąskaitose laikomus indėlius iki pareikalavimo – Nepriimtinumas – Pateisinimas – Nebuvimas
      (EB 43 straipsnis)
      EB 43 straipsnis neleidžia valstybės narės nacionalinės teisės aktų, kuriais draudžiama kredito įstaigai, kitos valstybės
         narės bendrovės dukterinei bendrovei, mokėti palūkanas už pirmosios valstybės narės gyventojų atidarytose sąskaitose eurais
         laikomus indėlius iki pareikalavimo.

      Toks draudimas, kuris kitų valstybių narių bendrovėms yra rimta kliūtis vykdyti savo veiklą per dukterines bendroves, daranti
         poveikį jų patekimui į rinką, iš tikrųjų yra apribojimas EB 43 straipsnio prasme. Toks draudimas negali būti pateisintas privalomuoju
         bendrojo intereso pagrindu, siekiant apsaugoti vartotojus arba skatinti laikyti vidutinio ir ilgalaikio termino santaupas,
         todėl viršija tai, kas būtina pasiekti šiuos tikslus.

      (žr. 12, 17, 21, 23–24 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2004 m. spalio 5 d.(*)

      „Įsisteigimo laisvė – Kredito įstaigos – Nacionalinės teisės aktai, draudžiantys mokėti palūkanas už sąskaitose laikomus indėlius iki pareikalavimo“
      Byloje C‑442/02,
      dėl Conseil d`Etat (Prancūzija) 2002 m. lapkričio 6 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2002 m. gruodžio 5 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Caixa Bank France
      prieš
      Ministère de l'Économie, des Finances ir de l'Industrie,
      dalyvaujant:
      Banque fédérale des banques populaires ir kt.
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai P. Jann, C. W. A. Timmermans, C. Gulmann, J.‑P. Puissochet, J. N. Cunha Rodrigues
         (pranešėjas), teisėjai R. Schintgen, N. Colneric, M. S. von Bahr, R. Silva de Lapuerta ir K. Lenaerts,

      generalinis advokatas A. Tizzano,
      sekretorė M. Múgica Arzamendi, vyriausioji administratorė,
      išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
      –        Caixa Bank France, atstovaujamo advokato M. Dany, ir administrateur directeur général  M. G. Castello,

      –        Banque fédérale des banques populaires  ir kt., atstovaujamo avocat ir barrister A. Barav,

      –        Prancūzijos Respublikos, atstovaujamos R. Abraham, G. de Bergues, D. Petrausch ir F. Alabrune,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos M. Patakia ir M. G. Zavvos,
      susipažinęs su 2004 m. kovo 25 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su EB 43 straipsnio išaiškinimu.

       Nacionalinės teisės aktai
      2        Pagal šioje byloje taikomos Pinigų ir finansų kodekso redakcijos L. 312‑3 straipsnį:

      „Nepaisant bet kokios priešingos nuostatos, bet kuriai kredito įstaigai, gaunančiai visuomenės lėšas į indėlių iki pareikalavimo
         arba trumpesnio nei penkerių metų termino sąskaitas, nesvarbu, kokiu būdu, draudžiama už šias lėšas mokėti didesnes nei bankų
         ir finansų reikalų komiteto taisyklių arba ūkio ministro įsakymu nustatytas palūkanas.“

      3        Bankų ir finansų reikalų komiteto taisyklės Nr. 86-13, patvirtintos 1986 m. gegužės 14 d. Ūkio ir finansų ministro įsakymu
         (JORF, 1986 m. gegužės 15d., p. 6330), draudžia mokėti palūkanas už sąskaitose laikomus indėlius iki pareikalavimo.

