title: 2008 m. gegužės 22 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#citiworks AG.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Oberlandesgericht Dresden - Vokietija.#Elektros energijos vidaus rinka - Direktyva 2003/54/EB - 20 straipsnio 1 dalis - Laisva trečiųjų asmenų prieiga prie elektros energijos perdavimo ir paskirstymo sistemų.#Byla C-439/06.

text:
      Byla C‑439/06
      Energijos valdymo procedūra
      citiworks AG
      (Oberlandesgericht Dresden prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Elektros energijos vidaus rinka – Direktyva 2003/54/EB – 20 straipsnio 1 dalis – Laisva trečiųjų asmenų prieiga prie elektros energijos perdavimo ir paskirstymo sistemų“
      Sprendimo santrauka
      1.        Prejudiciniai klausimai – Teisingumo Teismo jurisdikcija – Ribos
      (EB 234 straipsnis)
      2.        Teisės aktų derinimas – Elektros energijos vidaus rinkos sukūrimui ir veikimui skirtos priemonės
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/54 2 straipsnio 5 dalis ir 20 straipsnio 1 dalis)
      3.        Teisės aktų derinimas – Elektros energijos vidaus rinkos sukūrimui ir veikimui skirtos priemonės
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/54 20 straipsnio 1 dalis)
      1.        Prejudicinis klausimas, kuriuo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nagrinėdamas ginčą dėl elektros energijos
         tiekėjo prieštaravimo dėl kai kurių aprūpinimo energija sistemų operatorių atleidimo nuo įpareigojimo suteikti laisvą prieigą
         prie jų sistemų remiantis nacionaline teise, klausia, ar direktyvos nuostatos draudžia šią nukrypstančią sistemą, kuri atleidžia
         nuo šio įpareigojimo, neatsižvelgiant į šių sistemų techninius pajėgumus, nėra hipotetinis, yra reikšmingas ir dėl to priimtinas.

      (žr. 33, 35–36 punktus)
      2.        Remiantis Direktyvos 2003/54 dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių 20 straipsnio 1 dalimi, laisvos prieigos
         principas, kuris yra viena iš esminių priemonių, kurias valstybės narės privalo įgyvendinti, kad būtų užbaigtas elektros energijos
         vidaus rinkos kūrimas, taikomas elektros energijos perdavimo ir paskirstymo sistemoms.

      Sistema, įrengta vieną funkcinį vienetą sudarančios įmonės teritorijoje ir daugiausia skirta energijai perduoti įmonės viduje
         bei susijusioms įmonėms, kuria ypač aukštos arba labai aukštos įtampos elektros energija perduodama, siekiant pristatyti ją
         vartotojams, patenka į šios nuostatos taikymo sritį ir laikoma elektros energijos paskirstymo sistema Direktyvos 2003/54 2 straipsnio
         5 punkto prasme, neatsižvelgiant į šia sistema perduotos energijos kiekį ir į tai, kad šios sistemos eksploatacija yra tik
         šalutinė veikla greta įmonės pagrindinės veiklos.

      (žr. 44–48, 54 punktus)
      3.        Direktyvos 2003/54 dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių 20 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip,
         jog ji draudžia nacionalinės teisės nuostatą, kuria kai kurie aprūpinimo energija sistemų operatoriai atleidžiami nuo prievolės
         suteikti tretiesiems asmenims laisvą prieigą prie šių sistemų motyvuojant tuo, kad jos įrengtos vieną funkcinį vienetą sudarančios
         įmonės teritorijoje ir daugiausia naudojamos energijai perduoti įmonės viduje ir susijusioms įmonėms.

      Iš tiesų, nors ši nuostata ir palieka valstybių narių diskrecijai imtis reikalingų priemonių įtvirtinti sistemą, pagal kurią
         trečiosioms šalims suteikiama prieiga prie perdavimo ir paskirstymo sistemų, ir nors dėl to, remiantis EB 249 straipsniu,
         valstybės narės turi teisę pasirinkti šios sistemos įgyvendinimo formą ir priemones, atsižvelgiant į laisvos prieigos prie
         perdavimo ir paskirstymo sistemų principą, ši veiksmų laisvė vis dėlto nesuteikia teisės nukrypti nuo šio principo, išskyrus
         atvejus, kai direktyva numato išimtis arba leidžiančias nukrypti nuostatas.

      Taip nėra nacionalinės teisės akto, kuris nepatenka nė į vienos direktyvoje numatytos minėto principo išimties ar nuo šio
         principo nukrypti leidžiančios nuostatos taikymo sritį, atveju, nesvarbu, ar tai yra:

      – pirma, šios direktyvos 20 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta išimtis, kuri tam, kad sistemos operatorius turėtų galimybę neleisti
         prisijungti prie jo sistemos, jeigu trūksta būtinų pajėgumų, reikalauja tinkamai motyvuoti bei pateisinti kiekvienu konkrečiu
         atveju ir nesuteikia valstybėms narėms teisės, konkrečiai neįvertinus šių pajėgumų nebuvimo, numatyti bendras nukrypti leidžiančias
         nuostatas, arba

      – antra, direktyvos 3 straipsnio 8 dalyje numatyta leidžianti nukrypti nuostata, nes, pirma, nagrinėjamame teisės akte numatytos
         leidžiančios nukrypti nuostatos nepateisina grėsmė, kad dėl laisvos prieigos sistemų operatoriams bus trukdoma vykdyti jiems
         nustatytus viešųjų paslaugų teikimo įpareigojimus, ir, antra, ši nukrypti leidžianti nuostata yra pateisinama tik teritorijos,
         kurioje šios sistemos eksploatuojamos, geografine ar teisine konfigūracija, arba

      – trečia, taikant direktyvos 26 straipsnio 1 dalį, kurioje numatytos nuo šios direktyvos 20 straipsnio leidžiančios nukrypti
         nuostatos, pateisinamos su mažų izoliuotų sistemų eksploatacija susijusiomis esminėmis problemomis, jeigu valstybė narė, kurios
         teisės aktai nagrinėjami, nei prašė reikalaujamo Komisijos pritarimo, kuris įforminamas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbtu sprendimu, nei jį gavo.

      (žr. 55, 57–58, 60–65 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. gegužės 22 d.(*)

      „Elektros energijos vidaus rinka – Direktyva 2003/54/EB – 20 straipsnio 1 dalis – Laisva trečiųjų asmenų prieiga prie elektros energijos perdavimo ir paskirstymo sistemų“
      Byloje C‑439/06
      dėl Oberlandesgericht Dresden (Vokietija) 2006 m. spalio 17 d. Nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2006 m. spalio 24 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje dėl energijos valdymo

      citiworks AG,
      dalyvaujant:
      Sächsisches Staatsministerium für Wirtschaft und Arbeit als Landesregulierungsbehörde,

      Flughafen Leipzig/Halle GmbH,

      Bundesnetzagentur,

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, P. Lindh (pranešėja) ir A. Arabadjiev,
      generalinis advokatas J. Mazák,
      posėdžio sekretorius J. Swedenborg, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2007 m. rugsėjo 20 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        citiworks AG, atstovaujamos advokato C. Haellmigk,

      –        Sächsisches Staatsministerium für Wirtschaft und Arbeit als Landesregulierungsbehörde, atstovaujamos R. Huber,

      –        Flughafen Leipzig/Halle GmbH, atstovaujamos advokatų R. Wagner ir J. Kloos,

      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir J. Möller,
      –        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos E. Ośniecka-Tamecka,
      –        Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos V. Jackson, padedamos barrister A. Henshaw,

      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos B. Schima,
      susipažinęs su 2007 m. gruodžio 13 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/54/EB
         dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančios Direktyvą 96/92/EB (OL L 176, p. 37), 20 straipsnio
         1 dalies išaiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas byloje, kurioje nagrinėjamas citiworks AG (toliau – citiworks) ieškinys dėl sprendimo, kuriuo Sächsisches Staatsministerium für Wirtschaft und Arbeit als Landesregulierungsbehörde (Saksonijos federalinės žemės ekonomikos ir darbo ministerija kaip federalinės žemės reguliavimo institucija, toliau – reguliavimo
         institucija) Leipzig/Halle GmbH (toliau – FLH) valdomą aprūpinimo energija tinklą pripažino „privačiu aprūpinimo energija tinklu“ 2005 m. liepos 7 d. Aprūpinimo elektros
         energija ir dujomis įstatymo, vadinamo „racionalaus energijos valdymo įstatymu“ (Gesetz über die Elektrizitäts- und Gasversorgung
         (Energiewirtschafstsgesetz)) (BGBI. 2005 I, p. 1970, toliau – Energetikos įstatymas), 110 straipsnio 1 dalies 1 punkto prasme.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        Remiantis Direktyvos 2003/54 1 straipsniu:

      „Šia direktyva nustatomos bendros elektros energijos gamybos, perdavimo, paskirstymo ir tiekimo taisyklės. Joje nustatomos
         taisyklės, reglamentuojančios elektros energijos sektoriaus organizavimą ir funkcionavimą, patekimą į rinką, kriterijus ir
         tvarką, pagal kurią skelbiami konkursai, suteikiami leidimai ir eksploatuojamos sistemos.“

      4        Direktyvos 2003/54 ketvirta–septinta ir dvidešimt šešta konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:

      „4)      Laisvės, kurios Europos piliečiams garantuojamos Sutartimi, t. y. laisvas prekių judėjimas, laisvė teikti paslaugas ir įsisteigimo
         laisvė, galimos tik visiškai atviros rinkos sąlygomis, kai vartotojams suteikiama galimybė laisvai rinktis savo tiekėjus,
         o tiekėjams – laisvai tiekti savo vartotojams.

      5)      Pagrindinės kliūtys, trukdančios sukurti visiškai veikiančią ir konkurencingą vidaus rinką, be kitų dalykų, yra problemos,
         susijusios su galimybe prisijungti prie tinklo, tarifų nustatymo klausimai ir valstybių narių rinkų atvėrimo laipsnių skirtumai.

      6)      Kad veiktų konkurencija, prisijungimas prie tinklo turi būti nediskriminacinis, skaidrus ir nustatyta tinkama kaina.
      7)      Siekiant užbaigti elektros energijos vidaus rinkos kūrimą, labai svarbu užtikrinti nediskriminuojančią prieigą prie perdavimo
         ar paskirstymo sistemų operatoriaus tinklo. Perdavimo ar paskirstymo sistemos operatorius gali būti sudarytas iš vienos ar
         kelių įmonių.

