title: 2015 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Europos Komisija prieš Prancūzijos Respubliką.#Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Apmokestinimas – PVM – Lengvatinio tarifo taikymas – Skaitmeninių arba elektroninių knygų tiekimas.#Byla C-479/13.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2015 m. kovo 5 d. (
            *1
         )
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas — Apmokestinimas — PVM — Lengvatinio tarifo taikymas — Skaitmeninių arba elektroninių knygų tiekimas“
      Byloje C‑479/13
      dėl 2013 m. rugsėjo 6 d. pagal SESV 258 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo

         Europos Komisija, atstovaujama C. Soulay ir F. Dintilhac, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
      ieškovė,
      prieš

         Prancūzijos Respubliką, atstovaujamą D. Colas ir J.‑S. Pilczer
      atsakovę,
      palaikomą

         Belgijos Karalystės, atstovaujamos M. Jacobs ir J.‑C. Halleux,
      įstojusios į bylą šalies,
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas L. Bay Larsen, teisėjai K. Jürimäe, J. Malenovský, M. Safjan ir A. Prechal (pranešėja),
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Savo ieškiniu Europos Komisija Teisingumo Teismo prašo konstatuoti, kad taikydama lengvatinį pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM) tarifą skaitmeninių (ar elektroninių) knygų tiekimui Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, p. 1), iš dalies pakeistos 2010 m. gruodžio 7 d. Tarybos direktyva 2010/88/ES (OL L 326, p. 1, toliau – PVM direktyva), 96 ir 98 straipsnius kartu su šios direktyvos II ir III priedais ir 2011 m. kovo 15 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 282/2011, kuriuo nustatomos Direktyvos 2006/112 įgyvendinimo priemonės (OL L 77, p. 1).

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               2

               PVM direktyvos 14 straipsnio 1 dalyje numatyta:
               „Prekių tiekimas“ – teisės kaip savininkui disponuoti materialiuoju turtu perdavimas.“

               3

               Šios direktyvos 24 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Paslaugų teikimas“ – sandoris, kuris nėra prekių tiekimas.“

               4

               Šios direktyvos 96 straipsnyje nustatyta:
               „Valstybės narės taiko standartinį PVM tarifą, kurį kiekviena valstybė narė nustato kaip tam tikrą procentą nuo apmokestinamosios vertės ir kuris turi būti toks pats prekių tiekimui bei paslaugų teikimui.“

               5

               Tos pačios direktyvos 98 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
               „1.   Valstybės narės gali taikyti vieną arba du lengvatinius tarifus.
               2.   Lengvatiniai tarifai taikomi tik III priede nustatytoms kategorijoms priklausančių prekių tiekimui ar paslaugų teikimui.
               Lengvatiniai tarifai netaikomi elektroniniu būdu teikiamoms paslaugoms.“

               6

               PVM direktyvos II priedo, apimančio „58 straipsnyje ir 59 straipsnio pirmos dalies k punkte nurodytų elektroniniu būdu teikiamų paslaugų orientacinis sąrašą“ (šie straipsniai skirti nustatyti neapmokestinamiems asmenims suteiktų paslaugų vietą), 3 punkte nurodyta:
               „vaizdų, teksto ir informacijos tiekimas ir galimybės naudotis duomenų bazėmis sudarymas.“

               7

               Pradinės Direktyvos 2006/112 redakcijos III priedo, apimančio prekių ir paslaugų, kurias tiekiant ar teikiant gali būti taikomi 98 straipsnyje nurodyti lengvatiniai tarifai, sąrašą, 6 punkte buvo numatyta:
               „knygų (įskaitant brošiūras, skrajutes ir panašius spaudinius, vaikams skirtas iliustruotas, piešimo ar spalvinimo knygeles, spausdintas ar rankraštines natas, žemėlapius ir hidrografines ar panašias schemas), laikraščių ir periodinių leidinių, išskyrus visiškai ar iš esmės reklaminius leidinius, tiekimas, įskaitant jų išdavimą bibliotekose.“

               8

               2009 m. gegužės 5 d. Tarybos direktyva 2009/47/EB (OL L 116, p. 18) pakeitė Direktyvą 2006/112. Direktyvos 2009/47 4 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
               „Direktyva 2006/112/EB turėtų būti papildomai iš dalies pakeista siekiant atitinkamai sudaryti galimybę taikyti lengvatinius tarifus arba neapmokestinti PVM keliais konkrečiais atvejais dėl socialinių ar sveikatos apsaugos motyvų, bei siekiant nuorodą į knygas, pateikiamą jos III priede, patikslinti ir atnaujinti atsižvelgiant į technikos pažangą.“

               9

               Nuo 2009 m. birželio 1 d., Direktyvos 2009/47 įsigaliojimo dienos, PVM direktyvos III priedo 6 punktas suformuluotas taip:
               „visų pavidalų knygų (įskaitant brošiūras, skrajutes ir panašius spaudinius, vaikams skirtas iliustruotas, piešimo ar spalvinimo knygeles, spausdintas ar rankraštines natas, žemėlapius ir hidrografines ar panašias schemas), laikraščių ir periodinių leidinių, išskyrus visiškai ar iš esmės reklaminius leidinius, tiekimas, įskaitant jų išdavimą bibliotekose.“

               10

               Įgyvendinimo reglamento Nr. 282/2011 7 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
               „1.   Elektroninėmis priemonėmis teikiamos paslaugos, kaip nurodyta [PVM] direktyvoje, apima paslaugas, kurios teikiamos internetu arba elektroniniu tinklu, dėl kurių pobūdžio jų teikimas yra iš esmės automatizuotas bei reikalauja minimalaus žmogaus įsikišimo ir kurių teikimo neįmanoma užtikrinti be informacinių technologijų panaudojimo.
               2.   1 dalis taikoma visų pirma:
               <…>

                        f)

                        I priede išvardytoms paslaugoms.“

               11

               Įgyvendinimo reglamento Nr. 282/2011 I priedo „Šio reglamento 7 straipsnis“ 3 punkte nustatyta:
               „[PVM] direktyvos II priedo 3 punktas:
               <…>

                        c)

                        knygų ir kitų elektroninių leidinių skaitmeninis turinys;

                  <…>“

         Prancūzijos teisė

               12

               2012 m. spalio 25 d. Prancūzijos Respublikai pateiktoje motyvuotoje nuomonėje nurodyto termino pabaigos dieną galiojusios Bendrojo mokesčių kodekso (code général des impôts, toliau – CGI) redakcijos 278-0bis straipsnyje numatyta:
               „Renkamas lengvatinio 5,5 % tarifo [PVM] už:

                        A. –

                        Pirkimo, importo, įsigijimo Bendrijos viduje, pardavimo, tiekimo ar teikimo, komiso, finansų maklerio ar panašius sandorius, susijusius su:

                  <…>

                        3°

                        knygomis, įskaitant jų nuomą. Šis 3 punktas taikomas visų rūšių knygoms, įskaitant parsisiųstoms internetu.

                  <…>“

         Ikiteisminė procedūra ir procesas Teisingumo Teisme

               13

               Komisija manė, kad lengvatinio PVM tarifo taikymas knygoms, parsisiųstoms internetu, kurių apmokestinimo momentas atsirado nuo 2012 m. sausio 1 d., prieštarauja PVM direktyvai. Todėl ji pateikė Prancūzijos Respublikai 2012 m. liepos 4 d. oficialųjį pranešimą. Valstybė narė į jį atsakė 2012 m. rugpjūčio 3 d. laišku.

               14

               2012 m. spalio 25 d. Komisija pateikė pagrįstą nuomonę, ragindama Prancūzijos Respubliką per mėnesį nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų atsižvelgta. Valstybė narė į ją atsakė 2012 m. lapkričio 23 d. laišku.

               15

               Kadangi Prancūzijos Respublikos pateikti paaiškinimai Komisijos netenkino, ji nusprendė pareikšti šį ieškinį.

               16

               2014 m. vasario 6 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Belgijos Karalystei buvo leista įstoti į bylą palaikyti Prancūzijos Respublikos reikalavimų.

         Dėl ieškinio

         Pirminės pastabos

               17

               Komisija pažymi, kad skaitmeninių ar elektroninių knygų tiekimas reiškia elektroninio formato knygų, kurias galima skaityti kompiuteryje, išmaniajame telefone, elektroninių knygų skaityklėje ar kitame skaitymo įrenginyje, tiekimas parsisiuntimo ar transliacijos („streaming“) iš interneto svetainės būdu už atlygį (toliau – elektroninių knygų tiekimas).

               18

               Prancūzijos Respublika teigia, kad skaitmeninių ar elektroninių knygų, kurioms gali būti taikomas lengvatinis PVM tarifas pagal CGI 278-0bis straipsnį, apibrėžtis yra siauresnė, nei taikoma Komisijos. Šios valstybės narės teigimu, pagal šią nuostatą lengvatinis PVM tarifas taikomas tik vadinamosioms „homotetinėmis“ knygoms, t. y. tokioms pačioms kaip spausdintos ar kitokio pavidalo knygoms, kurios nuo minėtų knygų skiriasi tik keliais jų formatui būdingais elementais.

               19

               Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad tai, jog CGI 278-0bis straipsnis taikomas, kiek tai susiję su skaitmeninėmis ar elektroninėmis knygomis, tik homotetinėms knygoms, savaime neleidžia teigti, kad Komisija savo ieškinyje nurodo būtinai platesnę skaitmeninių ar elektroninių knygų kategoriją nei ta, kuriai taikomas lengvatinis PVM tarifas pagal šią nuostatą. Iš tiesų Komisijos ieškinyje nurodytas skaitmenines ar elektronines knygas apibrėžia jų tiekimo būdas. Tačiau Prancūzijos Respublika neginčija, kad atsižvelgiant į šį kriterijų homotetinės knygos yra knygos, nurodytos Komisijos ieškinyje.

               20

               Be to, nors CGI 278-0bis straipsnyje vartojamas terminas „parsisiųstos internetu“, ši valstybė narė netvirtina, kad knygų tiekimas transliavimo būdu nepatenka į šios nuostatos taikymo sritį.

               21

               Šiomis aplinkybėmis nereikia nagrinėjant ieškinį apsiriboti siauresne, nei Komisijos ieškinyje nurodyta, skaitmeninių ar elektroninių knygų kategorija.

         Dėl esmės

               22

               Komisija teigia, kad Prancūzijos Respublikos taikomas lengvatinis PVM tarifas elektroninių knygų tiekimui yra nesuderinamas su PVM direktyvos 96 ir 98 straipsniais, kartu su šios direktyvos II ir III priedais ir Įgyvendinimo reglamentu Nr. 282/2011.

               23

               Ši institucija pažymi, kad pagal PVM direktyvos 98 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą lengvatiniai tarifai taikomi tik šios direktyvos III priede nustatytoms kategorijoms priklausančių prekių tiekimui ar paslaugų teikimui. Tačiau elektroninių knygų tiekimas nepatenka į šio priedo taikymo sritį, todėl jam negali būti taikomas lengvatinis PVM tarifas. Tokį aiškinimą patvirtina PVM direktyvos 98 straipsnio 2 dalies antra pastraipa, pagal kurią lengvatinis tarifas netaikomas elektroniniu būdu teikiamoms paslaugoms.

               24

               Prancūzijos Respublika, kurią palaiko Belgijos Karalystė, ginčija Komisijos atitinkamų PVM direktyvos nuostatų aiškinimą. Šių valstybių narių teigimu, elektroninių knygų tiekimas patenka į PVM direktyvos III priedo 6 punktą, todėl jam gali būti taikomas lengvatinis PVM tarifas.

