title: 2010 m. kovo 25 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas. # Société des produits Nestlé SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Paraiška įregistruoti vaizdinius Bendrijos prekių ženklus "Golden Eagle" ir "Golden Eagle Deluxe" - Ankstesni vaizdiniai tarptautiniai ir nacionaliniai prekių ženklai, vaizduojantys puoduką ir kavos pupeles - Santykinis atmetimo pagrindas - Žymenų panašumas - Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas). # Sujungtos bylos T-5/08 iki T-7/08.

text:
      Sujungtos bylos T‑5/08–T‑7/08
      Société des produits Nestlé SA
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Paraiška įregistruoti vaizdinius Bendrijos prekių ženklus „Golden Eagle“ ir „Golden Eagle Deluxe“ – Ankstesni vaizdiniai tarptautiniai ir nacionaliniai prekių ženklai, vaizduojantys puoduką ir kavos pupeles – Santykinis atmetimo pagrindas – Žymenų panašumas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas)“
      Sprendimo santrauka
      1.      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Nagrinėjamų
            prekių ženklų panašumas – Vertinimo kriterijai
      (Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      2.      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Nagrinėjamų
            prekių ženklų panašumas – Vertinimo kriterijai
      (Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      1.      Kai sudėtinį prekių ženklą sudaro vieno elemento ir kito prekių ženklo junginys, pastarasis prekių ženklas, net jeigu nėra
         dominuojantis elementas sudėtiniame prekių ženkle, gali jame išlaikyti savarankišką išskirtinę poziciją. Tokiu atveju sudėtinis
         prekių ženklas ir minėtas kitas prekių ženklas, identiškai pakartotas sudėtiniame prekių ženkle, gali būti laikomi panašiais
         taikant Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punktą.

      Tuo atveju, kai ankstesnis prekių ženklas nėra identiškai pakartojamas vėlesniame prekių ženkle, taip pat įmanoma, kad nagrinėjami
         žymenys yra panašūs dėl panašumo tarp ankstesnio prekių ženklo ir vieno iš vėlesnio prekių ženklo elemento, užimančio savarankišką
         išskirtinę poziciją.

      (žr. 60 punktą)
      2.      Nors tiesa, kad sudėtinio prekių ženklo elemento skiriamąjį požymį reikia išnagrinėti dar žymenų panašumo vertinimo etapu,
         siekiant nustatyti galimus dominuojančius žymens elementus, ankstesnio prekių ženklo skiriamojo požymio stiprumo laipsnis
         yra vienas iš elementų, į kuriuos turi būti atsižvelgta visapusiškai vertinant galimybę supainioti Reglamento Nr. 40/94 dėl
         Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punkto prasme. Taigi nėra reikalo atsižvelgti į galbūt menką ankstesnių prekių
         ženklų skiriamąjį požymį žymenų panašumo vertinimo etapu.

      (žr. 65 punktą)
BENDROJO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
      2010 m. kovo 25 d.(*)

      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Paraiška įregistruoti vaizdinius Bendrijos prekių ženklus „Golden Eagle“ ir „Golden Eagle Deluxe“ – Ankstesni vaizdiniai tarptautiniai ir nacionaliniai prekių ženklai, vaizduojantys puoduką ir kavos pupeles – Santykinis atmetimo pagrindas – Žymenų panašumas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas)“
      Sujungtose bylose T‑5/08–T‑7/08
      Société des produits Nestlé SA, įsteigta Vevey (Šveicarija), atstovaujama advokato A. von Mühlendahl,

      ieškovė,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą R. Petuke,

      atsakovę,
      dalyvaujant kitai procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šaliai, įstojusiai į bylą teisme,
      Master Beverage Industries Pte Ltd, įsteigtai Singapūre (Singapūras), atstovaujamai advokatų N. Clarembeaux, D. Vervaet ir P. Maeyaert,

      dėl ieškinių, pareikštų dėl trijų 2007 m. spalio 1 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimų (bylos R 563/2006‑2, R 568/2006‑2
         ir R 1312/2006‑2), susijusių su protesto procedūromis tarp Société des produits Nestlé SA ir Master Beverage Industries Pte Ltd,

      BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkė E. Martins Ribeiro, teisėjai S. Papasavvas ir A. Dittrich (pranešėjas),
      posėdžio sekretorius N. Rosner, administratorius,
      susipažinęs su ieškiniais, pateiktais Teismo kanceliarijai 2008 m. sausio 4 d.,
      susipažinęs su VRDT atsakymu į ieškinį, pateiktu Teismo kanceliarijai 2008 m. birželio 27 d.,
      susipažinęs su įstojusios į bylą šalies atsakymu į ieškinį, pateiktu Teismo kanceliarijai 2008 m. birželio 30 d.,
      atsižvelgęs į 2008 m. gegužės 23 d. nutartį sujungti bylas T‑5/08, T‑6/08 ir T‑7/08,
      įvykus 2009 m. balandžio 30 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Ginčo aplinkybės
      1        2003 m. gegužės 7 d. įstojusi į bylą šalis Master Beverage Industries Pte Ltd, remdamasi iš dalies pakeistu 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11,
         1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146), kuris buvo pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos
         reglamentu (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, p. 1), Vidaus rinkos derinimo tarybai (prekių ženklams
         ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pateikė tris Bendrijos prekių ženklo paraiškas.

      2        Trys prekių ženklai, kuriuos prašyta įregistruoti (toliau kartu – prašomi įregistruoti prekių ženklai), yra šie vaizdiniai
         žymenys:

      –        byloje T‑5/08 (Bendrijos prekių ženklo paraiška Nr. 3157005) šviesiai ir tamsiai rudos, raudonos, geltonos, auksinės, baltos,
         sidabrinės ir mėlynos spalvų žymuo „Golden Eagle“ (toliau – prašomas įregistruoti prekių ženklas Nr. 1), pavaizduotas taip:

      –        byloje T‑6/08 (Bendrijos prekių ženklo paraiška Nr. 3156924) tamsiai ir šviesiai rudos, raudonos, auksinės, baltos ir geltonos
         spalvų žymuo „Golden Eagle Deluxe“ (toliau – prašomas įregistruoti prekių ženklas Nr. 2), pavaizduotas taip:

      –        byloje T‑7/08 (Bendrijos prekių ženklo paraiška Nr. 3157534) tamsiai ir šviesiai rudos, raudonos, auksinės, baltos ir geltonos
         spalvų žymuo „Golden Eagle Deluxe“ (toliau – prašomas įregistruoti prekių ženklas Nr. 3), pavaizduotas taip:

      3        Prekės, kurioms prašyta įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos
         sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 30 klasei ir atitinka šį aprašymą: „Kava,
         kavos pakaitalai, kavos gėrimai, kava su pienu“.

      4        Prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 1 paraiška buvo paskelbta 2004 m. vasario 2 d. Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
         Nr. 5/2004, prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 2 paraiška – 2003 m. lapkričio 24 d. Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
         Nr. 83/2003, o prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 3 paraiška – 2003 m. lapkričio 17 d. Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
         Nr. 82/2003.

      5        2004 m. balandžio 1 d. ieškovė Société des produits Nestlé SA pagal Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnį (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 41 straipsnis) pareiškė protestą dėl prašomo įregistruoti
         prekių ženklo Nr. 1 registracijos. Be to, 2004m. vasario 23 d. ji pareiškė protestą dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo
         Nr. 2 registracijos, o 2004 m. vasario 17 d. – dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 3 registracijos.

      6        Protestai buvo, be kita ko, pagrįsti ankstesniais tarptautiniais ir nacionaliniais prekių ženklais, vaizduojančiais raudoną
         puoduką ant kavos pupelių pagrindo (toliau – ankstesni prekių ženklai).

      7        Tai yra vaizdinis tarptautinis raudonos, juodos, rudos, baltos, oranžinės ir auksinės spalvų prekių ženklas, įregistruotas
         Nr. IR 726641 ir pavaizduotas taip:

      8        Šis prekių ženklas įregistruotas 2000 m. sausio 18 d. pagal persvarstytą ir iš dalies pakeistą 1891 m. balandžio 14 d. Madrido
         sutartį dėl tarptautinės prekių ženklų registracijos prekėms, kurios pagal Nicos sutartį priklauso 30 klasei ir atitinka tokį
         aprašymą: „Kava ir kavos ekstraktai, kavos ir kavos ekstraktų mišiniai, tirpioji kava, kava be kofeino, kavos be kofeino ekstraktai“.

      9        Jam taikoma apsauga visų pirma šiose Europos Sąjungos valstybėse narėse: Belgijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje,
         Italijoje, Liuksemburge, Nyderlanduose, Austrijoje ir Portugalijoje.

      10      Šis žymuo 2000 m. gegužės 8 d. taip pat įregistruotas kaip nacionalinis prekių ženklas Graikijoje (Registracijos Nr. 142377)
         prekėms, pagal Nicos sutartį priklausančioms 30 klasei, visų pirma šioms: „kava, kavos ekstraktai ir kavos preparatai, kavos
         pakaitalai ir kavos pakaitalų ekstraktai“.

      11      Be to, tai yra vaizdinis tarptautinis prekių ženklas, apibūdintas kaip esantis raudonos, rudos ir auksinės spalvų, įregistruotas
         Nr. IR 633089 ir nespalvotai pavaizduotas taip:

      12      Šis prekių ženklas įregistruotas 1995 m. kovo 9 d. pagal Madrido sutartį prekėms, kurios pagal Nicos sutartį priklauso 30 klasei
         ir atitinka tokį aprašymą: „Kava ir kavos ekstraktai, kavos ir kavos ekstraktų mišiniai, tirpioji kava, kava be kofeino, kavos
         be kofeino ekstraktai“.

      13      Jam taikoma apsauga visų pirma šiose Europos Sąjungos valstybėse narėse: Belgijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje,
         Italijoje, Liuksemburge, Nyderlanduose, Austrijoje ir Portugalijoje.

      14      Be to, šis žymuo įregistruotas kaip nacionalinis prekių ženklas toms pačioms prekėms keliose Europos Sąjungos valstybėse narėse,
         būtent: Danijoje (1995 m. vasario 3 d., Nr. 976.1995), Graikijoje (1999 m. rugpjūčio 17 d., Nr. 122009) ir Suomijoje (1995 m.
         rugsėjo 20 d., Nr. 140164).

      15      Protestai buvo grindžiami visomis minėtomis ankstesniais prekių ženklais žymimomis prekėmis ir pareikšti dėl visų Bendrijos
         prekių ženklo paraiškose nurodytų prekių.

      16      Motyvai, kuriais pagrįsti protestai, yra nurodyti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte (dabar – Reglamento
         Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) ir Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalyje (dabar – Reglamento Nr. 207/2009
         8 straipsnio 5 dalis).

      17      2006 m. vasario 27 d. (byla T‑5/08), kovo 27 d. (byla T‑6/08) ir rugsėjo 6 d. (byla T‑7/08) sprendimais Protestų skyrius atmetė
         protestus.

      18      2006 m. balandžio 25 d. (bylos T‑5/08 ir T‑6/08) ir spalio 5 d. (byla T‑7/08) ieškovė pareiškė apeliacijas dėl kiekvieno Protestų
         skyriaus sprendimo.

      19      Trimis 2007 m. spalio 1 d. sprendimais (toliau – ginčijami sprendimai) Apeliacinė taryba atmetė apeliacijas. Ji iš esmės nusprendė,
         kad protestai nepagrįsti, nes nagrinėjami prekių ženklai nepanašūs.

       Šalių reikalavimai
      20      Ieškovė Teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamus sprendimus,
      –        nuspręsti, kad prašomų įregistruoti prekių ženklų paraiškos turi būti atmestos,
      –        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas, įskaitant patirtas Apeliacinėje taryboje,
      –        priteisti iš įstojusios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidas, įskaitant patirtas Apeliacinėje taryboje.
      21      VRDT Teismo prašo:

      –        atmesti ieškinius,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
      22      Įstojusi į bylą šalis Teismo prašo:

      –        patvirtinti ginčijamus sprendimus,
      –        nurodyti įregistruoti prašomus įregistruoti prekių ženklus,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas, įskaitant patirtas Apeliacinėje taryboje.
      23      Per teismo posėdį atsakydama į Teismo pateiktą klausimą įstojusi į bylą šalis nurodė, kad antrasis jos reikalavimas – nurodyti
         įregistruoti prašomus prekių ženklus – faktiškai sutampa su pirmuoju reikalavimu, ir tai pažymėta teismo posėdžio protokole.

       Dėl teisės
      24      Grįsdama savo ieškinį ieškovė nurodo du pagrindus, atitinkamai susijusius su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto
         pažeidimu ir Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies pažeidimu.

      1.     Dėl pirmojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu
       Šalių argumentai
      25      Ieškovė tvirtina, kad jos protestai turėjo būti patenkinti remiantis ankstesniais prekių ženklais (žr. šio sprendimo 7–14 punktus).
         Ji pabrėžia, jog šiuos vaizdinius prekių ženklus naudoja ant visų Nescafé tirpiosios kavos indelių, parduodamų pavadinimu „Classic“, kurių Europos Sąjungoje ji parduoda daugiau kaip 50 000 tonų kiekvienais
         metais už daugiau nei milijardą eurų.