      4        Minėtas draudimas yra taikomas Prancūzijoje gyvenančių asmenų, neatsižvelgiant į jų pilietybę, atidarytose sąskaitose eurais
         laikomiems indėliams iki pareikalavimo.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      5        Pagal Prancūzijos teisę įsteigta Caixa Bank France (toliau – CaixaBank) bendrovė, kurios buveinė Prancūzijoje, ir kuri yra pagal Ispanijos teisę įsteigtos įmonės Caixa Holding, turinčios savo buveinę Ispanijoje bei valdančios Caixa grupės dukterines kredito įstaigas, dukterinė bendrovė, nuo 2002 m. vasario 18 d. pradėjo vykdyti savo veiklą Prancūzijoje,
         mokėdama už sąskaitose laikomus indėlius iki pareikalavimo nustatytas metines 2 % palūkanas, jeigu sąskaitos likutis buvo
         ne mažesnis kaip 1 500 eurų. 2002 m. balandžio 16 d. Bankų ir finansų reikalų komiteto sprendimu CaixaBank buvo uždrausta sudaryti naujas sutartis su Prancūzijos gyventojais dėl palūkanų mokėjimo už sąskaitose eurais laikomus indėlius
         iki pareikalavimo ir anuliuoti galiojančių sutarčių sąlygas, numatančias, kad už tokių indėlių laikymą mokamos palūkanos.

      6        CaixaBank dėl šio sprendimo pateikė kasacinį skundą Conseil d`Etat, kuri nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar valstybės narės nustatytas draudimas teisėtai joje įsisteigusiai banko įstaigai mokėti palūkanas už sąskaitose laikomus
         indėlius iki pareikalavimo ir už kitas susigrąžinamas lėšas sudaro kliūtį įsisteigimo laisvei, jeigu šiuo klausimu 2000 m.
         kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje Nr. 2000/12/EB dėl kredito įstaigų veiklos pradėjimo bei vykdymo nieko
         nėra pasakyta?

      2.      Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą yra teigiamas, kokiais privalomais bendrojo intereso pagrindais galima remtis šioje byloje,
         norint tokią kliūtį pateisinti?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      7        Pirmiausia primintina, kad 2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva Nr. 2000/12/EB dėl kredito įstaigų veiklos
         pradėjimo ir vykdymo (OL L 126, p. 1) pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju nėra taikoma būtent ta dalimi, kurioje šioje
         direktyvoje nenumatyti apribojimai steigti tokias įmones, kaip antai CaixaBank, kurios, būdamos kitoje valstybėje narėje įsteigtų kredito įstaigų dukterinės įmonės, naudojasi įsisteigimo laisve valstybėje
         narėje.

      8        Prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas savo klausimais iš esmės klausia, ar EB 43 straipsniui prieštarauja valstybės
         narės teisės aktai, draudžiantys kredito įstaigai, kitos valstybės narės bendrovės dukterinei bendrovei, mokėti palūkanas
         už pirmosios valstybės narės gyventojų atidarytose sąskaitose eurais laikomus indėlius iki pareikalavimo.

      9        EB 43 straipsnyje įtvirtinta įsisteigimo laisvė, aiškinant kartu su EB 48 straipsniu, suteikiama fiziniams asmenims, valstybių
         narių piliečiams bei juridiniams asmenims minėtos nuostatos prasme. Išskyrus numatytas išimtis ir sąlygas, ji apima teisę
         imtis savarankiškai dirbančių asmenų veiklos bei ja verstis bet kurioje valstybėje narėje, steigti ir valdyti bendroves, steigti
         atstovybes, padalinius arba filialus (žr. 1999 m. gegužės 11 d. Sprendimo Pfeiffer, Rink. p. I‑2835, 18 punktą).

      10      Tokios bendrovės kaip CaixaBank teisinę padėtį reglamentuoja Bendrijos teisė pagal EB 43 straipsnį.

      11      EB 43 straipsnis nustato įsisteigimo laisvės apribojimų panaikinimą. Tokiais apribojimais laikomos visos priemonės, kurios
         draudžia, kliudo arba dėl kurių naudojimasis šia laisve tampa mažiau patrauklus (žr. 1995 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Gebhard, C‑55/94, Rink. p. I‑4165, 37 punktą; 2001 m. vasario 1 d. Sprendimo Mac Quen ir kt. C‑108/96, Rink. p. I‑837, 26 punktą ir 2002 m. spalio 17 d. Sprendimo Payroll ir kt., C‑79/01, Rink. p. I‑8923, 26 punktą).