               25

               Šiuo klausimu primintina, jog Direktyvos 2006/112 96 straipsnyje numatyta, kad prekių tiekimui ir paslaugų teikimui taikomas toks pats, t. y. standartinis, PVM tarifas. Nukrypstant nuo šio principo, šios direktyvos 98 straipsnio 1 dalyje valstybėms narėms pripažįstama teisė taikyti vieną ar du lengvatinius PVM tarifus. Pagal šio straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą lengvatiniai tarifai taikomi tik PVM direktyvos III priede nustatytoms kategorijoms priklausančių prekių tiekimui ar paslaugų teikimui (Sprendimo K, C‑219/13, EU:C:2014:2207, 21 ir 22 punktai).

               26

               Dėl Prancūzijos Respublikos ir Belgijos Karalystės pateikto argumento, jog elektroninių knygų tiekimas patenka į PVM direktyvos III priedo 6 punkto taikymo sritį, primintina, kad siekiant nustatyti Sąjungos teisės nuostatos taikymo apimtį reikia atsižvelgti ir į jos formuluotę, kontekstą ir tikslus (žr., be kita ko, Sprendimo NCC Construction Danmark, C‑174/08, EU:C:2009:669, 23 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

               27

               Reikia priminti, kad šio III priedo 6 punkto kategorijose, kurioms gali būti taikomas lengvatinis PVM tarifas, yra aiškiai nurodytas „visų pavidalų knygų tiekimas“. Taigi iš šio punkto teksto matyti, kad lengvatinis PVM tarifas taikomas sandoriams, susijusiems su visų pavidalų knygų tiekimu. Taigi, kaip teisingai pažymi Komisija, bet koks kitoks aiškinimas šio punkto formuluotę „visų pavidalų“ padarytų beprasmišką.

               28

               Aišku, kad elektroninėms knygoms, kad jos galėtų būti skaitomos, reikalingas tam tikras pavidalas, kaip antai kompiuteris, tačiau jis į elektroninių knygų tiekimą nėra įtrauktas.

               29

               Iš to matyti, kad, atsižvelgiant į 6 punktą, į šios nuostatos taikymo sritį nepatenka elektroninių knygų tiekimas.

               30

               Tokį aiškinimą patvirtina šios nuostatos kontekstas. Iš tiesų tai yra principo, kad valstybės narės taiko standartinį PVM tarifą šiuo mokesčiu apmokestinamiems sandoriams, išimtis ir ji turi būti aiškinama siaurai (žr., be kita ko, Sprendimo Komisija / Ispanija, C‑360/11, EU:C:2013:17, 18 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

               31

               Aišku, kaip teisingai teigia Prancūzijos Respublika ir Belgijos Karalystė, po pakeitimo, atlikto Direktyva 2009/47, išplėtęs PVM direktyvos III priedo 6 punkto taikymo sritį „visų pavidalų knygų tiekimui“ Europos Sąjungos teisės aktų leidėjas turėjo tikslą, kaip tai matyti iš Direktyvos 2009/47 4 konstatuojamosios dalies, nuorodą į sąvoką „knygos“, pateikiamą šiame punkte, patikslinti ir atnaujinti atsižvelgiant į technikos pažangą.

               32

               Taip pat, kaip teisingai teigia Prancūzijos Respublika, įtraukdamas Direktyvos III priedą šis teisės aktų leidėjas siekė, kad svarbiausioms prekėms bei socialiniams ir kultūriniams tikslams skirtoms prekėms ir paslaugoms, jeigu tai nekelia konkurencijos iškreipimo grėsmės ar kelia tik labai mažą, galėtų būti taikomas lengvatinis PVM tarifas (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija / Nyderlandai, C‑41/09, EU:C:2011:108, 52 punktą).

               33

               Tačiau neginčytina, kaip matyti iš PVM direktyvos 98 straipsnio 2 dalies antros pastraipos, kad jis taip pat nusprendė atmesti bet kokią galimybę taikyti lengvatinį PVM tarifą „elektroniniu būdu teikiamoms paslaugoms“.

               34

               Kaip suprantama pagal 98 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą, elektroninių knygų tiekimas yra „elektroniniu būdu teikiama paslauga“.

               35

               Iš tiesų, pirma, pagal PVM direktyvos 24 straipsnio 1 dalį „paslaugų teikimas“ yra sandoris, kuris nėra prekių tiekimas, o pagal šios direktyvos 14 straipsnio 1 dalį „prekių tiekimas“ yra teisės, kaip savininkui disponuoti materialiuoju turtu, perdavimas. Tačiau, priešingai, nei teigia Prancūzijos Respublika, elektroninių knygų tiekimas neturėtų būti laikomas „prekių tiekimu“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, nes elektroninės knygos negalima laikyti materialiuoju turtu. Iš tiesų, kaip matyti iš šio sprendimo 28 punkto, tiekiant nėra pavidalo, kuris leistų skaityti knygą ir ją laikyti „materialiuoju turtu“. Iš to matyti, kad taikant šio 24 straipsnio 1 dalį elektroninių knygų tiekimas turi būti laikomas paslaugų teikimu.

               36

               Antra, pagal Įgyvendinimo reglamento Nr. 282/2011 7 straipsnio 1 dalį paslaugų teikimas elektroniniu būdu, kaip tai suprantama pagal PVM direktyvą, apima „paslaugas, kurios teikiamos internetu arba elektroniniu tinklu, dėl kurių pobūdžio jų teikimas yra iš esmės automatizuotas bei reikalauja minimalaus žmogaus įsikišimo ir kurių teikimo neįmanoma užtikrinti be informacinių technologijų panaudojimo“. Reikia konstatuoti, kad elektroninių knygų tiekimas atitinka šią apibrėžtį.

               37

               Šį aiškinimą patvirtina PVM direktyvos II priedo 3 punktas kartu su šio įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 1 ir 2 dalimis ir jo I priedo 3 punktu iš kurio matyti, kad knygų skaitmeninio turinio tiekimas yra tokia paslauga.

               38

               Tam neprieštarauja faktas, kad PVM direktyvos II priede pateiktas 58 straipsnyje ir 59 straipsnio 1 dalies k punkte nurodytų elektroniniu būdu teikiamų paslaugų orientacinis sąrašas. Iš tiesų tai, kad šiame priede nėra nurodytos elektroniniu būdu teikiamos paslaugos, svarbios taikant šias dvi nuostatas, neturi įtakos pačiam šių paslaugų pobūdžiui.

               39

               Be to, kaip matyti iš Įgyvendinimo reglamento Nr. 282/2011 7 straipsnio 1 dalies teksto, šioje nuostatoje pateikta nuoroda į PVM direktyvos II priedo 3 punkte išvardytas paslaugas skirta nustatyti elektroniniu būdu teikiamoms paslaugoms, kurios numatytos PVM direktyvoje bendrai, o ne tik kai kuriose konkrečiose šios direktyvos nuostatose.

               40

               Todėl, kadangi elektroninių knygų tiekimas yra „elektroniniu būdu teikiama paslauga“, kaip tai suprantama pagal PVM direktyvos 98 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą, ir pagal šią nuostatą atmetama bet kokia galimybė taikyti lengvatinį PVM tarifą tokioms paslaugoms, PVM direktyvos III priedo 6 punkto negalima aiškinti taip, kad jo taikymo sritis apima elektroninių knygų tiekimą, nepažeidžiant Sąjungos teisės aktų leidėjo ketinimo neleisti taikyti lengvatinio PVM tarifo šioms paslaugoms.

               41

               Vadinasi, atsižvelgiant tiek į PVM direktyvos III priedo 6 punktą, tiek į jo kontekstą ir teisės akto, į kurį įtraukta ši nuostata, tikslus, šio punkto negalima aiškinti taip, kad į jo taikymo sritį patenka elektroninių knygų tiekimas.

               42

               Priešingai, nei teigia Prancūzijos Respublika ir Belgijos Karalystė, tokio aiškinimo nepaneigia mokesčių neutralumo principas, kuris yra Sąjungos teisės aktų leidėjo taikomo bendrojo vienodo požiūrio principo atitikmuo PVM srityje (Sprendimo NCC Construction Danmark, EU:C:2009:669, 41 punktas ir nurodyta teismų praktika).

               43

               Iš tiesų mokesčių neutralumo principas neleidžia išplėsti lengvatinio PVM tarifo taikymo srities, nesant šiuo tikslu aiškiai suformuluotos nuostatos (šiuo klausimu žr. Sprendimo Zimmermann, C‑174/11, EU:C:2012:716, 50 punktą ir nurodytą teismų praktiką). PVM direktyvos III priedo 6 punktas nėra nuostata, kuri nedviprasmiškai išplėstų lengvatinio PVM tarifo taikymo sritį elektroninių knygų tiekimui. Atvirkščiai, kaip matyti iš šio sprendimo 41 punkto, toks tiekimas nepatenka į šią nuostatą.

               44

               Kadangi taip pat yra aišku, kad elektroninių knygų tiekimas nepatenka į jokią kitą paslaugų teikimo kategoriją, nurodytą PVM direktyvos III priede, lengvatinio PVM tarifo taikymas tokiam tiekimui neatitinka PVM direktyvos 98 straipsnio 2 dalies.

               45

               Iš to matyti, kad Komisijos ieškinys yra pagrįstas.

               46

               Todėl reikia konstatuoti, kad taikydama lengvatinį PVM tarifą elektroninių knygų tiekimui Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal PVM direktyvos 96 ir 98 straipsnius kartu su šios direktyvos II ir III priedais ir Įgyvendinimo reglamentu Nr. 282/2011.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               47

               Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Prancūzijos Respublikos, ir ši pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.

               48

               Pagal šio reglamento 140 straipsnio 1 dalies nuostatas valstybės narės ir institucijos, kurios įstojo į bylą, pačios turi padengti savo išlaidas. Todėl Belgijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           Taikydama lengvatinį pridėtinės vertės mokesčio tarifą skaitmeninių ar elektroninių knygų tiekimui Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos, iš dalies pakeistos 2010 m. gruodžio 7 d. Tarybos direktyva 2010/88/ES, 96 ir 98 straipsnius kartu su šios direktyvos II ir III priedais ir 2011 m. kovo 15 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 282/2011, kuriuo nustatomos Direktyvos 2006/112 įgyvendinimo priemonės.

                           2.

                           Prancūzijos Respublika padengia savo ir Europos Komisijos nurodytas bylinėjimosi išlaidas.

                           3.

                           Belgijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: prancūzų.


1982 m. sausio 14 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Nicolaus Corman & Fils SA prieš Hauptzollamt Gronau. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Finanzgericht Münster - Vokietija. # Byla 64/81.


2017 m. rugsėjo 15 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#sheepworld AG prieš Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybą.#Europos Sąjungos prekių ženklas – Žodinio Europos Sąjungos prekių ženklo „Beste Freundin“ paraiška – Absoliutus atmetimo pagrindas – Skiriamojo požymio nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktas.#Byla T-452/16.