      26      Jos manymu, Apeliacinė taryba klaidingai nusprendė, jog nagrinėjami prekių ženklai nepanašūs. Ankstesnius prekių ženklus sudaro
         šių devynių elementų derinys:

      –        puodukas,
      –        puodukas yra raudonos spalvos,
      –        puodukas pakreiptas taip, kad matyti jo turinys,
      –        puodukas turi ąselę,
      –        vidinis puoduko paviršius yra baltas,
      –        puodukas pripiltas šilto gėrimo,
      –        iš puoduko kyla garas,
      –        puodukas padėtas ant kavos pupelių pagrindo,
      –        fonas yra rudas ir auksiniai oranžinis, o puoduką supa šviesus ratas.
      27      Prašomuose įregistruoti prekių ženkluose perimti visi devyni ankstesnių prekių ženklų elementai. Prašomi įregistruoti prekių
         ženklai vizualiai labai panašūs į ankstesnius prekių ženklus. Be to, apatinė prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 1 dalis
         ir dešinieji prašomų įregistruoti prekių ženklų Nr. 2 ir 3 šonai bei ankstesni prekių ženklai konceptualiai tapatūs.

      28      Ieškovė nurodo, kad remiantis 2005 m. spalio 6 d. Teisingumo Teismo sprendime Medion (C‑120/04, Rink. p. I‑8551) įtvirtinta praktika, jeigu ankstesnis prekių ženklas sudaro dalį vėlesnio prekių ženklo, prekių
         ženklai yra panašūs tuo atveju, kai bendras jų elementas vėlesniame sudėtiniame prekių ženkle užima savarankišką išskirtinę
         poziciją.

      29      Jos nuomone, Apeliacinė taryba klaidingai nusprendė, kad ankstesni prekių ženklai turi mažai skiriamųjų požymių. Atvirkščiai,
         šiems prekių ženklams būdingas ryškus skiriamasis požymis. Be to, jie turi gerą vardą ir tai nesusiję su aplinkybe, jog naudojami
         kartu su prekių ženklu „Nescafé“.

      30      VRDT ir įstojusi į bylą šalis prašo šį ieškinio pagrindą atmesti.

      31      VRDT mano, kad Apeliacinė taryba padarė teisingą išvadą, jog prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, nepanašūs. Ankstesniems
         prekių ženklams būdingas menkas skiriamasis požymis, o iš ieškovės pateiktų įrodymų nematyti, kad jie yra įgiję ryškų skiriamąjį
         požymį ar gerą vardą. Ji tvirtina, kad prašomuose įregistruoti prekių ženkluose puodukas vaizduojamas paprasčiausia kaip „dekoratyvinis
         fono elementas“ ir neužima savarankiškos išskirtinės pozicijos. Be to, ji pabrėžia, kad ankstesni prekių ženklai nėra tiksliai
         pakartoti prašomuose įregistruoti prekių ženkluose.

      32      Įstojusi į bylą šalis taip pat mano, kad Apeliacinė taryba padarė teisingą išvadą, jog prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas,
         nepanašūs. Ji tvirtina, jog, kitaip nei ankstesni prekių ženklai, prašomi įregistruoti prekių ženklai turi žodinių elementų,
         kurie yra dominuojantys. Dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 1 ji teigia, kad skirtumai nuo ankstesnių prekių ženklų
         yra dar ryškesni dėl erelio atvaizdo, kuris turi ryškų skiriamąjį požymį ir yra dominuojantis vaizdinis prašomo įregistruoti
         prekių ženklo Nr. 1 elementas. Atsižvelgiant į tai, kad gėrimų reklamoje plačiai naudojamas geriamojo indo ir kavos pupelių
         vaizdas, egzistuojantys skirtumai tarp šių elementų atvaizdų nagrinėjamuose prekių ženkluose turi būti laikomi reikšmingais.
         Puoduko ir kavos pupelių vaizdas yra apibūdinamasis ir prašomuose įregistruoti prekių ženkluose neužima savarankiškos išskirtinės
         pozicijos. Be to, įstojusi į bylą šalis mano, kad nagrinėjami prekių ženklai konceptualiai nepanašūs.

       Teismo vertinimas
       Pirminės pastabos
      33      Pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą, ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas,
         kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam
         arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje
         teritorijoje, kur ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas. Galimybė suklaidinti apima ir galimybę sieti su ankstesniu prekių
         ženklu. Be to, pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 2 dalies a punkto ii ir iii papunkčius (dabar – Reglamento Nr. 207/2009
         8 straipsnio 2 dalies a punkto ii ir iii papunkčiai) ankstesniais prekių ženklais reikia laikyti atitinkamai prekių ženklus,
         įregistruotus valstybėje narėje, ir prekių ženklus, įregistruotus pagal valstybėje narėje galiojančius tarptautinius susitarimus,
         kai šių ženklų įregistravimo paraiškos padavimo data yra ankstesnė už Bendrijos prekių ženklo įregistravimo paraiškos padavimo
         datą.

      34      Pagal nusistovėjusią teismų praktiką galimybę supainioti sudaro galimybė, kad visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamos prekės
         ar paslaugos pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės arba ekonomiškai susijusių įmonių. Remiantis šia praktika, galimybė
         supainioti turi būti visapusiškai vertinama atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama visuomenė suvokia nagrinėjamus žymenis ir
         prekes ar paslaugas, ir į visus konkrečiam atvejui būdingus veiksnius, ypač į žymenų ir jais žymimų prekių ar paslaugų panašumo
         tarpusavio priklausomybę (žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Laboratorios RTB prieš VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Rink. p. II‑2821, 30–33 punktus ir nurodytą teismo praktiką).

       Prekių palyginimas
      35      Reikia pripažinti, kad ginčijamuose sprendimuose (ginčijamo sprendimo byloje T‑5/08 28 punktas ir ginčijamų sprendimų bylose
         T‑6/08 ir T‑7/08 27 punktai) Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, jog nagrinėjamos prekės yra tapačios, kaip matyti iš šio
         sprendimo 3, 8, 10 ir 12 punktų.

      36      Tačiau ji nusprendė, kad nagrinėjami prekių ženklai nėra panašūs ir todėl būtinoji Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies
         b punkto taikymo sąlyga neįvykdyta. Taigi reikia išnagrinėti, ar Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, jog nagrinėjami prekių
         ženklai nepanašūs.

       Žymenų palyginimas
      37      Visapusis galimybės supainioti vertinimas, kiek tai susiję su vizualiu, fonetiniu ar konceptualiu prekių ženklų, dėl kurių
         kilo ginčas, panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų sukeliamu įspūdžiu, atsižvelgiant, be kita ko, į jų skiriamuosius ir
         dominuojančius elementus. Paprasto nagrinėjamų prekių ir paslaugų vartotojo suvokimas apie prekių ženklus turi lemiamos reikšmės
         atliekant visapusį minėtos galimybės supainioti vertinimą. Šiuo atžvilgiu paprastas vartotojas prekių ženklą paprastai suvokia
         kaip visumą ir nenagrinėja įvairių jo detalių (žr. 2007 m. birželio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo VRDT prieš Shaker, C‑334/05 P, Rink. p. I‑4529, 35 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      38      Atsižvelgiant į tai, reikia priminti, kad, norint įvertinti prekių ženklo skiriamojo požymio stiprumo laipsnį, reikia bendrai
         įvertinti didesnį ar mažesnį prekių ženklo tinkamumą identifikuoti prekes ar paslaugas, kurioms jis įregistruotas, kaip pagamintas
         ar suteiktas konkrečios įmonės bei atskirti jas nuo kitų įmonių prekių ar paslaugų (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 199 m.
         birželio 22 d. Sprendimo Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Rink. p. I‑3819, 22 punktą). Kai turi būti vertinamas sudėtinio prekių ženklo vieno elemento skiriamasis požymis,
         taikomas tas pats kriterijus: reikia įvertinti didesnį ar mažesnį šio prekių ženklo elemento tinkamumą identifikuoti prekes
         ar paslaugas, kurioms jis įregistruotas, kaip pagamintas ar suteiktas konkrečios įmonės.

      –       Nagrinėjamų prekių ženklų elementai, į kuriuos turi būti atsižvelgta lyginant žymenis
      39      Vertinant dviejų prekių ženklų panašumą negali pakakti atsižvelgti tik į vieną sudėtinio prekių ženklo elementą ir jį palyginti
         su kitu prekių ženklu. Atvirkščiai, lyginti būtina nagrinėjant prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, ir vertinant kiekvieną
         jų kaip visumą, tačiau tai nereiškia, kad bendrame įspūdyje, kurį atitinkamos visuomenės atmintyje palieka sudėtinis prekių
         ženklas, tam tikromis aplinkybėmis negali dominuoti vienas ar keli jo elementai (žr. šio sprendimo 37 punkte minėto Sprendimo
         VRDT prieš Shaker 41 punktą). Panašumas gali būti vertinamas remiantis vien dominuojančiu elementu tik tuomet, jei visos kitos prekių ženklo
         sudedamosios dalys yra nežymios (šio sprendimo 37 punkte minėto Sprendimo VRDT prieš Shaker 42 punktas ir 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Nestlé prieš VRDT, C‑193/06 P, 43 punktas). Taip ypač galėtų būti tuomet, kai ši sudedamoji dalis gali viena dominuoti atitinkamos visuomenės
         atmintyje užsifiksavusiame šio prekių ženklo vaizde ir todėl visos kitos šio prekių ženklo sudedamosios dalys yra nežymios
         bendrame jo sukeltame įspūdyje (minėto Sprendimo Nestlé prieš VRDT 43 punktas).

      40      Nagrinėjamu atveju Apeliacinė taryba nusprendė, kad prašomuose įregistruoti prekių ženkluose dominuojantis elementas yra žodinis
         elementas „golden eagle“ (prašomuose įregistruoti prekių ženkluose Nr. 2 ir 3) ir žodinis elementas „golden eagle“ kartu su
         erelio atvaizdu (prašomame įregistruoti prekių ženkle Nr. 1). Jos nuomone, raudono puoduko ir kavos pupelių atvaizdas prašomuose
         įregistruoti prekių ženkluose tėra visiškai dekoratyvinis. Nepaisant to, kad esama panašių vaizdinių elementų, nagrinėjami
         prekių ženklai nepanašūs dėl egzistuojančių vaizdinių elementų skirtumų ir dėl to, kad ankstesniuose prekių ženkluose nėra
         žodinių elementų.

      41      Pirmiausia reikia išnagrinėti, ar Apeliacinės tarybos identifikuoti elementai yra dominuojantys prašomuose įregistruoti prekių
         ženkluose ir ar kiti jų elementai turi būti laikomi nežymiais.

      42      Kalbant apie prašomą įregistruoti prekių ženklą Nr. 1, reikia konstatuoti, kad jį iš esmės sudaro šie elementai: erelio atvaizdas,
         po juo esantis žodinis elementas „golden eagle“, po žodiniu elementu pavaizduotas raudonas puodukas, kuriame yra kavos, ant
         kavos pupelių pagrindo ir raudona linija, kertanti apatinę dešiniąją prekių ženklo dalį.

      43      Reikia manyti, kad žodinio elemento „golden eagle“ ir erelio atvaizdo derinys prašomame įregistruoti prekių ženkle Nr. 1 užima
         dominuojančią poziciją. Kaip pabrėžė Apeliacinė taryba, identifikuodami ir įsigydami prekę vartotojai paprastai remiasi žodiniu
         elementu. Be to, žodinio elemento dydis nėra nežymus ir tai labai ryškus skiriamasis elementas, nes nagrinėjamų prekių atžvilgiu
         jis yra išgalvotas. Net vartotojui, neturinčiam pakankamai anglų kalbos žinių, kad galėtų suprasti žodinio elemento reikšmę,
         jis yra labai ryškus skiriamasis elementas, nes jis suvoks tai kaip išgalvotą elementą, neturintį konkrečios reikšmės. Be
         to, erelio atvaizdas turi ryškų skiriamąjį požymį kavai ir kavos gėrimams žymėti, nes toks atvaizdas negali būti laikomas
         primenančiu nagrinėjamas prekes.

      44      Tačiau raudono puoduko atvaizdo ant kavos pupelių pagrindo apatinėje prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 1 dalyje skiriamasis
         požymis yra menkas nagrinėjamų prekių atžvilgiu. Raudonas puodukas ir kavos pupelės negali būti laikomi turinčiais ryškų skiriamąjį
         požymį, nes jie primena nagrinėjamas prekes (šiuo klausimu apie karvės odos atvaizdą pienui ir pieno produktams žymėti žr.
         2006 m. birželio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Inex prieš VRDT – Wiseman (Karvės odos atvaizdas), T‑153/03, Rink. p. II‑1677, 36 punktą). Atvirkščiai, reikia, kaip ir Apeliacinė taryba tai padarė, konstatuoti, jog tai
         – niekuo neišsiskiriantys elementai. Kavos ir kavos gėrimų pardavimo atveju natūralu įsivaizduoti puoduke paruoštą gerti kavą
         ir kavą pupelių forma.

