title: 2009 m. sausio 29 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Hauptzollamt Hamburg-Jonas prieš Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb GmbH & Co. (C-278/07), Vion Trading GmbH (C-279/07) ir Ze Fu Fleischhandel GmbH (C-280/07).#Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija.#Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 - Europos Bendrijų finansinių interesų apsauga - 3 straipsnis - Reikalavimas grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką - Senaties termino apibrėžimas - Pažeidimai, padaryti prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 2988/95 - Valstybės narės bendrajai civilinei teisei priklausanti senaties termino taisyklė.#Sujungtos bylos C-278/07 iki C-280/07.

text:
      Sujungtos bylos C‑278/07–C‑280/07
      Hauptzollamt Hamburg-Jonas
      prieš
      Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb GmbH & Co. ir kt.
      (Bundesfinanzhof prašymai priimti prejudicinį sprendimą)

      „Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 – Europos Bendrijų finansinių interesų apsauga – 3 straipsnis – Reikalavimas grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką – Senaties termino nustatymas – Pažeidimai, padaryti prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 2988/95 – Valstybės narės bendrojoje civilinėje teisėje įtvirtinta senaties termino taisyklė“
      Sprendimo santrauka
      1.        Europos Bendrijų nuosavi ištekliai – Reglamentas dėl Bendrijos finansinių interesų apsaugos – Patraukimas atsakomybėn už pažeidimus
            – Senaties terminas
      (Tarybos reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnio 2 dalis ir 3 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa)
      2.        Europos Bendrijų nuosavi ištekliai – Reglamentas dėl Bendrijos finansinių interesų apsaugos – Patraukimas atsakomybėn už pažeidimus
            – Senaties terminas
      (Tarybos reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoji ir trečioji pastraipos)
      3.        Europos Bendrijų nuosavi ištekliai – Reglamentas dėl Bendrijos finansinių interesų apsaugos – Patraukimas atsakomybėn už pažeidimus
            – Senaties terminas
      (Tarybos reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalis)
      1.        Reglamento Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos 3 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa, kurioje
         numatytas ketverių metų patraukimo atsakomybėn senaties terminas, skaičiuojamas nuo tada, kai padaromas pažeidimas, taikoma
         tokioms administracinėms priemonėms, koks yra reikalavimas eksportuotojui grąžinti dėl pastarojo padarytų pažeidimų neteisėtai
         gautą eksporto grąžinamąją išmoką.

      (žr. 21, 23 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      2.        Kalbant apie naudą, kuri iš Bendrijos biudžeto neteisėtai gauta dėl pažeidimų, padarytų prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 2988/95
         dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos, reikia pripažinti, kad priimdamas šio reglamento 3 straipsnio 1 dalį ir
         nepažeisdamas šio straipsnio 3 dalies Bendrijos teisės aktų leidėjas apibrėžė bendrą senaties termino taisyklę, kuria jis
         savanoriškai iki ketverių metų sumažino laikotarpį, per kurį valstybių narių valdžios institucijos, veikiančios Bendrijos
         biudžeto naudai, privalo arba privalėjo pareikalauti grąžinti tokią neteisėtai gautą naudą.

      Kalbant apie skolas, susidariusias galiojant nacionalinei senaties taisyklei, kurioms taikomas senaties terminas dar nesibaigęs
         įsigaliojus Reglamentui Nr. 2988/95, pažymėtina, kad pagal šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies pirmąją pastraipą tokiai skolai
         taikomas senaties terminas iš esmės turi baigtis per ketverius metus nuo pažeidimų padarymo dienos. Tokiomis aplinkybėmis
         pagal šią nuostatą bet kuriai sumai, kurią ūkio subjektas neteisėtai gavo padaręs pažeidimą prieš įsigaliojant Reglamentui
         Nr. 2988/95, taikomas senaties terminas iš esmės yra pasibaigęs, jei per ketverius metus nuo pažeidimų padarymo nesiimta jokio
         jį nutraukiančio veiksmo, tačiau vis dėlto reikia atsižvelgti į minėto reglamento 3 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą valstybėms
         narėms likusią galimybę taikyti ilgesnius senaties terminus.

      Taigi Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatytas senaties terminas taikomas pažeidimams,
         padarytiems prieš įsigaliojant šiam reglamentui, ir pradedamas skaičiuoti nuo nagrinėjamo pažeidimo padarymo dienos.

      (žr. 29, 31–34 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
      3.        Ilgesni senaties terminai, kuriuos valstybės narės gali taikyti remdamosi Reglamento Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių
         interesų apsaugos 3 straipsnio 3 dalimi, gali būti numatyti prieš šio reglamento priėmimą galiojusiose bendrosios teisės nuostatose.
         Iš tiesų negalima aiškinti, kad pagal minėto reglamento 3 straipsnio 3 dalį valstybės narės privalo minėtus ilgesnius senaties
         terminus numatyti specialiuosiuose ir (arba) sektorių teisės aktuose.

      (žr. 46–47 punktus, rezoliucinės dalies 3 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2009 m. sausio 29 d.(*)

      „Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 – Europos Bendrijų finansinių interesų apsauga – 3 straipsnis – Reikalavimas grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką – Senaties termino nustatymas – Pažeidimai, padaryti prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 2988/95 – Valstybės narės bendrojoje civilinėje teisėje įtvirtinta senaties termino taisyklė“
      Sujungtose bylose C‑278/07–C‑280/07
      dėl Bundesfinanzhof (Vokietija) 2007 m. kovo 27 d. Sprendimais, kuriuos Teisingumo Teismas gavo 2007 m. birželio 13 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateiktų prašymų priimti prejudicinį sprendimą bylose

      Hauptzollamt Hamburg-Jonas
      prieš
      Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb GmbH & Co. (C‑278/07),
      Vion Trading GmbH (C‑279/07),

      Ze Fu Fleischhandel GmbH (C‑280/07),

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai J.‑C. Bonichot, J. Makarczyk, P. Kūris ir C. Toader (pranešėjas),
      generalinė advokatė E. Sharpston,
      posėdžio sekretorė K. Sztranc‑Sławiczek, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. balandžio 17 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb GmbH & Co., atstovaujamos advokatės F. Grashoff,
      –        Vion Trading GmbH, atstovaujamos advokato K. Landry,

      –        Ze Fu Fleischhandel GmbH, atstovaujamos advokato D. Ehle,

      –        Čekijos vyriausybės, atstovaujamos T. Boček,
      –        Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos J.‑C. Gracia,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos F. Erlbacher ir Z. Malůšková,
      susipažinęs su 2008 m. rugsėjo 25 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymai priimti prejudicinį sprendimą pateikti dėl 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95
         dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312, p. 1, specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340)
         3 straipsnio 1 ir 3 dalių išaiškinimo.

      2        Šie prašymai pateikti nagrinėjant ginčus tarp Hauptzollamt Hamburg-Jonas (toliau – Hauptzollamt) ir Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb GmbH & Co., Vion Trading GmbH bei Ze Fu Fleischhandel GmbH (toliau – kitos kasacinio proceso šalys pagrindinėse bylose) dėl reikalavimo grąžinti eksporto grąžinamąsias išmokas.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisė
      3        Pagal trečią Reglamento Nr. 2988/95 konstatuojamąją dalį „svarbu kovoti su Bendrijų finansinius interesus pažeidžiančiais
         veiksmais visose srityse“. (Pataisytas vertimas)

      4        Pagal šio reglamento penktą konstatuojamąją dalį „neteisėtą veiką ir jai taikomas administracines priemones bei už ją skiriamas
         nuobaudas nustato atskirų sektorių taisyklės pagal šį reglamentą“.

      5        To paties reglamento 1 straipsnyje numatyta:

      „1.      Siekiant apsaugoti Europos Bendrijų finansinius interesus, šiuo reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios
         vienodus patikrinimus ir administracines priemones bei nuobaudas už Bendrijos teisės aktų pažeidimus.

      2.      „Pažeidimas“ – tai bet kuris Bendrijos teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmų ar
         neveikimo, dėl kurio Bendrijų bendrajam biudžetui ar jų valdomiems biudžetams padaroma žala sumažinant ar iš viso prarandant
         pajamas, gaunamas iš tiesiogiai Bendrijų vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas.“

      6        Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 ir 3 dalyse numatyta:

      „1.      Patraukimo atsakomybėn senaties terminas – ketveri metai nuo tada, kai buvo padarytas 1 straipsnio 1 dalyje nurodytas pažeidimas.
         Atskirų sektorių taisyklėse gali būti nustatytas trumpesnis senaties terminas, tačiau ne trumpesnis kaip treji metai.

      Jeigu pažeidimai daromi nuolat ir pakartotinai, senaties terminas skaičiuojamas nuo tos dienos, kai pažeidimas buvo baigtas.
         <...>

      Senaties eiga nutrūksta, jeigu kompetentinga institucija imasi bet kokio su pažeidimo tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu susijusio
         veiksmo, apie kurį pranešama atitinkamam asmeniui. Senaties eiga atsinaujina po kiekvieno ją nutraukusio veiksmo.

      <...>
      3.      Valstybės narės išlaiko teisę taikyti ilgesnį laikotarpį nei <...> numatyta šio straipsnio 1 <...> dalyje. “
      7        Minėto reglamento 4 straipsnio 1 ir 4 dalyse nustatyta:

      „1.      Įvykdžius bet kokį pažeidimą, neteisingai įgyta nauda paprastai panaikinama:
      –        įpareigojant sumokėti nustatytas sumas arba grąžinti neteisėtai įgytas sumas,
      –        visiškai arba iš dalies nusavinant užstatą, kuris buvo pateiktas kartu su paskirtos sumos prašymu arba tada, kai buvo gautas
         išankstinis mokėjimas.

