2006 m. lapkričio 29 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji išplėstinė kolegija) sprendimas. # Franco Campoli prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Asmens nenaudai priimtas aktas - Vienodas požiūris. # Byla T-135/05.


title: 2008 m. gruodžio 22 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Isabel Clara Centeno Mediavilla ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas - Pareigūnų tarnybos nuostatai - Prieštaravimas dėl XIII priedo 12 straipsnio 3 dalies, susijusios su po 2004 m. gegužės 1 d. įdarbintų pareigūnų priskyrimu lygiams, teisėtumo - Konsultavimasis su Tarnybos nuostatų komitetu - Įgytų teisių ir vienodo požiūrio principo nepažeidimas. # Byla C-443/07 P.

text:
      TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2008 m. gruodžio 22 d.
      Byla C‑443/07 P
      Isabel Clara Centeno Mediavilla ir kt.
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Apeliacinis skundas – Pareigūnų tarnybos nuostatai – Prieštaravimas dėl XIII priedo 12 straipsnio 3 dalies, susijusios su po 2004 m. gegužės 1 d. įdarbintų pareigūnų priskyrimu
         prie lygių, teisėtumo – Konsultavimasis su Tarnybos nuostatų komitetu – Įgytų teisių ir vienodo požiūrio principo nepažeidimas“

      Dalykas: Apeliacinis skundas dėl 2007 m. liepos 11 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimo Centeno Mediavilla ir kt. prieš Komisiją (T‑58/05, Rink. p. II‑2523), kuriuo prašoma panaikinti šį sprendimą.

      Sprendimas: atmesti apeliacinį skundą.

      Santrauka
      1.        Pareigūnai – Tarnybos nuostatai – Reglamentas, iš dalies keičiantis Tarnybos nuostatus – Parengimo procedūra – Konsultavimasis
            su Tarnybos nuostatų komitetu
      (EB 283 straipsnis; Pareigūnų tarnybos nuostatų 10 straipsnio antroji pastraipa; XIII priedo 12 straipsnio 3 dalis)
      2.        Pareigūnai – Įdarbinimas – Priskyrimas lygiui – Reglamentu Nr. 723/2004 įvesta nauja karjeros sistema – Pereinamojo laikotarpio
            nuostatos, reglamentuojančios priskyrimą lygiui
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 3 ir 31 straipsniai; XIII priedo 12 straipsnio 3 dalis; Tarybos reglamentas Nr. 723/2004)
      3.        Pareigūnai – Įdarbinimas – Priskyrimas lygiui – Reglamentu Nr. 723/2004 įvesta nauja karjeros sistema – Pereinamojo laikotarpio
            nuostatos, reglamentuojančios priskyrimą lygiui
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnio 3 dalis; Tarybos reglamentas Nr. 723/2004)
      4.        Pareigūnai – Įdarbinimas – Priskyrimas lygiui – Reglamentu Nr. 723/2004 įvesta nauja karjeros sistema – Pereinamojo laikotarpio
            nuostatos, reglamentuojančios priskyrimą lygiui
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnio 3 dalis; Tarybos reglamentas Nr. 723/2004)
      1.        Tarnybos nuostatų 10 straipsnio, kuriame numatyta, kad suformuojamas Tarnybos nuostatų komitetas, su kuriuo turi būti tariamasi
         dėl visų pasiūlymų taisyti Tarnybos nuostatus, ir šis komitetas gali teikti pasiūlymus dėl tokių pataisų, formuluotė akivaizdžiai
         neleidžia jo aiškinti siaurai. Komisija turi pareigą iš naujo konsultuotis su šiuo komitetu, prieš Tarybai priimant atitinkamas
         teisės nuostatas, jeigu pasiūlymo, susijusio su Tarnybos nuostatais, pakeitimai daro esminę įtaką pasiūlymo turiniui, tačiau
         konkretūs riboto poveikio pakeitimai tokios pareigos nesukuria. Vertinant, ar pakeitimas yra esminis, reikia atsižvelgti į
         pakeistų nuostatų dalyką ir vietą visų nuostatų atžvilgiu, o ne į individualias pasekmes, galinčias kilti atitinkamiems pareigūnams.