      <...>
      26)      Viešųjų paslaugų reikalavimų laikymasis yra pagrindinis šios direktyvos reikalavimas, todėl šioje direktyvoje svarbu pateikti
         bendras minimalias normas, kurių turi laikytis visos valstybės narės, atsižvelgiant į vartotojų apsaugos, tiekimo saugumo,
         aplinkos apsaugos ir lygiaverčio konkurencijos laipsnio užtikrinimo visose valstybėse narėse tikslus. Svarbu, kad viešųjų
         paslaugų reikalavimus būtų galima aiškinti nacionaliniu pagrindu, atsižvelgiant į nacionalines aplinkybes ir laikantis Bendrijos
         teisės.“

      5        Direktyvos 2003/54 2 straipsnyje „Sąvokos“ nurodoma:

      „Šioje direktyvoje:
      <…>
               3) perdavimas – tai elektros energijos transportavimas ypač aukštos ir labai aukštos įtampos tinklų sujungimo sistema, siekiant
         pristatyti ją galutiniam vartotojui ar paskirstytojams, išskyrus tiekimą;

               4) perdavimo sistemos operatorius – tai fizinis ar juridinis asmuo, atsakingas už perdavimo sistemos eksploataciją ir techninės
         priežiūros užtikrinimą, o kai būtina – ir už jos plėtrą konkrečioje vietovėje, bei tam tikrais atvejais už jos sujungimą su
         kitomis sistemomis bei už tai, kad būtų užtikrintos sistemos ilgalaikės galimybės patenkinti pagrįstą elektros energijos perdavimo
         paklausą;

               5) paskirstymas – tai elektros energijos transportavimas labai aukštos, aukštos ir nelabai aukštos įtampos paskirstymo sistemomis,
         siekiant pristatyti ją vartotojams, išskyrus tiekimą;

               6) paskirstymo sistemos operatorius – tai fizinis ar juridinis asmuo, atsakingas už paskirstymo sistemos eksploataciją ir
         techninės priežiūros užtikrinimą, o kai būtina– ir už jos plėtrą konkrečioje vietovėje, bei tam tikrais atvejais už jos sujungimą
         su kitomis sistemomis bei už tai, kad būtų užtikrintos sistemos ilgalaikės galimybės patenkinti pagrįstą elektros energijos
         paskirstymo paklausą;

               7) vartotojai – tai elektros energijos didmenininkai ir galutiniai vartotojai;
               8) didmeniniai vartotojai – tai bet kurie fiziniai ar juridiniai asmenys, perkantys elektros energiją, turėdami tikslą ją
         parduoti sistemos, kurioje jie įsisteigę, ribose ar už jos ribų;

               9) galutiniai vartotojai – tai vartotojai, perkantys elektros energiją savo asmeniniam vartojimui;
      <...>
               19) tiekimas – tai elektros energijos tiekimas, įskaitant jos pardavimą vartotojams;
      <...>
               26) maža atskira sistema – tai bet kuri sistema, 1996 metais suvartojusi mažiau kaip 3 000 GWh, kai mažiau kaip 5 % per metus
         suvartotos energijos gaunama sujungiant su kitomis sistemomis;

               27) atskira mikrosistema – tai bet kuri sistema, 1996 metais suvartojusi mažiau kaip 500 GWh, kai nėra sujungiama su kitomis
         sistemomis;

      <…>“
      6        Direktyvos 2003/54 3 straipsnio 8 dalyje „Viešųjų paslaugų įpareigojimai ir vartotojų apsauga“ nurodoma:

      „Valstybės narės gali nuspręsti netaikyti 6, 7, 20 ir 22 straipsnių nuostatų, jeigu šių nuostatų taikymas teisiškai ar faktiškai
         trukdys vykdyti elektros energijos įmonėms nustatytus įsipareigojimus, atsižvelgiant į bendrą ekonominį interesą, ir jeigu
         tai nedarys tokios įtakos prekybos plėtrai, kuri būtų priešinga Bendrijos interesams. Bendrijos interesai, laikantis šios
         direktyvos ir Sutarties 86 straipsnio, be kita ko, apima konkurenciją, kiek tai susiję su reikalavimus atitinkančiais vartotojais.“

      7        Šios direktyvos 20 straipsnyje „Trečiųjų šalių prieiga“ nurodoma:

      „1.      Valstybės narės užtikrina, kad būtų įgyvendinta paskelbtais tarifais pagrįsta sistema, pagal kurią trečiosioms šalims suteikiama
         prieiga prie perdavimo ir paskirstymo sistemų taikoma visiems reikalavimus atitinkantiems vartotojams, ir kad ši sistema būtų
         taikoma objektyviai, nediskriminuojant sistemos vartotojų. Valstybės narės užtikrina, kad šie tarifai arba jų apskaičiavimo
         metodika būtų patvirtinta laikantis 23 straipsnio iki jų įsigaliojimo ir kad šie tarifai (jei patvirtinama vien metodika –
         ši metodika) būtų viešai paskelbti iki jų įsigaliojimo.

      2.      Perdavimo ar paskirstymo sistemos operatorius gali neleisti prisijungti prie sistemos, jeigu trūksta būtinų pajėgumų. Pateikiamos
         tinkamai motyvuotos atsisakymo priežastys, visų pirma atsižvelgiant į 3 straipsnį. Tam tikrais atvejais, kai atsisakoma leisti
         prisijungti, valstybės narės užtikrina, kad perdavimo ar paskirstymo sistemos operatorius pateiktų atitinkamos informacijos
         apie priemones, kurių reikia imtis tinklui sustiprinti. Iš šalies, kuri prašo šios informacijos, gali būti imamas priimtinas
         mokestis, atspindintis šios informacijos pateikimo išlaidas.“

      8        Šios direktyvos 26 straipsnyje „Nukrypti leidžiančios nuostatos“ nurodoma:

      „1.      Valstybės narės, kurios, po šios direktyvos įsigaliojimo gali įrodyti, kad yra esminių problemų, susijusių su jų mažų izoliuotų
         sistemų eksploatacija, gali prašyti leisti taikyti nuo atitinkamų IV, V, VI, VII skyrių, <...> nuostatų, susijusių su turimų
         pajėgumų atnaujinimu, modernizavimu ir plėtra, nukrypti leidžiančias nuostatas, kurias joms gali nustatyti Komisija. Prieš
         priimdama sprendimą, Komisija apie šiuos prašymus praneša valstybėms narėms, laikydamasi konfidencialumo reikalavimų. Šis
         sprendimas paskelbiamas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. <...>

      <...>“
       Nacionalinės teisės aktai
      9        Energetikos įstatymas buvo priimtas siekiant perkelti Direktyvą 2003/54.

      10      Šio įstatymo 3 straipsnio 16 ir 17 punktai aprūpinimo energija sistemas apibrėžia kaip „aprūpinimo elektros energija ir dujomis
         sistemas, kurias sudaro kelios įtampos jungtys ar slėgio lygiai“, o aprūpinimo energija sistemas, skirtas bendram aprūpinimui
         energija, – kaip „energijos tiekimo sistemas, naudojamas paskirstyti energiją tretiesiems asmenims ir pagal savo dydį nuo
         pat pradžių neskirtas tiekti energiją tik tam tikriems, jau įrengiant sistemą nustatytiems arba galimiems būti nustatytais
         galutiniams vartotojams, kuriomis energija iš esmės gali būti tiekiama bet kuriam galutiniam vartotojui“.

      11      To paties įstatymo 3 straipsnio 18 punktas įmonę, esančia aprūpinimo energija sistemų operatore, apibrėžia kaip bet kurį fizinį
         ar juridinį asmenį, eksploatuojantį aprūpinimo energija sistemą.

      12      Energetikos įstatymo 3 dalis apima, be kita ko, 20 ir 21 straipsnius. 20 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys numato, kad energijos
         tiekimo sistemų operatoriai, „vadovaudamiesi objektyviais kriterijais ir nediskriminuodami, privalo suteikti prieigą prie
         sistemos bet kuriam asmeniui; jie taip pat turi paskelbti internete prieigos prie sistemos sąlygas, įskaitant tipines sutartis
         ir tarifus“.

      13      Energetikos įstatymo 21 straipsnio 1 dalis nustato:

      „Prieigos prie sistemų sąlygos ir tarifai turi būti pagrįsti, nediskriminuojantys, skaidrūs ir neturi būti mažiau palankūs
         už tuos, kuriuos aprūpinimo energija sistemų operatoriai panašiais atvejais taiko už paslaugas savo įmonės viduje ar susijusioms
         arba asocijuotoms įmonėms ir kurių reikalaujama faktiškai arba juos įskaičiavus į kitas kainas.“

      14      Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalis taip nustato privačios aprūpinimo energija sistemos statuso gavimo sąlygas ir
         reglamentuoja šio statuso teisines pasekmes:

      „Šio įstatymo 2 ir 3 dalys bei 4, 52 ir 92 straipsniai netaikomi tais atvejais, kai eksploatuojamos aprūpinimo energija sistemos:
      1) erdvės atžvilgiu įrengtos vieną funkcinį vienetą sudarančios įmonės teritorijoje ir daugiausia naudojamos energijos perdavimui
         įmonės viduje arba susijusioms įmonėms 3 straipsnio 38 punkto prasme;

      2) erdvės atžvilgiu įrengtos vieną funkcinį vienetą sudarančioje privačioje teritorijoje ir tinklo operatoriaus arba įgaliotojo
         asmens naudojamos aprūpinti energija galutinius vartotojus, kuriuos galima nustatyti pagal bendrą ir viršesnį komercinį tikslą;

      a)      kuris yra platesnis nei vien komercinės nuomos santykiai ir
      b)      kuris nepagrįstai apsunkintų šios dalies pradžioje nurodytų nuostatų taikymą;
      arba
      3) erdvės atžvilgiu įrengtos vieną funkcinį vienetą sudarančioje teritorijoje ir daugiausia naudojamos savoms reikmėms skirtai
         energijai tiekti,

      jeigu aprūpinimo energija sistema nenaudojama bendram energijos tiekimui 3 straipsnio 17 punkto prasme ir privačios aprūpinimo
         energija sistemos operatorius arba jo įgaliotinis turi personalo, techninius ir ekonominius pajėgumus ilgalaikiam sistemos
         eksploatavimui pagal šio įstatymo nuostatas užtikrinti.“

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      15      Citiworks yra pagal Vokietijos teisę įsteigta bendrovė, vykdanti aprūpinimo energija veiklą. Nuo 2004 m. pradžios ji tiekia elektros
         energiją Leipcigo–Halės oro uoste esančiam DFS Deutsche Flugsicherung GmbH padaliniui. Pastaroji bendrovė, kuriai pavesta vykdyti oro eismo kontrolės funkcijas, 100 % priklauso federalinei valstybei.

      16      FLH yra Leipcigo–Halės oro uostą eksploatuojanti bendrovė. Dėl to ji turi aprūpinimo energija tinklą, kuriuo pati apsirūpina
         elektros energija ir aprūpina ja kitas 93 įmones, įsikūrusias oro uosto teritorijoje (toliau – pagrindinėje byloje nagrinėjamas
         tinklas). 2004 metais šiuo tinklu buvo patiekta iš viso apie 22 200 MWh elektros energijos, iš kurių 85,4 % suvartojo pati
         FLH.

      17      FLH pateikė prašymą pagrindinėje byloje nagrinėjamą tinklą pripažinti privačiu aprūpinimo energija tinklu Energetikos įstatymo
         110 straipsnio prasme. nagrinėdama šį prašymą, reguliavimo institucija 2006 m. sausio 20 d. pakvietė citiworks dalyvauti procedūroje.

      18      2006 m. liepos 12 d. Sprendimu reguliavimo institucija patenkino FLH prašymą. Citiworks pateikė skundą dėl šio sprendimo Oberlandesgericht Dresden (Drezdeno aukštesniajam apygardos teismui).

      19      Šiame teisme citiworks tvirtino, kad Energetikos įstatymo 110 straipsnis yra nesuderinamas su Direktyvos 2003/54 20 straipsniu.

      20      Šiomis aplinkybėmis Oberlandesgericht Dresden nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:

      „Ar (Energetikos įstatymo) 110 straipsnio 1 dalies 1 punktas <...> Direktyvos 2003/54 <...> 20 straipsnio 1 dalį atitinka
         ir tuomet, kai esant šio 110 straipsnio 1 dalies 1 punkte nurodytoms sąlygoms bendrosios nuostatos apie prieigą prie tinklo
         (Energetikos įstatymo 20–28a straipsniai) vadinamajam įmonės tinklui netaikomos net tuo atveju, jeigu laisva prieiga prie
         tinklo nėra pernelyg komplikuota?“

       Prejudicinis klausimas
      21      Pirmiausia reikia priminti, kad nors nagrinėdamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas ir negali spręsti
         dėl nacionalinės priemonės atitikties Bendrijos teisei, jis vis dėlto gali pateikti Bendrijos teisės aiškinimo gaires, kurios
         nacionaliniam teismui padėtų įvertinti šią atitiktį, kad jis galėtų priimti sprendimą nagrinėjamoje byloje (žr., be kita ko,
         2000 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Borawitz, C‑124/99, Rink. p. I‑7293, 17 punktą; 2006 m. birželio 8 d. Sprendimo WWF Italia ir kt., C-60/05, Rink. p. I‑5083, 18 punktą ir 2008 m. sausio 24 d. Sprendimo Roby Profumi, C‑257/06, Rink. p. I‑0000, 11 punktą).