      <...>
      4. Šiame straipsnyje numatytos priemonės nelaikomos nuobaudomis.“
      8        Pagal Reglamento Nr. 2988/95 11 straipsnio pirmąją pastraipą šis reglamentas įsigalioja trečią dieną po jo paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje, o tai padaryta 1995 m. gruodžio 23 dieną.

       Nacionalinė teisė
      9        Pagal prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo duomenis pagrindinėse bylose nagrinėjamu laikotarpiu Vokietijoje
         nebuvo jokių specialių nuostatų, susijusių su administraciniams ginčams dėl neteisingai suteiktos naudos taikomais senaties
         terminais. Vokietijos administracija ir teismai pagal analogiją taikė Vokietijos civilinio kodekso (Bürgerlichesgesetzbuch) 195 straipsnyje numatytą bendrą trisdešimties metų senaties terminą. Nuo 2002 m. šis bendrasis senaties terminas sutrumpintas
         iki trejų metų.

       Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai
      10      Iš sprendimų dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad  1993 m. kitos kasacinio proceso šalys pagrindinėse bylose
         atliko jautienos eksporto į Jordaniją muitinės procedūras ir, patenkinus jų prašymus, gavo eksporto grąžinamųjų išmokų avansą.
         1998 m. pradžioje atlikus patikrinimą nustatyta, kad nagrinėjamos siuntos, naudojantis tranzito arba reeksporto procedūromis,
         iš tiesų buvo išsiųstos į Iraką.

      11      Šiomis sąlygomis Hauptzollamt 1999 m. rugsėjo 23 d. (byla C‑278/07) ir 1999 m. spalio 13 d. (bylos C‑279/07 ir C‑280/07) sprendimais pareikalavo grąžinti
         nagrinėjamas eksporto grąžinamąsias išmokas.

      12      Kitos kasacinio proceso šalys pagrindinėse bylose minėtus sprendimus apskundė Finanzgericht Hamburg. Šis patenkino ieškinius remdamasis tuo, kad nagrinėjami reikalavimai grąžinti sumokėtas sumas prieštarauja Reglamento Nr.
         2988/95 3 straipsnio 1 dalyje numatytai senaties termino taisyklei, nes pateikti praėjus daugiau kaip ketveriems metams nuo
         ginčijamų eksporto operacijų.

      13      Dėl šių minėto Finanzgericht sprendimų Hauptzollamt pateikė kasacinius skundus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme.

      14      Nustatęs, kad pažeidimai, kuriais kaltinama, padaryti prieš Reglamentui Nr. 2988/95 įsigaliojant,  Bundesfinanzhof nusprendė sustabdyti bylų nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos visose trijose bylose C‑278/07–C‑280/07 vienodai
         suformuluotus prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar Reglamento <...> Nr. 2988/95 <...> 3 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos pirmame sakinyje numatytas senaties terminas
         taikytinas ir tuomet, kai pažeidimas padarytas arba baigtas prieš įsigaliojant šiam reglamentui?

      2.      Ar šioje nuostatoje nustatytas senaties terminas apskritai taikomas tokioms administracinėms priemonėms, koks yra reikalavimas
         grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką, skirtą padarius pažeidimą?

      Jeigu atsakymai į šiuos du klausimus teigiami:
      3.      Ar valstybė narė gali taikyti ilgesnį terminą pagal Reglamento <...> Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalį ir tuomet, kai toks ilgesnis
         terminas valstybės narės teisėje buvo numatytas dar prieš priimant minėtąjį reglamentą? Ar tokį ilgesnį terminą galima taikyti
         ir tuomet, kai jis buvo numatytas ne specialioje normoje, skirtoje reikalavimui grąžinti eksporto grąžinamąsias išmokas arba
         administracinėms priemonėms apskritai, o bendroje, visus atskirai nereglamentuotus senaties atvejus apimančioje atitinkamos
         valstybės narės (bendrosios teisės) normoje?“

      15      2007 m. liepos 30 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė ir žodinė proceso
         dalys ir priimamas galutinis sprendimas.

       Pirminės pastabos
      16      Pirmiausia dėl kitų kasacinio proceso šalių pagrindinėse bylose argumentų, kuriais kvestionuojamos prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikusio teismo nurodytos faktinės aplinkybės, konkrečiau kalbant, pažeidimų, kuriais jos kaltinamos, buvimas,
         svarbu priminti, kad Teisingumo Teismas nenustato pagrindinei bylai nagrinėti reikšmingų faktinių aplinkybių. Iš tiesų Teisingumo
         Teismas, vadovaudamasis jurisdikcijos tarp Bendrijos teismų ir nacionalinių teismų pasidalijimu, turi atsižvelgti į faktines
         ir teisines aplinkybes, kuriomis buvo iškelti prejudiciniai klausimai, nurodyti nacionalinio teismo sprendime dėl prašymo
         priimti prejudicinį sprendimą (šiuo klausimu žr. 2003 m. lapkričio 13 d. sprendimo Neri, C‑153/02, Rink. p. I‑13555, 34 ir 35 punktus bei 2008 m. liepos 17 d. ASM Brescia, C‑347/06, Rink. p. I‑0000, 28 punktą).

      17      Todėl prejudicinius klausimus reikia nagrinėti atsižvelgiant į Bundesfinanzhof  apibrėžtas faktines aplinkybes.

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl antrojo klausimo
      18      Antruoju klausimu, kurį reikia nagrinėti pirmiausia, Bundesfinanzhof iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatytas senaties terminas taikomas
         ne tik sankcijoms, bet ir administracinėms priemonėms.

      19      Taigi šis teismas prašo patvirtinti, kad minėtoje nuostatoje numatyta „patraukimo atsakomybėn“ sąvoka apima visus be išimties
         veiksmus, kurių nacionalinės valdžios institucijos imasi pažeidimo atžvilgiu, ir kad atitinkamai ji apima ne vien priemones,
         kurios prilygsta administracinei nuobaudai Reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnio 1 dalies prasme.

      20      Šiuo atveju primintina, kad Reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnio 1 dalis nustato „bendrąsias taisykles, reglamentuojančias
         vienodus patikrinimus, ir administracines priemones bei nuobaudas už Bendrijos teisės aktų pažeidimus“, kaip matyti iš šio
         reglamento 3 konstatuojamosios dalies, siekiant „kovoti su Bendrijų finansinius interesus pažeidžiančiais veiksmais visose
         srityse“. (Pataisytas vertimas) (2004 m. birželio 24 d. Sprendimo Handlbauer, C‑278/02, Rink. p. I‑6171, 31 punktas).

      21      Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa įtvirtina patraukimo atsakomybėn senaties terminą, skaičiuojamą
         nuo tada, kai padaromas pažeidimas, kuris to paties reglamento 1 straipsnio 2 dalyje apibrėžiamas kaip „bet kuris Bendrijos
         teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmais ar neveikimu, dėl kurio Bendrijų bendram
         biudžetui padaroma žala <...>“ (minėto sprendimo Handlbauer 32 punktas).

      22      Taigi, priešingai nei tvirtina Prancūzijos vyriausybė ir Europos Bendrijų Komisija, matyti, kad Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio
         1 dalis taikoma ir pažeidimams, už kuriuos gali būti skirta administracinė nuobauda pagal šio reglamento 5 straipsnį, ir pažeidimams,
         dėl kurių taikoma administracinė priemonė pagal to paties reglamento 4 straipsnį, t. y. priemonė, kuri apima neteisėtai įgytų
         sumų grąžinimą, tačiau nelaikoma nuobauda (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Handlbauer 33 ir 34 punktus).

      23      Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatytas
         senaties terminas taikomas tokioms administracinėms priemonėms, koks yra reikalavimas eksportuotojui grąžinti dėl pastarojo
         padarytų pažeidimų neteisėtai gautą  eksporto grąžinamąją išmoką.

       Dėl pirmojo klausimo
      24      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies
         pirmojoje pastraipoje įtvirtinta ketverių metų senaties termino taisyklė taikoma pažeidimams, padarytiems arba baigtiems prieš
         įsigaliojant šiam reglamentui.

      25      Pirmiausia reikia pažymėti, kad prieš priimdamas Reglamentą Nr. 2988/95 Bendrijos teisės aktų leidėjas nebuvo numatęs jokios
         senaties termino taisyklės, taikomos reikalavimams grąžinti ūkio subjektų neteisėtai gautą naudą, dėl šių veiksmo ar neveikimo,
         dėl kurio Bendrijų bendrajam biudžetui ar jų valdomiems biudžetams padaroma žala.

      26      Todėl prieš priimant Reglamentą Nr. 2988/95 nacionaliniai teismai, nesant Bendrijos teisės nuostatų, ginčus dėl neteisėtai
         sumokėtų sumų grąžinimo pagal Bendrijos teisę turi nagrinėti taikydami savo nacionalinę teisę, nepažeisdami Bendrijos teisės
         apribojimų ta prasme, kad dėl nacionalinėje teisėje numatytų taisyklių nebūtų praktiškai neįmanoma ar per sunku išieškoti
         neteisėtą pagalbą ir kad nacionalinės teisės aktai turi būti taikomi nediskriminuojant, palyginti su panašiems nacionaliniams
         ginčams spręsti taikomomis procedūromis (2002 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Huber, C‑336/00, Rink. p. I‑7699, 55 punktas ir nurodyta teismo praktika).

      27      Priimdamas Reglamentą Nr. 2988/95, ypač jo 3 straipsnio 1 dalies pirmąją pastraipą, Bendrijos teisės aktų leidėjas siekė įtvirtinti
         bendrą šiai sričiai taikomą senaties termino taisyklę, kuria siekė apibrėžti visose valstybėse narėse taikomą minimalų terminą
         ir atsisakyti galimybės susigrąžinti iš Bendrijos biudžeto neteisėtai gautas sumas, nuo ginčijamoms išmokoms reikšmingo pažeidimo
         padarymo praėjus ketveriems metams.