1997 m. liepos 17 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Pascoal & Filhos Ldª prieš Fazenda Pública. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal Tributário de Segunda Instância - Portugalija. # Byla C-97/95.


title: 2005 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Regione autonoma della Sardegna prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Valstybės pagalba - Italijos valdžios institucijų priemonės, kuriomis siekiama kompensuoti smulkiųjų raguočių piktybinės katarinės karštinės (mėlynojo liežuvio ligos) padarytą žalą - Gairės dėl valstybės pagalbos žemės ūkio sektoriuje. # Byla T-200/04.

text:
      2005 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas Regione autonoma della Sardegna prieš Komisiją
      (Byla T-200/04)
      „Valstybės pagalba – Italijos valdžios institucijų priemonės, kuriomis siekiama kompensuoti smulkiųjų raguočių piktybinės katarinės karštinės
         (mėlynojo liežuvio ligos) padarytą žalą – Gairės dėl valstybės pagalbos žemės ūkio sektoriuje“

      1.                     Valstybių suteikta pagalba – Draudimas – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Žalą žemės ūkio gamybai kompensuoti skirta pagalba
            – Pagalba perdirbimo įmonėms ar veiklai, skirta kompensuoti dėl gyvūnų ligos atsiradusią žalą – Pagalba sūrį gaminantiems
            kooperatyvams – Netaikymas (Komisijos pranešimo 2000/C 28/02, 11 punktas) (žr. 46–49 punktus)
      2.                     Valstybių suteikta pagalba – Komisijos tyrimas – Suinteresuotųjų asmenų pastabų nebuvimas – Poveikio Komisijos sprendimo galiojimui
            nebuvimas – Pareiga savo iniciatyva ištirti tiesiogiai nenurodytus įrodymus – Nebuvimas (EB 88 straipsnio 2 dalis) (žr. 50–58,
            70 punktus)
      3.                     Valstybių suteikta pagalba – Komisijos tyrimas – Visos pagalbos schemos tyrimas – Leistinumas – Komisijos sprendimas pasinaudojant
            plačia diskrecija uždrausti pagalbos schemą, o ne patvirtinti su sąlyga, kad nacionalinės valdžios institucijos kiekvienu
            atskiru taikymo atveju imsis galimų kontrolės priemonių – Neteisėtas Komisijos įsikišimas į nacionalinės teisės aptariamos
            pagalbos schemos taikymui numatytus kontrolės mechanizmus – Nebuvimas (žr. 59–61 punktus)
      4.                     Valstybių suteikta pagalba – Komisijos sprendimas, pripažįstantis suteiktą pagalbą nesuderinamą su bendrąja rinka – Pareiga
            motyvuoti – Būtinos nuorodos (EB 253 straipsnis) (žr. 63–64 punktus)
      Dalykas

         Prašymas panaikinti 2004 m. kovo 16 d. Komisijos sprendimą K (2004) 471 (galutinis) dėl pagalbos perdirbimo ir prekybos kooperatyvams
                  skyrimo schemos, kurią Italija ketina įgyvendinti, siekdama kompensuoti smulkiųjų raguočių piktybinės katarinės karštinės
                  (mėlynojo liežuvio ligos) padarytą žalą (2000 m. lapkričio 17 d. Sardinijos regiono įstatymo Nr. 22 5 straipsnis)

             Rezoliucinė dalis
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Ieškovas padengia bylinėjimosi išlaidas.


title: 2017 m. rugsėjo 13 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Europos Komisija prieš Belgijos Karalystę.#Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Valstybės pagalba – Sprendimas 2011/678/ES – Valstybės pagalba galvijų užkrečiamosios spongiforminės encefalopatijos (GSE) tyrimams finansuoti – Su vidaus rinka nesuderinama pagalba – Pareiga susigrąžinti – Neįvykdymas.#Byla C-591/14.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2017 m. rugsėjo 13 d. (
            *1
         )
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Valstybės pagalba – Sprendimas 2011/678/ES – Valstybės pagalba galvijų užkrečiamosios spongiforminės encefalopatijos (USE) tyrimams finansuoti – Su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba – Pareiga susigrąžinti – Neįvykdymas“
      Byloje C‑591/14
      dėl 2014 m. gruodžio 19 d. pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo

         Europos Komisija, atstovaujama J.-F. Brakeland, B. Stromsky, S. Noë ir H. van Vliet, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
      ieškovė,
      prieš

         Belgijos Karalystę, atstovaujamą C. Pochet, L. Van den Broeck ir J.-C. Halleux, padedamų advokatų L. Van den Hende ir J. Charles,
      atsakovę,
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas T. von Danwitz, teisėjai E. Juhász (pranešėjas), C. Vajda, K. Jürimäe ir C. Lycourgos,
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      posėdžio sekretorė V. Giacobbo-Peyronnel, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2016 m. gruodžio 8 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2017 m. kovo 30 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą

               1

               Savo ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad per nustatytus terminus nesiėmusi visų būtinų priemonių, siekiant iš pagalbos gavėjų susigrąžinti valstybės pagalbą, kuri pagal 2011 m. liepos 27 d. Komisijos sprendimo dėl Belgijos suteiktos valstybės pagalbos galvijų užkrečiamosios spongiforminės encefalopatijos (GSE) tyrimams finansuoti (Valstybės pagalba C 44/08 (ex NN 45/04) (OL L 274, 2011, p. 36, toliau – ginčijamas sprendimas) 1 straipsnio 3 ir 4 dalis pripažinta neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka, ir per nustatytą terminą nepranešusi Komisijai apie priemones, kurių ėmėsi, kad šis sprendimas būtų įvykdytas, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 288 straipsnio ketvirtą pastraipą ir minėto sprendimo 2–4 straipsnius.

         Teisinis pagrindas
      Reglamentas (EB) Nr. 659/1999

               2

               1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 14 straipsnyje „Pagalbos išieškojimas [susigrąžinimas]“ nustatyta:
               „1.   Jeigu esant neteisėtai pagalbai priimami neigiami sprendimai, Komisija nusprendžia, kad suinteresuotoji valstybė narė turi imtis visų priemonių, kurios būtinos, kad pagalba būtų išieškota [susigrąžinta] iš gavėjo (toliau – sprendimas išieškoti [susigrąžinti] pagalbą). Komisija nereikalauja išieškoti [susigrąžinti] pagalbos, jeigu tai prieštarautų bendrajam [Sąjungos] teisės principui.
               2.   Pagalbą, kurią reikia išieškoti [susigrąžinti] pagal sprendimą išieškoti [susigrąžinti] pagalbą, sudaro palūkanos, atitinkančios tam tikrą Komisijos nustatytą normą. Palūkanos mokamos nuo neteisėtos pagalbos išmokėjimo pagalbos gavėjui dienos iki jos išieškojimo [susigrąžinimo] dienos.
               3.   Nepažeidžiant n[ė] vieno [Europos Sąjungos] Teisingumo Teismo nurodymo pagal [SESV 278] straipsnį, pagalba išieškoma [susigrąžinama] nedelsiant ir pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę nustatytas procedūras, jeigu jos leidžia nedelsiant ir veiksmingai įvykdyti Komisijos sprendimą. Šiuo tikslu, kai bylą svarsto nacionaliniai teismai, suinteresuotosios valstybės narės, nepažeisdamos [Sąjungos] teisės, imasi visų priemonių, kurios numatytos jų atitinkamuose teisiniuose [teisės] aktuose, įskaitant laikinąsias priemones.“

         USE gairės

               3

               2002 m. Europos Bendrijų Komisija priėmė Bendrijos gaires dėl valstybės pagalbos, susijusios su USE tyrimais, rastais nugaišusiais gyvūnais ir skerdyklų atliekomis (OL C 324, 2002, p. 2) (toliau – USE gairės). Šių gairių 23–25 punktuose nustatyta:

                        „23.

                        Siekdama skatinti imtis žmonių ir gyvūnų sveikatos apsaugos priemonių, Komisija nusprendė toliau leisti teikti valstybės pagalbą, skirtą padengti iki 100 % išlaidų, susijusių su USE tyrimais, laikydamasi Žemės ūkio gairių 11.4 punkte pateiktų principų.

                        24.

                        Tačiau nuo 2003 m. sausio 1 d. atliekant privalomus USE tyrimus galvijams, kurie skerdžiami žmonėms vartoti, bendra tiesioginė ir netiesioginė valstybės pagalba, įskaitant Bendrijos mokėjimus, negali būti didesnė kaip 40 eurų už vieną tyrimą. Įsipareigojimas atlikti tyrimus gali būti grindžiamas Bendrijos arba nacionalinės teisės aktais. Ši suma skirta bendroms tyrimo išlaidoms, įskaitant tyrimų reikmenis, mėginių paruošimą, transportavimą, tyrimą, laikymą ir mėginių sunaikinimą. Ateityje ši suma gali būti sumažinta, sumažėjus tyrimų išlaidoms.

                        25.

                        Valstybės pagalba USE tyrimų išlaidoms turi būti mokama ūkio subjektui, kurio ūkyje reikia imti mėginius tyrimui. Tačiau siekiant palengvinti tokios pagalbos administravimą, pagalba gali būti mokama laboratorijoms, jeigu galima įrodyti, kad visa pagalbos suma perduodama ūkio subjektui. Bet kuriuo atveju ūkio subjekto, kurio ūkyje reikia imti mėginius tyrimui, tiesiogiai arba netiesiogiai gauta valstybės pagalba turi atsispindėti atitinkamai sumažinant šio ūkio subjekto nustatytas kainas.“

         Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas

               4

               Nuo 2001 m. iki 2006 m. Belgijos Karalystė prisiėmė visas su galvijų užkrečiamosios spongiforminės encefalopatijos tyrimais (toliau – USE tyrimai) susijusias išlaidas arba jų dalį.

               5

               Nuo 2001 m. sausio 1 d. iki gruodžio 31 d. visa USE tyrimų kaina buvo finansuojama iš valstybės iždo.

               6

               Nuo 2002 m. sausio 1 d. iki 2004 m. birželio 30 d. šiuos tyrimus iš anksto finansavo Bureau d’Intervention et de Restitution
                  belge (BIRB), juridinio asmens statusą turinti valstybės federalinė įstaiga.

               7

               Nuo 2004 m. liepos 1 d. iki lapkričio 30 d. USE tyrimus iš anksto finansavo Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire (AFSCA), juridinio asmens statusą turinti valstybės įstaiga.

               8

               Atsižvelgdama į 2004 m. gautus skundus, 2004 m. sausio 27 d. Komisija išsiuntė Belgijos Karalystei prašymą pateikti informaciją dėl USE tyrimų finansavimo priemonių. Belgijos valdžios institucijos atsakymą pateikė 2004 m. vasario 6 d. ir gegužės 14 d.

               9

               2004 m. sausio 23 d. raštu Belgijos Karalystė pranešė Komisijai apie pagalbos priemonę, skirtą padengti išlaidoms už galvijų USE tyrimus. Šia priemone buvo numatyta iš anksto finansuoti USE tyrimų išlaidas, kurių suma turėjo būti vėliau grąžinta apmokestinant parafiskaliniais mokesčiais. Pagal Belgijos Karalystės paaiškinimus finansavimo mechanizmas, apie kurį buvo pranešta, yra tik nauja karališkojo dekreto, kuriam 2001 metais Komisija pritarė, tačiau kuris nebuvo įgyvendintas, projekto versija. Kadangi priemonė jau buvo įvykdyta, ji buvo įtraukta į pagalbos, apie kurią nepranešta, registrą numeriu NN 45/04.

               10

               2004 m. rugsėjo 16 d. Belgijos valdžios institucijos pranešė apie naują karališkojo dekreto projektą, kuris tapo 2004 m. spalio 15 d. Karališkuoju dekretu dėl galvijų užkrečiamosios spongiforminės encefalopatijos tyrimų finansavimo (2004 m. lapkričio 8 d.Moniteur belge, p. 75920290). Šiame dekrete buvo nustatyta 10,70 euro atlygio sistema už skersti pristatytą galviją.