      22      Pateikdamas klausimą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 2003/54
         20 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji draudžia tokią nuostatą – Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies
         1 punktą, kuria kai kurie aprūpinimo energija sistemų operatoriai atleidžiami nuo prievolės suteikti tretiesiems asmenims
         laisvą prieigą prie šių sistemų motyvuojant tuo, kad jos įrengtos vieną funkcinį vienetą sudarančioje įmonės teritorijoje
         ir daugiausia naudojamos energijai perduoti įmonės viduje ir susijusioms įmonėms, nenustačius, jog laisva trečiųjų asmenų
         prieiga prie šių sistemų būtų pernelyg komplikuota.

       Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
      23      Citiworks nuomone, Direktyvos 2003/54 20 straipsnio 1 dalis draudžia Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punktą. Iš tiesų
         vienas pagrindinių šios direktyvos tikslų yra sudaryti energijos tiekėjams galimybę laisvai prisijungti prie aprūpinimo energija
         sistemų tam, kad klientai galėtų laisvai pasirinkti  tiekėją.

      24      Nacionalinė nuostata, nukrypstanti nuo laisvos trečiųjų asmenų prieigos prie aprūpinimo energija sistemų principo, prieštarauja
         šiam tikslui. Nė viena Direktyvos 2003/54 nuostata nesuteikia valstybėms narėms teisės laisvai nuspręsti, kuriais atvejais
         jos gali nukrypti nuo šio principo.

      25      Citiworks, be to, tvirtina, kad Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punktas taikomas automatiškai, kai tenkinamos jame numatytos
         sąlygos.

      26      FLH pirmiausia tvirtina, kad pateiktas klausimas yra nepriimtinas, nes jis – hipotetinis. Iš tiesų šiame klausime nurodoma neegzistuojanti
         Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punkto redakcija, nes šioje nuostatoje nesiremiama sąvoka „pernelyg komplikuota“.
         Be to, šis klausimas nėra svarbus sprendžiant ginčą pagrindinėje byloje.

      27      Dėl bylos esmės FLH, reguliavimo institucija ir Vokietijos bei Jungtinės Karalystės vyriausybės mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas tinklas
         nėra nei perdavimo, nei paskirstymo tinklas ir dėl to nepatenka į Direktyvos 2003/54 taikymo sritį. Tai yra įmonės vidaus
         tinklas, sukurtas apsirūpinti energija pačiai, kuriame vartojimas menkas ir nedaro poveikio konkurencijai. Energetikos įstatymo
         110 straipsnio 1 dalies 1 punktas yra viso labo diskrecinių įgaliojimų, kurių turėjo nacionalinis įstatymų leidėjas perkeliant
         Direktyvą 2003/54, išraiška. Be to, elektros energijos tiekimas yra šalutinė FLH veikla greta pagrindinės – oro uosto eksploatacijos – veiklos.

      28      Vokietijos vyriausybės teigimu, pagrindinėje byloje nagrinėjamas tinklas yra „kliento sistema“, kuria energija paskirstoma
         uždaroje sistemoje. Ją eksploatuojančiai įmonei Direktyva 2003/54 paskirstymo sistemų operatoriams nustatyti įpareigojimai
         netaikomi.

      29      Lenkijos vyriausybė mano, kad Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punktas pažeidžia Direktyvą 2003/54. Jos teigimu,
         šioje direktyvoje egzistuoja leidžiančių nukrypti nuostatų, susijusių su ypatingomis aplinkybėmis, sistema, kurioje negali
         būti bendro pobūdžio leidžiančių nukrypti nuostatų.

      30      Komisija mano, kad Direktyvos 2003/54 20 straipsnio 1 dalis draudžia Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punktą.
         Iš tiesų pagrindinėje byloje nagrinėjamas tinklas yra paskirstymo tinklas šios direktyvos prasme, todėl turėtų būti užtikrinama
         laisva prieiga prie šio tinklo. Komisija primena, kad laisvos trečiųjų asmenų prieigos prie aprūpinimo energija sistemų principas
         yra pagrindinis ir kad nukrypti nuo šio principo leidžiama tik aiškiai apibrėžtomis aplinkybėmis. Taigi į sistemos dydį atsižvelgiama
         tik sprendžiant paskirstymo sistemų operatorių teisinio atskyrimo klausimus, kaip tai išplaukia iš Direktyvos 2003/54 15 straipsnio
         2 dalies in fine.

       Teisingumo Teismo atsakymas
       Dėl priimtinumo
      31      Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, kuris turi prisiimti atsakomybę dėl
         būsimo sprendimo priėmimo, atsižvelgdamas į konkrečios bylos aplinkybes, turi įvertinti tiek prejudicinio sprendimo reikalingumą,
         kad galėtų priimti savo sprendimą, tiek Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą (žr., be kita ko, 1995 m. gruodžio 15 d.
         Sprendimo Bosman, C‑415/93, Rink. p. I‑4921, 59 punktą ir 2006 m. birželio 15 d. Sprendimo Acereda Herrera, C‑466/04, Rink. p. I‑5341, 47 punktą).

      32      Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti nacionalinio teismo prašymą, tik jeigu yra akivaizdu, kad nacionalinio teismo prašomas
         Bendrijos teisės normos išaiškinimas arba jos galiojimo įvertinimas visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar dalyku
         arba jeigu problema yra hipotetinė (žr. minėtų sprendimų Bosman 61 punktą ir Acereda Herrera 48 punktą).

      33      Pagrindinėje byloje nacionalinis teismas nagrinėja elektros energijos tiekėjo, kuris tvirtina, kad Direktyvos 2003/54 20 straipsnio
         1 dalis draudžia nacionalinės teisės nuostatą, atleidžiančią kai kuriuos aprūpinimo energija sistemų operatorius nuo įpareigojimo
         suteikti laisvą prieigą prie jų sistemos, prieštaravimą.

      34      Šio teismo teigimu, nagrinėjama nacionalinės teisės nuostata numato, kad minėtas atleidimas taikomas aprūpinimo energija sistemoms
         netaikant pernelyg didelių komplikacijų buvimo sąlygos, nors ši sąlyga egzistuoja Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies
         2 punkte nurodytiems paslaugų tinklams.

      35      Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar Direktyvos 2003/54 20 straipsnio 1 dalis
         draudžia šią nukrypstančią sistemą, kuri atleidžia nuo įpareigojimo tretiesiems asmenims suteikti laisvą prieigą prie tam
         tikrų aprūpinimo energija sistemų, neatsižvelgiant į šių sistemų techninius pajėgumus.

      36      Tai reiškia, kad pateiktas klausimas yra reikšmingas, nėra hipotetinis ir dėl to priimtinas.

       Dėl esmės
      37      Norint atsakyti į pateiktą klausimą, reikia išaiškinti Direktyvos 2003/54 20 straipsnį, atsižvelgiant į šios direktyvos tikslus
         ir jos nuostatas, siekiant patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas tinklas patenka į šios direktyvos taikymo sritį
         ir ar minėtas 20 straipsnis draudžia tokią nuostatą, kokia yra Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punktas, kuris
         atleidžia nuo įpareigojimo tretiesiems asmenims suteikti laisvą prieigą prie tam tikrų aprūpinimo energija sistemų.

      38      Primintina, kad Direktyva 2003/54 panaikino ir pakeitė 1996 m. gruodžio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 96/92/EB
         dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių (OL L 27, 1997, p. 20). Iš Direktyvos 2003/54 pirmos ir antros konstatuojamųjų
         dalių matyti, kad ši direktyva buvo priimta dėl egzistavusių spragų ir siekiant sukurti elektros energijos vidaus rinką po
         Direktyvos 96/92 įgyvendinimo. Taigi Direktyvos 2003/54 tikslas yra pagerinti šios rinkos veikimą.

      39      Remiantis Direktyvos 2003/54 penkta konstatuojamąja dalimi, viena pagrindinių kliūčių, trukdančių sukurti veikiančią ir konkurencingą
         vidaus rinką, yra problemos, susijusios su galimybe prisijungti prie tinklo, tarifų nustatymo klausimai ir valstybių narių
         rinkų atvėrimo laipsnių skirtumai.

      40      Šios direktyvos šeštoje ir septintoje konstatuojamosiose dalyse paaiškinama, jog tam, kad veiktų konkurencija, prisijungimas
         prie tinklo turi būti nediskriminacinis, skaidrus ir įmanomas už tinkamą kainą ir tai turi esminę reikšmę užbaigiant elektros
         energijos vidaus rinkos kūrimą.

      41      Direktyvos 96/92 16–20 straipsniuose buvo numatyta derybomis nustatoma prieigos prie elektros energijos tiekimo ir paskirstymo
         tinklų sistema. Kaip išplaukia iš 2001 m. kovo 13 d. Komisijos pateikto direktyvos pasiūlymo (KOM(2001) 125, galutinis, OL C 240 E,
         p. 60), Bendrijos teisės aktų leidėjas nusprendė atsisakyti šios sistemos, siekdamas didesnio elektros energijos vidaus rinkos
         atvėrimo.

      42      Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Teisingumo Teismas, aiškindamas Direktyvos 96/92 7 straipsnio 5 dalį ir 16 straipsnį,
         pabrėžė bendrą tinklų vartotojų nediskriminavimo principo pobūdį (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 7 d. Sprendimo VEMW ir kt., C‑17/03, Rink. p. I‑4983, 42–46 punktus).

      43      Direktyvos 2003/54 ketvirta konstatuojamąja dalimi primenama, kad visiškai atvira rinka turi suteikti galimybę vartotojui
         laisvai rinktis savo tiekėją, o šiam tiekėjui – laisvai tiekti savo vartotojui. Kaip teisingai pažymi generalinis advokatas
         savo išvados 72 punkte, šios dvi teisės yra privalomai susijusios. Iš tiesų tam, kad klientai galėtų laisvai pasirinkti tiekėjus,
         pastarieji turi turėti prieigą prie įvairių perdavimo ir paskirstymo sistemų, kuriomis elektros energija atiteka iki klientų.

      44      Iš šių argumentų išplaukia, kad laisva trečiųjų asmenų prieiga prie elektros energijos perdavimo ir paskirstymo sistemų yra
         viena iš esminių priemonių, kurias valstybės narės privalo įgyvendinti, kad būtų užbaigtas elektros energijos vidaus rinkos
         kūrimas.

      45      Remiantis Direktyvos 2003/54 20 straipsnio 1 dalimi, laisvos prieigos principas taikomas elektros energijos perdavimo ir paskirstymo
         sistemoms. Šios direktyvos 2 straipsnio 3 ir 5 punktuose pateikiami sąvokų „perdavimas“ ir „paskirstymas“ apibrėžimai. Perdavimas
         apibrėžiamas kaip elektros energijos transportavimas ypač aukštos ir labai aukštos įtampos tinklų sujungimo sistema, siekiant
         pristatyti ją galutiniam vartotojui ar paskirstytojams. Paskirstymas yra elektros energijos transportavimas labai aukštos,
         aukštos ir nelabai aukštos įtampos paskirstymo sistemomis, siekiant pristatyti ją vartotojams. Perdavimas ir paskirstymas
         neapima tiekimo. Direktyvos 2003/54 2 straipsnio 19 punkte „tiekimo“ sąvoka apibrėžiama kaip elektros energijos pardavimas
         vartotojams.

      46      Iš šių apibrėžimų išplaukia, pirma, kad perdavimo sistema yra tinklų sujungimo sistema, skirta perduoti ypač aukštos ir labai
         aukštos įtampos elektros energiją, skirtą parduoti galutiniams vartotojams ar paskirstytojams, ir, antra, kad paskirstymo
         sistema yra sistema, kuria perduodama labai aukštos, aukštos ir nelabai aukštos įtampos elektros energija, skirta parduoti
         elektros energijos didmenininkams arba galutiniams vartotojams.