      Šiuo atžvilgiu 2004 m. gegužės 1 d. Bendrijos teisės aktų leidėjui įvykdžius karjeros sistemos reformą iš pradžių nuostatoje,
         kuri tapo Tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnio 3 dalimi, numatyto A 7 lygio pakeitimas A* 6 lygiu nėra esminis, nes
         jis yra papildomas šios reformos elementas, atitinkantis bendrą kontekstą ir bendrą laipsniško karjeros restruktūrizavimo
         perspektyvą. Kadangi šis pakeitimas iš esmės nesiskiria nuo Tarnybos nuostatų komitetui pateikto teksto ir pastarasis galėjo
         pateikti nuomonę dėl galimybės numatyti, kad įdarbinant pareigūnus, laimėjusius konkursus, kurie įvyko iki reformos įsigaliojimo,
         tie, kurie buvo įdarbinti iki šios įsigaliojimo dienos, ir tie, kurie įdarbinami po šios dienos, būtų priskiriami skirtingiems
         lygiams, dėl šio pakeitimo nereikėjo iš naujo konsultuotis su minėtu komitetu.

      2.        Į tinkamų kandidatų sąrašą įrašyti konkursą laimėję asmenys pagal šį statusą nebuvo įgiję jokios teisės būti paskirti, o tik
         turėjo tokią galimybę, ir jų priskyrimas lygiui priklauso nuo jų paskyrimo pareigūnais, o dėl paskyrimo sprendžia Paskyrimų
         tarnyba. Iš to matyti, kad konkursą laimėję asmenys, įtraukti į tinkamų kandidatų sąrašus iki 2004 m. gegužės 1 d., t. y.
         iki Reglamento Nr. 723/2004, iš dalies keičiančio Pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygas, įsigaliojimo
         datos, tačiau įdarbinti pareigūnais bandomajam laikotarpiui po šios dienos, negali remtis kokia nors įgyta teise reikalaudami,
         jog, užuot taikius šiame reglamente numatytus naujus paskyrimo kriterijus, būtų laikomasi pranešimuose apie konkursą nurodyto
         priskyrimo lygiui, nes jų teisę reikalauti, jog būtų laikomasi tam tikrų įdarbinimo sąlygų, sukurianti situacija nepasibaigė
         prieš minėto reglamento įsigaliojimą. Ši išvada taikoma ir asmenų, kurie iki 2004 m. gegužės 1 d. buvo įdarbinti pareigūnais
         bandomajam laikotarpiui, o pareigūnais paskirti po šios datos, atžvilgiu.

      Jeigu konkursą laimėję asmenys, iš esmės remdamiesi Tarnybos nuostatų 31 straipsnio 1 dalimi, teigia turintys teisę paskyrimo
         atveju būti priskirti tam pareigų grupės lygiui, kuris nurodytas pranešime apie konkursą, ši nuostata gali būti taikoma tik
         nesikeičiančiai teisei, nes ji negali Paskyrimų tarnybai sukurti pareigos priimti iš dalies Bendrijos teisės aktų leidėjo
         pakeistiems Tarnybos nuostatams prieštaraujantį ir todėl neteisėtą sprendimą. Tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnio
         3 dalis, kaip speciali pereinamojo laikotarpio nuostata, gali numatyti nustatytai pareigūnų kategorijai taikomą Tarnybos nuostatų
         31 straipsnyje numatytos bendrosios taisyklės išimtį.