      45      Vis dėlto elementas, kurį sudaro raudonas puodukas ant kavos pupelių pagrindo, negali būti laikomas visiškai nežymiu prašomo
         įregistruoti prekių ženklo Nr. 1 sukeliamame bendrame įspūdyje. Nors nurodyti komercinę nagrinėjamų prekių kilmę šis elementas
         gali daug menkiau nei žodinis elementas ir erelį vaizduojantis vaizdinis elementas, vis dėlto jis užima maždaug pusę prašomo
         įregistruoti prekių ženklo Nr. 1 ir nėra visiškai nežymus šio žymens sukeliamame bendrame įspūdyje.

      46      Kalbant apie prašomus įregistruoti prekių ženklus Nr. 2 ir 3, reikia konstatuoti, kad juos iš esmės sudaro: žodinis elementas
         „golden eagle deluxe“ kairėje žymenų pusėje, raudonas puodukas, kuriame yra kavos, dešinėje pusėje ir kavos pupelės apatinėje
         dalyje. Šiuose prekių ženkluose žodinis elementas „golden eagle“ turi būti laikomas dominuojančiu. Kaip konstatuota anksčiau,
         šis žodžių derinys yra išgalvotas žymimų prekių atžvilgiu, nesvarbu, ar jis suprantamas, ar ne. Be to, identifikuodamas prekę
         ar ją įsigydamas vartotojas linkęs remtis labiau žodiniu nei vaizdiniu elementu. Maža to, prašomų įregistruoti prekių ženklų
         Nr. 2 ir 3 vaizdinio elemento skiriamasis požymis yra menkas. Vis dėlto jis negali būti laikomas kaip visiškai nežymus, nes
         šie vaizdiniai prekių ženklai negali būti prilyginami vien jų žodiniam elementui. Nors žodinis elementas užrašytas didelėmis
         raidėmis, jis užima tik dalį šių prekių ženklų paviršiaus.

      47      Kadangi elementas, kurį sudaro raudonas puodukas ir kavos pupelės, negali būti laikomas visiškai nežymiu šių prašomų įregistruoti
         prekių ženklų sukuriamame bendrame įspūdyje, lyginant nagrinėjamus žymenis negali pakakti palyginti vien šių prekių ženklų
         dominuojančius elementus.

      48      Kalbant apie ankstesnius prekių ženklus, pasakytina, kad juose taip pat nėra elemento, kuris dominuotų šiuose žymenyse taip,
         kad kiti elementai liktų nežymūs bendrame jų sukuriamame įspūdyje.

      49      Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog nagrinėjamų žymenų palyginimas turi būti pagrįstas jų sukeliamu bendru įspūdžiu ir negali
         apsiriboti tik tam tikrų jų elementų palyginimu.

      –       Vizualus panašumas
      50      Nagrinėjamose bylose pirmiausia reikia išnagrinėti tos prašomų įregistruoti prekių ženklų dalies, kurią sudaro puoduko ir
         kavos pupelių atvaizdas, ir ankstesnių prekių ženklų panašumą, paskui palyginti prašomus įregistruoti prekių ženklus, vertinamus
         kaip visumą, su ankstesniais prekių ženklais. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad nėra jokių kliūčių pirmiausia išanalizuoti
         nagrinėjamų prekių ženklų panašumą vieno iš sudėtinio prekių ženklo elemento požiūriu, paskui šį panašumą įvertinti apskritai.

      51      Kalbant apie prašomą įregistruoti prekių ženklą Nr. 1, reikia pasakyti, kad apatinei šio prekių ženklo daliai ir ankstesniems
         prekių ženklams bendrai būdinga tai, kad juose vaizduojamas raudonas puodukas, kurio vidinis paviršius – baltas, ant kavos
         pupelių pagrindo. Be to, kiekviename iš šių prekių ženklų puoduko ąselė pasukta į dešinę, puodukas pripiltas šilto gėrimo
         (greičiausiai – kavos) ir iš puoduko kyla garas. Šių prekių ženklų fono spalva, be kita ko, panaši, nes prašomo įregistruoti
         prekių ženklo Nr. 1 fonas yra oranžinis, o ankstesniame prekių ženkle (Registracijos Nr. IR 726641) puoduką supantis šviesos
         ratas taip pat oranžinis. Prašomame įregistruoti prekių ženkle Nr. 1 taip pat įmanoma įžvelgti tam tikrą šviesos ratą apie
         puoduką, nors jo kontūrai ne tokie ryškūs kaip ankstesnio prekių ženklo (Registracijos Nr. IR 726641).

      52      Dėl skirtumų tarp prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 1 apatinės dalies ir ankstesnių prekių ženklų reikia pažymėti tokias
         aplinkybes. Ryškiausias nagrinėjamų prekių ženklų skirtumas yra tas, kad ankstesniuose prekių ženkluose raudonas puodukas
         yra papuoštas auksine išorine linija, kurios nėra ant prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 1 raudono puoduko. Be to, ankstesniuose
         prekių ženkluose puoduke esanti kava yra labai tamsios spalvos, beveik juoda, o prašomame įregistruoti prekių ženkle Nr. 1
         ji yra šviesiai rudos spalvos. Maža to, kitaip nei ankstesniuose prekių ženkluose, prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 1
         apatinę dalį kerta raudona linija.

      53      Kalbant apie prašomus įregistruoti prekių ženklus Nr. 2 ir 3, reikia pasakyti, kad su ankstesniais prekių ženklais jiems bendra
         tai, jog juose vaizduojamas raudonas puodukas, kurio vidinis paviršius – baltas, ir kavos pupelės. Be to, kiekviename iš šių
         prekių ženklų puodukas pripiltas šilto gėrimo (greičiausiai – kavos) ir iš jo kyla garas. Taip pat esama šių prekių ženklų
         fono spalvos panašumo, nes prašomų įregistruoti prekių ženklų Nr. 2 ir 3 fonas yra iš dalies oranžinis, iš dalies – rudas,
         lygiai kaip ankstesniame prekių ženkle (Registracijos Nr. IR 726641).

      54      Vis dėlto, skirtingai nei ankstesniuose prekių ženkluose, prašomuose įregistruoti prekių ženkluose Nr. 2 ir 3 raudonas puodukas
         nėra papuoštas auksine išorine linija. Be to, reikia konstatuoti, kad esama skirtumų tarp prašomų įregistruoti prekių ženklų
         Nr. 2 ir 3 ir ankstesnių prekių ženklų puoduko perspektyvos ir matomosios jo dalies požiūriu. Ankstesniuose prekių ženkluose
         puoduko ąselė pasukta į dešinę, o prašomuose įregistruoti prekių ženkluose Nr. 2 ir 3 – į kairę. Be to, ankstesniuose prekių
         ženkluose matyti beveik visas puodukas ir tik labai nedidelę jo dalį dengia kavos pupelės, ant kurių jis padėtas. O prašomuose
         įregistruoti prekių ženkluose Nr. 2 ir 3 matyti tik viršutinė puoduko dalis ir paveikslėlis atrodo nukirptas ties ąselės viduriu.

      55      Be to, prašomų įregistruoti prekių ženklų Nr. 2 ir 3 forma yra stačiakampis, kurio ilgis daug didesnis nei plotis. Puodukas
         stovi ne per vidurį, o dešinėje šių prekių ženklų pusėje. Ankstesnio prekių ženklo (Registracijos Nr. IR 633089) forma yra
         kvadratas, kito ankstesnio prekių ženklo (Registracijos Nr. IR 726641) forma  yra stačiakampis, kurio ilgis mažesnis nei plotis.
         Ankstesniame prekių ženkle (Registracijos Nr. IR 726641) puodukas yra centre ir užima didelį paviršiaus plotą. Kavos pupelių
         ir antro plano dengiama paviršiaus ploto dalis atrodo santykinai nedidelė. O prašomų įregistruoti prekių ženklų Nr. 2 ir 3
         dešinėje pusėje esantis raudonas puodukas neužima didelio paviršiaus ploto. Ankstesniame prekių ženkle (Registracijos Nr. IR 633089)
         puodukas yra kavos pupelių pagrindo viduryje. Kavos pupelių pagrindas užima apie ketvirtadalį šio prekių ženklo aukščio. O prašomuose
         įregistruoti prekių ženkluose Nr. 2 ir 3 kavos pupelės dengia daug didesnę paviršiaus ploto dalį.

      56      Dėl šviesos rato, kurį ieškovė nurodo kaip vieną iš devynių elementų, būdingų ankstesniems prekių ženklams (žr. šio sprendimo
         26 punktą), Teismas mano, jog prašomi įregistruoti prekių ženklai Nr. 2 ir 3 nesukuria įspūdžio, jog puoduką supa šviesos
         ratas. Šie prekių ženklai veikiau sukuria įspūdį, jog kairėje žymens dalyje fonas yra rudas, o žymenų dešinėje pusėje ir per
         vidurį – oranžinis.

      57      Kalbant apie prašomą įregistruoti prekių ženklą Nr. 3, reikia pažymėti dar ir tai, kad puoduke esanti kava yra šviesiai rudos
         spalvos, o ankstesniuose prekių ženkluose kavos spalva yra labai tamsi, beveik juoda.

      58      Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad ankstesni prekių ženklai ir prašomų įregistruoti prekių ženklų elementas,
         kurį sudaro raudono puoduko bei kavos pupelių atvaizdas, turi būti laikomi panašiais.

      59      Kalbant apie nagrinėjamų prekių ženklų sukeliamą bendrą įspūdį, pirmiausia primintina, jog prašomų įregistruoti prekių ženklų
         dalis, sudaryta iš raudono puoduko bei kavos pupelių atvaizdo, yra menkai skiriamasis elementas, o prašomų įregistruoti prekių
         ženklų žodiniai elementai bei prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 1 erelį vaizduojantis vaizdinis elementas yra labai skiriamieji.

      60      Be to pažymėtina, kad pagal teismų praktiką, kai sudėtinį prekių ženklą sudaro vieno elemento ir kito prekių ženklo junginys,
         pastarasis prekių ženklas, net jeigu nėra dominuojantis elementas sudėtiniame prekių ženkle, gali išlaikyti savarankišką išskirtinę
         poziciją tokiame prekių ženkle. Tokiu atveju sudėtinis prekių ženklas ir minėtas kitas prekių ženklas gali būti laikomi panašiais
         (šiuo klausimu žr. 28 punkte minėto Sprendimo Medion 30 ir 37 punktus). Reikia pasakyti, kad 28 punkte nurodytame Sprendime Medion buvo nagrinėjama situacija, kai ankstesnis prekių ženklas buvo identiškai pakartotas vėlesniame prekių ženkle. Vis dėlto reikia
         manyti, kad tuo atveju, kai ankstesnis prekių ženklas nėra identiškai pakartojamas vėlesniame prekių ženkle, taip pat įmanoma,
         kad nagrinėjami žymenys yra panašūs dėl panašumo tarp ankstesnio prekių ženklo ir vieno iš vėlesnio prekių ženklo elemento,
         užimančio savarankišką išskirtinę poziciją.

      61      Nagrinėjamose bylose dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 1 reikia pažymėti: kadangi elementas, kurį sudaro raudono
         puoduko ant kavos pupelių pagrindo atvaizdas, negali būti laikomas visiškai nežymiu šio žymens sukuriamame bendrame įspūdyje,
         atsižvelgiant į šio elemento panašumą į ankstesnius prekių ženklus, šis prekių ženklas ir ankstesni prekių ženklai negali
         būti laikomi visiškai nepanašiais. Vis dėlto, kadangi elementas, kurį sudaro raudono puoduko ant kavos pupelių pagrindo atvaizdas,
         nebuvo identiškai pakartotas prašomame įregistruoti prekių ženkle Nr. 1 ir kadangi šis prašomo įregistruoti prekių ženklo
         Nr. 1 elementas tėra menkai skiriamasis, o žodinis elementas ir vaizdinis elementas, kurį sudaro erelio atvaizdas, – labai
         skiriamieji, vizualinis šio prekių ženklo ir ankstesnių prekių ženklų panašumas turi būti laikomas menku.

      62      Kalbant apie prašomus įregistruoti prekių ženklus Nr.  2 ir 3, taip pat reikia pažymėti: kadangi elementas, kurį sudaro raudono
         puoduko ir kavos pupelių atvaizdas, negali būti laikomas visiškai nežymiu šio žymens sukuriamame bendrame įspūdyje, atsižvelgiant
         į šio elemento panašumą į ankstesnius prekių ženklus, šie prekių ženklai ir ankstesni prekių ženklai negali būti laikomi visiškai
         nepanašiais.