      47      Kaip nurodoma kai kuriose Teisingumo Teismui pateiktose pastabose, pagrindinėje byloje nagrinėjamas tinklas nėra nei perdavimo,
         nei paskirstymo tinklas ir dėl to nepatenka į Direktyvos 2003/54 taikymo sritį. Iš tiesų, pirma, tai yra privatus vidinis
         tinklas, kuris dėl menko vartojimo nedaro poveikio konkurencijai, ir, antra, šio tinklo eksploatacija yra tik šalutinė veikla
         greta pagrindinės – oro uosto eksploatacijos – veiklos.

      48      Kalbant pirmiausia apie perdavimo ir paskirstymo sistemų pobūdį Direktyvos 2003/54 prasme ir šiomis sistemomis perduotos elektros
         energijos kiekį, reikia pažymėti, kad perdavimo ir paskirstymo atskyrimo kriterijus yra tik šios elektros energijos įtampa.

      49      Iš tiesų pagal šios direktyvos 2 straipsnio 3 ir 5 punktus perdavimo sistema susijusi su ypač aukštos ir labai aukštos įtampos
         elektros energija, o paskirstymo sistema užtikrina labai aukštos, aukštos ir nelabai aukštos įtampos elektros energijos perdavimą.
         Elektros energijos vartojimu Direktyva 2003/54 remiasi tik tam, kad apibrėžtų mažos atskiros sistemos ir atskiros mikrosistemos
         sąvokas, kurios pateisina nuo tam tikrų įpareigojimų, numatytų šia direktyva, nukrypstančių nuostatų taikymą. Taigi Bendrijos
         teisės aktų leidėjas neketino į Direktyvos 2003/54 taikymo sritį neįtraukti kai kurių perdavimo ir paskirstymo sistemų dėl
         jų dydžio arba elektros energijos suvartojimo jose.

      50      Reikia pastebėti, kad Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punktas neapibrėžia sistemų, kurios patenka į jo taikymo
         sritį, atsižvelgiant į elektros energijos suvartojimą jose. Iš tiesų ši nuostata skirta sistemoms, „erdvės atžvilgiu įrengtoms
         vieną funkcinį vienetą sudarančios įmonės teritorijoje ir daugiausia naudojamos energijai perduoti įmonės viduje arba susijusioms
         įmonėms“.

      51      Kalbant, antra, apie perdavimo ir paskirstymo sistemų valdymą ir tikslą, Direktyva 2003/54 dėl šių dviejų sistemų tipų nurodo,
         kad elektros energija perduodama tiekimo tikslais, neapimant paties tiekimo, ir kad operatorius atsakingas už sistemos eksploataciją,
         techninės priežiūros užtikrinimą ir už jos plėtrą konkrečioje vietovėje, kad būtų užtikrintos sistemos ilgalaikės galimybės.

      52      Be to, Direktyvos 2003/54 13 straipsnis reikalauja, kad savininkai arba už paskirstymo sistemas atsakingi asmenys paskirtų
         šių sistemų operatorius. Nei iš šios nuostatos, nei iš kurios nors kitos šios direktyvos nuostatos neišplaukia, kad įpareigojimas
         suteikti laisvą prieigą prie sistemų taikomas tik įmonėms, kurių pagrindinė veikla yra paskirstymo sistemos operatoriaus veikla.

      53      Šiuo klausimu reikia pastebėti, kad Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punkte nepateikiama jokių paaiškinimų dėl
         aprūpinimo energija sistemos operatoriaus veiklos pagrindinio ar nepagrindinio pobūdžio, siekiant apibrėžti sistemas, patenkančias
         į jo taikymo sritį.

      54      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir Teisingumo Teismui pateiktų pastabų matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas
         tinklas aprūpina elektros energija pačią FLH ir 93 kitas įmones, kurios visos įsikūrusios Leipcigo–Halės oro uosto teritorijoje. 2004 m. suvartojimas šiame tinkle buvo
         22 200 MWh, iš kurių 3 800 MWh suvartojo kitos įmonės nei FLH. Remiantis prašymu priimti prejudicinį sprendimą, buvo numatyta, kad šių įmonių suvartojimas 2007 m. padidės iki 8 000 MWh.
         Iš to išplaukia, kad FLH eksploatuoja ne perdavimo tinklą, nes perduodama elektros energija nėra ypač aukštos ir labai aukštos įtampos, o tinklą,
         kuriuo elektros energija perduodama su tikslu tiekti vartotojams ir kuris laikytinas elektros energijos paskirstymo tinklu
         Direktyvos 2003/54 2 straipsnio 5 punkto prasme.

      55      Šios direktyvos 20 straipsnio 1 dalis palieka valstybių narių diskrecijai imtis reikalingų priemonių įtvirtinti sistemą, pagal
         kurią trečiosioms šalims suteikiama prieiga prie perdavimo ir paskirstymo sistemų. Iš to išplaukia, kad, remiantis EB 249 straipsniu,
         valstybės narės turi teisę pasirinkti šios sistemos įgyvendinimo formą ir priemones. Atsižvelgiant į laisvos prieigos prie
         perdavimo ir paskirstymo sistemų principą, ši veiksmų laisvė vis dėlto nesuteikia teisės nukrypti nuo šio principo, išskyrus
         atvejus, kai Direktyva 2003/54 numato išimtis arba leidžiančias nukrypti nuostatas.

      56      Todėl tokia nuostata, kokia įtvirtinta Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punkte, būtų suderinama su Direktyva 2003/54
         tik tuo atveju, jei patektų į šių išimčių ir leidžiančių nukrypti nuostatų taikymo sritį.

      57      Pirma, Direktyvos 2003/54 20 straipsnio 2 dalis numato, kad paskirstymo sistemos operatorius gali neleisti prisijungti prie
         sistemos, jeigu trūksta būtinų pajėgumų, su sąlyga, kad jis tokį atsisakymą motyvuoja ir pateisina. Tačiau ši galimybė neleisti
         prisijungti prie sistemos vertinama kiekvienu konkrečiu atveju ir nesuteikia valstybėms narėms teisės, neįvertinus konkretaus
         kiekvieno operatoriaus atvejo, bendrai numatyti nukrypti leidžiančias nuostatas, susijusias su techninių sistemos galimybių
         patenkinti trečiųjų asmenų prašymą dėl prieigos nebuvimu.

      58      Antra, Direktyvos 2003/54 3 straipsnio 8 dalis leidžia valstybėms narėms netaikyti šios direktyvos 20 straipsnio nuostatų,
         jeigu šis taikymas trukdys vykdyti elektros energijos įmonėms nustatytus įsipareigojimus, atsižvelgiant į bendrą ekonominį
         interesą, ir jeigu tai nedarys tokios įtakos prekybos plėtrai, kuri būtų priešinga Bendrijos interesams.

      59      Reikia paaiškinti, kad Direktyvos 2003/54 3 straipsnio 2 ir 3 dalys iš tiesų nurodo viešųjų paslaugų teikimo įpareigojimus,
         kuriuos valstybės narės, vadovaudamosi bendru ekonominiu interesu, gali nustatyti elektros energijos įmonėms. Iš šios direktyvos
         dvidešimt šeštos konstatuojamosios dalies išplaukia, kad su viešųjų paslaugų teikimu susiję reikalavimai aiškinami nacionaliniu
         lygmeniu.

      60      Iš Direktyvos 2003/54 3 straipsnio 8 dalies išplaukia, kad valstybės narės gali nuspręsti apriboti prieigos prie elektros
         energijos tiekimo ir paskirstymo sistemų teisę, siekdamos užtikrinti viešosios paslaugos – elektros energijos – tiekimą. Tačiau
         tam, kad tai padarytų, valstybės narės, pirma, turi patikrinti, ar yra grėsmė, kad neribota prieigos prie sistemų teisė sistemų
         operatoriams trukdys vykdyti jiems nustatytus viešųjų paslaugų teikimo įpareigojimus, ir, antra, išanalizuoti, ar šie įpareigojimai
         negali būtų įvykdomi kitomis priemonėmis, neapribojančiomis prieigos prie sistemų teisės, kuri yra viena iš Direktyvoje 2003/54
         įtvirtintų teisių.

      61      Reikia pažymėti, jog nukrypimo nuo Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punkte įtvirtinto laisvos prieigos prie
         aprūpinimo energija sistemų principo nepateisina grėsmė, kad dėl šios laisvos prieigos sistemų operatoriams, kuriems taikoma
         ši nuostata, bus trukdoma vykdyti jiems nustatytus viešųjų paslaugų teikimo įpareigojimus. Iš tiesų ši nukrypti leidžianti
         nuostata yra pateisinama tik teritorijos, kurioje šios sistemos eksploatuojamos, geografine ar teisine konfigūracija. Vokietijos
         vyriausybė nebetvirtina, kad Vokietijos Federacinė Respublika priėmė Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punktą
         tam, kad įgyvendintų Direktyvos 2003/54 3 straipsnio 8 dalį.

      62      Trečia, šios direktyvos 26 straipsnio 1 dalis numato, kad valstybės narės, kurios gali įrodyti, jog yra esminių problemų,
         susijusių su mažų izoliuotų sistemų eksploatacija, gali prašyti leisti taikyti nuo kai kurių Direktyvos 2003/54 nuostatų,
         be kita ko, šios direktyvos 20 straipsnio, nukrypti leidžiančias nuostatas.

      63      Tačiau šioms nukrypti leidžiančioms nuostatoms reikalingas Komisijos pritarimas, kuris įforminamas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbtu sprendimu. Tokias nukrypti leidžiančias nuostatas 2006 m. rugsėjo 25 d. Sprendimu (OL L 270, p. 72) buvo leista
         taikyti Kipro Respublikai, o 2006 m. lapkričio 28 d. Sprendimu (OL L 332, p. 32) – Maltos Respublikai. Reikia konstatuoti,
         kad Vokietijos Federacinė Respublika nei prašė Komisijos sprendimo, pagal Direktyvos 2003/54 26 straipsnio 1 dalį leidžiančio
         taikyti nukrypti leidžiančias nuostatas, nei jį gavo.

      64      Tai reiškia, kad tokia nuostata – Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punktas – nepatenka nė į vienos Direktyvoje 2003/54
         numatytos laisvos prieigos prie elektros energijos perdavimo ir paskirstymo sistemų principo išimties ar nuo šio principo
         nukrypti leidžiančios nuostatos taikymo sritį.

      65      Iš visų šių svarstymų išplaukia, kad Direktyvos 2003/54 20 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, jog ji draudžia tokią
         nuostatą, kokia yra Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punktas, kuria kai kurie aprūpinimo energija sistemų operatoriai
         atleidžiami nuo prievolės suteikti tretiesiems asmenims laisvą prieigą prie šių sistemų motyvuojant tuo, kad jos įrengtos
         vieną funkcinį vienetą sudarančios įmonės teritorijoje ir daugiausia naudojamos energijai perduoti įmonės viduje ir susijusioms
         įmonėms.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      66      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/54/EB dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių,
            panaikinančios Direktyvą 96/92/EB, 20 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji draudžia tokią nuostatą, kokia yra
            2005 m. liepos 7 d. Aprūpinimo elektros energija ir dujomis įstatymo, vadinamo „racionalaus energijos valdymo įstatymu“ (Gesetz
            über die Elektrizitäts- und Gasversorgung (Energiewirtschafstsgesetz)) 110 straipsnio 1 dalies 1 punktas, kuria kai kurie
            aprūpinimo energija sistemų operatoriai atleidžiami nuo prievolės suteikti tretiesiems asmenims laisvą prieigą prie šių sistemų
            motyvuojant tuo, kad jos įrengtos vieną funkcinį vienetą sudarančios įmonės teritorijoje ir daugiausia naudojamos energijos
            perdavimui įmonės viduje ir susijusioms įmonėms.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


1985 m. sausio 15 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Jan Amesz ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Korekcinis koeficientas. # Sujungtos bylos 532, 534, 567, 600, 618, 660/79 ir 543/79.