      3.        Teisės aktų leidėjas, nustatydamas Tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnio 3 dalį, pagal kurią skirtingai vertinami pareigūnai,
         kurie laimėjo tą patį konkursą ir atitinkamai buvo įdarbinti prieš ir po 2004 m. gegužės 1 d., t. y. Reglamentu Nr. 723/2004,
         iš dalies keičiančiu Pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygas, numatytos reformos įsigaliojimo datos,
         nepažeidė vienodo požiūrio principo, nes skirtingai vertinami pareigūnai, kurie nepriklauso tai pačiai kategorijai. Iš tikrųjų
         pareigūnų, įdarbintų po 2004 m. gegužės 1 d., teisinė situacija skiriasi nuo iki šios datos įdarbintų pareigūnų teisinės situacijos,
         nes įsigaliojus reformai, priešingai nei jau įdarbinti pareigūnai, jie turėjo tik galimybę būti paskirti. Be to, šis skirtingas
         vertinimas paremtas objektyviu ir nuo Bendrijos teisės aktų leidėjo nepriklausančiu faktu, t. y. įdarbinimo, dėl kurio nusprendė
         Paskyrimų tarnyba, data. Taip pat reikia pridurti, kad išlaikydamas skirtingų kategorijų pareigūnų interesų pusiausvyrą laipsniškai
         įvedant naują tarnybos sistemą Bendrijos teisės aktų leidėjas galėjo teisėtai nuspręsti, kad iki 2004 m. gegužės 1 d. vykusius
         konkursus laimėjusių pareigūnų, įdarbintų jau po šios datos, įdarbinimas turėjo būti atliktas pagal naujos sistemos nuostatas,
         vertinant juos palankiau nei pareigūnus, kurie laimėjo konkursus, vykusius po 2004 m. gegužės 1 d., ir buvo įdarbinti.

      Tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnio 3 dalyje nustatyti priskyrimo lygiui kriterijai taip pat nesukuria diskriminacijos
         dėl amžiaus, nes jie akivaizdžiai nėra susiję su aptariamus konkursus laimėjusių asmenų amžiumi ir, be to, kalbant apie A kategoriją,
         jais pradinis A *5 (anksčiau – A 8 ) lygis atskiriamas nuo aukštesnio A *6 (anksčiau – A 7/A 6) lygio.

      4.        Konkursą laimėję asmenys, įtraukti į tinkamų kandidatų sąrašus iki 2004 m. gegužės 1 d., t. y. iki Reglamento Nr. 723/2004,
         iš dalies keičiančio Pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygas, įsigaliojimo datos, tačiau įdarbinti
         pareigūnais bandomajam laikotarpiui po šios dienos, siekdami užginčyti minėtų nuostatų, kuriomis galiausiai buvo remtasi priimant
         sprendimus dėl paskyrimo, teisėtumą, negali remtis iki jų paskyrimo iš administracijos gauta informacija dėl jų priskyrimo
         lygiui pagal pranešimuose apie konkursą nurodytus kriterijus, vis dėlto su šia informacija pateikiant įspėjimą, kad pasiūlymas
         dėl įdarbinimo gali būti pateiktas laikantis naujųjų Tarnybos nuostatų normų. Net jeigu ši iš administracijos gauta informacija
         būtų laikoma konkrečia garantija, dėl kurios jos gavėjams galėjo kilti teisėtų lūkesčių, suinteresuotieji asmenys negali remtis
         teisėtų lūkesčių apsaugos principu siekdami užginčyti naujos teisės akto nuostatos taikymą, ypač srityje, kurioje teisės aktų
         leidėjas turi didelę diskreciją. Administracijos veiksmai negali riboti teisės aktų leidėjo veiksmų laisvės, taip pat – būti
         teisėtumo faktorius, kurio teisės aktų leidėjas turi laikytis.


1991 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Portugalijos Respubliką. # Byla C-247/89.


1983 m. kovo 17 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Christiane Hoffmann prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 280/81.