      63      Vis dėlto reikia taip pat pabrėžti, kad negalima nepaisyti šio sprendimo 54–57 punktuose nurodytų skirtumų tarp ankstesnių
         prekių ženklų ir prašomų įregistruoti prekių ženklų Nr. 2 ir 3 elemento, kurį sudaro raudono puoduko ir kavos pupelių atvaizdas.
         Kadangi šis prašomų įregistruoti prekių ženklų Nr. 2 ir 3 elementas yra menkai skiriamasis, o žodinis jų elementas – labai
         skiriamasis, vizualinis šių prašomų įregistruoti ir ankstesnių prekių ženklų panašumas turi būti laikomas menku.

      64      Dėl Apeliacinės tarybos konstatavimo, jog skirtumai tarp raudono puoduko bei kavos pupelių atvaizdo prašomuose įregistruoti
         prekių ženkluose ir jų atvaizdo ankstesniuose prekių ženkluose buvo labai dideli, atsižvelgiant į menką ankstesnių prekių
         ženklų skiriamąjį požymį (kiekvieno iš ginčijamų sprendimų 26 punktas), reikia konstatuoti tokias aplinkybes.

      65      Skiriamasis ankstesnio prekių ženklo požymis yra vienas iš veiksnių, į kuriuos turi būti atsižvelgiama vertinant galimybę
         supainioti (2005 m. kovo 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo L’Oréal prieš VRDT – Revlon (FLEXI AIR), T‑112/03, Rink. p. II‑949, 61 punktas ir 2007 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Xentral prie VRDT – Pages jaunes (PAGESJAUNES.COM), T‑134/06, Rink. p. II‑5213, 70 punktas; taip pat pagal analogiją žr. 1998 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Canon, C‑39/97, Rink. p. I‑5507, 24 punktą). Tokiomis aplinkybėmis pažymėtina, jog reikia skirti ankstesnio prekių ženklo skiriamąjį
         požymį, kuris susijęs su tokiam prekių ženklui teikiama apsauga, nuo sudėtinio prekių ženklo elemento skiriamojo požymio,
         kuris susijęs su jo gebėjimu būti dominuojančiu bendrame šio prekių ženklo sukeltame įspūdyje (2006 m. balandžio 27 d. Teisingumo
         Teismo nutarties L’Oréal prieš VRDT, C‑235/05 P, 43 punktas). Nors tiesa, kad sudėtinio prekių ženklo elemento skiriamąjį požymį riekia išnagrinėti dar žymenų
         panašumo vertinimo etapu, siekiant nustatyti galimus dominuojančius žymens elementus, ankstesnio prekių ženklo skiriamojo
         požymio stiprumo laipsnis yra vienas iš elementų, į kuriuos turi būti atsižvelgta visapusiškai vertinant galimybę supainioti.
         Taigi nėra reikalo atsižvelgti į galbūt menką ankstesnių prekių ženklų skiriamąjį požymį žymenų panašumo vertinimo etapu.

      –       Fonetinis panašumas
      66      Ieškovė nurodo, kad Apeliacinė taryba nagrinėjamų žymenų nepalygino fonetiškai. Jos nuomone, aplinkybė, kad prašomuose įregistruoti
         prekių ženkluose yra žodinis elementas, šiuo atveju nesvarbi, nes juose yra savarankiškas skiriamasis elementas, kurį sudaro
         raudonas puodukas ant kavos pupelių pagrindo.

      67      Šiuo klausimu pakanka konstatuoti: kadangi ankstesniuose prekių ženkluose nėra jokio žodinio elemento, fonetinis nagrinėjamų
         prekių ženklų palyginimas neturi reikšmės. Negalima remtis tuo, kad egzistuoja fonetinis nagrinėjamų prekių ženklų panašumas
         dėl to, kad vartotojas, apibūdindamas nagrinėjamas prekes, vartos tokius pasakymus, kaip antai „raudonas puodukas“ ir „kavos
         pupelės“. Iš tiesų, norėdama nurodyti prašomus įregistruoti prekių ženklus visuomenė paminės jų žodinį elementą, o ne apibūdins
         jų vaizdinį elementą.

      –       Konceptualus panašumas
      68      Ieškovė kaltina Apeliacinę tarybą nepalyginus nagrinėjamų prekių ženklų konceptualiai. Šiuo klausimu ji nurodo, kad, pirma,
         apatinė prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 1 dalis bei dešiniosios prašomų įregistruoti prekių ženklų Nr. 2 ir 3 pusės
         ir, antra, ankstesni prekių ženklai yra tapatūs konceptualiai.

      69      VRDT manymu, konceptualus skirtumas tarp nagrinėjamų prekių ženklų akivaizdus, nes ankstesniuose prekių ženkluose nėra prašomiems
         įregistruoti prekių ženklams būdingos auksinio erelio sąvokos.

      70      Šiuo klausimu konstatuotina, kad ginčijamuose sprendimuose Apeliacinė taryba iš tikrųjų neišsakė aiškiais nuomonės dėl konceptualaus
         nagrinėjamų žymenų panašumo. Taip pat reikia pažymėti, kad apatinę prašomo įregistruoti prekių ženklo Nr. 1 dalį ir dešiniąsias
         prašomų įregistruoti prekių ženklų Nr. 2 ir 3 puses sudaro raudonas puodukas, kuriame yra kavos, ir kavos pupelės, lygiai
         kaip ir ankstesnius prekių ženklus.

      71      Be to, reikėtų priminti, kad prašomų įregistruoti prekių ženklų elementas, kurį sudaro raudono puoduko ant kavos pupelių pagrindo
         atvaizdas, turi menką skiriamąjį požymį, nes primena nagrinėjamas prekes.

      72      Reikia laikyti, kad erelio sąvoka nagrinėjamų prekių atžvilgiu yra labai skiriamoji, nes neturi jokio ryšio su jomis (žr.
         šio sprendimo 43 punktą). Vis dėlto pažymėtina, jog vartotojas, neturintis pakankamai anglų kalbos žinių, kad suprastų žodžio
         „eagle“ reikšmę, negalės suprasti prašomuose įregistruoti prekių ženkluose Nr. 2 ir 3 daromos nuorodos į erelio sąvoką.

      73      Todėl šioje byloje negalima teigti, kad tarp nagrinėjamų prekių ženklų nėra jokio konceptualaus panašumo.

      74      Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad ginčijamuose sprendimuose (ginčijamo sprendimo byloje T‑5/08 28 punktas ir ginčijamų
         sprendimų bylose T‑6/08 ir T‑7/08 27 punktai) Apeliacinė taryba klaidingai nusprendė, jog nagrinėjami prekių ženklai nepanašūs.
         Kadangi egzistavo, nors ir menkas, vizualus ir konceptualus panašumas, Apeliacinė taryba turėjo įvertinti galimybę supainioti
         prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas.

      75      Iš to, kas pasakyta, darytina išvada, kad pirmąjį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu ir tuo pagrindu panaikinti ginčijamą
         sprendimą, nesant reikalo nagrinėti antrojo pagrindo.

      2.     Dėl reikalavimo pakeisti ginčijamus sprendimus
      76      Dėl antrojo ieškovės reikalavimo, kad Teismas nuspręstų, jog paraiškos įregistruoti prašomus prekių ženklus turi būti atmestos,
         reikia pažymėti tokias aplinkybes.

      77      Pažymėtina, kad galimybė pakeisti ginčijamą sprendimą, kuri Teismui numatyta Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnio 3 dalyje (dabar
         – Reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnio 3 dalis), iš esmės yra skirta tik situacijoms, kai byla pasiekė galutinio sprendimo
         priėmimo stadiją, o tai reiškia, kad Teismas, remdamasis jam pateiktais įrodymais, gali priimti sprendimą, kurį turėjo priimti
         Apeliacinė taryba (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo MFE Marienfelde prieš VRDT – Vétoquinol (HIPOVITON), T‑334/01, Rink. p. II‑2787, 63 punktas). Nagrinėjamu atveju byla nėra pasiekusi galutinio sprendimo priėmimo stadijos, nes ginčijamuose
         sprendimuose Apeliacinė taryba neatliko visapusio galimybės supainioti vertinimo.

      78      Todėl ieškovės reikalavimas pakeisti ginčijamus sprendimus turi būti atmestas.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      79      Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas,
         jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Be to, pagal tą pačią nuostatą, jeigu byloje yra kelios pralaimėjusios šalys, Teismas
         nusprendžia, kaip turi būti paskirstytos išlaidos.

      80      Kadangi šiuo atveju VRDT ir įstojusi į bylą šalis pralaimėjo bylą, jos turi padengti ieškovės patirtas bylinėjimosi išlaidas
         pagal šios pateiktus reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2007 m. spalio 1 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) antrosios
            apeliacinės tarybos sprendimus(bylos R 563/2006‑2, R 568/2006‑2 ir R 1312/2006‑2).
      2.      Atmesti likusią ieškinių dalį.
      3.      VRDT ir Master Beverage Industries Pte Ltd, be savo bylinėjimosi išlaidų, padengia Société des produits Nestlé SA patirtas išlaidas.

               Martins Ribeiro

               Papasavvas

               Dittrich

         Paskelbta 2010 m. kovo 25 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
      Parašai.
      * Proceso kalba: anglų.


2011 m. rugsėjo 28 d. Tarnautojų teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # AZ prieš Europos Komisiją. # Viešoji tarnyba - Pareigų paaukštinimas. # Byla F-26/10.


title: 2011 m. rugsėjo 15 d. Bendrojo Teismo (šeštoji išplėstinė kolegija) sprendimas.#Koninklijke Grolsch NV prieš Europos Komisiją.#Konkurencija - Karteliai - Nyderlandų alaus rinka - Sprendimas, kuriuo konstatuotas vienas tęstinis EB 81 straipsnio pažeidimas - Ieškovės dalyvavimas darant konstatuotą pažeidimą - Įrodymų nepakankamumas - Motyvavimo stoka.#Byla T-234/07.

text:
      Byla T‑234/07
      Koninklijke Grolsch NV
      prieš
      Europos Komisiją
      „Konkurencija – Karteliai – Nyderlandų alaus rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuotas vienas ir tęstinis EB 81 straipsnio pažeidimas – Ieškovės dalyvavimas darant konstatuotą pažeidimą – Įrodymų nepakankamumas – Motyvavimo stoka“
      Sprendimo santrauka
      1.      Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumas – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Įmonės, kuriai skirtas pranešimas apie kaltinimus,
            pareiga per administracinę procedūrą ginčyti su kaltinimais susijusias faktines ir teisines aplinkybes – Teisės pareikšti
            ieškinį įgyvendinimo ribojimas – Bendrųjų teisėtumo ir teisės į gynybą užtikrinimo principų pažeidimas
      (EB 81, 82 straipsniai ir EB 230 straipsnio ketvirta pastraipa)
      2.      Konkurencija – Karteliai – Įrodymai – Vienas ir tęstinis pažeidimas, grindžiamas kompleksine suderintų veiksmų sistema
      (EB 81 straipsnio 1 dalis)
      3.      Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Sprendimas, kuriuo taikomos konkurencijos taisyklės – Sprendimas, susijęs
            su keliais adresatais
      (EB 81 ir 253 straipsniai)
      4.      Konkurencija – Sąjungos teisės normos – Pažeidimai – Inkriminavimas – Patronuojančioji bendrovė ir dukterinės bendrovės –
            Ekonominis vienetas – Vertinimo kriterijai – Nuginčijama prezumpcija, kad patronuojančioji bendrovė daro lemiamą įtaką jai
            100 % priklausančioms dukterinėms bendrovėms
      (EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)
      1.      Konkurencijos taisyklių srityje jokia Sąjungos teisės nuostata nereikalaujama, kad pranešimo apie kaltinimus adresatas per
         administracinę procedūrą ginčytų įvairias faktines ar teisines aplinkybes, antraip jis negalėtų to daryti vėliau per teismo
         procesą. Nors tai, kad įmonė tiesiogiai ar netiesiogiai pripažįsta faktines ar teisines aplinkybes per Komisijos vykdomą administracinę
         procedūrą, gali būti papildomas įrodymas vertinant ieškinio pagrįstumą, toks pripažinimas negali riboti teisės pareikšti ieškinį
         Bendrajame Teisme, kurią fizinis ar juridinis asmuo turi pagal Sutartį, įgyvendinimo.

      Nesant šiuo tikslu aiškiai įtvirtinto teisinio pagrindo, toks apribojimas prieštarautų bendriesiems teisėtumo ir teisės į
         gynybą užtikrinimo principams. Be to, teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą įtvirtinta Europos Sąjungos
         pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje.

      (žr. 37 ir 38, 40 punktus)
      2.      Konkurencijos taisyklių srityje kalbant apie vieną ir tęstinį pažeidimą, kurį sudaro prekės kainų ir kainų padidinimo koordinavimas
         konkrečioje valstybėje narėje, grindžiamą kompleksine suderintų veiksmų sistema, kurią sukūrė suinteresuotos įmonės, izoliuoto
         įmonės dalyvavimo koordinuojant veiksmus požymio nepakanka tam, kad būtų galima įrodyti jos dalyvavimą darant tokį pažeidimą.
         Toks kaltinamos įmonės valdybos pirmininko dalyvavimas susitikime tik dėl vieno atitinkamos rinkos segmento yra toks izoliuotas
         požymis.