               11

               2008 m. lapkričio 26 d. raštu Komisija Italijos Respubliką informavo apie sprendimą pradėti procedūrą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį.

               12

               Ginčijamojo sprendimo 121 konstatuojamoje dalyje Komisija pažymėjo, kad nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2004 m. birželio 30 d. Belgijos Karalystė viršijo maksimaliai leistiną USE tyrimų finansavimo pagalbos sumą, kuri pagal USE gaires yra 40 eurų už tyrimą. Komisija patikslino, kad pagalbos suma, kuri viršijo minėtą maksimaliai leistiną sumą, buvo 6619810,74 EUR.

               13

               Šio sprendimo 92 konstatuojamoje dalyje Komisija iš tiesų teigė, kad „<…> priemonės, finansuojamos iš valstybės išteklių (įskaitant įnašus), reiškia pasirinktinį palaikymą ūkininkų, skerdyklų ir kitų subjektų, kurie perdirba, manipuliuoja, parduoda ar teikia į prekybą iš galvijų, kuriems pagal galiojančius teisės aktus privaloma atlikti USE tyrimus, pagamintus produktus, tuo, kad taip sumažinamos šiems naudos gavėjams tenkančios išlaidos. Ši ekonominė nauda skiriama ne iš tiesioginių mokėjimų, valdžios institucijos skerdyklų prašymu tyrimų kainą sumoka tiesiogiai juos atliekančioms laboratorijoms, perimdamos USE tyrimų išlaidas, o išlaidų sąskaitos išrašomos FMGSA“.

               14

               Šio sprendimo 99 ir 100 konstatuojamose dalyse Komisija pažymėjo, kad, viena vertus, USE tyrimų finansavimas iš valstybės išteklių yra pagalba ūkininkams, skerdykloms ir kitiems ūkio subjektams, kurie perdirba, manipuliuoja, parduoda ar teikia į prekybą iš galvijų, kuriems pagal galiojančius teisės aktus privaloma atlikti USE tyrimus, pagamintus produktus, ir, antra vertus, kad šiai naudai taikoma SESV 107 straipsnio 1 dalis. Paminėjusi, kad Belgijos Karalystė jai nepranešė apie tokią pagalbą, ši institucija pažymėjo, kad minėta pagalba buvo neteisėta.

               15

               Ginčijamo sprendimo 126–128 konstatuojamose dalyse Komisija, kiek tai susiję su pagalba, kuri buvo suteikta nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2004 m. birželio 30 d., išnagrinėjo pagalbos grąžinimo sistemą mokant įnašus, iš kurių finansuojamas FMGSA, kaip tai pasiūlė Belgijos Karalystė, kuri teigia, kad pagrindo laikytis šio bendro požiūrio esmė yra ta, jog susigrąžinti šią pagalbą individualiomis pastangomis praktiškai sunku.

               16

               Ginčijamo sprendimo 129 konstatuojamoje dalyje Komisija pažymėjo, kad pagalbos grąžinimo sistema, kurią įgyvendino Belgijos Karalystė, neatitiko reikalavimų, susijusių su neteisėtos ir nesuderinamos su vidaus rinka pagalbos susigrąžinimu, nes, priešingai, nei nustatyta suformuotoje Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, ji šios pagalbos realaus gavėjo neįpareigojo pačiam grąžinti naudą, kurią jis, kitaip nei jo konkurentai, gavo rinkoje.

               17

               Atsižvelgdama į minėtas aplinkybes, Komisija ginčijamame sprendime, apie kurį Belgijos Karalystei buvo pranešta 2011 m. liepos 28 d., nusprendė:

                  „1 straipsnis

               1.   Priemonės, finansuojamos iš grąžinimų [atlygių], nėra pagalba.
               2.   Nuo 2001 m. sausio 1 d. iki 2002 gruodžio 31 d. ir nuo 2004 m. liepos 1 d. iki 2005 m. gruodžio 31 d. GSE [USE] tyrimų finansavimas iš valstybės išteklių yra suderinama su vidaus rinka pagalba ūkininkams, skerdykloms ir kitiems [ūkio] subjektams, kurie perdirba, manipuliuoja, parduoda ar teikia į prekybą iš galvijų, kuriems privaloma atlikti GSE [USE] tyrimus, pagamintus produktus.
               3.   GSE [USE] tyrimų finansavimas iš valstybės išteklių nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2004 m. birželio 30 d. yra suderinama su vidaus rinka pagalba ūkininkams, skerdykloms ir kitiems [ūkio] subjektams, kurie perdirba, manipuliuoja, parduoda ar teikia į prekybą iš galvijų, kuriems privaloma atlikti GSE [USE] tyrimus, pagamintus produktus, jei suma už vieną tyrimą yra mažesnė kaip 40 [eurų]. Sumos, viršijančios 40 [eurų] už vieną tyrimą, yra nesuderinamos su vidaus rinka ir turi būti grąžintos, išskyrus pagalbą, suteiktą specifiniams projektams, kurie šios pagalbos suteikimo metu atitiko visas galiojančiame de minimis reglamente nustatytas sąlygas.
               4.   Nuo 2001 m. sausio 1 d. iki 2004 m. birželio 30 d. Belgija neteisėtai teikė finansavimą GSE [USE] tyrimams, pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalį.

                  2 straipsnis

               1.   Belgija imasi reikalingų priemonių susigrąžinti iš gavėjų neteisėtą ir nesuderinamą pagalbą, nurodytą 1 straipsnio 3 ir 4 dalyse.
               2.   Į grąžintiną pagalbą įskaičiuojamos palūkanos, apskaičiuojamos nuo datos, kada pagalba buvo suteikta gavėjams, iki jos susigrąžinimo datos.
               3.   Palūkanos apskaičiuojamos remiantis [2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą Nr. 659/1999, (OL L 140, 2004, p. 1, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 4 t., p. 3)] V skyriumi].
               4.   Susigrąžinama iš karto, laikantis nacionalinėje teisėje numatytų procedūrų, jei jos leidžia iš karto ir veiksmingai įgyvendinti šį sprendimą.

                  3 straipsnis

               1 straipsnio 3 ir 4 dalyse nurodyta suma susigrąžinama iš karto ir veiksmingai.
               Belgija stebi, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo jai datos.

                  4 straipsnis

               1.   Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą Belgija Komisijai pateikia šią informaciją:

                        a)

                        gavėjų, gavusių 1 straipsnio 3 ir 4 dalyse nurodytą pagalbą, sąrašą ir kiekvieno iš jų gautos pagalbos dydį;

                        b)

                        visą sumą (pagrindinę ir susigrąžinimo palūkanas), kurią reikia susigrąžinti iš gavėjų;

                        c)

                        išsamų priemonių, kurių imtasi arba planuojama imtis šiam sprendimui įvykdyti, aprašą;

                        d)

                        dokumentus, patvirtinančius, kad gavėjai yra įpareigoti sugrąžinti pagalbą.

                  2.   Belgija informuoja Komisiją apie padarytą pažangą pritaikius nacionalines priemones, priimtas siekiant įgyvendinti šį sprendimą. Tai daroma tol, kol bus grąžinta visa 1 straipsnio 3 ir 4 dalyse nurodyta pagalba.
               3.   Po 1 dalyje nurodyto dviejų mėnesių laikotarpio Belgija, Komisijai paprašius, pateikia ataskaitą apie priemones, kurių jau buvo imtasi ar kurios numatomos, kad būtų laikomasi šio sprendimo. Šioje ataskaitoje taip pat pateikiama išsami informacija apie jau iš gavėjų susigrąžintos pagalbos dydį ir susigrąžinimo palūkanas.

                  5 straipsnis

               Šis sprendimas yra skirtas Belgijos Karalystei.“

         Ikiteisminė procedūra

               18

               2011 m. rugsėjo mėn. 27 d. Belgijos Karalystė pranešė Komisijai, kad prieštarauja dėl ginčijamo sprendimo.

               19

               Šiuo tikslu ji pirmiausia nurodė, kad laikosi savo nuomonės, jog tai, kad valstybė padengia USE tyrimų išlaidas, nėra valstybės pagalba, nes „nėra jokios Sąjungos taisyklės, įpareigojančios valstybes nares susigrąžinti visas USE tyrimų išlaidas arba jų dalį iš ūkio subjektų, ir pirmiausia iš tų, kurie veikia žemės ūkio sektoriuje“. Toliau Belgijos Karalystė pažymėjo konkurencijos tarnybų tyrimo, vykdomo remiantis įtarimais, jog USE tyrimus atliekančios laboratorijos atlieka antikonkurencinius veiksmus, svarbą.

               20

               Dėl ginčijamo sprendimo vykdymo ji teigė, kad, atsižvelgiant į didelę ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nurodytą asmenų, kurie yra neteisėtos ir su vidaus rinka nesuderinamos pagalbos, gavėjai – ūkininkai, skerdyklos ir kiti ūkio subjektai, kurie perdirba, tvarko, parduoda ar teikia į prekybą iš galvijų pagamintus produktus, kuriems atliekamas privalomas ESB tyrimas, grupę, nebuvo galima „objektyviai susieti galvijo, kuriam buvo atliktas [ESB] tyrimas, ir pagalbos gavėjo visose stadijose iki pat galutinio produkto pardavimo“.

               21

               Galiausiai Belgijos Karalystė teigia, kad bet kuriuo atveju pakako minėtos pagalbos sumą lygiomis dalimis padalyti šešiems nagrinėjamiems sektoriams (galvijų augintojai, prekiautojai gyvais galvijais, skerdyklos, produktų gamyba ir perdirbimas, didmeninė prekyba ir mažmeninė prekyba) ir gautą sumą vėl padalyti iš ūkio subjektų, kurie veikia šiuose sektoriuose, skaičiaus, kad būtų galima konstatuoti, jog nereikėjo jos susigrąžinti vadovaujantis de minimis taisykle.

               22

               2012 m. liepos 18 d. Komisija nurodė Belgijos Karalystei, kad pagalbos gavėjas „yra ūkio subjektas, kuriam taikomas įpareigojimas atlikti USE tyrimą ir kuriam skerdykla išrašo sąskaitą su įskaičiuota USE tyrimų kaina“, taip pat, kad ši valstybė narė „nagrinėjamu laikotarpiu turi patikrinti, ar pagalbos gavėjai, kurių galvijams buvo atliktas atskiras USE tyrimas, gavo nesuderinamą su vidaus rinka pagalbą ([tai yra], viršijančią 40 eurų), kuri viršija de minimis“. Šiuo klausimu Komisija siūlė vadovautis tokiu skaičiavimo metodu, kuriame būtų daroma prielaida, kad nebuvo suteikta kitos pagalbos: padalyti de minimis sumą iš sumos, kuri viršija 40 eurų sumą už vieną atliktą tyrimą, kad galiausiai būtų nustatytas vienam ūkio subjektui tenkantis USE tyrimų skaičius, nuo kurio pagalba viršija leistinas ribas.

               23

               Pasikeitus keliais laiškais dėl, konkrečiai kalbant, skaičiavimo metodo, kuriuo nustatomos susigrąžintinos pagalbos sumos, Komisija, manydama, jog Belgijos Karalystė nesiėmė priemonių, kurios būtinos siekiant laikytis ginčijamo sprendimo, 2014 m. gruodžio 19 d. nusprendė pareikšti šį ieškinį.