1994 m. rugpjūčio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Bund Naturschutz in Bayern e.V. ir Richard Stahnsdorf ir kiti prieš Freistaat Bayern, Stadt Vilsbiburg ir Landkreis Landshut. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bayerischer Verwaltungsgerichtshof - Vokietija. # Byla C-396/92.


title: 2016 m. birželio 9 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ NV prieš Bestuur van de Nederlandse Emissieautoriteit.#Raad van State prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Oro tarša – Šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema – Direktyva 2003/87/EB – Sąvoka „įrenginiai“ – Kuro sandėlio priskyrimas – Reglamentas (ES) Nr. 601/2012 – Sąvoka „iš įrenginio perduotas kuras.#Byla C-158/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. birželio 9 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Oro tarša — Šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema — Direktyva 2003/87/EB — Sąvoka „įrenginiai“ — Kuro sandėlio priskyrimas — Reglamentas (ES) Nr. 601/2012 — Sąvoka „iš įrenginio perduotas kuras“
      Byloje C‑158/15
      dėl 2015 m. balandžio 1 d.Raad van State (Valstybės Taryba, Nyderlandai) sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2015 m. balandžio 3 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ NV

      prieš

         Bestuur van de Nederlandse Emissieautoriteit

      TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija)
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Arabadjiev, teisėjai J.‑C. Bonichot (pranešėjas) ir E. Regan,
      generalinė advokatė J. Kokott,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ NV, atstovaujamos advocaten V. M. Y. van ’t Lam ir T. Kortmann,

               —

               Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M. de Ree ir M. Bulterman,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos E. Manhaeve ir K. Mifsud‑Bonnici,

         susipažinęs su 2016 m. kovo 3 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87/EB, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 96/61/EB (OL L 275, 2003, p. 32; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 631), iš dalies pakeistos 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu Nr. 1359/2013/ES (OL L 343, 2013, toliau – Direktyva 2003/87) 3 straipsnio e punkto ir 2012 m. birželio 21 d. Komisijos reglamento (ES) Nr. 601/2012 dėl išmetamųjų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio stebėsenos ir ataskaitų teikimo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/87/EB (OL L 181, p. 30), iš dalies pakeisto 2014 m. kovo 4 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 206/2014 (OL L 65, 2014, p. 27, toliau – Reglamentas Nr. 601/2012), 27 straipsnio 2 dalies išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ NV (toliau – EPZ) ir Bestuur van de Nederlandse Emissieautoriteit (Nyderlandų už išmetamąsias šiltnamio efektą sukeliančias dujas atsakingos institucijos direkcija, toliau – NEa) ginčą dėl atsižvelgimo į šiltnamio efektą sukeliančias dujas, atsirandančias dėl sandėliuojamų anglių savaiminio kaitimo.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

      Direktyva 2003/87

               3

               Direktyvos 2003/87 11 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
               „Valstybės narės privalėtų užtikrinti, kad tam tikrą veiklą vykdantys ūkio subjektai turėtų leidimą šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijai ir kad jie stebėtų su ta veikla susijusių nustatytų šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijas ir praneštų apie jas.“

               4

               Šios direktyvos 2 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 dalyje numatyta:
               „Ši direktyva taikoma I priede nurodytoms veikloms, kurias vykdant išmetamos šiltnamio efektą sukeliančios dujos, ir II priede išvardytoms šiltnamio efektą sukeliančioms dujoms.“

               5

               Šios direktyvos 3 straipsnyje „Sąvokų apibrėžtys“ nustatyta:
               „Šioje direktyvoje:
               <...>

                        b)

                        „emisijos“ – tai šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimai į atmosferą iš įrenginio šaltinių <...>

                  <...>

                        e)

                        „įrenginys“ – tai stacionarusis techninis įrenginys, kuriame vykdoma viena arba daugiau iš I priede išvardytų veiklų ir bet kokios su ja susijusios kitos veiklos, kurios techniniu požiūriu yra susijusios su toje vietoje vykdoma veikla ir kurios galėtų turėti įtakos emisijoms ir teršimui;

                  <...>

                        t)

                        „kuro deginimas“ – kuro oksidacija, nesvarbu, kaip naudojama šiuo procesu gaminama šilumos, elektros arba mechaninė energija, ir ar vykdoma bet kokia kita su šiuo procesu tiesiogiai susijusi veikla, įskaitant išmetamųjų dujų šlapią valymą;