      (žr. 63, 65–67, 71 punktus)
      3.      Jeigu taikant EB 81 straipsnį priimtas sprendimas susijęs su keliais adresatais ir kyla konstatuoto pažeidimo inkriminavimo
         problemų, jis turi būti pakankamai motyvuotas kiekvieno adresato atžvilgiu, visų pirma tų, kurie, remiantis šiuo sprendimu,
         turi atsakyti už šį pažeidimą.

      Pavyzdžiui, patronuojančios bendrovės, kuri pripažįstama atsakinga už savo dukterinės bendrovės veiksmus, atžvilgiu tokiame
         sprendime turi būti detaliai išdėstytos priežastys, galinčios pateisinti pažeidimo priskyrimą šiai bendrovei.

      Šiomis aplinkybėmis, jei Komisijos sprendime, kuriuo konstatuotas konkurencijos taisyklių pažeidimas, nieko nesakoma apie
         ekonominius, organizacinius ir teisinius aptariamos įmonės ir jos dukterinės bendrovės ryšius, o jį pagrindžiant pastarosios
         pavadinimas niekur neminimas, vadinasi, ji nenurodo priežasčių, dėl kurių aptariamai įmonei priskiriamas ginčijamas dukterinės
         bendrovės elgesys. Taip Komisija atima iš įmonės galimybę ginčyti tokį priskyrimą Bendrajame Teisme ir paneigti prezumpciją,
         kad patronuojanti bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką dukterinės bendrovės elgesiui, ir nesudaro Bendrajam Teismui galimybės
         įvykdyti kontrolę šiuo klausimu.

      (žr. 77 ir 78, 88–91 punktus)
      4.      Dukterinės bendrovės elgesys gali būti priskirtas patronuojančiai bendrovei, be kita ko, kai, nors ir turėdama savarankišką
         teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios
         bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius.
         Tokioje situacijoje patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio vieneto narės, todėl sudaro
         vieną įmonę. Aplinkybė, kad patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal
         EB 81 straipsnį, leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo patronuojančiai bendrovei skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiai
         bendrovei, nekeliant reikalavimo įrodyti asmeninį šios bendrovės dalyvavimą darant pažeidimą.

      Ypatingu atveju, kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios dukterinės bendrovės
         kapitalo, viena vertus, ši patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui ir, kita vertus,
         egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojanti bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės
         elgesiui. Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės
         kapitalas tam, kad būtų preziumuojama, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką dukterinės bendrovės komercinei politikai.
         Tada Komisija gali pripažinti, kad patronuojanti bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą,
         nebent patronuojanti bendrovė, kuri turi nuginčyti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, galinčių parodyti, kad jos
         dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi savarankiškai.

      (žr. 80–83 punktus)
BENDROJO TEISMO (šeštoji išplėstinė kolegija)
      SPRENDIMAS
      2011 m. rugsėjo 15 d.(*)

      „Konkurencija – Karteliai – Nyderlandų alaus rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuotas vienas tęstinis EB 81 straipsnio pažeidimas – Ieškovės dalyvavimas darant konstatuotą pažeidimą – Įrodymų nepakankamumas – Motyvavimo stoka“
      Byloje T‑234/07
      Koninklijke Grolsch NV, įsteigta Enschedėje (Nyderlandai), atstovaujama advokatų M. Biesheuvel ir J. de Pree,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą A. Bouquet, S. Noë ir A. Nijenhuis, vėliau A. Bouquet ir S. Noë, padedamų advokato M. Slotboom,

      atsakovę,
      dėl pagrindinio prašymo iš dalies panaikinti 2007 m. balandžio 18 d. Komisijos sprendimą C (2007) 1697 dėl procedūros pagal
         [EB] 81 straipsnį (byla COMP/B/37.766 – Nyderlandų alaus rinka) ir papildomo prašymo sumažinti ieškovei skirtą baudą

      BENDRASIS TEISMAS (šeštoji išplėstinė kolegija),
      kurį sudaro pirmininko pareigas einantis teisėjas V. Vadapalas ir teisėjai A. Dittrich ir L. Truchot (pranešėjas),
      posėdžio sekretorius J. Plingers, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. kovo 24 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Faktinės bylos aplinkybės
      1        Ieškovė Koninklijke Grolsch NV – tai alaus gamybos sektoriuje veikianti bendrovė, kurį ji parduoda su savo prekių ženklu.

      2        Grolsch grupė yra viena iš keturių pagrindinių Nyderlandų alaus rinkoje veikiančių subjektų. Kitos trys pagrindinės alaus daryklos
         šioje rinkoje – tai Heineken grupė (toliau – Heineken), kurios valdymas pavestas bendrovei Heineken NV, o gamyba – dukterinei bendrovei Heineken Nederland BV, InBev grupė (toliau – InBev), iki 2004 m. žinoma Interbrew pavadinimu, kurios valdymas pavestas bendrovei InBev NV, o gamyba – dukterinei bendrovei InBev Nederland NV, ir bendrovė Bavaria NV.

      3        Grolsch grupė ir kitos trys pagrindinės šios rinkos alaus daryklos savo alų galutiniams klientams parduoda, be kita ko, pasitelkdamos
         du platinimo kanalus. Reikia skirti „horeca“ sektorių, t. y. viešbučius, restoranus ir kavines (toliau – viešbučių ir restoranų
         sektorius), kuriuose alus vartojamas vietoje, ir „food“ sektorių, kuris apima prekybos centrus bei vyno ir alkoholinių gėrimų
         parduotuves, kur pirktas alus skirtas privačiai vartoti namuose. Antrasis sektorius taip pat apima su privačiu prekių ženklu
         parduodamą alų. Iš keturių suinteresuotų alaus daryklų šiame segmente veikia tik InBev ir Bavaria.

      4        Šios keturios alaus daryklos yra Centraal Brouwerij Kantoor (toliau – CBK) narės. Tai yra federacijos forma veikianti organizacija, kuri pagal savo įstatus atstovauja savo narių interesams
         ir kurią sudaro visuotinis susirinkimas ir įvairios komisijos, kaip antai komisija, kuriai pavesti viešbučių ir restoranų
         sektoriaus klausimai, bei finansų komisija, dabar tapusi direktorių komitetu. CBK vykstantiems susirinkimams jos sekretoriatas
         parengia pakvietimus ir oficialius nuosekliai numeruojamus protokolus ir išsiunčia juos susirinkime dalyvaujantiems organizacijos
         nariams.

       Administracinė procedūra
      5        2000 m. sausio 28 d. ir 2000 m. vasario 3 d., 25 ir 29 dienos raštais InBev padarė kelis penkių jos direktorių pareiškimais papildytus pareiškimus (toliau visi kartu – „InBev pareiškimas“) dėl konkurenciją ribojančių veiksmų Nyderlandų alaus rinkoje. InBev pareiškimas buvo padarytas vykstant 1999 m. pradėtam Europos Bendrijų Komisijos tyrimui dėl kartelinių veiksmų ir galimo piktnaudžiavimo
         dominuojančia padėtimi Belgijos alaus rinkoje. Kartu su šiuo pareiškimu InBev pateikė prašymą neskirti ar sumažinti baudą pagal Komisijos pranešimą dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais
         (OL C 207, 1996, p. 4).

      6        Gavusi InBev pareiškimą 2000 m. kovo 17 d. Komisija priėmė sprendimą dėl patikrinimų, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento
         Nr. 17/62, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties [81] ir [82] straipsnius (OL L 13, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas
         lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3), paskutinį kartą iš dalies pakeisto 1999 m. birželio 10 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1216/1999
         (OL L 148, p. 5), 14 straipsnio 3 dalimi.

      7        Pagal pirmąsias dvi šio sprendimo konstatuojamąsias dalis:

      „Koninklijke Grolsch NV – tai alaus gamybos įmonė.

      Komisija turi informacijos, kad Koninklijke Grolsch NV, įmonės, kurias ji tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuoja, įskaitant Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV, ir jos pagrindiniai konkurentai dalyvauja ar dalyvavo susitarimuose ir (arba) imantis suderintų veiksmų ir (arba) prisideda
         arba prisidėjo [CBK] priimant sprendimus dėl kainų nustatymo, rinkų pasidalijimo ir (arba) pasikeitimo informacija Nyderlandų
         alaus rinkoje – tiek mažmeninės prekybos, tiek viešbučių ir restoranų [sektoriuose] <...>.“

      8        Šio sprendimo 1 straipsnyje nustatyta:

      „Koninklijke Grolsch NV ir tiesiogiai ar netiesiogiai jos kontroliuojamos įmonės, įskaitant Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV, privalo leisti atlikti patikrinimus dėl preziumuojamų susitarimų ir (arba) suderintų veiksmų, kurių tikslas ir poveikis
         yra apriboti konkurenciją tarp alaus gamybos įmonių Nyderlanduose. Susitarimų ir (arba) suderintų veiksmų dalyką sudarė kainų
         suderinimas, rinkų pasidalijimas ir (arba) pasikeitimas informacija Nyderlandų alaus rinkoje – tiek mažmeninės prekybos, tiek
         viešbučių ir restoranų [sektoriuose] <…>. Šis elgesys taip pat galėjo pasireikšti [CBK], įmonių asociacijos, kurios narė yra
         Grolsch, sprendimų forma.“

      9        Pagal sprendimo dėl patikrinimo 3 straipsnio pirmą pastraipą:

      „Šis sprendimas skirtas:
      Koninklijke Grolsch NV
      Brouwerijstraat 1
      7523 XC Enschedė
      Nydelandai
      ir tiesiogiai ar netiesiogiai jos kontroliuojamoms įmonėms, įskaitant:
      Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV
      Brouwerijstraat 1
      7523 XC Enschedė
      Nyderlandai.“
      10      Anot Komisijos, 2000 m. kovo 22 ir 23 d. patikrinimai buvo atlikti Koninklijke Grolsch NV, kitose trijose suinteresuotose Nyderlandų alaus daryklose ir CBK patalpose.

      11      Be to, Komisija pateikė „Grolsch“ kelis prašymus pateikti informacijos.

      12      2005 m. rugpjūčio 30 d. Komisija priėmė pranešimą apie kaltinimus, kuris buvo išsiųstas ieškovei 2005 m. rugpjūčio 31 d. 2005 m.
         lapkričio 25 d. raštu ieškovė pateikė savo rašytines pastabas dėl šio pranešimo. Nė viena suinteresuotoji šalis neprašė surengti
         posėdžio.

      13      2007 m. balandžio 18 d. Komisija priėmė sprendimą dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį (byla Nr. COMP/B/37.766 – Nyderlandų
         alaus rinka; toliau – ginčijamas sprendimas), apie kurį ieškovei pranešta 2007 m. balandžio 24 d. raštu.

       Ginčijamas sprendimas
      14      Ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nustatyta, kad „Grolsch: Koninklijke Grolsch NV“ ir kitos suinteresuotos bendrovės nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d. dalyvavo darant vieną tęstinį EB 81 straipsnio
         1 dalies pažeidimą, kurį sudarė susitarimai ir (arba) suderinti veiksmai, siekiant apriboti konkurenciją bendrojoje rinkoje.

      15      Pažeidimą sudarė, pirma, alaus kainų ir alaus kainų padidinimo koordinavimas Nyderlanduose viešbučių ir restoranų bei privačiame
         sektoriuose, įskaitant su privačiu prekių ženklu parduodamą alų, antra, nereguliarus kitų atskiriems klientams viešbučių ir
         restoranų sektoriuje siūlomų prekybos sąlygų, kaip antai įsikūrimo paskolos, Nyderlanduose koordinavimas ir, trečia, nereguliarus
         klientų pasidalijimo koordinavimas Nyderlanduose viešbučių ir restoranų bei privačiame sektoriuose (ginčijamo sprendimo 1 straipsnis
         ir 257 bei 258 konstatuojamosios dalys).

      16      Remiantis ginčijamu sprendimu, alaus daryklų antikonkurenciniai veiksmai buvo atliekami per daugiašalius neoficialius susitikimus,
         kuriuose reguliariai dalyvavo keturi pagrindiniai Nyderlandų alaus rinkos subjektai, ir per papildomus dvišalius įvairių šių
         alaus daryklų susitikimus. Pagal ginčijamą sprendimą šie susitikimai vyko slapta, tyčia, jų dalyviams suvokiant, kad atliekami
         draudžiami veiksmai (ginčijamo sprendimo 257–260 konstatuojamosios dalys).

      17      Pavyzdžiui, pirmiausia nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d. vyko nemažai daugiašalių susitikimų, vadinamų
         „Catherijne pasitarimais“ arba „einamųjų reikalų komitetu“. Ginčijamame sprendime nustatyta, kad šie susitikimai, per kuriuos
         didžiausias dėmesys skirtas viešbučių ir restoranų sektoriui, tačiau kurie galėjo būti susiję ir su privačiu sektoriumi, buvo
         iš esmės skirti kainoms ir alaus kainų padidinimui koordinuoti, nuolaidų dydžio ribojimui aptarti ir klientams pasidalyti,
         taip pat veiksmams dėl tam tikrų kitų prekybos sąlygų suderinti. Per šiuos susitikimus buvo aptariamos ir su privačiu prekių
         ženklu parduodamo alaus kainos (ginčijamo sprendimo 85, 90, 98, 115–127 ir 247–252 konstatuojamosios dalys).