               24

               Po to, kai buvo pareikštas šis ieškinys, Europos Sąjungos Bendrasis Teismas 2015 m. kovo 25 d. Sprendimu Belgija / Komisija (T‑538/11, EU:T:2015:188) atmetė Belgijos Karalystės anksčiau pareikštą ieškinį dėl ginčijamo sprendimo. 2016 m. birželio 30 d. Sprendimu Belgija / Komisija (C‑270/15 P, EU:C:2016:489) Teisingumo Teismas atmetė Belgijos Karalystės apeliacinį skundą dėl šio Bendrojo Teismo sprendimo.

         Dėl ieškinio
      Šalių argumentai

               25

               Komisija teigia, kad nagrinėjama pagalba nebuvo susigrąžinta per nustatytą keturių mėnesių nuo pranešimo apie ginčijamą sprendimą datos (vėliausiai iki 2011 m. lapkričio 28 d.) terminą, ir Belgijos Karalystė iki šiol nepateikė įrodymo, kad ji visiškai negalėjo įvykdyti šio sprendimo.

               26

               Šiuo klausimu Komisija tvirtina, kad, priešingai, nei teigia Belgijos Karalystė, ginčijamas sprendimas leidžia identifikuoti neteisėtos ir su vidaus rinka nesuderinamos pagalbos gavėjus. Iš tiesų šis sprendimas nėra taikomas visiems ūkininkams, skerdykloms ir kitiems ūkio subjektams, kurie perdirba, tvarko, parduoda ar teikia į prekybą iš galvijų pagamintus produktus, tačiau jame nurodoma, kad tarp šių asmenų yra šios pagalbos gavėjų, kurie privalo atlikti USE tyrimus ir kuriems gauta pagalba leido sumažinti jų eksploatavimo sąnaudas.

               27

               Taigi realūs neteisėtos ir su vidaus rinka nesuderinamos pagalbos gavėjai daugeliu atvejų, nesant ypatingų aplinkybių, yra pirminiai gamintojai, tačiau esant kitoms aplinkybėms ir atskirais atvejais jie gali būti skerdykla arba ūkio subjektas, kuris perdirbo galvijo mėsą ar ją tvarkė, arba asmuo, kuris pardavė iš galvijų pagamintus produktus arba patiekė juos į prekybą.

               28

               Ši institucija priduria, kad per visą susirašinėjimo su Belgijos Karalyste laikotarpį ji be paliovos siūlė naujus ginčijamo sprendimo įvykdymo praktinius ir įgyvendinamus metodus ir kad, priešingai, nei teigia ši valstybė, jos pozicija niekuomet nesikeitė, kiek tai susiję su asmenimis, kurie, kaip tai suprantama pagal šį sprendimą, turėjo būti laikomi pagalbos, pripažintos neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka, gavėjais.

               29

               Ji pažymi, kad Belgijos Karalystė negalėjo remtis de minimis reglamentais, nes neidentifikavo atskirų pagalbos gavėjų, todėl ji negali, pirma, įrodyti, kad šios pagalbos bendra suma realiai neviršijo minėtuose reglamentuose leidžiamos viršutinės ribos, ir, antra, nustatyti, kad buvo laikomasi visų kitų juose nustatytų sąlygų.

               30

               Komisija priduria, kad Belgijos Karalystė klysta teigdama, kad absoliučiai negalėjo vykdyti ginčijamo sprendimo, ir per procesą nuolat kartodama, kad įrodė savo didelį lojalumą, nors ši valstybė be paliovos priešinosi ginčijamo sprendimo vykdymui, pateikdama tam sprendimui prieštaraujančius argumentus.

               31

               Atsakydama Belgijos Karalystė nurodo, pirma, kad USE tyrimų finansavimas negali būti laikomas valstybės pagalba, nes pareiga atlikti šiuos tyrimus yra grindžiama visuomenės sveikatos apsauga, todėl negali būti laikoma našta, kuri paprastai atitenka įmonės biudžetui.

               32

               Antra, ji teigia, kad yra pagrįstas tikrumas, jog de minimis ribos nebuvo viršytos, todėl ji niekaip nepažeidė ginčijame sprendime nustatytų įpareigojimų. Šiuo tikslu ši valstybė narė teigia: kadangi USE yra liga, kuri paveikia visą maisto grandinę – nuo gamybos stadijos iki galutinio produkto pardavimo, – neįmanoma objektyviai susieti tikrinto galvijo su skirtingais gavėjais visose gamybos ir galutinio produkto pardavimo proceso stadijose. Būtent dėl šios priežasties minėta valstybė narė, atsižvelgdama į ginčijamąjį sprendimą, pirmiausia į jo 92 konstatuojamąją dalį, visuomet laikėsi nuomonės, kad USE tyrimų išlaidos turi būti perkeltos šešiems ūkio sektoriams, susijusiems su galvijiena, ypač kadangi grąžintiną pagalbą padalijus po lygiai šiems sektoriams, gautos naudos vidutinis dydis vienam pagalbos gavėjui kiekviename sektoriuje būtų aiškiai mažesnis už de minimis ribą, todėl būtų neprotinga reikalauti iš valstybės atlikti ypač sudėtingus darbus, kurie akivaizdžiai nenaudingi.

               33

               Belgijos Karalystė priduria: kad ir kaip būtų, patikrinti, ar kiekvieno pagalbos gavėjo atveju buvo viršytos de minimis ribos, galima tik tuomet, jeigu ginčijamas sprendimas leistų veiksmingai nustatyti minėtus gavėjus, tačiau šiuo atveju taip nėra.

               34

               Iš tiesų ji teigia, kad ginčijamajame sprendime yra nenuoseklumų, dėl kurių negalima nustatyti, ar neteisėta ir su vidaus rinka nesuderinama pagalba turi būti susigrąžinama tik iš galvijo savininko, ar iš visų ūkio subjektų, kurie veikia šiame sprendime nurodytuose sektoriuose. Dėl šių nenuoseklumų minėtas sprendimas turi būti laikomas arba neegzistuojančiu, arba kitaip nebus įmanoma jo vykdyti.

               35

               Šiuo klausimu ši valstybė narė teigia, kad negali būti kaltinama, jog lojaliai nebendradarbiavo su Komisija, nes tik bendro metodo, kurį ji ketino taikyti vykdydama ginčijamą sprendimą, priėmimas sudarė sąlygas įvykdyti tą sprendimą, tačiau Komisija su tuo nesutiko, be paliovos keisdama paaiškinimus dėl neteisėtos ir su vidaus rinka nesuderinamos pagalbos nustatymo.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               36

               Pirmiausia pažymėtina, kad, kaip išvados 55 punkte nurodė generalinis advokatas, Belgijos Karalystė neginčija, kad finansavimui, kuris pagal ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 3 ir 4 dalis laikomas pagalba, netaikyta jokia susigrąžinimo priemonė ir kad per nustatytą terminą Komisijai nebuvo pateikta jokios šio sprendimo 4 punkte nurodytos informacijos.

               37

               Taigi reikia išnagrinėti gynybos pagrindus, kuriuos pateikia Belgijos Karalystė, siekdama pateisinti šio sprendimo neįvykdymą.

               38

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad, išskyrus atvejus, kai sprendimą dėl susigrąžinimo siekiama panaikinti remiantis SESV 263 straipsniu, vienintelis gynybos pagrindas, kuriuo valstybė narė gali remtis atsikirsdama į pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį Komisijos pareikštą ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, yra absoliutus negalėjimas vykdyti sprendimo, kurio adresatė ji yra (žr. 2015 m. liepos 9 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija, C‑63/14, EU:C:2015:458, 48 punktą ir nurodytą jurisprudenciją), ir sprendimo dėl susigrąžinimo nebuvimas, nes minėtame sprendime padaryta ypač didelių ir akivaizdžių klaidų (šiuo klausimu be kita ko, žr. 2013 m. spalio 10 d. Sprendimo Komisija / Italija, C‑353/12, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:651, 43 punktą ir 2001 m. kovo 22 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija, C‑261/99, EU:C:2001:179, 19 punktą).

               39

               Dėl argumento, susijusio su neteisingu USE tyrimų finansavimo pripažinimu valstybės pagalba, pakanka konstatuoti, kad šiuo argumentu iš tiesų ginčijamas pačios valstybės pagalbos egzistavimas ir dėl šios priežasties – ginčijamojo sprendimo teisėtumas, nors ir neteigiama, kad jis neegzistuoja. Taigi minėtu argumentu gali būti remiamasi tik per ieškinio dėl panaikinimo nagrinėjimo procedūrą, kaip numatyta SESV 263 straipsnyje (šiuo klausimu žr. 2015 m. vasario 12 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija, C‑37/14, nepaskelbtas Rink., EU:C:2015:90, 77 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).

               40

               Bet kuriuo atveju pažymėtina, kad šis argumentas jau buvo išnagrinėtas ir atmestas 2015 m. kovo 25 d. Sprendimo Belgija / Komisija (T‑538/11, EU:T:2015:188) 79–81 punktuose; tuo sprendimu Bendrasis Teismas atmetė Belgijos Karalystės ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo ir jis buvo patvirtintas 2016 m. birželio 30 d. Teisingumo Teismo sprendimu Belgija / Komisija (C‑270/15 P, EU:C:2016:489).

               41

               Iš šių svarstymų išplaukia, kad argumentas, jog USE tyrimų finansavimas buvo neteisingai pripažintas valstybės pagalba, yra nepriimtinas.

               42

               Dėl Belgijos Karalystės argumento, kad ginčijamas sprendimas neegzistuoja, pateikiamo tuo atveju, jei nagrinėjama pagalba turėtų būti susigrąžinta išimtinai iš ūkininkų, pažymėtina, jog tiek šio sprendimo 90, 92 ir 99 konstatuojamose dalyse, tiek jo 1 straipsnio 3 dalyje kaip pagalbos gavėjai nurodomi asmenys, kuriems tenka pareiga atlikti privalomą USE tyrimą.

               43

               Darytina išvada, kad nors ginčijamame sprendime nebuvo konkrečiau nurodyta gavėjų pagal konkretų sektorių arba pagal kitas objektyvias savybes, nei nurodytosios ankstesniame punkte, jis leidžia nustatyti neteisėtos ir su vidaus rinka nesuderinamos pagalbos gavėjus, kurie nėra tik ūkininkai. Todėl šis sprendimas negali būti laikomas neegzistuojančiu.

               44

               Dėl argumento dėl sunkumų, susijusių su realių nagrinėjamos pagalbos gavėjų identifikavimu, nurodyto tuo atveju, jeigu pareiga susigrąžinti šią pagalbą būtų taikoma ne tik ūkininkams, primintina, kad baimė patirti vidaus sunkumų, net neįveikiamų, susijusių, be kita ko, su kiekvienos suinteresuotosios įmonės padėties patikrinimu dėl neteisėtos pagalbos susigrąžinimo arba su plačiu pagalbos režimo taikymo paplitimu nacionalinėje gamybos pramonėje, negali pateisinti to, kad valstybė narė nesilaiko jai pagal Sąjungos teisę tenkančių įpareigojimų (šiuo klausimu žr. 2004 m. balandžio 1 d. Sprendimo Komisija / Italija, C‑99/02, EU:C:2004:207, 22 ir 23 punktus ir jame nurodytą jurisprudenciją).