1976 m. birželio 24 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Raymond Elz prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 56-75.


title: 2011 m. balandžio 13 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Sociedad Agricola Requingua Ltda prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT).#Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Žodinio Bendrijos prekių ženklo TORO DE PIEDRA paraiška - Ankstesnis Bendrijos vaizdinis prekių ženklas D. ORIGEN TORO - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybė supainioti - Ženklų panašumas - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas - Teisė būti išklausytam - Pareiga motyvuoti - Reglamento Nr. 207/2009 75 straipsnis.#Byla T-358/09.

text:
      2011 m. balandžio 13 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas Sociedad Agricola Requingua prieš VRDT – Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro (TORO DE PIEDRA)
      (Byla T‑358/09)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo TORO DE PIEDRA paraiška – Ankstesnis vaizdinis Bendrijos prekių ženklas D. ORIGEN TORO – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Ženklų panašumas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Teisė būti išklausytam – Pareiga motyvuoti – Reglamento Nr. 207/2009 75 straipsnis“
      1.                     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti
            su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 27, 29, 40, 42 punktus)
      2.                     Bendrijos prekių ženklas – Procedūros nuostatos – Tarnybos sprendimai – Teisės į gynybą paisymas – Principo apimtis (Tarybos
            reglamento Nr. 207/2009 75 straipsnis) (žr. 51–52 punktus)
      3.                     Bendrijos prekių ženklas – Procedūros nuostatos – Sprendimų motyvavimas – Tarybos reglamento Nr. 207/2009 75 straipsnio pirmas
            sakinys – Reikšmė, tapati EB 253 straipsnio reikšmei (EB 253 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 207/2009 75 straipsnio pirmas
            sakinys) (žr. 57 punktą)
      Dalykas

         Ieškinys dėl 2009 m. birželio 18 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1117/2008‑2), susijusio su protesto
                  procedūra tarp

               Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro
               ir
               la Sociedad Agricola Requingua Ltda
               .
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               Sociedad Agricola Requingua Ltda

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               žodinis prekių ženklas TORO DE PIEDRA 33 klasės prekėms 33 klasės prekėms – paraiška Nr. 4000501

               Prekių ženklo ar žymens, kuriuo grindžiamas protestas, savininkas:

               Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro

               Prekių ženklas ar žymuo, kuriuo grindžiamas protestas:

               vaizdinis Bendrijos prekių ženklas D. ORIGEN TORO, įregistruotas 33 klasės prekėms; vaizdinis Ispanijos prekių ženklas Denominación de Origen TORO, įregistruotas 33 klasės prekėms

               Protestų skyriaus sprendimas:

               patenkinti protestą

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               atmesti apeliaciją

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš La Sociedad Agricola Requingua Ltda bylinėjimosi išlaidas.


2016 m. rugsėjo 27 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Satkirit Holdings Ltd prieš Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybą.#Europos Sąjungos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Europos Sąjungos prekių ženklo „luvo“ paraiška – Ankstesnis žodinis Europos Sąjungos prekių ženklas „luvo“ – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Prekių ir paslaugų panašumas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas.#Byla T-449/15.


title: 2006 m. gruodžio 12  d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Parthenon AE Oikodomikon - Technikon - Touristikon - Viomichanikon - Emporikon kai Exagogikon Ergasion. # Arbitražinė išlyga - Ketvirtoji pamatinė programa mokslo tyrimų, technologinės plėtros ir bandymų srityje - Avanso susigrąžinimas. # Byla T-7/05.

text:
      2006 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas Komisija prieš Parthenon
      (Byla T‑7/05)
      „Arbitražinė išlyga – Ketvirtoji pamatinė programa mokslo tyrimų, technologinės plėtros ir bandymų srityje – Avanso susigrąžinimas“
      Procesas – Kreipimasis į Pirmosios instancijos teismą remiantis arbitražine išlyga (EB 238 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos
         sprendimas Nr. 1110/94) (žr. 73–92, 94–107 punktus)

      Dalykas

         Pagal EB 238 straipsnį pareikštas ieškinys dėl avanso, sumokėto remiantis sutartimi FAIR-CT98-9544, kurią Komisija nutraukė,
                  nes atsakovė neįvykdė sutartyje numatytų įsipareigojimų, susigrąžinimo.

            Rezoliucinė dalis

                  Priteisti iš atsakovės Parthenon AE Oikodomikon – Technikon – Touristikon – Viomichanikon – Emporikon kai Exagogikon Ergasion
                     sumokėti Komisijai 154 383,53 eurų su palūkanomis, apskaičiuotomis remiantis palūkanų norma, kurią Europos centrinis bankas
                     taiko savo pagrindinėms refinansavimo operacijoms, nuo 2002 m. liepos 31 d. iki gruodžio 31 d. padidinta 1,5 procentinio punkto
                     ir nuo 2003 m. sausio 1 d. iki visiško sumokėjimo padidinta 2 procentiniais punktais.

                  Atmesti likusią ieškinio dalį.

                  Nurodyti Komisijai padengti vieną trečiąją savo bylinėjimosi išlaidų ir vieną trečiąją atsakovės bylinėjimosi išlaidų ir priteisti
                     iš atsakovės dvi trečiąsias savo bylinėjimosi išlaidų bei dvi trečiąsias Komisijos bylinėjimosi išlaidų.


2016 m. kovo 10 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#credentis AG prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT).#Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo „Curodont“ paraiška – Ankstesnis nacionalinis žodinis prekių ženklas „Eurodont“ – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas.#Byla T-53/15.


2014 m. spalio 8 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas.#Laboratoires Polive prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT).#Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo „dodie“ paraiška – Ankstesni žodiniai nacionaliniai prekių ženklai DODOT – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybės supainioti nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas.#Bylos T-122/13 ir T-123/13.


2015 m. kovo 24 d. Tarnautojų teismo sprendimas.#Carola Maggiulli prieš Europos Komisiją.#Viešoji tarnyba – Pareigų paaukštinimas – 2013 m. pareigų paaukštinimo procedūra – Sprendimas nepaaukštinti pareigų – Nuopelnų palyginimas.#Byla F-61/14.


title: 2007 m. gruodžio 6 d. Teisingumo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas.#BVBA Van Landeghem prieš Belgische Staat.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Hof van beroep te Antwerpen - Belgija.#Bendrasis muitų tarifas - Kombinuotoji nomenklatūra - Tarifinė klasifikacija - 8703 ir 8704 pozicijos - Pikapo tipo automobilis.#Byla C-486/06.

text:
      Byla C‑486/06
      BVBA Van Landeghem
      prieš
      Belgische Staat
      (Hof van beroep te Antwerpen prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Bendrasis muitų tarifas – Kombinuotoji nomenklatūra – Tarifinis klasifikavimas – 8703 ir 8704 pozicijos – Pikapo tipo automobilis“
      Sprendimo santrauka
      Bendrasis muitų tarifas – Tarifinės pozicijos – Pikapo tipo automobilis
      Pikapai, turintys keleiviams skirtą uždarą kabiną, kur už vairuotojo sėdynės arba minkštasuolio yra sulankstomos ar nuimamos
         trijų tvirtinimo taškų saugos diržus turinčios sėdynės, ir nuo kabinos atskirtą krovininę neaukštesnių kaip 50 cm bortų platformą,
         galimą atidaryti tik iš galo ir neturinčią kroviniams tvirtinti skirtų įtaisų, labai prabangų vidų su daug privalumų (be kita
         ko, elektra reguliuojamas odines sėdynes, elektra valdomus veidrodžius ir langus, stereo garso aparatūrą su CD grotuvu) ir
         kuriuose įrengta stabdžių antiblokavimo sistema (ABS), labai daug kuro suvartojantis 4–8 l cilindrų tūrio benzininis variklis
         su automatine pavarų dėže, keturi varomieji ratai bei prabangūs sportiniai ratlankiai, atsižvelgiant į šių pikapų bendrą išvaizdą
         ir visas jų charakteristikas, turi būti klasifikuojami Reglamento Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei
         dėl Bendrojo muitų tarifo I priede pateikiamos Kombinuotosios nomenklatūros su pakeitimais, padarytais Reglamentais Nr.°3115/94,
         Nr. 3009/95 ir Nr. 1734/96, 8703 pozicijoje.

      (žr. 43 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2007 m. gruodžio 6 d.(*)

      „Bendrasis muitų tarifas – Kombinuotoji nomenklatūra – Tarifinis klasifikavimas – 8703 ir 8704 pozicijos – Pikapo tipo automobilis“
      Byloje C‑486/06
      dėl 2006 m. lapkričio 21 d. hof van beroep te Antwerpen (Belgija) sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2006 m. lapkričio 27 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti
         prejudicinį sprendimą byloje

      BVBA Van Landeghem
      prieš
      Belgische Staat
      TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
      kurį sudaro aštuntosios kolegijos pirmininko pareigas einanti R. Silva de Lapuerta, teisėjai E. Juhász ir T. von Danwitz (pranešėjas),
      generalinis advokatas D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        BVBA Van Landeghem, atstovaujamos advocaat E. Gevers,
      –        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos A. Hubert,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos J. Hottiaux, padedamos advocaat F. Tuytschaever,

      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir
         statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo (OL L 256, p. 1) priede pateikiamos Kombinuotosios nomenklatūros su
         pakeitimais, padarytais 1994 m. gruodžio 20 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 3115/94 (OL L 345, p. 1), 1995 m. gruodžio 22 d.
         Komisijos reglamento (EB) Nr. 3009/95 (OL L 319, p. 1) ir 1996 m. rugsėjo 9 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1734/96 (OL L 238,
         p. 1) priedais (toliau – KN), aiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp BVBA Van Landeghem (toliau – Van Landeghem) ir Belgische Staat dėl tam tikrų pikapo tipo automobilių tarifinio klasifikavimo.

       Teisinis pagrindas
       Tarptautinė teisė
      3        Tarptautinė suderintos prekių aprašymo ir kodavimo sistemos konvencija (toliau − SS), sudaryta 1983 m. birželio 14 d. Briuselyje,
         ir 1986 m. birželio 24 d. jos pakeitimo protokolas (toliau – SS konvencija) Europos ekonominės bendrijos vardu buvo patvirtinti
         1987 m. balandžio 7 d. Tarybos sprendimu 87/369/EEB (OL L 198, p. 1).

      4        Pagal SS konvencijos 3 straipsnio 1 dalį kiekviena susitariančioji šalis įsipareigoja užtikrinti, kad jos muitų tarifų ir
         statistikos nomenklatūra atitiks SS, be papildymų ar pakeitimų naudoti visas suderintos sistemos pozicijas ir subpozicijas
         kartu su jas atitinkančiais skaitmeniniais kodais. Pagal šią nuostatą kiekviena susitariančioji šalis taip pat įsipareigoja
         taikyti bendrąsias suderintos sistemos aiškinimo taisykles ir visas suderintos sistemos skyriaus, skirsnio ir subpozicijos
         pastabas, taip pat nekeisti jų apimties.

      5        Muitinių bendradarbiavimo taryba (tapusi Pasaulio muitinių organizacija, toliau − PMO), įsteigta 1950 m. gruodžio 15 d. Briuselyje
         sudarytos tarptautinės konvencijos pagrindu, laikydamasi SS konvencijos 8 straipsnio sąlygų tvirtina paaiškinimus ir klasifikavimo
         nuomones, kuriuos priėmė SS komitetas, t. y. institucija, kurios sudėtį reglamentuoja Konvencijos 6 straipsnis. Pagal SS konvencijos
         7 straipsnio 1 dalį šio komiteto funkcija, be kita ko, yra siūlyti šios Konvencijos pakeitimus ir rengti paaiškinimus, klasifikavimo
         nuomones ir kitus siūlymus, kaip aiškinti SS.