      18      Antra, kiek tai susiję su dvišaliais alaus daryklų kontaktais, ginčijamame sprendime pažymima, kad InBev ir Bavaria buvo susitikusios 1997 m. gegužės 12 d. ir aptarė su privačiu prekių ženklu parduodamo alaus kainų padidinimą (ginčijamo
         sprendimo 104 konstatuojamoji dalis). Be to, anot Komisijos, Heineken ir Bavaria buvo susitikusios 1998 m., siekdamos aptarti apribojimus, susijusius su pardavimo taškais viešbučių ir restoranų sektoriuje
         (ginčijamo sprendimo 189 konstatuojamoji dalis). Komisija pažymi, kad 1999 m. liepos mėnesį dvišalių kontaktų buvo tarp Heineken ir „Grolsch“ dėl kompensacijų klientams privačiame sektoriuje, kurie taiko laikinas kainų nuolaidas (ginčijamo sprendimo
         212 ir 213 konstatuojamosios dalys).

      19      Galiausiai, remiantis ginčijamu sprendimu, 1997 m. tarp InBev ir Bavaria buvo dvišalių kontaktų ir keitimosi informacija, skirtų bendroms diskusijoms apie alaus kainas bei diskusijoms daugiausia
         apie privačius prekių ženklus. Dvišaliai kontaktai pasikeitimo informacija forma, skirti privatiems prekių ženklams, 1998 m.
         birželio ir liepos mėnesiais taip pat buvo užmegzti su Belgijos alaus daryklomis. Komisija patikslino, kad šie pokalbiai vyko
         dalyvaujant Heineken ir „Grolsch“ (ginčijamo sprendimo 105, 222–229 ir 232–236 konstatuojamosios dalys).

      20      Šių veiksmų konstatavimas didele dalimi pagrįstas InBev pareiškime pateiktomis nuorodomis (ginčijamo sprendimo 40–62 konstatuojamosios dalys).

      21      Be to, ginčijamame sprendime Komisija pažymi, kad InBev pareiškimą patvirtina nemažai Grolsch grupės ir kitų trijų Nyderlandų alaus daryklų vidaus dokumentų, susitikimų užrašai, išlaidų pažymos ir dienotvarkių kopijos,
         gautų atlikus patikrinimus ir išsiuntus prašymus pateikti informacijos (ginčijamo sprendimo 63–255 konstatuojamosios dalys).

      22      Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis suformuluota taip:

      „1 straipsnis
      Laikotarpiu nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d. toliau nurodytos įmonės dalyvavo darant vieną tęstinį [EB]
         81 straipsnio pažeidimą, kurį sudarė susitarimai ir (arba) suderinti veiksmai, siekiant apriboti konkurenciją bendrojoje rinkoje,
         visų pirma: i) alaus kainų ir alaus kainų padidinimo koordinavimas Nyderlanduose viešbučių ir restoranų sektoriuje bei privačiame
         sektoriuje, įskaitant su privačiu prekių ženklu parduodamą alų; ii) nereguliarus kitų atskiriems klientams viešbučių ir restoranų
         [sektoriuje] siūlomų prekybos sąlygų Nyderlanduose koordinavimas; ir iii) nereguliarus klientų pasidalijimo koordinavimas
         Nyderlanduose viešbučių ir restoranų bei privačiame [sektoriuose]:

      InBev: InBev NV ir InBev Nederland NV
      Heineken: Heineken NV ir Heineken Nederland BV
      Grolsch: Koninklijke Grolsch NV
      Bavaria: Bavaria NV.

      2 straipsnis
      1 straipsnyje paminėtos įmonės turi nedelsdamos nutraukti tame straipsnyje nurodytus pažeidimus, jeigu to dar nepadarė.
      Jos susilaiko nuo bet kokių 1 straipsnyje nurodytų veiksmų ar elgesio, taip pat nuo bet kokių priemonių, turinčių identišką
         ar panašų tikslą ar poveikį.

      3 straipsnis
      Už 1 straipsnyje nurodytus pažeidimus skiriamos tokios baudos:
      a)       solidariai Heineken NV ir Heineken Nederland BV – 219 275 000 eurų;

      b)      Koninklijke Grolsch NV  – 31 658 000 eurų;

      c)      Bavaria NV – 22 850 000 eurų.

      <...>
      4 straipsnis
      Šis sprendimas skirtas bendrovėms:
      InBev NV, Brouwerijplein 1, B 3000 Levenas, Belgija

      InBev Nederland NV, Ceresstraat 1, 4811 CA Breda, Nyderlandai

      Heineken NV, Vijzelstraat 72, 1017 HL Amsterdamas, Nyderlandai

      Heineken Nederland BV, Burgemeester Smeetsweg 1, 2382 PH Zutervaudė, Nyderlandai

      Koninklijke Grolsch NV, Brouwerslaan 1, 7548 XA Enschedė, Nyderlandai

      Bavaria NV, De Slater 1, 5737 RV Lishautas, Nyderlandai.

      <...>“
       Procesas ir šalių reikalavimai
      23      Ši byla pradėta ieškovės ieškiniu, kurį Teismo kanceliarija gavo 2007 m. liepos 4 d.

      24      2010 m. vasario 10 d. Sprendimu Bendrasis Teismas, taikydamas Procedūros reglamento 14 straipsnio 1 dalį ir 51 straipsnio
         1 dalį, perdavė bylą šeštajai išplėstinei kolegijai.

      25      Taikydamas proceso organizavimo priemones, 2010 m. vasario 12 d. Bendrasis Teismas pateikė šalims rašytinius klausimus, į
         kuriuos jos atsakė per nustatytą terminą.

      26      Per 2010 m. kovo 24 d. posėdį buvo išklausytos šalių kalbos ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo užduotus klausimus.

      27      Kadangi teisėjas pranešėjas negalėjo vykdyti savo pareigų po žodinės proceso dalies pabaigos, byla buvo paskirta naujam teisėjui
         pranešėjui ir, remiantis Procedūros reglamento 32 straipsnio 1 dalimi, pasitarimuose dėl šio sprendimo dalyvavo trys jį pasirašiusieji
         teisėjai.

      28      Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:

      –         panaikinti visą ar dalį ginčijamo sprendimo, bent kiek jis yra jai skirtas,
      –        nepatenkinus pirmojo reikalavimo, sumažinti šiuo sprendimu jai skirtos baudos dydį,
      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      29      Komisija Bendrojo Teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
      30      Grįsdama savo ieškinį, ieškovė iš esmės pateikia šešis ieškinio pagrindus, susijusius, pirma, su pažeidimais per administracinę
         procedūrą, antra, su pareigos motyvuoti pažeidimu, kalbant apie tiesioginį ieškovės dalyvavimą darant konstatuotą pažeidimą,
         trečia, su nepakankamais inkriminuojamo neteisėto elgesio įrodymais, ketvirta, su klaidingu šio elgesio kvalifikavimu kaip
         dalyvavimo visuose susitarimuose ir (arba) suderintuose veiksmuose, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, penkta,
         su ieškovės tiesioginio dalyvavimo darant konstatuotą vieną tęstinį pažeidimą nebuvimu ir, šešta, su baudos dydžio neadekvatumu.

      31      Pirmiausia reikia išnagrinėti penktąjį ieškinio pagrindą, susijusį su ieškovės tiesioginio dalyvavimo darant konstatuotą vieną
         tęstinį pažeidimą nebuvimu.

       Dėl penktojo ieškinio pagrindo, susijusio su ieškovės tiesioginio dalyvavimo darant konstatuotą vieną tęstinį pažeidimą nebuvimu

      32      Ieškovė neigia, kad tiesiogiai dalyvavo darant konstatuotą pažeidimą. Jos teigimu, J. T, jos valdybos pirmininkas nuo 1997 m.,
         atstovavo jai tik 1999 m. sausio 8 d. finansų komisijos susitikime. Kiti ginčijamo sprendimo 19 konstatuojamojoje dalyje įvardyti
         „Grolsch direktoriai“, dalyvavę visuose kituose susitikimuose, – tai jos dukterinės bendrovės Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV darbuotojai.

       Dėl ieškinio pagrindo priimtinumo
      –       Šalių argumentai
      33      Komisija ginčija šio ieškinio pagrindo priimtinumą, nes Komisija nekėlė klausimo dėl savo dalyvavimo darant pažeidimą nei
         atsakyme į pranešimą apie kaltinimus, nei 2001 m. gruodžio 21 d. atsakyme į prašymą pateikti informacijos. Priešingai, ieškovė
         buvo pateikusi duomenų, leidžiančių suprasti, kad ji buvo ginčijamo sprendimo 19 konstatuojamojoje dalyje nurodytų inkriminuojamų
         susitikimų dalyvių darbdavė.

      34      Kadangi ieškovė niekuomet nebuvo aiškiai suformulavusi šio ieškinio pagrindo per administracinę procedūrą, anot Komisijos,
         ji nebegali jo pirmą kartą pateikti Bendrajame Teisme. Jeigu per administracinę procedūrą įmonė aiškiai pripažino pranešime
         apie kaltinimus Komisijos inkriminuojamų faktinių aplinkybių teisingumą, ji iš principo nebeturi teisės jų ginčyti Bendrajame
         Teisme.

      35      Ieškovė pripažįsta nepateikusi šio ieškinio pagrindo per administracinę stadiją, tačiau pastebi neigusi, kad padarė pažeidimą
         atsakyme į pranešimą apie kaltinimus. Galiausiai ji mano, kad gali pirmą kartą pateikti šį procedūrinį ieškinio pagrindą Bendrajame
         Teisme.

      36      Anot ieškovės, įmonė iš principo nebegali ginčyti Bendrajame Teisme jai inkriminuojamų faktinių aplinkybių, tik jeigu tiesiogiai
         pripažino jas per administracinę procedūrą. Tačiau ji nebuvo pripažinusi, kad padarė inkriminuojamą pažeidimą, ir juo labiau
         nebuvo to padariusi tiesiogiai.

      –       Bendrojo Teismo vertinimas
      37      Reikia priminti, kad jokia Sąjungos teisės nuostata nereikalaujama, kad pranešimo apie kaltinimus adresatas ginčytų įvairias
         faktines ir teisines aplinkybes per administracinę procedūrą tam, kad galėtų tai daryti vėliau per teismo procesą.

      38      Nors tai, kad įmonė tiesiogiai ar netiesiogiai pripažįsta faktines ar teisines aplinkybes per Komisijos vykdomą administracinę
         procedūrą, gali būti papildomas įrodymas vertinant ieškinio pagrįstumą, toks pripažinimas negali riboti teisės pareikšti ieškinį
         Bendrajame Teisme, kurią fizinis ar juridinis asmuo turi pagal sutartį, įgyvendinimo.

      39      Komisijos argumentas, kad ieškovė neturi teisės Bendrajame Teisme ginčyti jos dalyvavimo inkriminuotame kartelyje konstatavimo,
         nes to nebuvo aiškiomis ir tiksliomis formuluotėmis padariusi per administracinę procedūrą, iš esmės reiškia ieškovės prieigos
         prie teisingumo ir, konkrečiai kalbant, jos teisės į tai, kad byla būtų išnagrinėta teisme, ribojimą.

      40      Nesant šiuo tikslu aiškiai įtvirtinto teisinio pagrindo, toks apribojimas prieštarautų bendriesiems teisėtumo ir teisės į
         gynybą užtikrinimo principams. Be to, reikia pažymėti, kad teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir į nešališką teismą garantuota
         2009 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje (OL C 364, p. 1).

      41      Tai reiškia, kad šis ieškinio pagrindas priimtinas.

       Dėl ieškinio pagrindo pagrįstumo
      –       Šalių argumentai
      42      Ieškovė mano, jog dėl to, kad jai buvo atstovaujama tik 1999 m. sausio 8 d. finansų komisijos susitikime, dalyvaujant J. T.,
         Komisija neturėjo teisė konstatuoti jos dalyvavimo darant konstatuotą pažeidimą, o prireikus tik pritaikyti atsakomybę už
         dukterinės bendrovės Grolsche Bierbrouwerij Nederland, kurios darbuotojai dalyvavo visuose kituose neteisėtuose susitikimuose, padarytą pažeidimą.

      43      Be to, anot jos, Komisija negalėjo nežinoti apie šios dukterinės bendrovės buvimą, nes sprendimas dėl patikrinimo buvo skirtas
         ir jai.

      44      Komisija iš esmės mano turėjusi pakankamai priežasčių preziumuoti, kad antikonkurencinių susitikimų dalyviai dirba ieškovei
         ir kad dėl to ji dalyvavo darant pažeidimą.