               45

               Taigi šiuo atveju Belgijos Karalystė neįrodė, kad praktiškai ji negalėjo identifikuoti realių nagrinėjamos pagalbos gavėjų. Iš tiesų ji galėjo kreiptis, pavyzdžiui, į laboratorijas arba ūkio subjektus tose vietovėse, kuriose buvo paimti USE tyrimų mėginiai, t. y. į USE gairių 25 punkte nurodytus subjektus, siekdama nustatyti kitus ūkio subjektus, kuriems buvo perkelta minėta pagalba.

               46

               Dėl argumento, kad nebuvo peržengtos de minimis ribos, primintina, kad, siekiant nustatyti valstybės pagalbos gavėją, reikia identifikuoti įmones, kurios realiai ja pasinaudojo (2003 m. liepos 3 d. Sprendimo Belgija / Komisija, C‑457/00, EU:C:2003:387, 55 punktas ir 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Aer Lingus ir Ryanair Designated Activity, C‑164/15 P et C‑165/15 P, EU:C:2016:990, 90 punktas ir nurodyta jurisprudencija). Pagal šią jurisprudenciją grąžintinos pagalbos sumos negalima apskaičiuoti šios pagalbos bendrą sumą lygiomis dalimis padalijant ginčijamajame sprendime nurodytiems ūkio subjektams, kaip siūlo Belgijos Karalystė, kuri taip siekia įrodyti, jog nebuvo peržengta de minimis ribų.

               47

               Be to, pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, nors Komisija turi įrodyti, kad, kaip teigiama, buvo pažeista pareiga susigrąžinti, ir pateikti Teisingumo Teismui būtinus įrodymus, kuriais remdamasis šis neturėtų galimybės remtis kokia nors prielaida ir galėtų patikrinti, ar buvo padarytas šis pažeidimas, vis dėlto, nustačius, kad nebuvo susigrąžinta nagrinėjamos pagalbos dalis arba visa pagalba, pareiga pateisinti priežastis, kurioms esant iš pagalbos gavėjų negalima reikalauti susigrąžinti šią pagalbą, tenka atitinkamai valstybei narei (2015 m. vasario 12 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija, C‑37/14, nepaskelbtas Rink., EU:C:2015:90, 71 punktas). Taigi, be skaičiavimo metodo, kurio pagal ankstesniame punkte nurodytą suformuotą jurisprudenciją negalima taikyti, Belgijos vyriausybė nepateikia jokio tikslaus ir konkretaus duomens, kuriuo remiantis būtų galima daryti išvadą, kad, kiek tai susiję su atitinkamais pagalbos gavėjais, de minimis ribos nebuvo pažeistos.

               48

               Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, jog nesiėmusi visų būtinų priemonių, kad iš gavėjų susigrąžintų valstybės pagalbą, ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 3 ir 4 dalyse pripažintą neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka, ir nepranešusi Komisijai apie priemones, kurių imtasi siekiant įvykdyti šį sprendimą, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 288 straipsnio ketvirtą pastraipą ir minėto sprendimo 2–4 straipsnius.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               49

               Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija reikalavo priteisti iš Belgijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas ir ši pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           Nesiėmusi visų būtinų priemonių, kad iš gavėjų susigrąžintų valstybės pagalbą, 2011 m. liepos 27 d. Komisijos sprendimo 2011/678/ES dėl Belgijos suteiktos valstybės pagalbos galvijų užkrečiamosios spongiforminės encefalopatijos (USE) tyrimams finansuoti (Valstybės pagalba C‑44/08 (ex NN 45/04) 1 straipsnio 3 ir 4 dalyse pripažintą neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka, ir nepranešusi Komisijai apie priemones, kurių imtasi siekiant įvykdyti šį sprendimą, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 288 straipsnio ketvirtą pastraipą ir minėto sprendimo 2–4 straipsnius.

                           2.

                           Belgijos Karalystė padengia bylinėjimosi išlaidas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: prancūzų.


title: 2015 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#Modelo Continente Hipermercados SA prieš Autoridade Para As Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (ACT).#Tribunal do Trabalho de Leiria prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Akcinių bendrovių jungimo tvarka – Direktyva 78/855/EEB – Prijungimas – 19 straipsnis – Pasekmės – Prijungtos bendrovės viso turto ir įsipareigojimų perdavimas prijungiančiajai bendrovei – Prijungtos bendrovės padarytas pažeidimas iki jungimosi – Pažeidimo konstatavimas administraciniu sprendimu po šio jungimosi – Nacionalinė teisė – Prijungtos bendrovės administracinės atsakomybės perkėlimas – Leistinumas.#Byla C-343/13.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
      2015 m. kovo 5 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Akcinių bendrovių jungimo tvarka — Direktyva 78/855/EEB — Prijungimas — 19 straipsnis — Pasekmės — Prijungtos bendrovės viso turto ir įsipareigojimų perdavimas prijungiančiajai bendrovei — Prijungtos bendrovės padarytas pažeidimas iki jungimosi — Pažeidimo konstatavimas administraciniu sprendimu po šio jungimosi — Nacionalinė teisė — Prijungtos bendrovės administracinės atsakomybės perdavimas — Leistinumas“
      Byloje C‑343/13
      dėl Tribunal do Trabalho de Leiria (Portugalija) 2013 m. kovo 14 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2013 m. birželio 24 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Modelo Continente Hipermercados SA

      prieš

         Autoridade para as Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (ACT)

      TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas T. von Danwitz, teisėjai C. Vajda (pranešėjas), A. Rosas, E. Juhász ir D. Šváby,
      generalinis advokatas M. Wathelet,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2014 m. rugsėjo 3 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Modelo Continente Hipermercados SA, atstovaujamos advogado D. Abrunhosa e Sousa,

               —

               Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos M. Perestrelo de Oliveira, vėliau L. Inez Fernandes ir F. Figueiroa Quelhas,

               —

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir D. Kuon,

               —

               Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos K. Szíjjártó,

               —

               Austrijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pesendorfer,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos P. Guerra e Andrade ir H. Støvlbæk,

         susipažinęs su 2014 m. lapkričio 12 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1978 m. spalio 9 d. Trečiosios Tarybos direktyvos 78/855/EEB, pagrįstos Sutarties 54 straipsnio 3 dalimi [3 dalies g punktu], dėl akcinių bendrovių jungimo (OL L 295, p. 36; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 42), iš dalies pakeistos 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/109/EB (OL L 259, p. 14; toliau – Direktyva 78/855), 19 straipsnio 1 dalies išaiškinimu.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Modelo Continente Hipermercados SA (toliau – MCH) ir Autoridade para as Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (toliau – ACT) (Darbo sąlygų priežiūros tarnyba) ginčą dėl šios institucijos sprendimo skirti MCH baudą už Portugalijos darbo teisės pažeidimus, kuriuos iki prijungimo prie MCH padarė Good and Cheap – Comércio Retalhista SA (toliau – Good and Cheap).

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Direktyvos 78/855 trečioje ir šeštoje konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
               „<…> narių ir trečiųjų asmenų interesų apsauga reikalauja, kad valstybėse narėse akcinių bendrovių jungimo srityje galiojantys teisės aktai būtų koordinuojami ir <…> bendrovių jungimą reglamentuojančios nuostatos būtų visų valstybių narių teisės aktuose,
               <…>
               kreditoriai, įskaitant ir akcinės bendrovės obligacijų turėtojus, ir asmenys, turintys kitokius ieškinius [kitokių reikalavimų] besijungiančioms bendrovėms, privalo būti apsaugoti taip, kad bendrovių jungimas nepakenktų jų interesams“.

               4

               Šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Šioje direktyvoje „prijungimas“ reiškia tokį veiksmą, kuriuo viena arba daugiau bendrovių nutraukia veiklą, tačiau nėra likviduojama ir visą savo turtą bei įsipareigojimus perduoda kitai bendrovei, mainais už įsigyjančios bendrovės akcijas, kurios išduodamos įsigyjamos bendrovės arba bendrovių akcininkams, ir jeigu reikia, mokėjimą grynais pinigais, kurių suma neviršija 10 % naujai išleistų akcijų nominalios vertės, arba, jeigu akcijos neturi tokios nominalios vertės, jų buhalterinės nominalios vertės.“

               5

               Šios direktyvos 13 straipsnio 1 ir 2 dalys išdėstytos taip:
               „1.   Valstybių narių teisės aktuose turi būti numatyta vienoda jungiamų bendrovių kreditorių, kurių pretenzijos pateiktos iki bendrovių jungimo sąlygų projekto paskelbimo, o galiojimo terminas nesibaigė tą dieną, kai buvo paskelbtas bendrovių jungimo sąlygų projektas, interesų apsauga.
               2.   Tuo tikslu valstybių narių teisės aktuose turi būti numatyta bent tai, kad tokiems kreditoriams suteikiamos adekvačios apsaugos priemonės, kai dėl besijungiančių bendrovių finansinės padėties tokia apsauga yra būtina ir kai šie kreditoriai dar neturi tokios apsaugos.
               Valstybės narės nustato 1 dalyje ir šios dalies pirmoje pastraipoje numatytos apsaugos sąlygas. Bet kuriuo atveju valstybės narės užtikrina, kad kreditoriams būtų leidžiama kreiptis į atitinkamą administracinę arba teisminę instituciją dėl adekvačių apsaugos priemonių, jeigu jie gali patikimai įrodyti, kad dėl jungimo kyla grėsmė jų reikalavimų įvykdymui ir kad iš bendrovės nebuvo gauta adekvačių apsaugos priemonių.“

               6

               Tos pačios direktyvos 19 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Bendrovių jungimas turi žemiau išvardytas teisines pasekmes ipso jure ir tuo pat metu:

                        a)

                        įsigyjamos bendrovės turtas ir įsipareigojimai įsigyjančiai bendrovei ir tretiesiems asmenims, perduodami įsigyjančiai bendrovei;

                        b)

                        įsigyjamos bendrovės akcininkai tampa įsigyjančiosios bendrovės akcininkais;

                        c)

                        įgyta bendrovė pasibaigia.“

               7

               Nuo 2011 m. liepos 1 d. Direktyva 78/855 buvo panaikinta 2011 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/35/ES dėl akcinių bendrovių jungimo (OL L 110, p. 1). Kaip nustatyta šios direktyvos pirmoje konstatuojamojoje dalyje, siekiant aiškumo ir racionalumo ja siekiama kodifikuoti Direktyvą 78/855, kuri buvo keletą kartų iš esmės keičiama. Direktyvos 2011/35 19 straipsnio 1 dalis išdėstyta lygiai taip pat, kaip Direktyvos 78/855 19 straipsnio 1 dalis.

         Portugalijos teisė

               8

               Komercinių bendrovių kodekso (Código das sociedades comerciais, toliau – CSC) 112 straipsnyje numatyta:
               „Jungimosi įregistravimas įmonių registre:

                        a)

                        lemia prijungtų bendrovių pabaigą, o naujos bendrovės įsteigimo atveju – visų jungiamų bendrovių pabaigą, o jų teisės ir pareigos perduodamos prijungiančiajai bendrovei arba naujai bendrovei;

                        b)

                        pasibaigusių bendrovių dalyviai tampa prijungiančiosios bendrovės arba naujos bendrovės dalyviais.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               9

               2011 m. vasario 15 d. ACT patikrino Good and Cheap darbuotojų 2010 m. gruodžio mėn. ir 2011 m. sausio mėn. išdirbtų darbo valandų registrą. Ji konstatavo Portugalijos darbo teisės nuostatų pažeidimus, susijusius su tam tikrų darbuotojų iš eilės išdirbtų valandų skaičiumi ir (tam tikrais atvejais) su poilsio valandų skaičiumi tarp darbo laikotarpių.