      28      Taigi nuo Reglamento Nr. 2988/95 įsigaliojimo dienos valstybių narių valdžios institucijos iš esmės gali per ketverius metus
         pareikalauti grąžinti iš Bendrijos biudžeto neteisėtai gautą naudą, išskyrus tam tikrus sektorius, kuriems Bendrijos teisės
         aktų leidėjas numatė trumpesnį terminą.

      29      Kalbant apie naudą, kuri iš Bendrijos biudžeto neteisėtai gauta dėl pažeidimų, padarytų prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 2988/95,
         reikia pripažinti, kad priimdamas šio reglamento 3 straipsnio 1 dalį ir nepažeisdamas šio straipsnio 3 dalies Bendrijos teisės
         aktų leidėjas apibrėžė bendrą senaties termino taisyklę, kuria jis savanoriškai iki ketverių metų sumažino laikotarpį, per
         kurį valstybių narių valdžios institucijos, veikiančios Bendrijos biudžeto naudai, privalo arba privalėjo pareikalauti grąžinti
         tokią neteisėtai gautą naudą.

      30      Vis dėlto pagal teisinio saugumo principą šios valdžios institucijos negali, remdamosi Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio
         1 dalies pirmąja pastraipa, reikalauti grąžinti prieš šiam reglamentui įsigaliojant susidariusias skolas, kurioms taikomas
         senaties terminas, įtvirtintas nagrinėjamų pažeidimų padarymo dieną taikomose nacionalinėse senaties nuostatose, jau yra pasibaigęs.

      31      Kalbant apie skolas, kurios susidarė galiojant tokiai nacionalinei senaties taisyklei, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje,
         ir kurioms taikomas senaties terminas dar nesibaigęs įsigaliojus Reglamentui Nr. 2988/95, pažymėtina, kad pagal šio reglamento
         3 straipsnio 1 dalies pirmąją pastraipą tokiai skolai taikomas senaties terminas iš esmės turi baigtis per ketverius metus
         nuo pažeidimų padarymo dienos.

      32      Tokiomis aplinkybėmis pagal šią nuostatą bet kuriai sumai, kurią ūkio subjektas neteisėtai gavo padaręs pažeidimą prieš įsigaliojant
         Reglamentui Nr. 2988/95, taikomas senaties terminas iš esmės yra pasibaigęs, jei per ketverius metus nuo tokio pažeidimo padarymo
         nesiimta jokio jį nutraukiančio veiksmo, kuris pagal to paties reglamento 3 straipsnio 1 dalies trečiąją pastraipą suprantamas
         kaip bet koks su šio pažeidimo tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu susijęs veiksmas, apie kurį pranešama atitinkamam asmeniui.

      33      Vadinasi, pažeidimas kuris, kaip pagrindinėse bylose, padarytas 1993 m., galiojant trisdešimties metų senaties terminą nustatančiai
         nacionalinei taisyklei, patenka į Bendrijos bendrojo ketverių metų senaties termino taisyklės taikymo sritį, o jo senaties
         terminas, remiantis pastarąja taisykle, baigiasi tam tikrą 1997 m. dieną, nustatomą pagal tikslią pažeidimo padarymo 1993 m.
         datą, tačiau vis dėlto reikia atsižvelgti į Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą valstybėms narėms likusią
         galimybę taikyti ilgesnius senaties terminus.

      34      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: pagrindinėse bylose nagrinėjamais atvejais Reglamento
         Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatytas senaties terminas:

      –        taikomas pažeidimams, padarytiems prieš įsigaliojant šiam reglamentui,
      –        pradedamas skaičiuoti nuo nagrinėjamo pažeidimo padarymo dienos.
       Dėl trečiojo klausimo
      35      Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, ar pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio
         3 dalį valstybių narių išlaikyta galimybe taikyti ilgesnį senaties terminą nei to paties straipsnio 1 dalyje numatytas terminas
         galima naudotis prieš priimant šį reglamentą galiojusios senaties taisyklės atžvilgiu. Be to, šis teismas klausia, ar toks
         ilgesnis terminas turi būti numatytas specialioje nacionalinėje nuostatoje, skirtoje reikalavimui grąžinti eksporto grąžinamąsias
         išmokas arba administracinėms priemonėms apskritai, ar toks terminas gali būti nustatytas ir bendrosios teisės bendroje nuostatoje.

      36      Pagrindinėse bylose nagrinėjamomis aplinkybėmis, kai pažeidimai, kuriais kaltinami ūkio subjektai, padaryti 1993 m., galiojant
         nacionalinei trisdešimties metų senaties termino taisyklei, kaip tai konstatuota šio sprendimo 33 punkte, reikalavimų grąžinti
         dėl tokių pažeidimų neteisėtai gautas sumas senaties terminas, nesiėmus jį nutraukiančio veiksmo, pasibaigė 1997 m., jei valstybė
         narė, kurioje padaryti pažeidimai, nepasinaudojo Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta savo teise.

      37      Iš sprendimų dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėse bylose kompetentingos nacionalinės institucijos
         pareikalavo grąžinti nagrinėjamas eksporto grąžinamąsias išmokas 1999 m. rugsėjo 23 d. (byla C‑278/07) ir 1999 m. spalio 13 d.
         (bylos C‑279/07 ir C‑280/07) sprendimais.

      38      Todėl, taikant Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatytą bendrąjį ketverių metų senaties
         terminą, reikalavimų grąžinti nagrinėjamas sumas senaties terminą iš esmės reikia laikyti pasibaigusiu.

      39      Vis dėlto, įsigaliojus šiam reglamentui, Vokietijos teismai ir toliau ieškiniams dėl reikalavimo grąžinti ūkio subjektų neteisėtai
         gautas grąžinamąsias išmokas taikė Vokietijos civilinio kodekso 195 straipsnyje numatytą trisdešimties metų senaties terminą.

      40      Šiuo atžvilgiu reikia pripažinti, kad Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje nurodoma valstybių narių „išlaikyta“ „galimybė“
         numatyti ilgesnį senaties terminą nei numatytas šio straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje.

      41      Kaip tai matyti iš Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalies formuluotės, pagal šią nuostatą valstybės narės gali ne tik
         nustatyti ilgesnį senaties terminą nei numatytas šio straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje. Iš tiesų minėta 3 dalimi aiškiai
         pripažįstama jų teisė toliau taikyti ilgesnį senaties terminą, buvusį šio reglamento įsigaliojimo dieną.

      42      Vadinasi, pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalį valstybės narės gali toliau taikyti šio reglamento priėmimo dieną
         buvusius ilgesnius senaties terminus arba vėliau numatyti tokius terminus, priimdamos naujas senaties taisykles.

      43      Kalbant apie tai, ar nacionaliniai senaties terminai turi būti numatyti specialioje nacionalinėje nuostatoje, taikomoje reikalavimui
         grąžinti eksporto grąžinamąsias išmokas arba bendriau – administracinėms priemonėms, reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 2988/95
         3 straipsnio 3 dalies formuluotėje nėra jokių į tokį klausimą aiškiai atsakančių elementų.

      44      Žinoma, šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje nustatyta, kad sektorių taisyklėse galima numatyti trumpesnį
         nei ketverių metų, bet ne trumpesnį nei trejų metų senaties terminą. Vis dėlto šioje nuostatoje kalbama apie Bendrijos lygiu
         nustatytas sektorių taisykles, kaip tai patvirtina šio reglamento penkta konstatuojamoji dalis, o ne apie nacionalines sektorių
         taisykles (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Handlbauer 28 punktą).

      45      Be to, Reglamente Nr. 2988/95 nenumatytas joks informavimo arba pranešimo mechanizmas, susijęs su valstybių narių naudojimusi
         savo teise numatyti ilgesnius senaties terminus pagal šio reglamento 3 straipsnio 3 dalį. Taigi Bendrijos lygiu nenumatyta
         nei pagal šią nuostatą valstybių narių taikomų nukrypstančių senaties terminų, nei sektorių, kuriuose jos nusprendė tokius
         terminus taikyti, kontrolė.

      46      Vadinasi, negalima aiškinti, kad pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalį  valstybės narės privalo minėtus ilgesnius
         senaties terminus numatyti specialiuosiuose ir (arba) sektorių teisės aktuose.