      6        2001 m. įvykusioje 28 sesijoje SS komitetas priėmė, be kita ko, SS 8703 ir 8704 pozicijų paaiškinimų pakeitimus.

      7        SS 8703 pozicijos paaiškinime nurodyta:

      „Konkrečių transporto priemonių klasifikavimą šioje pozicijoje lemia tam tikros charakteristikos, rodančios, kad šios priemonės
         daugiausia skirtos žmonėms, o ne kroviniams (8704 pozicija) vežti. Šios charakteristikos yra ypač naudingos nustatant, kaip
         klasifikuoti transporto priemones, kurių pakrautų bendras svoris paprastai yra mažesnis nei 5 tonos ir kuriose yra viena uždara
         erdvė, susidedanti iš dalies, skirtos vairuotojui ir keleiviams, ir kitos dalies, galinčios būti naudojamos žmonėms ir kroviniams
         vežti. Ši kategorija apima transporto priemones, paprastai vadinamas universalios paskirties automobiliais (pvz.: autofurgonai,
         lengvieji visureigiai (SUV) ir kai kurie pikapai). Toliau nurodyti kriterijai yra susiję su konstrukcijos charakteristikomis,
         kuriomis paprastai pasižymi šiai pozicijai priskiriamos transporto priemonės:

      a)      kiekvienam žmogui yra nuolatinės sėdynės su saugos įtaisais (pvz., saugos diržais arba jų montažui skirtomis tvirtinimo vietomis
         ir jungiamosiomis detalėmis) arba nuolatiniai tvirtinimo taškai ir priedai sėdynėms ir saugos įtaisams įrengti už vairuotojo
         ir priekinių keleivių esančioje dalyje. Šios sėdynės gali būti nuolatinės, sulankstomos, nuimamos nuo tvirtinimo taškų arba
         sudedamos;

      b)      abu galinės dalies šonai yra su langais;
      c)      šonuose arba gale yra bent vienos stumdomos, sukamos arba pakeliamos durys su langais;
      d)      tarp dalies, skirtos vairuotojui ir priekiniams keleiviams, bei dalies, kuri gali būti naudojama žmonėms arba kroviniams vežti,
         nėra nuolatinės sienos ar pertvaros;

      e)      transporto priemonės viduje yra komforto, apdailos elementų ir aksesuarų, analogiškų lengvųjų automobilių salonams (pvz.:
         grindų kilimėlis, ventiliacija, vidaus apšvietimas, peleninės).“ (Neoficialus vertimas)

      8        8704 pozicijos SS paaiškinimas suformuluotas taip:

      „Konkrečių transporto priemonių klasifikavimą šioje pozicijoje lemia tam tikros charakteristikos, rodančios, kad šios priemonės
         daugiausia skirtos kroviniams, o ne žmonėms (8703 pozicija) vežti. Šios charakteristikos ypač naudingos nustatant, kaip klasifikuoti
         dažniausiai kroviniams vežti naudojamas transporto priemones, kurių pakrautų bendras svoris paprastai yra mažesnis nei 5 tonos
         ir kurios turi atskirą uždarą galinę dalį arba atvirą galinę platformą; šių automobilių gale gali būti įrengtos minkštasuolio
         tipo sėdynės be saugos diržo, jo montažui skirtos tvirtinimo vietos ir keleiviams skirti patogumai; sėdynės užlenkiamos į
         šonus tam, kad visą platformą būtų galima naudoti kroviniams vežti. Ši transporto priemonių kategorija visų pirma apima vadinamuosius
         universalios paskirties automobilius (pvz.: autofurgonai, pikapai ir kai kurie lengvieji visureigiai (SUV)). Toliau nurodyti
         kriterijai yra susiję su konstrukcijos charakteristikomis, kuriomis pasižymi šiai pozicijai priskiriamos transporto priemonės:

      a)      dalyje už vairuotojo ir priekinių keleivių dalies yra minkštasuolio tipo sėdynės be saugos įtaisų (pvz.: saugos diržų arba
         jų montažui skirtų tvirtinimo vietų ir jungiamųjų detalių) ir keleiviams skirtų patogumų. Šios sėdynės paprastai gali būti
         užlenktos, kad visą galinės dalies dugną (autofurgonuose) arba visą atskirą platformą (pikapuose) būtų galima naudoti kroviniams
         vežti;

      b)      yra atskira kabina vairuotojui ir keleiviams bei atskira atvira platforma, kur įrengti fiksuoti bortai ir vienas atlenkiamas
         galinis bortas (pikapo tipo automobiliuose);

      c)      galinės dalies šonai be langų; šonuose arba gale yra bent vienos stumdomos, sukamos arba pakeliamos durys be langų kroviniams
         pakrauti ir iškrauti (autofurgonuose);

      d)      tarp vairuotojo ir priekinių keleivių dalies bei galinės dalies yra nuolatinė siena ar pertvara;
      e)      krovininėje platformoje nėra komforto, apdailos elementų ir aksesuarų, analogiškų lengvųjų automobilių salonams (pvz.: grindų
         kilimėlių, ventiliacijos, vidaus apšvietimo, peleninių).“ (Neoficialus vertimas)

      9        1999 m. įvykusioje 23 sesijoje SS komitetas priėmė klasifikavimo nuomonių pakeitimus, susijusius, be kita ko, su SS 8703 ir
         8704 pozicijomis.

      10      Pikapo tipo automobiliai aptariami šioje sesijoje šio komiteto priimtoje klasifikavimo nuomonėje dėl SS 8703.23, 8704.21 ir
         8704.31 subpozicijų. Antrojoje nuomonėje dėl subpozicijos 8704.31 aptartas automobilio tipas skiriasi nuo aptartojo pirmoje
         nuomonėje, kuri pateikiama toliau, tik varymo tipu (du arba keturi varomieji ratai) ir svoriu, todėl nėra prasmės šiame sprendime
         cituoti šios antrosios nuomonės.

      „8703.23 2. Dviejų varomųjų ratų automobilis su kibirkštinio uždegimo slankiosios stūmoklio eigos varikliu, kurio cilindrų tūris yra
         1800 cm3. Automobilis turi dvejas duris, o keleivinėje dalyje (dviguboje kabinoje) – dvi priekines sėdynes ir neatlenkiamą minkštasuolį
         trims žmonėms. Jo salonas yra aukštos kokybės (pvz.: sėdynės apmuštos, sienos padengtos dekoratyvinėmis plokštėmis). Atvira
         galinė krovininė dalis yra atskirta nuo keleivinės dalies ir turi atlenkiamą galinį bortą. Bendras krovumas (žmonių, įskaitant
         vairuotoją, ir krovinių) yra 495 kg, iš kurių apie 145 kg sudaro kroviniai. Maksimalus pakrauto automobilio svoris yra 1566 kg.

      8704.21 1. Keturių varomųjų ratų automobilis su slėginio uždegimo stūmokliniu varikliu, kurio cilindrų tūris yra 2779 cm3, turintis dvigubą kabiną ir ant atskiros važiuoklės sumontuotą atskirą krovininę platformą. Bendras krovumas (žmonių, įskaitant
         vairuotoją, ir krovinių) yra 625 kg, iš kurių apie 350 kg sudaro kroviniai. Automobilis turi ketverias duris ir neatlenkiamą
         minkštasuolį trims žmonėms už dviejų priekinių sėdynių. Salonas yra aukštos kokybės (pvz.: sėdynės apmuštos, yra atramos galvai,
         dekoratyviniai skydeliai). Krovininė platforma turi vieną atlenkiamą bortą ir yra dengta ant metalinio karkaso aptemtu brezentu.
         Krovininėje platformoje įrengtas nuimamas plastikinis skydas, ant kurio montuojamas minkštasuolis.

      8704.31 1. Dviejų varomųjų ratų automobilis su kibirkštinio uždegimo slankiosios stūmoklio eigos varikliu, kurio cilindrų tūris yra
         2254 cm3. Jis turi keturias duris, o keleivinėje dalyje (dviguboje kabinoje) – dvi sėdynes priekyje ir vieną neatlenkiamą minkštasuolį
         trims žmonėms gale. Automobilio antstatą sudaro dvi atskiros kėbulo dalys, kurių viena skirta vairuotojui ir keleiviams, o
         kita – kroviniams. Krovininė platforma yra atvira ir turi atlenkiamą galinį bortą, kad būtų galima lengviau pakrauti arba
         iškrauti krovinius. Bendras krovumas (žmonės, įskaitant vairuotoją, ir kroviniai) yra 1140 kg. Maksimalus pakrauto automobilio
         svoris yra 2450 kg.“ (Neoficialus vertimas)

       Bendrijos teisės aktai
      11      KN pagrįsta SS, iš kurios ji yra perėmusi šešių skaitmenų pozicijas ir subpozicijas. Tuo metu, kai atsirado pagrindinės bylos
         aplinkybės, taikytinos KN versija buvo įtvirtinta Reglamento Nr. 2658/87 I priede su pakeitimais, padarytais Reglamentais
         Nr. 3115/94, Nr. 3009/95 ir Nr. 1734/96. Atsakant į prejudicinį klausimą, iš šių reglamentų išplaukiančių KN bendrųjų taisyklių
         ir KN tarifinių pozicijų, kurios nurodytos tame klausime ir kuriomis remiamasi Teisingumo Teisme, redakcijos nesiskiria.

      12      Iš Reglamento Nr. 1734/96 išplaukiančios KN versijos pirmos dalies I skyriaus A poskyryje „Bendrosios kombinuotosios nomenklatūros
         aiškinimo taisyklės“ nurodyta:

      „Klasifikuojant prekes pagal Kombinuotąją nomenklatūrą, turi būti vadovaujamasi šiais principais:
      <…>
      3.      Jeigu pritaikius 2 taisyklės b punktą arba dėl kokių nors kitų priežasčių prekę galima prima facie klasifikuoti dviejose arba daugiau pozicijų, ji turi būti klasifikuojama taip:

               <…>
      c)      prekės, kurios negali būti klasifikuojamos taikant 3 taisyklės a arba b punktus, turi būti klasifikuojamos pozicijoje, kuri
         lygiaverčių pozicijų numeracijos požiūriu yra paskutinė.“

      13      KN antros dalies XVII skyriuje „Antžeminio, oro, vandens transporto priemonės ir pagalbiniai transporto įrenginiai“ yra 87 skirsnis
         „Antžeminio transporto priemonės, išskyrus geležinkelio ir tramvajaus riedmenis; jų dalys ir reikmenys“. Šiam ginčui svarbios
         pozicijos yra šios:

               8703

               Automobiliai ir kitos autotransporto priemonės, daugiausia skirtos žmonėms vežti (išskyrus klasifikuojamas 8702 pozicijoje),
                  įskaitant lengvuosius keleivinius-krovininius automobilius (universalus) ir lenktyninius automobilius

               8704

               Autotransporto priemonės, skirtos kroviniams vežti

         14      Leidinio „Europos Bendrijų Kombinuotosios nomenklatūros paaiškinimai“ įžangoje nurodoma, kad jie „nepakeičia (SS paaiškinimų),
         bet juos papildo, todėl abiem reikia naudotis kartu“ (Pataisytas vertimas). Europos Bendrijų Komisijos paskelbtuose ir tuo
         metu, kai atsirado pagrindinės bylos aplinkybės, galiojusiuose 8703 21 10–8703 24 90 subpozicijų KN paaiškinimuose, kiek tai
         svarbu šiam ginčui, buvo nurodyta (OL C 342, 1994, p. 1, toliau – 1994 m. KN paaiškinimai):

      „Šios subpozicijos apima ir mišrios paskirties transporto priemones, t. y. galimas naudoti tiek žmonėms, tiek kroviniams vežti,
         su sąlyga, kad jos daugiausia skirtos žmonėms vežti. Šios transporto priemonės skiriasi nuo kitų dažnai tokio paties dydžio
         automobilių, skirtų vien kroviniams vežti, įvairiomis charakteristikomis:

      1)      dalyje už vairuotojo sėdynės arba minkštasuolio turi įtvirtintas užlenkiamas arba nuimamas sėdynes arba joms įtvirtinti specialiai
         pritaikytas vietas bei šoninius langus

      ir
      2)      dažniausiai turi vienerias galines arba šonines duris arba galinį bortą ir žmonėms vežti skirtoms transporto priemonėms identišką
         arba panašią vidaus apdailą.“ (Neoficialus vertimas)

      15      Šie 1994 m. KN paaiškinimai buvo panaikinti ir jų nebėra 2006 m. vasario 28 d. redakcijos Komisijos paskelbtų Europos Bendrijų
         kombinuotosios nomenklatūros paaiškinimų leidinyje (OL C 50, p. 1). Jame esančiuose 8703 21 10–8703 24 90 subpozicijų paaiškinimuose
         daroma nuoroda į šio sprendimo 7 punkte cituotą 8703 pozicijos SS paaiškinimą nurodant, kad jame aprašyti automobiliai priskiriami
         šios pozicijos subpozicijoms (toliau – 2006 m. KN paaiškinimai).