               10

               Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad 2011 m. vasario 22 d. MCH ir Good and Cheap komercijos registro kompetentingoje tarnyboje įregistravo jungimosi projektą, kuris buvo paskelbtas Teisingumo ministerijos skelbimų interneto svetainėje.

               11

               2011 m. kovo 7 d. ACT surašė Good and Cheap du protokolus dėl šių pažeidimų. Tačiau šiuos protokolus ACT pateikė tik 2011 m. balandžio 4 d.

               12

               2011 m. kovo 31 d. buvo įregistruotas Good and Cheap turto prijungimas prie MCH, todėl pirmoji bendrovė baigėsi, nes ji buvo prijungta prie antrosios bendrovės.

               13

               2012 m. rugsėjo 24 d. sprendimu ACT patvirtino minėtus protokolus ir MCH skyrė baudas už kiekvieną aptariamą administracinį pažeidimą.

               14

               Ieškinyje dėl šio sprendimo Tribunal do Trabalho de Leiria MCH iškėlė klausimą dėl CSC 112 straipsnio, kaip jį aiškina ACT, suderinamumo su Direktyvos 2011/35 19 straipsniu. Dėl šio aspekto ieškinį nagrinėjančiam teismui kilo klausimas, ar per prijungimo procedūrą prijungiamos bendrovės viso turto ir įsipareigojimų perdavimas prijungiančiajai bendrovei, kuris numatytas šio straipsnio 1 dalies a punkte, gali apimti atsakomybės sumokėti baudas, skirtas už iki jungimosi prijungiamos bendrovės padarytus administracinius pažeidimus, perkėlimą prijungiančiajai bendrovei.

               15

               Šiomis aplinkybėmis Tribunal do Trabalho de Leiria nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar, atsižvelgiant į [Sąjungos] teisę, būtent į [Direktyvos 2011/35 19 straipsnio 1 dalies a punktą], sujungus įmones prijungiančiajai bendrovei taip pat turi būti perkelta administracinė atsakomybė už veikas, kurias padarė prijungta bendrovė iki jungimo įregistravimo?

                        2.

                        Ar, taikant Direktyvą 2011/35, bauda už administracinį teisės pažeidimą gali būti pripažinta skola trečiosioms šalims (šiuo atveju – valstybei už darbo teisės normų pažeidimus) ir ar ta skola (kaip sankcija už pažeidimą skirta bauda), kurios atžvilgiu valstybė yra kreditorė, gali būti perkelta prijungiančiajai bendrovei?

                        3.

                        Ar CSC 112 straipsnio aiškinimas, kad tuo straipsniu nereikalaujama nutraukti procedūros dėl administracinio darbo teisės pažeidimo, padaryto iki prijungimo, ar panaikinti už tą pažeidimą skirtos ar skirtinos baudos, neprieštarauja Direktyvai 2011/35, kurioje nustatytos bendrovių jungimosi pasekmės, nes toks platus šios nuostatos aiškinimas prieštarauja [Sąjungos] teisės principams, konkrečiai kalbant, [šios] direktyvos 19 straipsniui?

                        4.

                        Ar tokiu aiškinimu nepažeidžiamas principas, kad negali kilti administracinė atsakomybė už darbo teisės pažeidimus, jei nėra prijungiančiosios bendrovės objektyviosios (lengvesnės) atsakomybės arba atsakomybės dėl kaltės?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl priimtinumo

               16

               Raštu pateiktose pastabose Vokietijos ir Austrijos vyriausybės išreiškia abejonių dėl tam tikrų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytų klausimų priimtinumo. Vokietijos vyriausybė mano, kad trečiasis ir ketvirtasis klausimai susiję su nacionalinės teisės aiškinimu. Austrijos vyriausybė savo ruožtu teigia, kad antrasis klausimas susijęs su situacija, kai, priešingai, nei nurodyta ginčo faktinėse aplinkybėse, bauda jau buvo skirta prieš jungimąsi, ir kad dėl to tas klausimas yra hipotetinis. Be to, Direktyva 2001/35 nereglamentuojamas ketvirtajame klausime išdėstytas klausimas dėl baudžiamosios atsakomybės, todėl jis nesusijęs su Sąjungos teise, kaip tai reikalaujama pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartiją.

               17

               Dėl šio aspekto visų pirma reikia pažymėti, kad nors remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išdėstytomis pagrindinės bylos faktinėmis aplinkybėmis galima teigti, kad baudos buvo skirtos sprendimu, priimtu po Good and Cheap prijungimo prie MCH, remiantis antrojo klausimo formuluote vis dėlto negalima teigti, kad tas klausimas nesusijęs kaip tik su tokiu atveju. Todėl negalima teigti, kad šis klausimas yra hipotetinis.

               18

               Galiausiai trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas akivaizdžiai prašo išaiškinti ne nacionalinę teisę, o Direktyvą 2011/35, būtent jos 19 straipsnį, kad galėtų nustatyti, ar ACT pateiktas CSC 112 straipsnio aiškinimas prieštarauja Sąjungos teisei.

               19

               Galiausiai, kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 34 punkte, ketvirtasis klausimas susijęs su Portugalijos teisės principų išaiškinimu, todėl jis visiškai nesusijęs su Sąjungos teise. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką SESV 267 straipsnyje įtvirtinta procedūra yra pagrįsta aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo funkcijų atskyrimu, todėl pastarasis turi teisę pateikti nuomonę tik dėl minėtame straipsnyje nurodytų Sąjungos teisės aktų aiškinimo ir galiojimo. Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas negali vertinti nacionalinių nuostatų aiškinimo arba spręsti, ar nacionalinio teismo išaiškinimas yra teisingas (žr. Sprendimo Texdata Software, C‑418/11, EU:C:2013:588, 28 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               20

               Tuo remiantis darytina išvada, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo iškelti klausimai yra priimtini, išskyrus ketvirtąjį.

         Dėl esmės

               21

               Visų pirma reikia pažymėti, kad Direktyva 2011/35, kurią pirmuose trijuose klausimuose prašoma išaiškinti, tuo metu, kai klostėsi pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, dar negaliojo. Šiomis aplinkybėmis pateiktus klausimus reikia nagrinėti remiantis tik Direktyvos 78/855 nuostatomis.

               22

               Todėl reikia pripažinti, kad trimis pirmaisiais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 78/855 19 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad „prijungimas“, kaip jis suprantamas pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį, reiškia, kad prijungiančiajai bendrovei perkeliama pareiga sumokėti baudą, skirtą po jungimosi priimtu galutiniu sprendimu už darbo teisės pažeidimus, kuriuos iki jungimosi padarė prijungta bendrovė.

               23

               Remiantis Direktyvos 78/855 19 straipsnio 1 dalies a punktu, prijungimas ipso jure reiškia prijungiamos bendrovės viso turto ir įsipareigojimų perdavimą prijungiančiajai bendrovei.

               24

               Todėl, kad būtų galima atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus, reikia išnagrinėti, ar bendrovės administracinė atsakomybė, konkrečiai pasireiškianti pareiga sumokėti po šios bendrovės prijungimo skirtą baudą už pažeidimus, padarytus iki jungimosi, turi būti laikoma šios bendrovės įsipareigojimais, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą.

               25

               Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys, kurie išdėstė nuomonę šiuo klausimu, sutaria, kad prieš dviejų bendrovių susijungimą galutiniu sprendimu nustatyta, bet dar nesumokėta bauda yra prijungiamos bendrovės įsipareigojimų dalis, nes ta bauda turi būti laikoma šios bendrovės skola aptariamai valstybei narei. Atvirkščiai, kalbant apie situaciją pagrindinėje byloje, t. y. apie situaciją, kai bauda buvo nustatyta tik po pagrindinėje byloje aptariamų bendrovių jungimosi, tik Portugalijos, Vengrijos vyriausybės ir Europos Komisija laikosi nuomonės, kad pareiga mokėti tokią baudą susijusi su prijungtos bendrovės įsipareigojimais, o MCH ir Vokietijos vyriausybė laikosi priešingos nuomonės.

               26

               Dėl šio klausimo reikia pažymėti, kad sąvoka „turtas ir įsipareigojimai“, kuri vartojama būtent Direktyvos 78/855 19 straipsnio 1 dalies a punkte, neapibrėžta toje direktyvoje. Be to, šioje nuostatoje nėra jokios su tokia apibrėžtimi susijusios nuorodos į valstybių narių teisę.

               27

               Tačiau pagal nusistovėjusią teismo praktiką iš vienodo Sąjungos teisės taikymo ir lygybės principo reikalavimų matyti, kad kai Sąjungos teisės nuostatoje aiškiai nedaroma nuoroda į valstybių narių teisę norint nustatyti šios nuostatos prasmę ir apimtį, jos reikšmė visoje Sąjungoje paprastai turi būti aiškinama autonomiškai ir vienodai, atsižvelgiant į nuostatos kontekstą ir nagrinėjamu teisės aktu siekiamą tikslą (žr., be kita ko, Sprendimo Fish Legal ir Shirley, C‑279/12, EU:C:2013:853, 42 punktą ir Sprendimo Deckmyn ir Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, 14 punktą).

               28

               Dėl konteksto, kuriame vartojama sąvoka „turtas ir įsipareigojimai“, pažymėtina, kad Direktyvos 78/855 19 straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog prijungimas ipso jure, taigi – automatiškai, reiškia ne tik prijungiamos bendrovės viso turto ir įsipareigojimų perdavimą prijungiančiajai bendrovei, bet ir, kaip nustatyta šios nuostatos c punkte, prijungtos bendrovės pasibaigimą. Darytina išvada, kad jeigu prijungiančiajai bendrovei nebūtų perkelta administracinė atsakomybė kaip prijungiamos bendrovės įsipareigojimų dalis, ši atsakomybė išnyktų.

               29

               Kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 61 punkte, toks išnykimas prieštarautų pačiam prijungimo, kuris apibrėžtas Direktyvos 78/855 3 straipsnio 1 dalyje, pobūdžiui, nes, remiantis šia nuostata, tokio jungimosi esmė yra viso prijungiamos bendrovės turto perleidimas prijungiančiajai bendrovei nutraukiant veiklą, tačiau nelikviduojant.

               30

               Prieš tai einančios sąvokos „įsipareigojimai“ aiškinimas patvirtintas Direktyvos 78/855 tikslo analize. Šiuo atveju remiantis šios direktyvos trečia konstatuojamąja dalimi darytina išvada, kad, kiek tai susiję su akcinių bendrovių jungimusi, kai atliekamas valstybių narių teisės aktų derinimas, jungimąsi reglamentuojančias nuostatas nustatant visų valstybių narių teisės aktuose, be kita ko, siekiama apsaugoti partnerių ir trečiųjų asmenų interesus vykdant prijungimą.

               31

               Tačiau trečiųjų asmenų sąvoka yra platesnė už tos pačios direktyvos šeštoje konstatuojamojoje dalyje vartojamą sąvoką „kreditoriai, įskaitant ir akcinės bendrovės obligacijų turėtojus, ir asmenys, turintys kitokius ieškinius [kitokių reikalavimų] besijungiančioms bendrovėms“, nes šiems kreditoriams ir kitokių reikalavimų turėtojams taikomos tam tikros specifinės apsaugos priemonės, numatytos būtent Direktyvos 78/855 13–15 straipsniuose.