      47      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip: ilgesni senaties terminai, kuriuos valstybės
         narės gali taikyti remdamosi Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalimi, gali būti numatyti prieš šio reglamento priėmimą
         galiojusiose bendrosios teisės nuostatose.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      48      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      1.      1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos 3 straipsnio
            1 dalies pirmojoje pastraipoje numatytas senaties terminas taikomas tokioms administracinėms priemonėms, koks yra reikalavimas
            eksportuotojui grąžinti dėl pastarojo padarytų pažeidimų neteisėtai gautą  eksporto grąžinamąją išmoką.
      2.      Pagrindinėse bylose nagrinėjamais atvejais Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatytas senaties
            terminas:
      –        taikomas pažeidimams, padarytiems prieš įsigaliojant šiam reglamentui,
      –        pradedamas skaičiuoti nuo nagrinėjamo pažeidimo padarymo dienos.
      3.      Ilgesni senaties terminai, kuriuos valstybės narės gali taikyti remdamosi Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalimi, gali
            būti numatyti prieš šio reglamento priėmimą galiojusiose bendrosios teisės nuostatose.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


title: 2009 m. rugsėjo 16 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas. # Pigasos Alieftiki Naftiki Etaireia prieš Europos Sąjungos Tarybą ir Europos Bendrijų Komisija. # Deliktinė atsakomybė - Muitų sąjunga - Bendrijos įrodymas dėl jūros žūklės produktų - Galimybės pateikti tam tikrus dokumentus kaip įrodymą nebuvimas - Pakankamai akivaizdus teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas - Bendrijos atsakomybė nesant neteisėtų jos įstaigų veiksmų. # Byla T-162/07.

text:
      2009 m. rugsėjo 16 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas Pigasos Alieftiki Naftiki Etaireia prieš Tarybą ir Komisiją
      (Byla T‑162/07)
      „Deliktinė atsakomybė – Muitų sąjunga – Bendrijos įrodymas dėl jūros žūklės produktų – Galimybės pateikti tam tikrus dokumentus kaip įrodymą nebuvimas – Pakankamai akivaizdus teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas – Bendrijos atsakomybė nesant neteisėtų jos įstaigų veiksmų“
      1.                     Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Pakankamai akivaizdus teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas
            (EB 288 straipsnio antra pastraipa) (žr. 45–47 punktus)
      2.                     Deliktinė atsakomybė – EB 288 straipsnio antra pastraipa – Taikymo sritis (EB 288 straipsnio antra pastraipa) (žr. 74–77 punktus)
      Dalykas

               Ieškinys dėl žalos, kurią tariamai patyrė ieškovė dėl to, kad Taryba ir Komisija nepriėmė nuostatų, kuriomis būtų leidžiama
                  vienos valstybės narės muitinei kaip Bendrijos įrodymą dėl jūros žūklės produktų priimti kitus dokumentus nei blankas T2M,
                  kuris numatytas 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamente (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančiame Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92,
                  nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas (OL L 253, 1993, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių
                  k., 2 sk., 6 t., p. 3), atlyginimo.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Pigasos Alieftiki Naftiki Etaireia bylinėjimosi išlaidas.


2010 m. lapkričio 23 d. Tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Fritz Harald Wenig prieš Europos Komisiją. # Viešoji tarnyba - Pareigūnai. # Byla F-75/09.


2016 m. balandžio 19 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Spirig Pharma AG prieš Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybą.#Europos Sąjungos prekių ženklas – Vaizdinio Europos Sąjungos prekių ženklo „Daylong“ paraiška – Absoliutus atmetimo pagrindas – Apibūdinamasis pobūdis – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktas.#Byla T-261/15.


1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji išplėstinė kolegija) sprendimas. # SCA Holding Ltd prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Konkurencija - Bauda - Motyvavimas. # Byla T-327/94.


1982 m. spalio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Belgijos Karalystę. # Byla 148/81.


1978 m. birželio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Gabrielle Defrenne prieš Société anonyme belge de navigation aérienne Sabena. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour de cassation - Belgija. # Byla 149/77.


2014 m. kovo 26 d. Europos Sąjungos Tarnautojų teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#CP prieš Europos Parlamentą.#Viešoji tarnyba – Pareigūnas – Skyriaus vadovas – Bandomasis laikotarpis – Nepatvirtinimas skyriaus vadovu – Paskyrimas į kitas, ne vadovavimo, pareigas – Parlamento vidaus taisyklės.#Byla F-8/13.


1979 m. kovo 8 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Salumificio di Cornuda SpA prieš Amministrazione delle Finanze dello Stato. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Corte suprema di Cassazione - Italija. # Byla 130/78.


1993 m. spalio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # A. M. van Gemert-Derks prieš Nieuwe Industriële Bedrijfsvereniging. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Raad van Beroep 's-Hertogenbosch - Nyderlandai. # Socialinė apsauga. # Byla C-337/91.


title: Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas 2004 m. birželio 22 d. # Claude Ruiz-Picasso ir kt. prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRHT). # Bendrijos prekių ženklas - Reglamentas (EB) Nr. 40/94 - Protestas - Suklaidinimo galimybė - Žodinio prekių ženklo PICARO registracijos paraiška - Ankstesnis žodinis prekių ženklas PICASSO. # Byla T-185/02.

text:
      Byla T-185/02
      Claude Ruiz-Picasso ir kt.
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „ Bendrijos prekių ženklas – Reglamentas (EB) Nr. 40/94 – Protestas – Suklaidinimo galimybė – Žodinio prekių ženklo PICARO registracijos paraiška – Ankstesnis žodinis prekių ženklas PICASSO “
      2004 m. birželio 22 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas
      Sprendimo santrauka
      1.     Procedūra – Ieškinys – Juridinis asmuo – Teisinis egzistavimas – Ieškovės pateiktinas įrodymas – Galimybė, nepateikus įrodymo,
            laikyti organizaciją sudarančius fizinius asmenis ieškovais
      (Pirmosios instancijos teismo darbo reglamento 44 straipsnio 5 dalis)
      2.     Bendrijos prekių ženklas – Procedūros nuostatos – Faktų nagrinėjimas savo iniciatyva – Protesto procedūra – Nurodytais ieškinio
            pagrindais apribotas tyrimas – Atsižvelgimas į visuotinai žinomus faktus
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalis)
      3.     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti
            su ankstesniu prekių ženklu – Nagrinėjamų prekių ženklų panašumas – Analizė, kuri turi būti atlikta remiantis atitinkamos
            visuomenės suvokimu
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      4.     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti
            su ankstesniu prekių ženklu – Atitinkamos visuomenės dalies pastabumo laipsnis – Momentas, į kurį reikia atsižvelgti – Nurodytų
            prekių ar paslaugų pasirinkimo momentas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      5.     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti
            su ankstesniu prekių ženklu – PICARO ir PICASSO žodiniai prekių ženklai
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      1.     Siekdami patenkinti Pirmosios instancijos teismo darbo reglamento 44 straipsnio 5 dalies reikalavimus, susijusius su juridinio
         asmens ieškinio pateikimu, subjektas, pavyzdžiui, bendrų paveldėtojų grupė Prancūzijos civilinio kodekso prasme, kuri savo
         vardu pareiškia ieškinį, yra įpareigota pateikti teisinio egzistavimo įrodymą, galintį patvirtinti jos savarankiškumą ir atsakomybės,
         net ribotos, turėjimą bei įrodymą, kad jos įgaliotasis atstovas tinkamai įgaliojo savo advokatą. To, kad subjektas buvo įregistruotas
         kaip ankstesnio prekių  ženklo savininkas ir todėl dalyvavo Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam
         dizainui) procedūrose, nepakanka, kad jo vardu pareikštas ieškinys atitiktų Darbo reglamento 44 straipsnio reikalavimus.

      Tačiau tai automatiškai nereiškia, kad nagrinėjamas ieškinys yra nepriimtinas. Iš tiesų, kadangi bendrų paveldėtojų grupės
         pavadinimas kolektyviai nurodo penkis paveldėtojus, kuriems, kaip fiziniams asmenims, netaikomos Darbo reglamento 44 straipsnio
         5 dalyje nustatytos pareigos, galima daryti išvadą, kad ieškinį pareiškė penki paveldėtojai. Tai, kad jie nusprendė pareikšti
         ieškinį naudodami bendrą paveldėtojų grupės pavadinimą, neturi poveikio ieškinio priimtinumui, nes dėl šiuo bendru pavadinimu
         veikiančių asmenų tapatybės nekyla jokių abejonių; be to, Pirmosios instancijos teismui šioje byloje dėl priimamo sprendimo
         ištaisius ieškovo pavadinimą, joks teisėtas kitų bylos šalių interesas nebus pažeistas.

      (žr. 19–22 punktus)
      2.     Pagal Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 74 straipsnį „procedūros dėl atsisakymo registruoti paraiškas santykinių
         pagrindų atveju Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) nagrinėja tiktai šalių nurodytus
         faktus, įrodymus bei argumentus“.

      Ši nuostata riboja tarnybos atliekamą tyrimą dviem aspektais. Pirma, ji numato tarnybos priimamų sprendimų faktinį pagrindą,
         tai yra faktus ir įrodymus, kuriais sprendimai gali būti tinkamai grindžiami, ir, antra, numato šių sprendimų teisinį pagrindą,
         tai yra nuostatas, kurias teismas, į kurį kreipiamasi, yra įpareigotas taikyti. Taigi nagrinėdama apeliaciją dėl protesto
         procedūrą užbaigiančio sprendimo, Apeliacinė taryba savo sprendimą gali grįsti tik motyvais, susijusiais su atsisakymu, kuriais
         remėsi suinteresuotoji šalis, bei tik šios šalies nurodytais ir su atsisakymu susijusiais faktais ir įrodymais.

      Tačiau 74 straipsnis iš Apeliacinės tarybos neatima teisės atsižvelgti ne tik į protesto procedūroje dalyvaujančių šalių aiškiai
         nurodytus faktus, bet ir į plačiai pripažintuosius, tai yra tuos, kuriuos bet kuris asmuo gali žinoti arba apie kuriuos galima
         sužinoti iš viešai prieinamų šaltinių.

      (žr. 27–29 punktus)
      3.     Taikant Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punktą, susijusį su atsisakymo registruoti
         prekių ženklą pagrindu dėl galimybės supainioti du prekių ženklus, panašumo tarp nagrinėjamų ženklų vertinimas yra visapusiško
         suklaidinimo galimybės vertinimo esminė dalis. Taigi, kaip ir pastarasis vertinimas, jis turi būti atliekamas atsižvelgiant
         į atitinkamos visuomenės dalies suvokimą.