      45      Komisija taip pat pastebi, kad atsakyme į pranešimą apie kaltinimus ieškovė buvo pateikusi duomenų, leidžiančių suprasti,
         kad ji buvo „Grolsch direktorių“, kurie ginčijamo sprendimo 19 konstatuojamojoje dalyje nurodyti kaip inkriminuojamų susitikimų dalyviai, darbdavė.

      –       Bendrojo Teismo vertinimas
      46      Ginčijamo sprendimo 19 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:

      „Grolsch direktoriai, reikšmingi pateikiant įrodymus šioje byloje, – tai:

      –        [P. P. S.] (valdybos pirmininkas 1987–1996 m.),
      –        [J. T.] (komercijos direktorius 1990–1996 m., generalinis direktorius 1996–1997 m., valdybos pirmininkas nuo 1997 m.),
      –        [R. S.] (už Nyderlandų viešbučių ir restoranų sektorių atsakingas direktorius 1992–1995 m., Nyderlandų komercijos direktorius
         1996–1999 m.),

      –        [H. O. B.] (už viešbučių ir restoranų sektorių atsakingas direktorius 1996–2000 m.),
      –        [P. M.] (privataus sektoriaus pardavimo direktorius iki 1999 m., komercijos direktorius nuo 1999 m.),
      –        [K. H.] (privataus sektoriaus pardavimo direktorius nuo 2000 m., prieš tai – Market Research Manager),

      –        [L. S.] (gamybos direktorius iki 1996 m., technologijos kontrolės ir paslaugų direktorius nuo 1996 m.).“
      47      Komisija neginčija ieškovės teiginio, kad, išskyrus J. T., jos valdybos pirmininką nuo 1997 m., nė vienas iš ginčijamo sprendimo
         19 konstatuojamojoje dalyje kaip „Grolsch direktoriai, reikšmingi pateikiant įrodymus šioje byloje“, dėl kurių dalyvavimo inkriminuojamuosiuose susitikimuose ji kaltinama,
         apibūdintų asmenų nebuvo ieškovės darbuotojai. Komisija taip pat neneigia, kad šie direktoriai buvo ieškovės dukterinės bendrovės
         Grolsche Bierbrouwerij Nederland direktoriai, kaip tai patvirtina šių asmenų darbo sutartys ir kiti prie ieškovės atsakymų į rašytinius Bendrojo Teismo klausimus
         pridėti dokumentai.

      48      Be to, savo pastabose ir atsakymuose į rašytinius Bendrojo Teismo klausimus Komisija teigė, kad nuspręsdama, jog ginčijamo
         sprendimo 19 konstatuojamojoje dalyje kaip „Grolsch direktoriai“ apibrėžti asmenys vykdo savo funkcijas pas ieškovę, ji iš esmės rėmėsi 2001 m. gruodžio 21 d. ieškovės atsakymu
         į prašymą pateikti informacijos, kuris jai buvo išsiųstas 2001 m. spalio 10 d.

      49      Vis dėlto iš šio atsakymo išplaukia, viena vertus, kad nuo 1996 m. sausio iki 1999 m. lapkričio mėnesio R. S. buvo Grolsche Bierbrouwerij Nederland Nyderlandų komercijos direktorius ir kad šiuo metu jis yra Grolsch International BV direktorius, ir, kita vertus, kad P. M. „nuo 1999 m. lapkričio mėnesio užima Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV komercijos direktoriaus pareigas [ir kad] prieš tai [jis] buvo atsakingas už privatų sektorių (mažmeninė prekyba, ne viešbučių
         ir restoranų sektorius), būdamas privataus sektoriaus pardavimo vadovu“.

      50      Be to, savo atsakymo į pranešimą apie kaltinimus 47 punkte ieškovė buvo nurodžiusi, kad „vardų kodų sąrašą [J. T.] naudojo
         ne kaip Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV komercijos direktorius, o kaip Grolsch NV valdybos pirmininkas (pareigos, kurias jis užėmė 1997–2004 m.) [ir kad] šiuo sąrašu nesinaudoji kiti asmenys nei bendrovėje
         Grolsch NV, nei bendrovėje Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV (kur dirbo plenariniuose susitikimuose dalyvavę asmenys)“.

      51      Galiausiai per Komisijos patikrinimą 2000 m. kovo 23 d. padarytame J. T. (Grolsche Bierbrouwerij Nederland generalinis direktorius 1996–1997 m. ir ieškovės valdybos pirmininkas nuo 1997 m.) pareiškime, kuris nurodytas kaip įrodymas
         ginčijamo sprendimo 249 ir 308 konstatuojamosiose dalyse, sakoma, kad pareiškimą pasirašęs asmuo užima „Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV generalinio direktoriaus“ pareigas.

      52      Teisinga, kad iš ginčijamo sprendimo išplaukia, jog 1996 m. spalio 21 d. kartu su Interbrew Nederland generaliniu direktoriumi J. T. dalyvavo dvišaliame susitikime dėl privataus prekių ženklo (ginčijamo sprendimo 250 konstatuojamoji
         dalis). Vis dėlto reikia pastebėti, kad tuo metu šis asmuo dar buvo ieškovės dukterinės bendrovės Grolsche Bierbrouwerij Nederland darbuotojas ir todėl dar nedirbo ieškovei, kaip tai matyti iš ieškovės atsakymų į rašytinius Bendrojo Teismo klausimus ir
         1997 m. rugsėjo 2 d. darbo sutarties, kurią ji buvo sudariusi su J. T. ir kuri buvo pateikta Bendrajam Teismui.

      53      Be to, nors ginčijamame sprendime sakoma, jog 1999 m. lapkričio 10 d. J. T. dalyvavo susitikime su Heineken atstovais dėl bendros Europos ir (arba) pasaulio alaus rinkos raidos (ginčijamo sprendimo 405 ir 412 konstatuojamosios dalys),
         pažymėtina, kad šis susitikimas vyko po 1999 m. lapkričio 3 d., t. y. dienos, kurią Komisija pripažino kaip pažeidimo laikotarpio
         pabaigą.

      54      Remiantis ginčijamu sprendimu, per CBK finansų komisijos posėdžius J. T. visuomet turėjo dokumentą, skirtą atkreipti Interbrew ir Bavaria dėmesį į su privačiu prekių ženklu parduodamo alaus kainų nustatymą (ginčijamo sprendimo 249 ir 308 konstatuojamosios dalys).
         Tačiau iš ginčijamo sprendimo nėra matyti, kad šis asmuo būtų dalyvavęs kituose susitikimuose, išskyrus 1999 m. sausio 8 d.
         susitikimą, per kurį, remiantis jo užrašais kvietime į šį susitikimą, buvo kalbama apie alaus kainas (ginčijamo sprendimo
         193 konstatuojamoji dalis).

      55      Ginčijamame sprendime apsiribojama trimis įrodymais, galinčiais patvirtinti ieškovės dalyvavimą atliekant inkriminuojamus
         veiksmus: InBev pareiškimu, J. T. užrašais kvietime į minėtą 1999 m. sausio 8 d. susitikimą (ginčijamo sprendimo 193 konstatuojamoji dalis)
         ir bendrovėje Heineken rastais dokumentais, kuriuose minimi maždaug 1999 m. liepos 5 d. turėti telefoniniai J. T. kontaktai su Heineken vadovais dėl vieno parduotuvių tinklo taikomų nuolaidų (ginčijamo sprendimo 473 išnaša).

      56      Pirmiausia savo pareiškime, kuris yra vienintelis įrodymas, susijęs su visomis konstatuoto pažeidimo sudedamosiomis, InBev bendrais žodžiais kalba apie Grolsch grupės dalyvavimą ir konkrečiai nemini individualaus ieškovės – Koninklijke Grolsch – dalyvavimo. Visi Grolsch grupei priklausantys asmenys, kurių vardai paminėti InBev pareiškime, išskyrus J. T., yra jos dukterinės bendrovės Grolsche Bierbrouwerij Nederland darbuotojai.
      57      J. T. vardas savo ruožtu figūruoja tik prie InBev pareiškimo pridėtame CBK finansų komisijos susitikimų datų ir pagrindinėms Nyderlandų alaus darykloms šiuose susitikimuose
         atstovavusių asmenų sąraše. Iš šio sąrašo matyti, kad per inkriminuojamą laikotarpį J. T. dalyvavo keturiuose finansų komisijos
         susitikimuose. Tačiau 1999 m. sausio 8 d. susitikimas yra vienintelis sąraše, kuris paminėtas ginčijamame sprendime. Be to,
         iš InBev pareiškimo išplaukia, kad šio susitikimo dalyvių vardai „niet bekenk“ (nežinomi).

      58      Antra, minėti J. T. užrašai, kaip jie cituojami ginčijamo sprendimo 193 konstatuojamojoje dalyje, yra tokie:

      „– pardavimas 98 m.
      –        alaus kaina →
      –        „pinolės“ tipo dėžės          |       akcijos / II kat.
      –        dėžės                            |       apačia
                                          |      statinė
                                          |      NMA.“
      59      Anot Komisijos, šie užrašai parodo, kad pokalbiai apie alaus kainą buvo sukoncentruoti į keturis klausimus, kuriuos sudarė:
         pirma, pardavimo skatinimo akcijos privačiame rinkos sektoriuje, antra, pigesnio ir su privačiu prekių ženklu parduodamo alaus
         kaina, trečia, alaus kaina statinėmis, Nyderlandų alaus rinkoje viešbučių ir restoranų sektoriuje naudojamais dideliais konteineriais
         ir, ketvirta, Nyderlandų konkurencijos tarnyba NMA (ginčijamo sprendimo 194 konstatuojamoji dalis).

      60      Trečia, iš bendrovėje Heineken rastų dokumentų, kuriuose kalbama apie maždaug 1999 m. liepos 5 d. vykusius J. T. telefoninius kontaktus su Heineken vadovybe, Komisija padarė išvadą, kad Heineken buvo tiesiogiai susisiekusi su Grolsch grupe kainų sumažinimo klausimu ir tai buvo padaryta likus pusantro mėnesio iki faktinio laikinų kainų nuolaidų taikymo parduotuvių
         tinkle, kuriam Grolsch grupė atsisakė suteikti kompensaciją (ginčijamo sprendimo 213 konstatuojamoji dalis).

      61      Reikia konstatuoti, kad J. T. užrašai kvietime į 1999 m. sausio 8 d. susitikimą ir bendrovėje Heineken rasti dokumentai su nuoroda į du maždaug 1999 m. liepos 5 d. vykusius J. T. telefoninius kontaktus su Heineken vadovybe – tai vieninteliai įrodymų elementai, konkrečiai susiję su galimu ieškovės asmeniniu dalyvavimu darant ginčijamo
         sprendimo 1 straipsnyje konstatuotą vieną tęstinį pažeidimą laikotarpiu nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d.

      62      Pirmiausia pažymėtina, kad šiuose dokumentuose nėra jokių duomenų apie ieškovės prisidėjimą prie antros ir trečios šio pažeidimo
         sudedamųjų, t. y. „nereguliarus kitų [nei kainos] atskiriems klientams viešbučių ir restoranų [sektoriuje] siūlomų prekybos
         sąlygų Nyderlanduose koordinavimas“ ir „nereguliarus klientų pasidalijimo koordinavimas Nyderlanduose viešbučių ir restoranų
         bei privačiame [sektoriuose]“.

      63      Antra, kalbant apie pirmąją konstatuoto vieno tęstinio pažeidimo sudedamąją, t. y. „alaus kainų ir alaus kainų padidinimo
         koordinavimą Nyderlanduose viešbučių ir restoranų bei privačiame [sektoriuose]“, pasakytina, kad J. T. užrašai dėl 1999 m.
         sausio 8 d. susitikimo – tai vienintelis ginčijamame sprendime paminėtas elementas, susijęs su ieškovės dalyvavimu koordinuojant
         kainas ir kainų padidinimą su privačiu prekių ženklu parduodamo alaus segmente, kuris priklauso vien privačiam sektoriui.

      64      Be to, du maždaug 1999 m. liepos 5 d. įvykę telefoniniai kontaktai tarp Heineken ir J. T. negali būti laikomi susijusiais su šiuo privataus sektoriaus segmentu, nes nei Heineken, nei Grolsch grupė negamina su privačiu prekių ženklu parduodamo alaus (ginčijamo sprendimo 7 ir 18 konstatuojamosios dalys).

      65      Atkreiptinas dėmesys, kad, kaip matyti iš aprašytų šio teisinio ginčo aplinkybių, visi konstatuoti susitarimai ir (arba) suderinti
         veiksmai, kaip jie suprantami pagal EB 81 straipsnį, kurie buvo taip kvalifikuoti ginčijamo sprendimo 337 konstatuojamojoje
         dalyje, grindžiami kompleksine suderintų veiksmų sistema, kurią sukūrė suinteresuotos alaus daryklos ir kuri dėl to reikalavo
         reguliarių kontaktų per ilgą laikotarpį (šiuo klausimu žr. 2009 m. birželio 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo T‑Mobile Netherlands ir kt., C‑8/08, Rink. p. I‑4529, 60 punktą).