      12      Toks Prancūzijos teisės aktuose nustatytas draudimas mokėti palūkanas už sąskaitose laikomus indėlius iki pareikalavimo, kuris
         kitų nei Prancūzija, valstybių narių bendrovėms yra rimta kliūtis siekiant vykdyti savo veiklą per dukterines bendroves minėtoje
         valstybėje narėje, daranti poveikį jų patekimui į rinką. Todėl šis draudimas turi būti laikomas apribojimu EB 43 straipsnio
         prasme.

      13      Taigi šis draudimas gali sudaryti kliūčių kredito įstaigoms, užsienio bendrovių dukterinėms bendrovėms, visuomenės kapitalo
         surinkimui, atimdamas iš jų galimybę mokėti palūkanas už sąskaitose laikomus indėlius iki pareikalavimo, veiksmingai konkuruoti
         su steigimosi valstybėje narėje tradiciškai įsteigtomis kredito įstaigomis, turinčiomis platų padalinių tinklą, tad ir didesnes
         nei minėti filialai galimybes surinkti kapitalą iš visuomenės.

      14      Kai kredito įstaigos, užsienio bendrovių dukterinės įmonės, siekia patekti į valstybės narės rinką, konkuruodamos pasinaudojant
         palūkanomis už sąskaitose laikomus indėlius iki pareikalavimo, tai yra vienas veiksmingiausių metodų siekiant šio tikslo.
         Todėl toks draudimas apsunkina šių bendrovių patekimą į rinką.

      15      Nors Prancūzijos vyriausybė posėdyje patvirtino, kad yra sąskaitų rūšių, panašių į sąskaitose laikomus indėlius iki pareikalavimo,
         pavyzdžiui, terminuotos 15 dienų sąskaitos, kurioms netaikomas palūkanų draudimas ir kurios padėjo tokioms kredito įstaigoms,
         kaip antai CaixaBank, konkuruoti su Prancūzijos kredito įstaigomis renkant visuomenės lėšas ir didinant savo rinkos dalį Prancūzijoje, vyriausybė
         pripažino, kad, priešingai nei sąskaitose laikomi indėliai iki pareikalavimo, tokios sąskaitos neleido naudotis banko kortelėmis
         arba čekiais. Todėl šis ginčijamas draudimas sukelia kliūtį CaixaBank  ir į jį panašių kredito įstaigų veiklai rinkti visuomenės kapitalą, ir tos kliūties negali pakeisti net ir kitų rūšių indėlių
         sąskaitų egzistavimas.

      16      Ginčijamu draudimu pagrindinėje byloje nustatytas apribojimas šioms dukterinėms bendrovėms vykdyti bei plėtoti savo veiklą
         yra dar svarbesnis, nes akivaizdu, kad visuomenės indėlių priėmimas ir kreditų suteikimas neabejotinai yra pagrindinė kredito
         įstaigų veikla (žr., inter alia, Direktyvos Nr. 2000/12 I Priedo 1 straipsnio 1 dalį).

      17      Iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad, jei kaip ir šioje pagrindinėje byloje, tokia priemonė taikoma visiems asmenims
         arba įmonėms, vykdančioms savo veiklą priimančioje valstybėje narėje, ji gali būti pateisinama, kai atitinka privalomus bendrojo
         intereso pagrindus bei yra tinkama garantuoti, jog bus įgyvendintas ja siekiamas tikslas, neviršijant to, kas būtina tam tikslui
         pasiekti (žr. 2000 m. liepos 4 d. Sprendimo Haim, C‑424/97, Rink. p. I‑5123, 57 punktą; minėto sprendimo Mac Quen ir kt. 26 punktą ir 2002 m. sausio 15 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑439/99, Rink. p. I‑305, 23 punktą).

      18      Todėl reikia išnagrinėti, ar Prancūzijos vyriausybės pateikti argumentai atitinka šiuos kriterijus.

      19      Siekdama pateisinti ginčijamu teisės aktu nustatytą įsisteigimo laisvės apribojimą, Prancūzijos vyriausybė nurodė vartotojų
         apsaugą ir vidutinio bei ilgalaikio termino santaupų laikymo skatinimą.