                  <...>“

               6

               Minėtos direktyvos 12 straipsnio „Leidimų perleidimas, atsisakymas ir panaikinimas“ 3 dalyje nustatyta:
               „Valstybės narės užtikrina, kad iki kiekvienų metų balandžio 30 d. kiekvieno įrenginio operatorius atsisakytų tokio leidimų, išskyrus pagal II skyrių išduotus leidimus, skaičiaus, kuris atitiktų bendrą per ankstesnius kalendorinius metus iš to įrenginio išmestų šiltnamio efektą skatinančių dujų kiekį, patikrintą pagal 15 straipsnio nuostatas, ir kad tie leidimai vėliau būtų panaikinti.“

               7

               Direktyvos 2003/87/EB I priede išvardytos veiklos rūšys, kurioms taikoma ši direktyva, būtent jo 6 punkte numatytas kuro deginimas įrenginiuose, kurių visas nominalus šiluminis našumas didesnis nei 20 MW (išskyrus įrenginius, skirtus pavojingoms arba komunalinėms atliekoms deginti). Šio priedo 5 punkte, be kita ko, nurodyta, kad jei įrenginio pajėgumų ribinė bet kokios veiklos vertė šiame priede viršijama, visi mazgai, kuriuose deginamas kuras, išskyrus mazgus, skirtus pavojingoms arba buitinėms atliekoms deginti, įtraukiami į šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijų leidimą.

         Reglamentas Nr. 601/2012

               8

               Reglamento Nr. 601/2012 1 konstatuojamojoje dalyje skelbiama:
               „Išsami, nuosekli, skaidri ir tiksli išmetamųjų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio stebėsena bei ataskaitų teikimas pagal šiame reglamente nustatytus suderintus reikalavimus yra pagal [Direktyvą 2003/87] nustatytos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos veiksmingo veikimo pagrindas. <...>“

               9

               Minėto reglamento 5 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
               „Esminis šiuo reglamentu sukurtos sistemos elementas turėtų būti stebėsenos planas, kuriame pateikti visi išsamūs ir skaidrūs konkrečiame įrenginyje ar orlaivio naudotojo taikomos metodikos dokumentai. Reikėtų reikalauti, kad planas būtų reguliariai atnaujinamas tiek siekiant atsižvelgti į vertintojo išvadas, tiek veiklos vykdytojo ar orlaivio naudotojo iniciatyva. <...>“

               10

               Šio reglamento 2 straipsnyje „Taikymo sritis“ numatyta:
               „Šis reglamentas taikomas vykdant su [Direktyvos 2003/87] I priede išvardytų rūšių veikla susijusių išmetamųjų ŠESD kiekio stebėseną bei teikiant ataskaitas ir vykdant stacionariųjų įrenginių veiklos duomenų <...> stebėseną bei teikiant atitinkamas ataskaitas.
               Jis taikomas nuo 2013 m. sausio 1 d. išmetamoms ŠESD ir nuo tos datos vykdomos veiklos duomenims.“

               11

               Reglamento Nr. 601/2012 3 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ numatyta:
               „Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
               <...>

                        5.

                        „taršos šaltinis“ – pavienė identifikuojama įrenginio dalis (elementas ar procesas), iš kurios išmetamos atitinkamos šiltnamio efektą sukeliančios dujos <...>;

                  <...>

                        11.

                        „degimo metu išsiskiriančios ŠESD“ – vykstant egzoterminei kuro ir deguonies reakcijai išskiriančios šiltnamio efektą sukeliančios dujos;