      16      2007 m. kovo 31 d. Komisija paskelbė naujus paaiškinimus (OL C 74, 2007, p. 1, toliau – 2007 m. KN paaiškinimai), kuriuose
         dėl 8703 pozicijos nurodyta:

      „1. Pikapai:
      Šio tipo kelių transporto priemonėje paprastai būna daugiau negu viena sėdynių eilė ir ji būna padalyta į dvi atskiras sekcijas
         — uždarą saloną žmonėms vežti ir atvirą arba dengtą platformą kroviniams vežti.

      Tačiau tokios kelių transporto priemonės turi būti priskiriamos 8704 pozicijai, jeigu didžiausias kroviniams skirtos sekcijos
         grindų ilgis sudaro daugiau negu 50 % transporto priemonės važiuoklės bazės ilgio arba jeigu transporto priemonės turi daugiau
         negu dvi ašis.“

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      17      Nuo 1995 m. balandžio 10 d. iki 1997 m. gruodžio 4 d. Van Landeghem, veikdamas kaip muitinės tarpininkas, Antverpeno muitinei pateikė 75 išleidimo vartojimui deklaracijas „IM4“, siekdama importuoti
         vienai Italijos firmai skirtus 96 automobilius.

      18      Atlikusi patikrinimą po prekių išleidimo Belgijos muitinė nusprendė, kad deklaruojant šiuos 96 automobilius buvo klaidingai
         nurodyta KN 8703 tarifinė pozicija, kuriai priskiriamoms prekėms taikomas tik 10 % dydžio muitas, o ne 8704, kuriai taikomas
         22 % dydžio muitas. Muitinės nuomone, šie automobiliai turėjo būti deklaruoti KN 8704 pozicijoje kaip kroviniams vežti skirti
         automobiliai, nes jie turi nuo keleivinės dalies atskirą krovininę zoną. Muitinė įpareigojo Van Landeghem papildomai sumokėti 837 494 BEF muitą.

      19      Van Landeghem užginčijo šį muitinės sprendimą tvirtindama, kad atitinkamus automobilius KN 8703 pozicijoje reikėjo klasifikuoti atsižvelgiant
         į jų technines charakteristikas ir prabangią apdailą.

      20      2002 m. sausio 11 d. Sprendimu rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen atmetė Van Landeghem prašymą nuspręsdamas, kad, nepaisant pikapo tipo automobilių specifinių charakteristikų ir savybių bei aplinkybės, kad keleivinės
         šių automobilių dalies apdaila yra labai prabangi, funkciją lemia krovininė automobilių zona. Šie automobiliai yra skirti
         kroviniams vežti ir todėl juos reikia deklaruoti nurodant KN 8704 poziciją.

      21      Dėl šio sprendimo gavęs apeliacinį skundą hof van beroep te Antwerpen nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:

      „Ar pikapai ? autotransporto priemonės, kurios turi keleiviams skirtą uždarą kabiną, kur už vairuotojo sėdynės arba minkštasuolio
         yra sulankstomos ar nuimamos trijų tvirtinimo taškų saugos diržus turinčios sėdynės, ir nuo kabinos atskirtą krovininę neaukštesnių
         kaip 50 cm bortų platformą, galimą atidaryti tik iš galo ir neturinčią kroviniams tvirtinti skirtų įtaisų ? turintys labai
         prabangų vidų su visais privalumais (įskaitant elektra reguliuojamas odines sėdynes, elektra valdomus veidrodžius ir langus,
         stereo aparatūrą su CD grotuvu ir kt.), ABS stabdžių sistemą, labai daug kuro suvartojantį 4–8 l (cilindrų tūrio) benzininį
         variklį su automatine pavarų dėže, keturis varomuosius ratus bei prabangius (sportinius) ratlankius, deklaruoti išleidimui
         į laisvą apyvartą ir vartojimui nuo 1995 m. balandžio 10 d. iki 1997 m. gruodžio 4 d., turėjo būti klasifikuojami tuo metu
         galiojusios (KN) (pirmą kartą priimtos <...> Reglamentu Nr. 2658/87 <...>) 8703 pozicijoje kaip automobiliai ir kitos autotransporto
         priemonės, daugiausia skirtos žmonėms vežti (išskyrus klasifikuojamas 8702 pozicijoje), įskaitant lengvuosius keleivinius
         krovininius automobilius (universalus) ir lenktyninius automobilius, ar tuo metu galiojusios (KN) 8704 pozicijoje kaip autotransporto
         priemonės, skirtos kroviniams vežti, ar kitoje nei 8703 ar 8704 tarifinės pozicijos tuo metu galiojusios (KN) pozicijoje?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      22      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar pikapus, kokie aprašyti prejudiciniame klausime, reikia
         klasifikuoti KN 8703 pozicijoje kaip automobilius, skirtus žmonėms vežti, ar KN 8704 pozicijoje kaip automobilius, skirtus
         kroviniams vežti.

      23      Pirmiausia reikia priminti nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, pagal kurią, siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir
         patikrinimų paprastumą, lemiamas prekių tarifinio klasifikavimo kriterijus turi būti nustatomas bendrai atsižvelgiant į tas
         jų objektyvias charakteristikas ir savybes, kurios išvardytos KN pozicijos ir skyriaus ar skirsnio pastabų formuluotėse (žr.
         2006 m. balandžio 27 d. Sprendimo Kawasaki Motors Europe, C‑15/05, Rink. p. I‑3657, 38 punktą ir 2007 m. liepos 18 d. Sprendimo FTS International, C‑310/06, Rink. p. I‑0000, 27 punktą).

      24      Be to, prekės paskirtis gali būti objektyvus tarifinio klasifikavimo kriterijus, jeigu ji yra būdinga šiai prekei ir šį būdingumą
         galima įvertinti remiantis šios prekės objektyviomis charakteristikomis bei savybėmis (žr. 2007 m. sausio 11 d. Sprendimo
         B.A.S. Trucks, C‑400/05, Rink. p. I‑311, 29 punktą; 2007 m. vasario 15 d. Sprendimo RUMA, C‑183/06, Rink. p. I‑1559, 36 punktą ir 2007 m. liepos 18 d. Sprendimo Olicom, C‑142/06, Rink. p. I‑0000, 18 punktą).

      25      Galiausiai reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Komisijos parengti KN paaiškinimai ir PMO
         parengti SS paaiškinimai yra svarbūs aiškinant atskirų pozicijų apimtį, tačiau jie nėra privalomi (žr. minėto sprendimo B.A.S. Trucks 28 punktą). Be to, nors PMO nuomonės dėl prekės klasifikavimo pagal SS ir neturi privalomosios teisinės galios, klasifikuojant
         šią prekę pagal KN jos yra įvairių KN pozicijų apimtį aiškinti reikšmingai padedančios gairės (žr. minėto sprendimo Kawasaki Motors Europe 36 punktą).

      26      Van Landeghem tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami automobiliai turi būti klasifikuojami KN 8703 pozicijoje, o Belgijos vyriausybė
         ir Komisija yra už jų klasifikavimą 8704 pozicijoje. Pastarosios šiuo klausimu visų pirma remiasi SS paaiškinimais, o Belgijos
         vyriausybė – ir SS klasifikavimo nuomone.

      27      Iš 8703 pozicijos „Automobiliai ir kitos autotransporto priemonės, daugiausia skirtos žmonėms vežti“, formuluotės matyti,
         kad jų klasifikavimą lemia pagrindinė šių automobilių paskirtis. Iš žodžio „skirtos“ pavartojimo matyti, o šio sprendimo 24 punkte
         priminta nusistovėjusi teismo praktika tai tik patvirtina, kad lemiamas kriterijus yra automobiliui būdinga pagrindinė jo
         paskirtis. Ši paskirtis nustatoma atsižvelgiant į bendrą pagrindinėje byloje nagrinėjamų automobilių išvaizdą ir visas šių
         automobilių charakteristikas, kurios nulemia jų esmines savybes (šiuo atžvilgiu žr. minėto sprendimo B.A.S. Trucks 40 punktą).

      28      Šiuo atveju pagrindinėje byloje nagrinėjamos autotransporto priemonės, remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio
         teismo išvadomis, turi šias objektyvias charakteristikas ir savybes: keleiviams skirtą uždarą kabiną, kur už vairuotojo sėdynės
         arba minkštasuolio yra sulankstomos ar nuimamos trijų tvirtinimo taškų saugos diržus turinčios sėdynės, ir nuo kabinos atskirtą
         krovininę neaukštesnių kaip 50 cm bortų dėžę, galimą atidaryti tik iš galo ir neturinčią kroviniams tvirtinti skirtų įtaisų.
         Šie automobiliai turi labai prabangų vidų su daug privalumų (be kita ko, elektra reguliuojamas odines sėdynes, elektra valdomus
         veidrodžius ir langus, stereo garso aparatūrą su CD grotuvu), juose įrengta stabdžių antiblokavimo sistema (ABS), labai daug
         kuro suvartojantis 4?8 l cilindrų tūrio benzininis variklis su automatine pavarų dėže, keturi varomieji ratai bei prabangūs
         sportiniai ratlankiai.

      29      Atsižvelgiant į šias charakteristikas ir savybes, reikia išnagrinėti, ar tokie automobiliai dėl savo bendros išvaizdos ir
         visų savo charakteristikų yra daugiausia skirti vežti žmones arba krovinius.

      30      Dėl Belgijos vyriausybės argumento, kad pagal SS klasifikavimo nuomonę dėl 8704.21 ir 8704.31 subpozicijų tokie pikapai, kokie
         aprašyti šiose subpozicijose, klasifikuojami 8704 pozicijoje, reikia pažymėti, kad ši aplinkybė nėra lemiamas pagrindinėje
         byloje nagrinėjamų automobilių klasifikavimo kriterijus, nes pikapai gali būti klasifikuojami, atsižvelgiant į jiems būdingas
         charakteristikas, arba KN 8703, arba KN 8704 pozicijoje, o tai patvirtina SS klasifikavimo nuomonė dėl 8703.23 subpozicijos,
         pagal kurią pikapai klasifikuojami 8703 pozicijoje.

      31      Komisija tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamų automobilių struktūra, t. y. kabinos ir atviros galinės platformos
         buvimas, yra klasifikavimą KN 8704 pozicijoje patvirtinantis faktas. Šiuo atžvilgiu Komisija nurodo, kad automobiliai, turintys
         bendrą uždarą vidaus erdvę, minimi 8703 pozicijos SS paaiškinimo aprašomojoje dalyje, o pagrindinėje byloje nagrinėjamiems
         automobiliams analogiškas konstrukcijos charakteristikas turintys automobiliai minimi 8704 pozicijos SS paaiškinimo aprašomojoje
         dalyje.