      (žr. 53 punktą)
      4.     Atsisakymas įregistruoti Bendrijos prekių ženklą pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą dėl galimybės jį
         supainioti su ankstesniu prekių ženklu yra pateisinamas dėl to, kad esant tokiai supainiojimo galimybei suinteresuoti vartotojai,
         pasirinkdami atitinkamas prekes arba paslaugas, gali patirti netinkamą įtaką. Iš to daroma išvada, kad vertinant suklaidinimo
         galimybę, reikia atsižvelgti į paprasto vartotojo pastabumo laipsnį, kai pastarasis rengiasi rinktis ir renkasi iš įvairių
         prekių arba paslaugų, priklausančių kategorijai, kuriai prekių ženklas yra įregistruotas. Galimybė, kad atitinkamos visuomenės
         dalies nariai gali taip pat suvokti nagrinėjamąją prekę situacijose, kuriose jie nekreipia į ją tokio dėmesio, neprieštarauja
         tam, kad būtų atsižvelgta į šį dėmesio laipsnį

      (žr. 59 punktą)
      5.     Bendrijos galutinių vartotojų požiūriu nėra galimybės supainioti žodinio žymens PICARO, kurį prašoma įregistruoti kaip Bendrijos
         prekių ženklą „Automobiliams ir jų dalims, autobusams“, priklausantiems Nicos klasifikacijos 12 klasei, ir žodinį žymenį PICASSO,
         anksčiau įregistruotą kaip Bendrijos prekių ženklas „Transporto priemonėms; sausumos, vandens arba oro susisiekimo priemonėms,
         automobiliams, autobusams, sunkvežimiams, furgonams, gyvenamiesiems autofurgonams, priekaboms“, priklausantiems Nicos klasifikacijos
         tai pačiai klasei. Iš tiesų, nors prekės, kurioms taikomi ginčų sukėlę prekių ženklai, yra iš dalies tapačios ir iš dalies
         panašios, ir nors abu žymenys yra panašūs vizualiu bei fonetiniu požiūriais, – pastaruoju požiūriu panašumai yra nedideli,
         – konceptualūs žymenų skirtumai panaikina vizualius ir fonetinius panašumus, dėl ko panašumo laipsnis tarp prekių ženklų nėra
         pakankamai didelis, kad atitinkama visuomenės dalis manytų, jog nagrinėjamos prekės yra pagamintos tos pačios įmonės arba
         atitinkamai – ekonomiškai susijusių įmonių.

      (žr. 51–52, 54, 58 ir 62 punktus)
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2004 m. birželio 22 d.
      „Bendrijos prekių ženklas – Reglamentas (EB) Nr. 40/94 – Protestas – Suklaidinimo galimybė – Žodinio prekių ženklo PICARO registracijos paraiška – Ankstesnis žodinis prekių ženklas PICASSO“
      Byloje T‑185/02
      Claude Ruiz‑Picasso, gyvenanti Paryžiuje (Prancūzija),

      Paloma Ruiz‑Picasso, gyvenanti Londone (Jungtinė Karalystė),

      Maya Widmaier‑Picasso, gyvenanti Paryžiuje (Prancūzija),

      Marina Ruiz‑Picasso, gyvenanti Ženevoje (Šveicarija),

      Bernard Ruiz‑Picasso, gyvenantis Paryžiuje,

      atstovaujami advokato C. Gielen,
      ieškovai,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą G. Schneider ir U. Pfleghar,

      atsakovę,
      dalyvaujant kitai procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šaliai, įstojusiai į bylą Pirmosios instancijos teisme,
      DaimlerChrysler AG, įsteigtai Štutgarte (Vokietija), atstovaujamai advokatės S. Völker, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      dėl ieškinio, pareikšto po 2002 m. kovo 18 d. VRDT trečiosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 0247/2001‑3), susijusio
         su Succession Picasso ir DaimlerChrysler AG  protesto procedūra,

      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas N. J. Forwood ir teisėjai J. Pirrung bei A. W. H. Meij,
      sekretorė D. Christensen, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2003 m. lapkričio 11 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Bylos aplinkybės
      1       Pagal 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo, su pakeitimais, įstojanti į bylą
         šalis 1998 m. rugsėjo 11 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) vokiečių kalba
         padavė Bendrijos prekių ženklo paraišką (OL, L 11, 1994, p. 1).

      2       Prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduoda paraiška, yra žodinis žymuo PICARO.
      3       Pagal 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti po peržiūrų
         ir pakeitimų prekės bei paslaugos, kurių registracijos prašoma, priskiriamos 12 klasei ir atitinka šį aprašymą: „Automobiliai
         ir jų dalys, autobusai“.

      4       1999 m. gegužės 25 d. prekių ženklo registracijos paraiška buvo paskelbta Bendrijos prekių ženklų biuletenyje.
      5       1999 m. rugpjūčio 19 d. Succession Picasso,  bendrosios nuosavybės paveldėtojas pagal Prancūzijos civilinio kodekso 815 straipsnį ir kt., bendrasavininkiai, veikdami kaip
         ieškovai bei remdamiesi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 1 dalimi, padavė protestą dėl prekių ženklo, kurį įregistruoti
         buvo paduoda paraiška, įregistravimo visoms šioje paraiškoje nurodytoms prekių kategorijoms. Protestas motyvuojamas Reglamento
         Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta suklaidinimo galimybe. Jis grindžiamas tuo, kad jau yra įregistruotas Bendrijos
         prekių ženklas Nr. 614 867 (toliau – ankstesnis prekių ženklas), kurio licencijos turėtojas yra Succession Picasso. Ankstesnis prekių ženklas – žodinis žymuo PICASSO –  buvo deponuotas 1997 m. rugpjūčio 1 d. bei įregistruotas 1999 m. balandžio 26 d. prekėms,  kurios priskiriamos Tarptautinės (Nicos) prekių klasifikacijos 12 klasei bei atitinka šį aprašymą: „Transporto priemonės;
         sausumos, vandens arba oro susisiekimo priemonės, automobiliai, autobusai, sunkvežimiai, furgonai, gyvenamieji autofurgonai,
         priekabos“.

      6       2001 m. sausio 11 d. sprendimu Protestų skyrius atmetė protestą motyvuodamas tuo, kad nebuvo galimybės supainioti nagrinėjamus
         prekių ženklus.

      7       2001 m. kovo 7 d. Succession Picasso  siekdamas, kad būtų panaikintas Protestų skyriaus priimtas sprendimas bei atmesta prekių ženklo registracijos paraiška, vadovaudamasis
         Reglamento Nr. 40/94 59 straipsniu, padavė apeliaciją VRDT.

      8       VRDT trečioji apeliacinė taryba 2002 m. kovo 18 d. sprendimu (byla R 247/2001‑3, toliau – ginčijamas sprendimas), apie kurį
         ieškovui pranešta 2002 m. balandžio 17 d., apeliaciją atmetė. Iš esmės Apeliacinė taryba  nusprendė, kad, atsižvelgiant į
         didelį atitinkamos visuomenes dalies dėmesį, nagrinėjami prekių ženklai nėra panašūs nei fonetiniu, nei vizualiniu požiūriu.
         Be to, ji manė, kad ankstesnio prekių ženklo konceptualus įspūdis nuslopino bet kokius nagrinėjamųjų prekių ženklų fonetinius
         ir (arba) vizualinius panašumus.

       Procesas ir šalių reikalavimai
      9       Veikdami Succession Picasso vardu, 2002 m. birželio 13 d. ieškovai Pirmosios instancijos teismo sekretoriate pateikė (anglų kalba) šį ieškinį.

      10     Kadangi per Pirmosios instancijos teismo sekretoriaus nustatytą terminą įstojanti į bylą šalis pateikė prieštaravimą dėl to,
         kad anglų kalba būtų bylos kalba, vadovaujantis Pirmosios instancijos teismo Darbo reglamento 131 straipsnio 2 dalies trečiu
         punktu bylos kalba išlieka vokiečių, nes ja buvo paduota Bendrijos prekių ženklo registracijos paraiška.

      11     Remdamasi teisėjo pranešėjo pranešimu Pirmosios instancijos teismo antroji kolegija nusprendė pradėti žodinę proceso dalį
         ir pagal Darbo reglamento 64 straipsnį imdamasi proceso organizavimo priemonių pateikė ieškovui bei VRDT klausimus, į kuriuos
         jie atsakė per tam skirtą terminą.

      12     2003 m. lapkričio 11 d. posėdyje Pirmosios instancijos teismas išklausė šalių pasisakymus bei jų atsakymus į užduotus klausimus.
      13     Ieškovai Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –       patenkinti protestą ir atmesti prekių ženklo registracijos paraišką,
      –       priteisti iš įstojančios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidas.
      14     VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       atmesti ieškinį,
      –       priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.
      15     Įstojanti į bylą šalis Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       atmesti ieškinį,
      –       priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl ieškinio priimtinumo
       Šalių argumentai
      16     Įstojanti į bylą šalis tvirtina, kad ieškinys nepriimtinas, nes Succession Picasso  nėra nei fizinis, nei juridinis asmuo. Priešingai nei to reikalaujama pagal Darbo reglamento 44 straipsnio 5 dalį, ieškinyje
         nenurodyta šią grupę apibūdinanti juridinio asmens rūšis ir prie ieškinio nepridėtas joks įrodymas dėl šios grupės teisinio
         egzistavimo.

      17     Atsakydami į Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktus klausimus, ieškovai nurodė, kad pagal Prancūzijos civilinio kodekso
         815 straipsnį ir kt. bendros nuosavybės paveldėtojai, nors jie ir neturi juridinio asmens statuso, yra nepriklausoma nuo jos
         narių grupė, galinti savo vardu įgyti ir turėti teises bei pareigas, būti ieškovu ar atsakovu teisme. Papildomai ieškovai
         nurodė, jog reikia laikyti, kad ieškinys yra paduotas penkių paveldėtojų vardu. Be to, buvo pateikti pareiškimai, pripažįstantys
         Claude Ruiz‑Picasso suteiktą teisę, keturių paveldėtojų vardu atlikti visus veiksmus, kuriais siekiama apsaugoti jų teises
         į Pablo Picasso kūrinį bei vardą.