                  <...>“

               12

               Minėto reglamento 5 straipsnyje „Užbaigimas“ numatyta:
               „Stebėsena ir ataskaitų rengimas turi būti išsamūs ir apimti visas su [Direktyvos 2003/87] I priede išvardytas veiklos rūšis ir į tos direktyvos 24 straipsnį įtrauktomis kitomis atitinkamomis veiklos rūšimis susijusias iš visų taršos šaltinių bei sukėliklių išmetamas proceso metu ir degimo metu išsiskiriančias ŠESD bei visas nurodytas su tomis veiklos rūšimis susijusias ŠESD ir turi būti atliekami taip, kad būtų išvengta dvigubos apskaitos.
               Veiklos vykdytojai ir orlaivių naudotojai taikydami atitinkamas priemones užtikrina, kad netrūktų jokių ataskaitinio laikotarpio duomenų.“

               13

               Reglamento 11 straipsnio „Bendras įpareigojimas“ 1 dalyje numatyta:
               „Kiekvienas veiklos vykdytojas ar orlaivio naudotojas vykdo išmetamųjų ŠESD kiekio stebėseną remdamasis stebėsenos planu, kurį kompetentinga institucija patvirtina pagal 12 straipsnį, atsižvelgdama į įrenginio veiklos <...>, kuri[ai] tas planas taikomas, pobūdį ir vykdymą.
               <...> “

               14

               Reglamento Nr. 601/2012 20 straipsnio „Stebėsenos ribos“ 1 dalyje numatyta:
               „Veiklos vykdytojas nustato kiekvieno įrenginio stebėsenos ribas.
               Tos ribos apima iš visų taršos šaltinių ir sukėliklių, susijusių su įrenginyje vykdoma veikla, įrašyta į [Direktyvos 2003/87] I priedą, išmetamas visas atitinkamas ŠESD ir veiklą bei ŠESD, kurias valstybė narė įtraukia į sistemą pagal [Direktyvos 2003/87] 24 straipsnį.
               Veiklos vykdytojas taip pat įtraukia įprastinės eksploatacijos metu ir per nenumatytus įvykius išmestų ŠESD kiekį, įskaitant per ataskaitinį laikotarpį įvykusią įrenginio eksploatacijos pradžią, pabaigą ir avarines situacijas, tačiau neįtraukia transportavimo tikslu naudotų mobiliųjų mašinų išmestų ŠESD kiekio.“

               15

               Šio reglamento 21 straipsnio „Stebėsenos metodikos pasirinkimas“ 1 dalyje numatyta:
               „Įrenginio išmetamųjų ŠESD kiekiui stebėti veiklos vykdytojas pagal atitinkamas šio reglamento nuostatas pasirenka taikyti skaičiavimu grindžiamą metodą arba matavimu grindžiamą metodą.
               Pagal skaičiavimu grindžiamą metodą iš sukėliklių išmetamas ŠESD kiekis nustatomas remiantis veiklos duomenimis, gautais naudojant matavimo sistemas, ir atlikus laboratorinę analizę nustatytais papildomais parametrais ar numatytosiomis vertėmis. <...>
               <...>“

               16

               Šio reglamento 27 straipsnyje „Veiklos duomenų nustatymas“ numatyta:
               „1.   Sukėliklio veiklos duomenis veiklos vykdytojas nustato vienu iš šių būdų:

                        a)

                        nuolat atlikdamas proceso, kurio metu išmetamos ŠESD, matavimus vietoje;

                        b)

                        sumuodamas atskirai išmatuotus kiekius ir atsižvelgdamas į atitinkamus atsargų pokyčius.

                  2.   Taikant 1 dalies b punktą ataskaitiniu laikotarpiu sunaudoto kuro ar medžiagos kiekis apskaičiuojamas kaip ataskaitiniu laikotarpiu įsigyto kuro ar medžiagos kiekis, iš kurio atimamas iš įrenginio perduotas kuro ar medžiagos kiekis ir prie kurio pridedamos ataskaitinio laikotarpio pradžioje turimos kuro ar medžiagų atsargos bei atimamos ataskaitinio laikotarpio pabaigoje turimos kuro ar medžiagų atsargos.
               <...>“

         Nyderlandų teisė

               17

               Pagal wet milieubeheer (Aplinkos apsaugos įstatymas) 2.2 straipsnio 1 dalį Reglamente Nr. 601/2012 numatytos užduotys patikėtos NEa.