      66      Šiomis sąlygomis neatrodo, kad J. T. savaime gali patvirtinti ieškovės dalyvavimo atliekant ginčijamame sprendime konstatuotus
         tęstinius keturių alaus daryklų veiksmus šiame Nyderlandų alaus rinkos segmente.

      67      Turint omenyje tokį izoliuotą ieškovės dalyvavimo derinant veiksmus su kitomis trimis suinteresuotomis alaus daryklomis požymį,
         negalima laikyti įrodytu faktą, kad ieškovė dalyvavo koordinuojant ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuotą tęstinį alaus
         kainų ir kainų padidinimą Nyderlanduose, kalbant apie su privačiu prekių ženklu parduodamo alaus segmentą privačiame alaus
         sektoriuje Nyderlanduose.

      68      Trečia, dėl to, kad ieškovė nedalyvavo visuose ginčijamame sprendime nurodytuose alaus daryklų susitikimuose, išskyrus 1999 m.
         sausio 8 d. susitikimą, taip pat neįrodyta, kad ieškovė būtų dalyvavusi kartu su kitomis suinteresuotomis alaus daryklomis
         daugiašaliai koordinuojant kainas ir kainų padidinimą Nyderlanduose tiek viešbučių ir restoranų sektoriuje, tiek alaus, kuris
         privačiame sektoriuje nėra parduodamas su privačiu prekių ženklu, segmente.

      69      Atsižvelgiant į dvišalį maždaug 1999 m. liepos 5 d. vykusių Heineken ir J. T. kontaktų pobūdį, su 1999 m. sausio 8 d. susitikimu susiję J. T. užrašai savaime negali įrodyti ieškovės dalyvavimo
         tęstiniu būdu daugiašaliai koordinuojant kainas tarp keturių alaus daryklų, kurioms skirtas ginčijamas sprendimas.

      70      Šiomis sąlygomis su 1999 m. sausio 8 d. susitikimu susijusių J. T. užrašų ir dviejų maždaug 1999 m. liepos 5 d. įvykusių šio
         asmens telefoninių kontaktų su Heineken vadovybe nepakanka ieškovės dalyvavimui darant vieną tęstinį pažeidimą, kurį konstatavo Komisija, įrodyti.

      71      Iš išdėstytų argumentų išplaukia, kad ginčijamo sprendimo 399 konstatuojamojoje dalyje Komisija klaidingai nusprendė, jog
         „šio sprendimo 4 [punkte] aprašyti įrodymai parodo, kad [ieškovė] Koninklijke Grolsch NV tiesiogiai dalyvavo kartelyje nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d.“

      72      Šiomis aplinkybėmis reikia pritarti ieškinio pagrindui, susijusiam su ieškovės tiesioginio dalyvavimo darant vieną tęstinį
         pažeidimą nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d., kaip tai konstatuotą ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje, nebuvimu.

       Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu, kalbant apie tiesioginį ieškovės dalyvavimą darant
            konstatuotą pažeidimą
       Šalių argumentai
      73      Ieškovė kaltina Komisiją, kad teiginiais dėl tariamo tiesioginio dalyvavimo darant ginčijamame sprendime konstatuotą pažeidimą
         ji pažeidė savo pareigą motyvuoti.

      74      Savo 2010 m. vasario 27 d. rašytiniuose atsakymuose į Bendrojo Teismo klausimus Komisija pažymėjo, kad nebuvo atskirti juridiniai
         asmenys Koninklijke Grolsch ir (100 % jai priklausanti) jos dukterinė bendrovė Grolsche Bierbrouwerij Nederland ir kad kartelio susitikimo dalyviai veikė kaip už privatų sektorių atsakingas komercijos direktorius ir kaip įmonės Grolsch, kurią kontroliuoja juridinis asmuo Koninklijke Grolsch, generalinis direktorius ir pan.

      75      Per teismo posėdį Komisija pridūrė, kad šios dvi bendrovės sudaro ekonominį vienetą ir kad šis ekonominis vienetas dalyvavo
         darant pažeidimą.

       Bendrojo Teismo vertinimas
      76      Pagal nusistovėjusią teismų praktiką motyvavimas, reikalaujamas pagal EB 253 straipsnį, turi atitikti atitinkamo teisės akto
         pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai parodyti institucijos, priėmusios ginčijamą aktą, argumentus taip, kad suinteresuotieji
         asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės priežastis, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę. Reikalavimas pateikti
         motyvus turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečios bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, pateiktų motyvų pobūdį ir šio
         akto adresatų ar kitų asmenų, su kuriais jis tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus (žr. 1998 m.
         balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France, C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 63 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

      77      Jeigu, kaip nagrinėjamu atveju, taikant EB 81 straipsnį priimtas sprendimas susijęs su keliais adresatais ir kyla konstatuoto
         pažeidimo inkriminavimo problemų, jis turi būti pakankamai motyvuotas kiekvieno adresato atžvilgiu, visų pirma tų, kurie,
         remiantis šiuo sprendimu, turi atsakyti už šį pažeidimą.

      78      Pavyzdžiui, patronuojančios bendrovės, kuri pripažįstama atsakinga už savo dukterinės bendrovės veiksmus, atžvilgiu tokiame
         sprendime turi būti detaliai išdėstytos priežastys, galinčios pateisinti šios bendrovės atsakomybės už pažeidimą pripažinimą
         (šiuo klausimu žr. 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo SCA Holding prieš Komisiją, T‑327/94, Rink. p. II‑1373, 78–80 punktus).

      79      Pateikdama šį ieškinio pagrindą ieškovė iš esmės kaltina Komisiją, kad neišdėstė faktinių ir teisinių aplinkybių atsakomybės
         pripažinimui pagrįsti, iš tikrųjų pripažinus jos atsakomybę už dukterinės bendrovės Grolsche Bierbrouwerij Nederland dalyvavimą kartelyje, kuris išplaukia iš šios bendrovės darbuotojų dalyvavimo ginčijamuose susitikimuose.

      80      Teisinga, kad iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, jog atsakomybė už dukterinės bendrovės elgesį gali tekti patronuojančiai
         bendrovei, be kita ko, kai, nors ir turėdama savarankišką teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia
         dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius,
         organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius (2009 m. rugsėjo 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją, C‑97/08 P, Rink. p. I‑8237, 58 punktas).

      81      Tokioje situacijoje patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio vieneto nariai ir todėl sudaro
         vieną įmonę. Pavyzdžiui, aplinkybė, kad patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama
         pagal EB 81 straipsnį, leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiai bendrovei, nekeliant
         reikalavimo įrodyti asmeninį šios bendrovės dalyvavimą darant pažeidimą (minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 59 punktas).

      82      Tuo ypatingu atveju, kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % jos Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios
         dukterinės bendrovės akcijų, viena vertus, ši patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui
         ir, kita vertus, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojanti bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinės
         bendrovės elgesiui (minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 60 punktas).

      83      Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas
         tam, kad būtų preziumuojama, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką jos komercinei politikai. Tada Komisija gali pripažinti,
         kad patronuojanti bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojanti bendrovė,
         kuri turi nuginčyti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, galinčių parodyti, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi
         savarankiškai (minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 61 punktas).

      84      Vis dėlto nagrinėjamu atveju konstatuotina, kad ginčijamo sprendimo 3 konstatuojamojoje dalyje paminėjusi Grolsch grupę tarp keturių nagrinėjamame kartelyje dalyvavusių alaus daryklų, 18 konstatuojamojoje dalyje Komisija sutapatina ieškovę
         ir Grolsch grupę, kuriai priklauso ieškovės dukterinė bendrovė Grolsche Bierbrouwerij Nederland.

      85      Toliau ginčijamo sprendimo 19 konstatuojamojoje dalyje vardydama šių alaus daryklų susitikimuose dalyvavusių Grolsch direktorių vardus, nenurodydama, ar jie priklauso ieškovei, ar jos dukterinei bendrovei Grolsche Bierbrouwerij Nederland, Komisija sutapatino visus suinteresuotus asmenis su ieškovės direktoriais, nors per nustatytą pažeidimo laikotarpį visi
         jie, išskyrus J. T., buvo dukterinės bendrovės Grolsche Bierbrouwerij darbuotojai.

      86      Vis dėlto sutapatinusi ieškovę ir Grolsch grupę Komisija nepateikė priežasčių, dėl kurių pripažino ieškovę atsakinga už jos dukterinės bendrovės Groslche Bierbrouwerij Nederland dalyvavimą kartelyje, kurį tariamai parodo šios bendrovės darbuotojų dalyvavimas ginčijamuose susitikimuose, kaip to reikalaujama
         pagal minėtą teismų praktiką.

      87      Ieškovės atsakomybę už ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuotą pažeidimą Komisija apibrėžia taip:

      „8.2. Atsakomybė šioje byloje
      <...>
      8.2.2.  Grolsch
      399)  Šio sprendimo 4 [punkte] paminėti įrodymai parodo, kad Koninklijke Grolsch NV tiesiogiai dalyvavo kartelyje nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d.“

      88      Pavyzdžiui, ginčijamame sprendime nieko nesakoma apie ekonominius, organizacinius ir teisinius ieškovės ir jos dukterinės
         bendrovės ryšius, o jį pagrindžiant pastarosios pavadinimas niekur neminimas.

      89      Taigi Komisija neišdėstė priežasčių, kurios remiantis jos pačios ginčijamo sprendimo 397 konstatuojamojoje dalyje nustatytu
         principu paskatino ją „nustatyti juridinį asmenį, pažeidimo padarymo momentu atsakingą už įmonės valdymą, kad būtų galima
         pripažinti šio juridinio asmens atsakomybę“ arba prireikus suteikti šiam asmeniui galimybę paneigti nuginčijamą prezumpciją
         dėl faktinės patronuojančios bendrovės įtakos savo dukterinės bendrovės elgesiui.

      90      Tai reiškia, kad ginčijamame sprendime Komisija nepateikė priežasčių, dėl kurių ieškovė turi atsakyti už savo dukterinės bendrovės
         Grolsche Bierbrouwerij Nederland elgesį dėl jos darbuotojų dalyvavimo ginčijamuose susitikimuose.

      91      Taip Komisija atėmė iš ieškovės galimybę ginčyti tokios atsakomybės pripažinimą Bendrajame Teisme paneigiant prezumpciją ir
         nesudarė Bendrajam Teismui galimybės įvykdyti savo kontrolės funkciją šiuo klausimu.

      92      Taigi reikia pritarti antrajam ieškinio pagrindui, kiek jis susijęs su pareigos motyvuoti pažeidimu, kalbant apie ieškovės
         atsakomybės pripažinimą už vieną tęstinį pažeidimą nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d., konstatuotą ginčijamo
         sprendimo 1 straipsnyje, dėl jos dukterinės bendrovės Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV veiksmų.

      93      Tai reiškia, kad reikia panaikinti šią nuostatą ir dėl to visą ginčijamo sprendimo motyvuojamąją dalį, kiek jos skirtos ieškovei,
         nesant reikalo priimti sprendimo dėl kitų ieškovės pateiktų ieškinio pagrindų.

      94      Iš visų išdėstytų argumentų išplaukia, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnis, kiek jame konstatuota, jog ieškovė „nuo 1996 m.
         vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d. <...> dalyvavo darant vieną tęstinį [EB] 81 straipsnio pažeidimą, kurį sudarė susitarimai
         ir (arba) suderinti veiksmai, siekiant apriboti konkurenciją bendrojoje rinkoje, visų pirma: i) alaus kainų ir alaus kainų
         padidinimo koordinavimas Nyderlanduose viešbučių ir restoranų sektoriuje bei privačiame sektoriuje, įskaitant su privačiu
         prekių ženklu parduodamą alų; ii) nereguliarus kitų atskiriems klientams viešbučių ir restoranų sektoriuje siūlomų prekybos
         sąlygų Nyderlanduose koordinavimas; ir iii) nereguliarus klientų pasidalijimo koordinavimas Nyderlanduose viešbučių ir restoranų
         bei privačiame sektoriuose“, ir dėl to visa ginčijamo sprendimo motyvuojamoji dalis naikintini, kiek jie susiję su ieškove.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      95      Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
         šalis to reikalavo. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti ieškovės išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      BENDRASIS TEISMAS (šeštoji išplėstinė kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2007 m. balandžio 18 d. Komisijos sprendimą C (2007) 1697 dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį (byla COMP/B/37.766
            – Nyderlandų alaus rinka), kiek jis susiję su Koninklijke Grolsch NV.
      2.      Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               Vadapalas

               Dittrich

               Truchot

         Paskelbta 2011 m. rugsėjo 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.


2003 m. vasario 25 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Strabag Benelux NV prieš Europos Sąjungos Tarybą. # Ieškinys dėl panaikinimo. # Byla T-183/00.


1999 m. rugsėjo 14 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # General Motors Corporation prieš Yplon SA. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal de commerce de Tournai - Belgija. # Direktyva 89/104/EEB. # Byla C-375/97.