      18     VRDT pareiškė, kad Bendrijos prekių ženklų registre Succession Picasso  įregistruota kaip ankstesnio prekių ženklo savininkė, ir todėl ji turėjo teisę dalyvauti protesto procedūroje pagal Reglamento
         Nr. 40/94 8 straipsnio 2 dalies a punkto ii papunktį bei 42 straipsnio 1 dalies a punktą.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      19     Siekdami įrodyti Succession Picasso, kaip grupės, nepriklausančios nuo jos narių, gebėjimą būti ieškovu arba atsakovu teisme, ieškovai remiasi tik Prancūzijos
         civilinio kodekso 815 straipsniu ir kt. nuostatomis. Nors Pirmosios instancijos teismas dėl šio klausimo pasiūlė papildyti
         savo pastabas ir pagal Darbo reglamento 44 straipsnio 5 dalį pateikti įrodymus dėl šios grupės teisinio egzistavimo, jie vėl
         apsiribojo nurodydami tik Prancūzijos civilinio kodekso 815 straipsnį ir kt. nuostatas. Užuot patenkinę Darbo reglamento 44 straipsnio
         5 dalyje nustatytus reikalavimus ir pateikę papildomų įrodymų, galinčių patvirtinti Succession Picasso  savarankiškumą bei atsakomybės (net ribotos) turėjimą, taip pat įrodę, jog Succession Picasso įgaliotasis atstovas tinkamai įgaliojo savo advokatą, paveldėtojai papildomai nurodė tik savo adresą, keturių narių Claude
         Ruiz-Picasso suteiktus įgaliojimus bei pastarojo asmens išduotą įgaliojimą.

      20     Šiomis aplinkybėmis to, jog Succession Picasso  buvo įregistruotas kaip ankstesnio prekių ženklo savininkas, ir todėl dalyvavo protesto bei Apeliacinės tarybos procedūrose,
         nepakanka, kad jo vardu pareikštas ieškinys atitiktų Darbo reglamento 44 straipsnio reikalavimus.

      21     Priešingai nei tvirtina įstojanti į bylą šalis, tai nereiškia, kad ieškinys nepriimtinas. Iš tiesų sąvoka Succession Picasso nurodo penkis paveldėtojus, kuriems, kaip fiziniams asmenims, netaikomos Darbo reglamento 44 straipsnio 5 dalyje nustatytos
         pareigos. Taigi reikia laikyti, kad ieškinį pareiškė penki paveldėtojai.

      22     Tai, kad paveldėtojai nusprendė pareikšti ieškinį naudodami bendrą pavadinimą Succession Picasso, neturi poveikio ieškinio priimtinumui. Iš tikrųjų dėl po šiuo bendru pavadinimu veikiančių asmenų tapatybės nekyla jokių
         abejonių. Šiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismui šioje byloje dėl priimamo sprendimo ištaisius ieškovo pavadinimą,
         joks kitas teisėtas kitų bylos šalių interesas nebus pažeistas.

       Dėl bylos esmės
      23     Siekdami pagrįsti savo ieškinį ieškovai remiasi dviem ieškinio pagrindais dėl, pirma, Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies
         b punkto pažeidimo ir, antra, procedūros principų, nustatytų Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalyje, in fine, pažeidimo, nes Apeliacinė taryba peržengė protesto procedūroje nagrinėjamo šalių ginčo ribas. Visų pirma reikia išnagrinėti
         antrą ieškinio pagrindą.

       Dėl antro ieškinio pagrindo, kurį sudaro procedūros principų pažeidimai tiek, kiek  Apeliacinė taryba  peržengė protesto procedūroje
            nagrinėjamo šalių ginčo ribas
       Šalių argumentai
      24     Ieškovai tvirtina, kad ginčijamo sprendimo 15 punkte nurodyta prielaida, susijusi su atitinkamos visuomenės dalies padidintu
         dėmesiu, taip pat šio sprendimo 19–21 punktuose nurodytos prielaidos dėl ankstesnio prekių ženklo daromos įtakos rinkai bei
         atitinkamos visuomenės dalies prekių ženklo suvokimo nėra paremtos jokiais protesto procedūroje šalių pateiktais įrodymais.
         Ieškovų nuomone, Apeliacinė taryba neturi teisės grįsti savo sprendimo remdamasi šalių nepateiktomis prielaidomis.

      25     VRDT atsikerta, kad Apeliacinė taryba nepažeidė Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalies, in fine, grįsdama savo sprendimą faktais, kuriuos oficialiai pateikė per procedūrą. Be to, VRDT nuomone, Apeliacinė taryba tinkamai
         teisiškai įvertino plačiai žinomus faktus, kuriais remdamasis Protesto skyrius jau grindė savo sprendimą.

      26     Įstojanti į bylą šalis mano, kad VRDT turi teisę savo sprendimus grįsti remdamasi daugeliui žinomais faktais, net jeigu jais
         nesirėmė procedūros šalis. Jos nuomone, plačiai pripažinta, kad automobiliai yra prekės, kurios parduodamos aukštomis kainomis,
         taip pat tai, kad įsigyjant automobilį, vartotojo sprendimui įtakos turi labai daug veiksnių.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      27     Pagal Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnį „procedūros dėl atsisakymo registruoti paraiškas santykinių pagrindų atveju Tarnyba
         nagrinėja tiktai šalių nurodytus faktus, įrodymus bei argumentus“.

      28     Ši nuostata riboja VRDT atliekamą tyrimą dviem aspektais. Pirma, ji numato VRDT priimamų sprendimų faktinį pagrindą, tai yra
         faktus bei įrodymus, kuriais sprendimai gali būti tinkamai grindžiami (žr. 2002 m. birželio 13 d. Pirmosios instancijos teismo
         sprendimo Chef Revival USA prieš VRDT – Massagué Marín (Chef),  T‑232/00, Rink. p. II‑2749, 45 punktą), ir, antra, numato šių sprendimų ieškinio pagrindą, tai yra nuostatas, kurias teismas,
         į kurį kreipiamasi, įpareigotas taikyti. Taigi nagrinėdama ieškinį dėl protesto procedūrą užbaigiančio sprendimo Apeliacinė
         taryba savo nuomonę gali grįsti tik motyvais, susijusiais su atsisakymu, kuriais remėsi suinteresuota šalis, bei tik šios
         šalies nurodytais ir su atsisakymu susijusiais faktais ir įrodymais (2003 m. rugsėjo 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Henkel prieš VRDT – LHS (UK) (KLEENCARE),  T‑308/01, dar neskelbtas Rinkinyje, 32 punktas).

      29     Tačiau apribojant Apeliacinės tarybos atliekamo tyrimo faktinį pagrindą iš jos neatimama teisė ne tik atsižvelgti į protesto
         procedūroje dalyvaujančių šalių aiškiai nurodytus faktus, bet ir į plačiai pripažintus faktus, tai yra tuos, kuriuos bet kuris
         asmuo gali žinoti arba sužinoti iš viešai prieinamų šaltinių.

      30     Iš tiesų pirmiausiai reikia atsižvelgti į tai, kad Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalyje, in fine, nustatyta teisės norma yra oficialaus faktų tyrimo principo išimtis, nustatyta tos pačios nuostatos pradžioje. Todėl šią
         išimtį reikia aiškinti griežtai, t. y., norint pasiekti joje nustatytą tikslą, nereikia viršyti to, kas būtina.

      31     Be to, Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalyje, in fine, nustatytos teisės normos ratio legis  yra atleisti administraciją nuo uždavinio tirti faktus pagal inter partes procedūras. Šis principas nėra pažeidžiamas, kai VRDT atsižvelgia į plačiai pripažintus faktus.

      32     Priešingai, Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalimi, in fine, nesiekiama versti Protestų skyrių arba Apeliacinę tarybą priimti sprendimo sąmoningai remiantis aiškiai nepilnomis arba
         tikrovei prieštaraujančiomis faktinėmis prielaidomis. Ja taip pat nereikalaujama, kad protesto procedūroje dalyvaujančios
         šalys nurodytų VRDT visus plačiai pripažintus faktus, kurie gali būti tinkami priimant sprendimą. Iš tikrųjų aiškinant šią
         nuostatą tokia prasme, kad oficialiai nebus atsižvelgiama į plačiai pripažintus faktus, šalys būtų skatinamos atsargumo sumetimais
         savo raštuose nurodyti išsamius pareiškimus apie plačiai žinomus faktus, o tai žymiai apsunkintų protesto procedūrą.

      33     Atsižvelgiant į pirma pateiktus svarstymus reikia išnagrinėti, ar Apeliacinė taryba, atsižvelgdama į su šiuo ieškinio pagrindu
         susijusius įvairius duomenis, neperžengė šalių ginčo ribų.