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               18

               EPZ eksploatuoja anglimis kūrenamą elektrinę Nyderlanduose, pradėjusią veikti 1987 m. Elektrinės našumas šiuo metu siekia 406 MW, joje suvartojama vidutiniškai 2500 tonų akmens anglių per dieną.

               19

               Anglys tiekiamos į sandėliavimo vietą, apie 800 metrų nutolusią nuo elektrinės, jas skiria viešasis kelias. Šioje vietoje anglys laikomos šešis mėnesius, tada konvejerio juosta nugabenamos į elektrinę, ten sumalamos ir paduodamos į deginimo įrenginį.

               20

               Rengdama EPZ eksploatuojamo įrenginio stebėsenos planą trečiajam prekybos laikotarpiui, apimančiam 2013–2020 m., NEa nusprendė, kad akmens anglys, prarandamos dėl savaiminio kaitimo sandėliuojant, nelaikytinos iš įrenginio perduotu kuru, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 601/2012 27 straipsnio 2 dalį.

               21

               Todėl 2013 m. lapkričio 8 d. sprendimu NEa atsisakė patvirtinti šio stebėsenos plano pakeitimą, kurio prašė EPZ, ir 2014 m. balandžio 23 d. sprendimu šios įmonės skundą dėl pirmojo sprendimo atmetė kaip nepagrįstą.

               22

               EPZ pateikė Raad van State (Valstybės Taryba) prašymą panaikinti pastarąjį sprendimą.

               23

               Šiomis aplinkybėmis Raad van State (Valstybės Taryba) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar tokios aplinkybės, kaip nagrinėjamos šioje byloje, kai anglys sandėliuojamos anglių parke, kuriame dėl savaiminio kaitimo įvyksta CO2 emisija, anglių parko centras nuo anglimis kūrenamos elektrinės [sklypo] nutolęs apie 800 metrų, o anglys iš sandėliavimo vietos į elektrinę gabenamos konvejerio juosta, kuri eina virš kelio, patenka į sąvokos „įrenginys“, kaip ji suprantama pagal [Direktyvos 2003/87/EB 3 straipsnio e punktą] taikymo sritį?

                        2.

                        Ar „iš įrenginio perduotas kuras“, nurodytas [Reglamento Nr. 601/2012] 27 straipsnio 2 dalyje, susijęs su tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos šioje byloje, kai tam tikras anglių parke sandėliuojamų anglių kiekis prarandamas dėl degimo, įvykstančio dėl savaiminio kaitimo?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo klausimo

               24

               Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar „įrenginys“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2003/87 3 straipsnio e punktą, yra anglimis kūrenamos elektrinės kuro sandėliavimo vieta, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje ir aprašyta prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, visų pirma atsižvelgiant į faktą, kad ji nuo šios elektrinės nutolusi apie 800 metrų, atskirta viešuoju keliu, o kuras iš šios vietos į elektrinę gabenamas konvejerio juosta, kuri eina virš šio viešojo kelio.

               25

               Primintina, kad Direktyvos 2003/87/EB 3 straipsnio e punkte įrenginys apibrėžiamas kaip stacionarusis techninis įrenginys, kuriuo vykdoma vienos arba daugiau rūšių, išvardytų I priede, veikla ir bet kokia tiesiogiai su ja susijusi kitos rūšies veikla, kuri techniniu požiūriu yra susijusi su toje vietoje vykdoma veikla ir kuri galėtų turėti įtakos emisijai ir teršimui.

               26

               Be to, šiame priede, be kita ko, numatytas kuro deginimas įrenginiuose, kurių visas nominalus šiluminis našumas didesnis nei 20 MW (išskyrus įrenginius, skirtus pavojingoms arba komunalinėms atliekoms deginti).

               27

               Pagrindinėje byloje neginčytina, jog dėl to, kad EPZ anglimis kūrenamos elektrinės bendras nominalus šiluminis našumas yra didesnis nei 20 MW, anglių deginimo šiame įrenginyje veikla numatyta Direktyvos 2003/87 I priede.