               32

               Todėl reikia pripažinti, kad prie trečiųjų asmenų, kurių interesus siekiama apsaugoti šia direktyva, priskiriami subjektai, kurie jungimosi dieną dar nelaikomi kreditoriais ar kitų reikalavimų turėtojais, tačiau kurie gali būti tokiais laikomi po jungimosi dėl iki jo susidariusios padėties, kaip antai dėl padarytų darbo teisės pažeidimų, kurie sprendimu konstatuojami tik po minėto jungimosi. Jeigu prijungiančiajai bendrovei nebūtų perkelta prijungiamos bendrovės administracinė atsakomybė ir nebūtų sumokėta bauda už tokius pažeidimus, valstybės narės, kurios kompetentingos institucijos skyrė tą baudą, interesai nebūtų apsaugoti.

               33

               Šiomis aplinkybėmis reikia pabrėžti, kaip pažymėjo Portugalijos, Vengrijos vyriausybės ir Komisija, kad jei tokia atsakomybė nebūtų perkelta, jungimasis taptų priemone bendrovei išvengti jos padarytų pažeidimų pasekmių ir taip nukentėtų atitinkama valstybė narė arba kiti galimi suinteresuotieji asmenys.

               34

               Šios išvados negalima paneigti MCH argumentu, kad prijungtos bendrovės administracinės atsakomybės perkėlimas prieštarautų kreditorių ir akcininkų interesams, nes jie negalėtų įvertinti ekonominių ir turtinių šio jungimosi pasekmių. Pirma, remiantis Direktyvos 78/855 13 straipsnio 2 dalimi minėti kreditoriai turi turėti teisę gauti adekvačias apsaugos priemones, kai dėl susijungiančiųjų bendrovių finansinės padėties tokia apsauga yra būtina, jei reikia – kreipiantis į atitinkamą administracinę arba teisminę instituciją dėl adekvačių apsaugos priemonių. Antra, kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 61 punkte, prijungiančiosios bendrovės akcininkai gali būti apsaugoti į jungimosi sutartį įtraukiant būtent pareiškimų ir garantijų sąlygą. Be to, prijungiančiajai bendrovei niekas nedraudžia prieš jungimąsi atlikti išsamų prijungiamos bendrovės finansinės ir teisinės padėties auditą ir gauti ne tik dokumentus ir informaciją, kuri pateikiama laikantis teisės aktų reikalavimų, bet ir išsamesnį šios bendrovės įsipareigojimų vaizdą.

               35

               Todėl į pateiktus pirmąjį–trečiąjį klausimus reikia atsakyti: Direktyvos 78/855 19 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad „prijungimas“, kaip jis suprantamas pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį, reiškia, kad prijungiančiajai bendrovei perkeliama pareiga sumokėti baudą, skirtą po jungimosi priimtu galutiniu sprendimu už darbo teisės pažeidimus, kuriuos iki jungimosi padarė prijungta bendrovė.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               36

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

                     1978 m. spalio 9 d. Trečiosios Tarybos direktyvos 78/855/EEB, pagrįstos Sutarties 54 straipsnio 3 dalimi [3 dalies g punktu], dėl akcinių bendrovių jungimo, iš dalies pakeistos 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/109/EB, 19 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad „prijungimas“, kaip jis suprantamas pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį, reiškia, kad prijungiančiajai bendrovei perkeliama pareiga sumokėti baudą, skirtą po jungimosi priimtu galutiniu sprendimu už darbo teisės pažeidimus, kuriuos iki jungimosi padarė prijungta bendrovė.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: portugalų.


1975 m. spalio 30 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Rey Soda prieš Cassa Conguaglio Zucchero. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Pretura di Abbiategrasso - Italija. # Byla 23-75.


title: 2007 m. lapkričio 22 d. Tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimas. # José María Carpi Badía prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Viešoji tarnyba - Pareigūnai - Pareigų paaukštinimas. # Byla F-110/06.

text:
      TARNAUTOJŲ TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2007 m. lapkričio 22 d.
      Byla F‑110/06
      José María Carpi Badía
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Pareigų paaukštinimas – Pirmenybės balai – Neišsami asmens byla – Pirmenybės balų neįrašymas į informacinę pareigų paaukštinimo duomenų bazę „Sysper 2“ – Techninio pobūdžio problema – A* Paaukštinimų komitetas – Mažesnio balų skaičiaus, nei siūlė vadovybė, suteikimas“
      Dalykas: Pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikštas ieškinys, kuriuo J. Carpi Badía prašo panaikinti Komisijos sprendimą suteikti
         jam nepakankamai pirmenybės balų, kad būtų galima paaukštinti jo pareigas vykdant 2005 m. paaukštinimo procedūrą, ir sprendimą
         nepaaukštinti jo pareigų per šią procedūrą, taip pat 2006 m. birželio 6 d. Paskyrimų tarnybos sprendimą atmesti jo skundą.

      Sprendimas: Panaikinti Komisijos sprendimą suteikti ieškovui nepakankamai pirmenybės balų, kad būtų galima paaukštinti jo pareigas vykdant
         2005 m. paaukštinimo procedūrą. Panaikinti Komisijos sprendimą patvirtinti pareigūnų, kurių pareigos paaukštinamos vykdant
         2005 m. pareigų paaukštinimo procedūrą, sąrašą, paskelbtą 2005 m. lapkričio 23 d. Administraciniuose pranešimuose Nr. 85‑2005,
         tiek, kiek jame neįrašyta ieškovo pavardė. Komisija padengia ieškovo ir savo bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.      Pareigūnai – Ieškinys – Asmens nenaudai priimtas aktas – Komisijos įtvirtinta pareigų paaukštinimo tvarka – Paaukštinimo procedūros
            užbaigimas aktu, kuris apima sprendimą patvirtinti pareigūnų, kurių pareigos paaukštinamos, sąrašą ir sprendimą nustatyti
            pareigūnams suteikiamus pirmenybės balus – Atskiri sprendimai, dėl kurių galima pareikšti atskirus ieškinius ar vieną ieškinį
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 45, 90 ir 91 straipsniai)
      2.      Pareigūnai – Pareigų paaukštinimas – Nuopelnų palyginimas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnis)
      1.      Pagal Komisijos vidaus teisės aktuose įtvirtintą pareigų paaukštinimo tvarką, pagal kurią pareigų paaukštinimo procedūra užbaigiama
         kompleksiniu aktu, nes jis apima du skirtingus sprendimus, t. y. Paskyrimų tarnybos sprendimą patvirtinti pareigūnų, kurių
         pareigos paaukštinamos, sąrašą ir šios tarnybos sprendimą nustatyti bendrą pareigūnų balų skaičių, kuriuo grindžiamas pirmasis
         sprendimas, šis bendrą balų skaičių nustatantis sprendimas yra atskiras aktas, dėl kurio galima pateikti skundą ir prireikus
         pareikšti ieškinį teisme remiantis Pareigūnų tarnybos nuostatuose numatytomis teisių gynimo priemonėmis.

      Tačiau pareigūnas, kurio pareigos nebuvo paaukštintos dėl tariamai nepagrįstai suteikto  nepakankamo pareigoms paaukštinti
         balų skaičiaus, gali apskųsti ir Paskyrimų tarnybos sprendimą nustatyti bendrą balų skaičių, ir jos sprendimą patvirtinti
         pareigūnų, kurių pareigos buvo paaukštintos, sąrašą. Nors šie du aktai gali būti teisiškai tinkamai atskirti ir galima atskirai
         reikalauti panaikinti kiekvieną iš jų, akivaizdu, kad iš tikrųjų jie glaudžiai susiję atsisakymo paaukštinti pareigas atveju,
         kuris būtinai susijęs su bendru pareigūnui suteiktų balų skaičiumi, palyginti su pareigoms paaukštinti reikalingų balų skaičiumi.

      (žr. 32 ir 33 punktus)
      2.      Pagal Komisijos įtvirtintą pareigų paaukštinimo tvarką dėl techninės klaidos pareigūno pavardės neįrašymas į jo generalinio
         direktorato pareigūnų, kurių pareigos paaukštinamos, elektronine forma parengiamą sąrašą, kurį naudoja generalinis direktorius,
         suteikdamas pirmenybės balus generalinio direktorato pareigūnams, yra procedūros pažeidimas, dėl kurio paaukštinimo procedūra
         negali būti tinkamai vykdoma. Tačiau tam, kad dėl šio procedūros pažeidimo būtų galima panaikinti sprendimą, kuris buvo priimtas
         vėliau, siekiant ištaisyti klaidą ir suteikti suinteresuotajam asmeniui pirmenybės balus, kurių skaičiaus vis dėlto nepakako,
         kad jis būtų paaukštintas, ir sprendimą, patvirtinantį pareigūnų, kurių pareigos paaukštinamos, sąrašą, reikia įrodyti, kad
         jeigu šis procedūros pažeidimas nebūtų buvęs padarytas, šių sprendimų turinys būtų kitoks.

      Taip yra tuomet, kai neatsižvelgus į suinteresuotojo asmens atvejį tuo metu, kai jo generalinio direktorato generalinis direktorius
         išdėstė formalius ketinimus dėl pirmenybės balų suteikimo, o tai yra esminis paaukštinimo procedūros etapas, šis pažeidimas
         nebuvo tinkamai ištaisytas, nors tai buvo įmanoma, vėliau Paaukštinimų komitetui suteikiant pakankamą pirmenybės balų skaičių.
         Dėl šio pažeidimo gali būti pakenkta atitinkamo pareigūno interesams ir paaukštinimo procedūra pripažinta neteisėta.

      (žr. 91–95 ir 102 punktus)
      Nuoroda:
      1986 m. balandžio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo Bernardi prieš Parlamentą, 150/84, Rink. p. 1375, 28 punktas.

      Pirmosios instancijos teismo sprendimai: 1995 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Benecos prieš Komisiją, T‑64/94, Rink. VT p. I‑A‑257 ir II‑769, 80 punktas; 1999 m. kovo 9 d. Sprendimo Hubert prieš Komisiją, T‑212/97, Rink. VT p. I‑A‑41 ir II‑185, 53 punktas; 2000 m. liepos 13 d. Sprendimo Hendrickx prieš Cedefop, T‑87/99, Rink. VT p. I‑A‑147 ir II‑679, 64 punktas.


2016 m. liepos 18 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Argus Security Projects Ltd prieš Europos Komisiją.#Viešasis paslaugų pirkimas – Apsaugos paslaugų teikimas įgyvendinant Sąjungos integruoto sienų valdymo pagalbos misiją Libijoje – Konkurso dalyvio pasiūlymo atmetimas ir sutarties sudarymas su kitu konkurso dalyviu – Pareiga motyvuoti.#Byla T-266/14.


2014 m. gruodžio 9 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Industrie Riunite Odolesi SpA (IRO) prieš Europos Komisiją.#Konkurencija – Karteliai – Gelžbetonio armatūros strypų arba ričių rinka – Sprendimas, kuriuo pagal Reglamentą (EB) Nr. 1/2003 pasibaigus EAPB sutarties galiojimo laikui konstatuojamas AP 65 straipsnio pažeidimas – Kainų ir mokėjimo terminų nustatymas – Gamybos ar pardavimo ribojimas arba kontrolė – Esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimas – Teisinis pagrindas – Bylos nagrinėjimas – Rinkos apibrėžimas – AP 65 straipsnio pažeidimas – Baudos – Lengvinančios aplinkybės – Proporcingumas.#Byla T-69/10.