      34     Visų pirma ieškovai kritikuoja ginčijamo sprendimo 15 punktą, kuriame teigiama, kad paprasto vartotojo dėmesys gali keistis
         atsižvelgiant į atitinkamą prekių kategoriją, ir kad yra „leidžiama manyti, jog šioje byloje suinteresuotas vartotojas kreips
         ypatingą dėmesį į šių prekių (tai yra automobilių, jų dalių bei autobusų) įsigijimą“. Antra, ieškovai Apeliacinei tarybai
         priekaištauja, jog ginčijamo sprendimo 19 punkte ji atsižvelgė į pavadinimo „Picasso“ konceptualų įspūdį atitinkamojoje nagrinėjamojoje
         rinkoje ir patvirtino, „kad buvo galima manyti, jog dauguma vartotojų europiečių sieja PICASSO sąvoką su XX‑ojo amžiaus žymiausiu
         pasaulio dailininku Pablo Picasso“. Trečia, ieškovai mano, kad Apeliacinė taryba negalėjo remtis ginčijamo sprendimo 20 ir
         21 punktuose nurodytais teiginiais, pagal kuriuos PICASSO žymeniui būdingas išskirtinis pobūdis yra toks ryškus, jog bet kurio
         galimo pastebimo skirtumo gali pakakti, kad būtų pašalinta galimybė suklaidinti suinteresuotus vartotojus“, ir kad „suinteresuotas
         vartotojas, išvydęs PICASSO pavadinimą ir prekių ženklą, kuriame yra pavadinimas, niekada nesusies prekių ženklo PICARO su
         ispanų menininku, nurodytu prekių ženkle PICASSO“.

      35     Toliau išdėstytame ginčijamo sprendimo tekste Apeliacinė taryba nenurodė naujų, plačiai pripažintų arba ne, faktų, tačiau
         siekdama įvertinti, ar nagrinėjamus prekių ženklus pagal nagrinėjamųjų prekių arba paslaugų kategorijas galima supainioti,
         pagal nusistovėjusią teismo praktiką patikslino bei taikė tinkamą kriterijų, tai yra – atsižvelgdama į numanomą protingai
         atidaus bei apdairaus paprasto vartotojo suvokimą (1997 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo SABEL, C‑251/95, Rink. p. I‑6191, 23 punktas; 1998 m. liepos 16 d. Sprendimas Gut Springenheide ir Tusky, sprendimo C‑210/96, Rink. p. I‑4657, 31 punktas, 1999 m. birželio 22 d. Sprendimo Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Rink. p. I‑3819, 25 ir 26 punktai). Taigi kalbama apie esminę Apeliacinės tarybos motyvavimo dalį. Be to, ieškovai
         negali teigti, jog Apeliacinė taryba, naudodama šį būtiną suklaidinimo galimybės vertinimo kriterijų, peržengė šalių ginčo
         ribas.

      36     Dėl antrosios iš dviejų minėtų dalių reikia papildomai nurodyti, kad pati Succession Picasso  savo ieškinio trečiame puslapyje VRDT apeliacinei tarybai pateikdama motyvus nurodė:

      „(VRDT) visų pirma pastebi, kad vartotojai europiečiai pripažins, jog Picasso yra žymus ispanų dailininkas. Ieškovai sutinka
         su šiuo požiūriu“. („Tarnyba, visų pirma, pažymi, kad Europos vartotojai atpažins PICASSO kaip garsų ispanų dailininką. Ieškinį
         padavusi šalis sutinka su šiuo požiūriu“.)

      37     Šiomis sąlygomis ieškovai negali priekaištauti Apeliacinei tarybai, kad ji ginčijamajame sprendime atsižvelgė į šį numanomą
         visuomenės suvokimą, kurį pirma nurodytame savo ieškinyje aiškiai patvirtino Succession Picasso. Taigi vertinant ieškinio pagrindą šiuo aspektu jis nėra paremtas faktais.

      38     Iš to daroma išvada, kad antras ieškinio pagrindas nėra pagrįstas.
       Dėl pirmo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu
       Šalių argumentai
      39     Siekdami pagrįsti šį ieškinio pagrindą ieškovai nurodo šešis argumentus.
      40     Pirma, jie kaltina Apeliacinę tarybą dėl to, kad ši grindė savo sprendimą remdamasi prielaida, jog įsigydamas transporto priemones
         ir susijusias dalis paprastas vartotojas bus ypač apdairus ir atidus. Jie teigia, kad ši prielaida taikytina tik įsigijimo
         momentu; išvydęs nagrinėjamus prekių ženklus kitose situacijose, pavyzdžiui, pamatęs minėtas transporto priemones kelyje,
         net dėmesingas vartotojas galėtų patikėti, jog šios prekės tam tikra prasme yra tokios pačios arba jų komercinė kilmė susijusi
         ekonominiais ar kitokiais ryšiais. Taigi Apeliacinė taryba neatsižvelgė į teoriją, vadinamą „suklaidinimas po pardavimo“,
         nors ši yra visuotinai pripažinta prekių ženklų teisėje, ypač 2002 m. lapkričio 12 d. Teisingumo Teismo sprendime Arsenal Football Club (C‑206/01, Rink. p. I‑10273). Šiomis aplinkybėmis ieškovai pažymi, kad suklaidinimo galimybės koncepcija apima ir netiesioginio
         suklaidinimo galimybę. Be to, jie Apeliacinei tarybai priekaištauja, kad ši nenurodė argumentų, kuriomis remdamasi grindė
         savo prielaidą dėl ypatingo atitinkamos visuomenės dalies apdairumo bei atidumo.

      41     Antra, ieškovai teigia, kad nagrinėjami prekių ženklai vizualiniu  ir fonetiniu požiūriu yra panašūs. Jie prašo atkreipti
         dėmesį, kad abiejų prekių ženklų vizualiniai, fonetiniai ir konceptualūs panašumai turi būti lyginami neatsižvelgiant į atitinkamos
         visuomenės dalies sudėtį, mat į pastarąjį veiksnį turėtų būti atsižvelgiama tik tuo atveju, kai vertinama bendra suklaidinimo
         galimybė.

      42     Trečia, ieškovai ginčija teiginį, pagal kurį „Picasso“ pavadinimo daromas konceptualus įspūdis turėtų įtakos nagrinėjamų prekių
         ženklų panašumui fonetiniu ir vizualiniu požiūriu. Jie patikslina, kad žodinis žymuo PICASSO neturi jokios svarbos nagrinėjamoms
         prekėms, t. y. automobiliams. Jie mano, kad Apeliacinė taryba turėjo išnagrinėti suklaidinimo galimybę atsižvelgdama tik į
         šias prekes, ir kad nėra tinkama atsižvelgti į reikšmes, kurias žymuo gali turėti kitose nei automobilių srityse. Ieškovai
         posėdyje papildomai teigė, jog požiūris, kad sąvokos „Picasso“ prasmė visada suvokiama kaip nurodanti dailininką, o ne automobilius,
         galėtų sukelti tokių pasekmių: prekių ženklo savybė, leidžianti atskirti šias prekes, yra ginčijama, nors VRDT jį įregistravo.
         Be to, toks požiūris apribotų prekių ženklo PICASSO apsaugą ta prasme, kad juo būtų galima remtis tik tapačių žymenų atžvilgiu,
         nes prasminis termino turinys nuslopintų vizualinius ir fonetinius panašumus, kuriuos šis žodinis žymuo galėtų turėti su šiek
         tiek skirtingais žymenimis.

      43     Be to, ieškovai tvirtina, kad to, jog du prekių ženklai yra panašūs vizualiniu arba fonetiniu požiūriu, gali pakakti nustatant
         suklaidinimo galimybę.

      44     Ketvirta, ieškovai tvirtina, kad ginčijamu sprendimu buvo pažeista taisyklė, pagal kurią suklaidinimo galimybė yra juo lengviau
         nustatoma, juo ankstesnis prekių ženklas yra išskirtinesnis. Jie tvirtina, kad žodinis žymuo PICASSO yra labai aiškaus išskirtinio
         pobūdžio, o tai, kad jis taip pat sudaro žymaus dailininko pavardę, jų nuomone, nėra svarbu.

      45     Penkta, ieškovai mano, kad, ginčijamo sprendimo 21 punkte Apeliacinė taryba klaidingai vertino tik tai, ar atitinkama visuomenės
         dalis, išvydusi ankstesnį prekių ženklą, galvotų apie prekių ženklą, kurį įregistruoti buvo paduoda paraiška. Ieškovų nuomone,
         priešingai, reikėjo išnagrinėti, ar išvydusi prekių ženklą, kurį įregistruoti paduoda paraiška, ši visuomenės dalis galėtų
         jį susieti su ankstesniu prekių ženklu. Ieškovai tvirtina, kad, atsižvelgiant į nagrinėjamų prekių ženklų panašumą, taip yra
         šioje byloje.

      46     Šešta (ir galiausiai), ieškovai tvirtina, kad Apeliacinė taryba gerai nesuprato argumento, pagal kurį įstojanti į bylą šalis
         norėjo pasinaudoti ankstesniu prekių ženklu ir sąmoningai sudaryti galimybę, jog nagrinėjami prekių ženklai būtų supainioti.
         Jie pripažįsta, kad protestas paremtas Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktu, o ne to paties straipsnio 5 dalimi,
         bet patikslina, kad šis argumentas sąlygojamas aplinkybių, kurioms esant Succession Picasso  per apeliacijos procedūrą nurodė aplinkybę, pagal kurią įstojanti į bylą šalis, padavusi prekių ženklo registracijos paraišką,
         žinojo apie tai, jog prekės bus parduodamos naudojant ankstesnį prekių ženklą.

      47     VRDT ir įstojanti į bylą šalis mano, kad ieškinio pagrindas nėra pagrįstas, nes nagrinėjami prekių ženklai pakankamai skiriasi,
         jog būtų galimybė juos supainioti.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      48     Pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą ankstesniam prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas,
         kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo su
         juo arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę
         toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas.

      49     Iš nusistovėjusios teismų praktikos aišku, kad suklaidinimo galimybė yra, kai visuomenė gali patikėti, jog atitinkamos prekės
         arba paslaugos yra pagamintos tos pačios įmonės arba – atitinkamu atveju – ekonomiškai susijusių įmonių.