      20      Pirmiausia pagrindinėje byloje ginčijamas draudimas buvo būtinas siekiant užtikrinti, kad pagrindinės banko teikiamos paslaugos
         išliktų nemokamos. Įvedus palūkanų už sąskaitose laikomų indėlių iki pareikalavimo mokėjimą, iš esmės padidėtų bankų operacijų
         sąnaudos, dėl kurių kompensavimo išaugtų mokesčiai bei įvairios banko teikiamos paslaugos, kurios dabar yra nemokamos, būtų
         apmokestintos, ypač čekių išdavimas.

      21      Tačiau reikia nurodyti, kad nors vartotojų apsauga yra vienas iš privalomųjų reikalavimų, pateisinančių fundamentaliosios
         sutartimi garantuojamos įsisteigimo laisvės apribojimą, pagrindinėje byloje ginčijamas draudimas, net ir darant prielaidą,
         jog dėl to vartotojui suteikiami kai kurie privalumai, yra priemonė, akivaizdžiai viršijanti tai, kas būtina pasiekti minėtą
         tikslą.

      22      Galiausiai, net ir įsivaizduojant, jog panaikinus draudimą mokėti palūkanas už sąskaitose laikomus indėlius iki pareikalavimo
         vartotojams bus neišvengiamai padidintos pagrindinių banko teikiamų paslaugų kainos arba mokesčiai už čekius, vartotojui turi
         būti suteikta galimybė pasirinkti arba sąskaitose laikomus indėlius iki pareikalavimo, už kuriuos palūkanos nėra mokamos,
         išliekant kai kurioms nemokamoms banko paslaugoms, arba sąskaitose laikomus indėlius iki pareikalavimo, už kuriuos palūkanos
         mokamos, kredito įstaigoms įgyjant teisę apmokestinti teikiamas banko paslaugas, kurios buvo nemokamos, pavyzdžiui, čekių
         išdavimą.

      23      Dėl Prancūzijos valdžios institucijų pareikšto susirūpinimo skatinti ilgalaikio termino santaupų laikymą reikia nurodyti,
         kad nors draudimas mokėti palūkanas už sąskaitose laikomus indėlius iki pareikalavimo yra iš tikrųjų tinkamas skatinant laikyti
         vidutinio ir ilgalaikio termino santaupas, vis dėlto tai yra priemonė, viršijanti tai, kas būtina pasiekti tokį tikslą.

      24      Atsižvelgiant į tai, kas buvo pasakyta, į pateiktus prejudicinius klausimus reikia atsakyti taip, kad EB 43 straipsniui prieštarauja
         valstybės narės nacionalinės teisės aktai, kuriais draudžiama kredito įstaigai, kitos valstybės narės bendrovės dukterinei
         bendrovei, mokėti palūkanas už pirmosios valstybės narės gyventojų atidarytose sąskaitose eurais laikomus indėlius iki pareikalavimo.

      25      Dėl bylinėjimosi išlaidų

      26      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą
         turi spręsti nacionalinis teismas. Kitų šalių, kurios pateikė Teisingumo Teismui savo pastabas, išlaidos nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nutaria:
      EB 43 straipsnis neleidžia valstybės narės nacionalinės teisės aktų, kuriais draudžiama kredito įstaigai, kitos valstybės
            narės bendrovės dukterinei bendrovei, mokėti palūkanas už pirmosios valstybės narės gyventojų atidarytose sąskaitose eurais
            laikomus indėlius iki pareikalavimo.
      Parašai.
      * Proceso kalba: prancūzų.


2014 m. spalio 15 d. Europos Sąjungos Tarnautojų teismo (vienas teisėjas) sprendimas.#Evert Anton De Bruin prieš Europos Parlamentą.#Viešoji tarnyba – Bandomajam laikotarpiui paskirtas pareigūnas – Pareigūnų tarnybos nuostatų 34 straipsnis – Bandomojo laikotarpio ataskaita, kuria patvirtinamas bandomajam laikotarpiui paskirto pareigūno netinkamumas – Bandomojo laikotarpio pratęsimas – Atleidimas pasibaigus bandomajam laikotarpiui – Atleidimo priežastys – Darbo našumas – Spartumas vykdant užduotis – Akivaizdžios vertinimo klaidos – Procedūros pažeidimai – Terminas Ataskaitų komiteto nuomonei pateikti.#Byla F-15/14.