      32      Tačiau ši aplinkybė turi tik nedidelės reikšmės. Pirmiausia reikia atkreipti dėmesį, kad jų aprašomosios dalies paskirtis,
         kaip matyti iš šių paaiškinimų formuluotės, tėra identifikuoti automobilius, kurių klasifikavimas kelia abejonių. Tačiau atitinkamų
         automobilių konstrukcijos charakteristikos išvardytos 8703 ir 8704 pozicijų SS paaiškinimų a–e punktuose. Be to, tipinei pikapo
         struktūrai būdinga kaip tik tai, kad yra uždara kabina ir atvira galinė platforma. Tai, be kita ko, patvirtina 8703 pozicijos
         2007 m. KN paaiškinimai, kuriuose, nepaisant to, kad prancūziškoje kalbinėje versijoje pavartoti žodžiai „Du type camionnette“
         (nedidelio sunkvežimio tipo), kalbama apie pikapų klasifikavimą, kaip tai aiškiai matyti iš kitų kalbinių versijų paaiškinimų
         formuluočių („Vom Typ Pick-up“, „Of the pick-up type“, „De tipo camionetta (pick-up)“, „del tipo pick-up“). Šiuose paaiškinimuose
         pikapas apibūdinamas kaip automobilis, turintis uždarą saloną žmonėms vežti ir atvirą arba dengtą platformą kroviniams vežti,
         o tai neužkerta kelio nagrinėjamo automobilio klasifikuoti šioje pozicijoje.

      33      Komisija, be to, mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamų automobilių aprašymas turi daugiau 8704 pozicijos nei 8703 pozicijos
         SS paaiškinime išvardytų konstrukcijos charakteristikų.

      34      Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia priminti, kad juose pavartoti klasifikavimo kriterijai, kaip aiškiai nurodyta pačiuose paaiškinimuose,
         nėra išsamūs. Be to, šie kriterijai yra susiję su nevienarūšiais automobiliais (autofurgonais, lengvaisiais visureigiais (SUV)
         ir kai kuriais pikapais). Taigi reikia nustatyti, ar SS paaiškinimuose nurodyti klasifikavimo kriterijai yra svarbūs ir reikšmingi
         nustatant, kaip klasifikuoti nagrinėjamo tipo automobilį. Be to, automobilių charakteristikų išvardijimo 8703 ir 8704 pozicijų
         SS paaiškinimuose negalima suprasti taip, kad paprasčiausio atitinkamų automobilių charakteristikų paminėjimo šiuose paaiškinimuose
         pakanka šiems automobiliams klasifikuoti. Kaip jau minėta šio sprendimo 27 punkte, vietoj to reikėtų įvertinti bendrą pagrindinėje
         byloje nagrinėjamų automobilių išvaizdą ir visas jų charakteristikas, visų pirma atsižvelgiant į jų klasifikavimui panaudotų
         kriterijų santykinę svarbą.

      35      Priešingai nei teigia Komisija, didelio cilindrų tūrio labai daug kuro suvartojančio variklio negalima laikyti kriterijumi,
         lemiančiu tokį variklį turinčio automobilio klasifikavimą KN 8704 pozicijoje. Šiuo atžvilgiu reikia pabrėžti, jog kuro suvartojimas
         turi būti vertinamas ne absoliučiais skaičiais, bet atsižvelgiant į krovumą. Bendrai vertinant, kroviniams vežti skirtų automobilių
         kuro suvartojimo ir krovumo santykis yra palyginti nedidelis, o lengvųjų automobilių kur kas didesnis.

      36      Dėl Komisijos argumento, kad pikapas, kurio kroviniams vežti skirtos dalies dugno ilgis sudaro daugiau negu 50 % transporto
         priemonės važiuoklės bazės ilgio, turi būti klasifikuojamas KN 8704 pozicijoje, reikia pažymėti, kad taip yra teigiama 2007 m.
         KN paaiškinimuose. Tačiau ši charakteristika negali būti lemiamu tokio automobilio klasifikavimo kriterijumi. Toks aiškinimas
         prieštarauja KN paaiškinimų leidinio įžangoje nurodytai aplinkybei, kad KN paaiškinimai nepakeičia SS paaiškinimų, bet juos
         papildo. Be kita ko, 8703 21 10–8703 24 90 subpozicijų 2006 m. KN paaiškinimuose aiškiai daroma nuoroda į 8703 pozicijos SS
         paaiškinimą, todėl vadovaujantis šiais paaiškinimais Komisijos nurodyto kriterijaus negalima laikyti vieninteliu klasifikavimo
         kriterijumi.

      37      Kita vertus, sėdynių arba minkštasuolio su trijų tvirtinimo taškų saugos diržais buvimas už vairuotojo sėdynės arba minkštasuolio
         yra tipinė daugiausia žmonėms vežti skirtų automobilių charakteristika. Tai patvirtina 1994 m. KN paaiškinimai ir, be kita
         ko, SS paaiškinimai. Šiuose 8703 pozicijos paaiškinimuose tokios sėdynės yra aiškiai nurodytos kaip klasifikavimui šioje pozicijoje
         reikšminga tokio tipo automobiliams paprastai būdinga konstrukcijos charakteristika.

      38      Be to, pagrindinėje byloje nagrinėjamų automobilių vidaus apdaila yra elementas, patvirtinantis jų klasifikavimą KN 8703 pozicijoje.
         Tiek tuo metu, kai atsirado pagrindinėje byloje nagrinėjamos aplinkybės, galiojusiuose KN paaiškinimuose, tiek SS paaiškinimuose
         vidaus apdailos analogija lengvųjų automobilių salonams aiškiai paminėta kaip automobilių konstrukcijos charakteristika, kuria
         remiantis jie priskirti šiai pozicijai. Tai pasakytina ir apie pagrindinėje byloje nagrinėjamus automobilius, kurie, vadovaujantis
         prejudiciniame klausime pateiktu apibrėžimu, turi „labai prabangų vidų“.

      39      Taip pat ir kroviniams gabenti skirto tvirtinimo įtaiso nebuvimas rodo, kad tokie automobiliai, kokie nagrinėjami pagrindinėje
         byloje, yra daugiausia skirti ne kroviniams, bet žmonėms vežti. Tokia pati išvada darytina ir atsižvelgiant į benzininį variklį,
         automatinę greičių dėžę, stabdžių antiblokavimo sistemą (ABS) ir keturis varomuosius ratus. Šios charakteristikos iš tiesų
         yra tipiškos lengviesiems, o ne krovininiams automobiliams.

      40      Galiausiai prabangių sportinių ratlankių turėjimas yra charakteristika, akivaizdžiai patvirtinanti, jog pagrindinėje byloje
         nagrinėjami automobiliai yra daugiausia skirti žmonėms vežti. Neabejotina, kad žmonės ir kroviniai gali būti vežami turint
         tiek prabangius sportinius, tiek paprastus ratlankius. Tačiau kadangi neatlieka jokios funkcijos, prabangūs sportiniai ratlankiai
         retai montuojami kroviniams vežti skirtuose automobiliuose, o lengvuosiuose automobiliuose jie yra tipiški. Tad tokių ratlankių
         naudojimas rodo, kad tokie automobiliai, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, turi būti klasifikuojami KN 8703 pozicijoje.
         Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad charakteristikos, pavyzdžiui, prabangūs sportiniai ratlankiai, kurios beveik išimtinai
         būdingos arba kroviniams vežti skirtiems automobiliams, arba tik lengviesiems automobiliams, yra ypač svarbios klasifikuojant
         atitinkamus automobilius pagal KN.

      41      Tiesa, SS paaiškinimai bei jos klasifikavimo nuomonės dar nebuvo priimtos tuo metu, kai buvo importuoti pagrindinėje byloje
         nagrinėjami automobiliai. Tačiau šiuo atveju nereikia atsakyti į klausimą, ar dėl šios aplinkybės negalima atsižvelgti į šiuos
         dokumentus atliekant klasifikavimą. Šis klausimas nėra lemiamas pagrindinei bylai išspręsti. Pirmiau pateikta analizė, net
         ir atsižvelgiant į šiuos dokumentus, kuriais Belgijos vyriausybė ir Komisija rėmėsi pagrįsdamos šių automobilių klasifikavimą
         8704 pozicijoje, faktiškai patvirtino, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami automobiliai turi būti klasifikuojami 8703 pozicijoje.

      42      Taigi, išnagrinėjus prašyme priimti prejudicinį sprendimą apibūdintas automobilių charakteristikas, reikia daryti išvadą,
         kad pagrindinė nagrinėjamų automobilių paskirtis, atsižvelgiant į bendrą išvaizdą ir visas jų charakteristikas, yra žmonių
         vežimas ir šiuos automobilius reikia klasifikuoti KN 8703 pozicijoje. Kitaip nei mano Komisija, šių automobilių klasifikavimas
         KN 8704 pozicijoje yra negalimas, nes KN pirmos dalies I skyriaus A poskyrio 3 taisyklės c punkte numatyta bendroji aiškinimo
         taisyklė negali būti taikoma atsižvelgiant į pačią jos formuluotę.

      43      Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad tokie pikapai, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, turintys keleiviams skirtą
         uždarą kabiną, kur už vairuotojo sėdynės arba minkštasuolio yra sulankstomos ar nuimamos trijų tvirtinimo taškų saugos diržus
         turinčios sėdynės, ir nuo kabinos atskirtą krovininę neaukštesnių kaip 50 cm bortų platformą, galimą atidaryti tik iš galo
         ir neturinčią kroviniams tvirtinti skirtų įtaisų, labai prabangų vidų su daug privalumų (be kita ko, elektra reguliuojamas
         odines sėdynes, elektra valdomus veidrodžius ir langus, stereo garso aparatūrą su CD grotuvu) ir kuriuose įrengta stabdžių
         antiblokavimo sistema (ABS), labai daug kuro suvartojantis 4?8 l cilindrų tūrio benzininis variklis su automatine pavarų dėže,
         keturi varomieji ratai bei prabangūs sportiniai ratlankiai, atsižvelgiant į šių pikapų bendrą išvaizdą ir visas jų charakteristikas,
         turi būti klasifikuojami KN 8703 pozicijoje.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      44      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
      Tokie pikapai, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, turintys keleiviams skirtą uždarą kabiną, kur už vairuotojo sėdynės
            arba minkštasuolio yra sulankstomos ar nuimamos trijų tvirtinimo taškų saugos diržus turinčios sėdynės, ir nuo kabinos atskirtą
            krovininę neaukštesnių kaip 50 cm bortų platformą, galimą atidaryti tik iš galo ir neturinčią kroviniams tvirtinti skirtų
            įtaisų, labai prabangų vidų su daug privalumų (be kita ko, elektra reguliuojamas odines sėdynes, elektra valdomus veidrodžius
            ir langus, stereo garso aparatūrą su CD grotuvu) ir kuriuose įrengta stabdžių antiblokavimo sistema (ABS), labai daug kuro
            suvartojantis 4?8 l cilindrų tūrio benzininis variklis su automatine pavarų dėže, keturi varomieji ratai bei prabangūs sportiniai ratlankiai,
            atsižvelgiant į šių pikapų bendrą išvaizdą ir visas jų charakteristikas, turi būti klasifikuojami 1987 m. liepos 23 d. Tarybos
            reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo I priede pateikiamos Kombinuotosios
            nomenklatūros su pakeitimais, padarytais 1994 m. gruodžio 20 d. Komisijos reglamento (EB) Nr.°3115/94, 1995 m. gruodžio 22 d.
            Komisijos reglamento (EB) Nr. 3009/95 ir 1996 m. rugsėjo 9 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1734/96 priedais, 8703 pozicijoje.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.


1979 m. birželio 19 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Brouwer-Kaune prieš Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor het Kledingbedrijf. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Centrale Raad van Beroep - Nyderlandai. # Byla 180/78.