      50     Pagal tą pačią teismų praktiką galimybė suklaidinti turi būti vertinama visapusiškai, atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama
         visuomenės dalis suvokia žymenis ir nagrinėjamas prekes arba paslaugas, bei į visus šioje byloje esamus tinkamus veiksnius,
         ypač į žymenų ir pažymėtų prekių arba paslaugų panašumo tarpusavio priklausomybę (žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos
         teismo sprendimo Laboratorios RTB prieš VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, dar neskelbtas Rinkinyje, 31–33 punktus ir jame nurodytas bylas).

      51     Šioje byloje pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 2 dalies a punktą ankstesnis prekių ženklas yra Bendrijos prekių ženklas.
         Taigi reikia atsižvelgti į pirmesniame punkte numatytų sąlygų vertinimo tikslus visos Bendrijos visuomenės požiūriu. Atsižvelgiant
         į ankstesniu prekių ženklu pažymėtų prekių pobūdį, atitinkamos visuomenės dalį sudaro galutiniai vartotojai.

      52     Yra aišku, kad Bendrijos prekių ženklo registracijos paraiškoje numatytos ir ankstesniu prekių ženklu pažymėtos prekės iš
         dalies tapačios ir panašios.

      53     Taigi reikia išnagrinėti, ar nagrinėjamų prekių ženklų panašumo laipsnis pakankamai aukštas, kad būtų galima laikyti, jog
         yra galimybė prekių ženklus supainioti. Iš nusistovėjusios teismų praktikos aišku, kad visapusiškas suklaidinimo galimybės
         vertinimas, priklausantis nuo žymenų panašumo vizualiniu, fonetiniu ir prasminiu požiūriu, turi būti paremtas bendru jų sukuriamu
         įspūdžiu, konkrečiai atsižvelgiant į jų skiriamuosius ir dominuojančius (svarbiausius) elementus (2003 m. spalio 14 d. Pirmosios
         instancijos teismo sprendimo Phillips‑Van Heusen prieš VRDT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), T‑292/01, dar neskelbtas Rinkinyje, 47 punktas ir jame nurodytos bylos). Šiuo atžvilgiu reikia atmesti ieškovų argumentą,
         kad dviejų ženklų panašumas turi būti vertinamas neatsižvelgiant į atitinkamos visuomenės dalies sudėtį, kadangi šis aspektas
         yra tinkamas tik visapusiškai vertinant suklaidinimo galimybę. Iš tikrųjų panašumo tarp nagrinėjamų ženklų vertinimas yra
         visapusiško suklaidinimo galimybės vertinimo esminė dalis. Taigi, kaip ir prieš tai minėtas vertinimas, jis turi būti atliekamas
         atsižvelgiant į atitinkamos visuomenės dalies suvokimą.

      54     Dėl panašumo vizualiniu ir fonetiniu požiūriu ieškovai teisingai nurodė, kad kiekvieną nagrinėjamą žymenį sudaro trys skiemenys,
         kuriuose yra tos pačios analogiškose vietose ir tokia pačia tvarka išsidėsčiusios balsės, atitinkamai, išskyrus raides „ ss “
         ir „ r “, jie turi tokias pačias priebalses, kurios, be to, analogiškai išsidėsčiusios tose pačiose vietose. Ypač svarbu tai,
         kad pirmieji du skiemenys (kaip ir paskutinė raidė) yra tapatūs. Kita vertus, dvigubos priebalsės „ ss “ tarimas labai aiškiai
         skiriasi nuo priebalsės „ r “ tarimo. Iš to matyti, kad abu ženklai panašūs vizualiniu ir fonetiniu požiūriu, tačiau pastaruoju
         požiūriu jie šiek tiek ir skiriasi.

      55     Vertinant konceptualiu požiūriu, žodinis žymuo PICASSO yra labai gerai žinomas atitinkamos visuomenės daliai kaip žymaus dailininko
         Pablo Picasso vardas. Žodinis žymuo PICARO ypač ispaniškai kalbančių žmonių gali būti suvokiamas kaip žymintis ispanų literatūros
         personažą, nors atitinkamai ne ispaniškai kalbančios visuomenės daliai (didžiajai) jis neturi prasminio turinio. Taigi žymenys
         nėra panašūs vertinant konceptualiu požiūriu.

      56     Tam tikromis aplinkybėmis panašūs konceptualūs skirtumai gali nuslopinti aptariamųjų žymenų vizualinius ir fonetinius panašumus.
         Kad taip atsitiktų, reikia, jog nagrinėjami žymenys atitinkamos visuomenės dalies požiūriu  bent turėtų aiškią ir apibrėžtą
         reikšmę, kurią ši visuomenė galėtų nedelsdama suvokti (sprendimo BASS 54 punktas, cituotas 52 punkte).

      57     Atitinkamos visuomenės dalies požiūriu žodinis žymuo PICASSO turi aiškų ir apibrėžtą prasminį turinį. Priešingai negu tvirtina
         ieškovai, šioje byloje, siekiant įvertinti suklaidinimo galimybę,  žymens reikšmės tinkamumui įtakos neturi tai, kad ši reikšmė
         nėra susijusi su nagrinėjamąja preke. Iš tikrųjų dailininko Pablo Picasso reputacija yra tokia, kad sunkiai tikėtina, nesant
         konkrečių nuorodų, nurodančių priešingai, jog žymuo PICASSO, kaip transporto priemonių prekių ženklas, paprasto vartotojo
         nuomone, galėtų būti tapatinamas su dailininko vardu, kai vartotojas, išvydęs PICASSO žymenį kartu su nagrinėjama preke, atsiribotų
         nuo žymens, kaip dailininko vardo, reikšmės ir, be kita ko, iš esmės jį suvoktų kaip automobilių prekių ženklą.

      58     Iš to daroma išvada, kad šioje byloje esantys nagrinėjamų žymenų skirtumai yra minėtame 54 punkte numatytus vizualinius ir
         fonetinius panašumus slopinančiojo pobūdžio.

      59     Be to, visapusiškai vertinant suklaidinimo galimybę reikia atsižvelgti į tai, kad įsigydamas nagrinėjamą prekę atitinkamos
         visuomenės dalies paprastas vartotojas yra labai atidus, ypač dėl jos kainos bei ryškaus technologinio pobūdžio. Ieškovų nurodoma
         galimybė, kad atitinkamos visuomenės dalies nariai gali taip pat suvokti nagrinėjamąją prekę situacijose, kuriose paprastai
         nekreipia tokio dėmesio, neprieštarauja tam, kad būtų atsižvelgta į šį dėmesio laipsnį. Iš tikrųjų atsisakymas įregistruoti
         prekių ženklą dėl galimybės jį supainioti su ankstesniu prekių ženklu yra pateisinamas dėl to, kad esant tokiai supainiojimo
         galimybei suinteresuoti vartotojai, pasirinkdami atitinkamas prekes arba paslaugas, gali patirti netinkamą įtaką. Iš to daroma
         išvada, kad vertinant suklaidinimo galimybę reikia atsižvelgti į paprasto vartotojo dėmesio laipsnį, kai pastarasis rengiasi
         rinktis iš įvairių prekių arba paslaugų, priklausančių kategorijai, kurioje prekių ženklas įregistruotas.

      60     Reikia papildyti, kad siekiant įvertinti suklaidinimo galimybę klausimas dėl suinteresuotosios visuomenės dalies dėmesio laipsnio,
         į kurį būtina atsižvelgti, skiriasi nuo to, ar po prekės įsigijimo atsiradusios aplinkybės gali būti esminės vertinant prekių
         ženklų teisės pažeidimą, kaip buvo nustatyta ieškovų nurodytame sprendime Arsenal Football Club (cituotas 40 punkte) dėl tapataus prekių ženklo naudojimo.

      61     Be to, ieškovai šioje byloje klaidingai remiasi teismų praktika, pagal kurią prekių ženklai su didesniu išskirtiniu pobūdžiu
         dėl šio arba dėl to, kad gana žinomi, yra labiau saugomi už prekių ženklus, kurių išskirtinis pobūdis mažesnis (sprendimo
         SABEL,  cituoto 35 punkte, 24 punktas ir 1998 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Canon, C‑39/97, Rink. p. I‑5507, 18 punktas). Iš tikrųjų žodinio žymens PICASSO, atitinkančio žymaus dailininko vardą Pablo Picasso,
         žinomumas nėra toks, kad sustiprintų galimybę supainioti šiuos nagrinėjamus prekių ženklus.

      62     Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nagrinėjamų prekių ženklų panašumo laipsnis nėra pakankamai aukštas, kad būtų galima manyti,
         jog atitinkama visuomenės dalis galvos, kad nagrinėjamos prekės yra pagamintos tos pačios įmonės arba – atitinkamai – ekonomiškai
         susijusių įmonių. Todėl Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad nebuvo galimybės supainioti šių prekių ženklų.

      63     Dėl ieškinyje pateikto argumento, kuriuo nurodomi pateiktos apeliacijos VRDT motyvai, pagal kurį įstojanti į bylą šalis, padavusi
         paraišką įregistruoti prekių ženklą, galėjo netinkamai bei apgaulingai pasinaudoti ankstesnio prekių ženklo komercine sėkme,
         Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad šis argumentas galimas tik pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalį, kuria
         protestas nebuvo pagrįstas.

      64     Todėl pirmasis ieškinio pagrindas taip pat atmetamas.
      65     Iš to matyti, kad reikia atmesti visą ieškinį.
       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      66     Pagal Darbo reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė.
         Kadangi ieškovai pralaimėjo bylą, jie, be savo turėtų išlaidų, turi padengti VRDT ir įstojusios į bylą šalies išlaidas pagal
         šių pateiktus reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.

               Forwood

                Pirrung

                Meij

         Paskelbta 2004 m. birželio 22 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Sekretorius

                      Pirmininkas

               H. Jung

                      J. Pirrung