               28

               Tačiau dėl sandėliavimo veiklos, net jei būtų manoma, kad natūralus šiai elektrinei skirtų anglių kaitimo procesas kurą sandėliuojant gali būti laikomas kuro deginimu, numatytu šios direktyvos I priede, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos nematyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos sandėliavimo vietos nominalus šiluminis našumas yra didesnis, nei šios direktyvos I priede nustatyta 20 MW riba. Todėl ši vieta nelaikytina stacionariuoju techniniu įrenginiu, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2003/87 3 straipsnio e punktą.

               29

               Todėl pagrindinėje byloje nagrinėjamas anglių sandėliavimas yra įrenginio, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2003/87 3 straipsnio e punktą, dalis, tik jei anglių saugojimo veikla atitinka šioje nuostatoje numatytus kriterijus kitoms veikloms rūšims, nei nurodytos šios direktyvos I priede. Taip yra, jei ši veikla tiesiogiai susijusi su elektrinės kuro deginimo veikla, jei ji techniniu požiūriu susijusi su šioje elektrinėje vykdoma veikla ir jei ji galėtų turėti įtakos emisijai ir teršimui.

               30

               Šiuo klausimu primintina, pirma, kad vien aplinkybės, jog sandėliuojamos anglys yra būtinos elektrinės veiklai, pakanka nuspręsti, kad sandėliavimas tiesiogiai susijęs su elektrinės veikla. Šis tiesioginis ryšys, be kita ko, fiziškai išreikštas techniniu šių dviejų veiklos rūšių ryšiu. Iš tiesų, kaip rekomenduoja generalinė advokatė išvados 30 punkte, tokio ryšio buvimo prielaida darytina tuomet, kai atitinkama veikla yra įtraukta į bendrą elektrinės kuro deginimo techninį procesą.

               31

               Bet kuriuo atveju toks pagrindinėje byloje nagrinėjamos anglių sandėliavimo vietos ryšys egzistuoja dėl pačios šios vietos fizinio organizavimo ir dėl to, kad egzistuoja konvejerio juosta tarp anglių parko ir elektrinės.

               32

               Kitos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo aplinkybės, pagal kurias sandėliavimo vietos ir elektrinės sklypai nutolę vienas nuo kito apie 800 metrų ir, be kita ko, juos skiria viešasis kelias, šiuo klausimu nesvarbios.

               33

               Antra, taip pat reikia konstatuoti, kad iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, jog dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamos anglių sandėliavimo veiklos, vykstant natūraliam kaitimo procesui, išmetamos šiltnamio efektą sukeliančios dujos, todėl ši veikla gali turėti įtakos emisijai ir teršimui, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2003/87 3 straipsnio e punktą.

               34

               Atsižvelgiant į tai, kas minėta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: „įrenginio“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2003/87 3 straipsnio e punktą, dalis yra anglimis kūrenamos elektrinės kuro sandėliavimo vieta, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje ir aprašyta prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo.

         Dėl antrojo klausimo

               35

               Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 601/2012 27 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą reikia aiškinti taip, kad anglių nuostoliai dėl natūralaus kaitimo sandėliuojant vietoje, kuri yra įrenginio, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2003/87 3 straipsnio e punktą, dalis, turi būti laikomi iš šio įrenginio perduotomis anglimis.

               36

               Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad EPZ eksploatuojamo įrenginio emisijos stebėsenos tikslais ši įmonė pasirinko taikyti stebėsenos metodą, pagrįstą skaičiavimu, aprašytu Reglamento Nr. 601/2012 27 straipsnio 1 dalies b punkte.

               37

               Šiuo atveju, pirmiausia, pagal Reglamento Nr. 601/2012 27 straipsnio 1 dalies b punktą leidžiama veiklos vykdytojui nustatyti sukėliklio veiklos duomenis sumuojant atskirai išmatuotus kiekius ir atsižvelgiant į atitinkamus atsargų pokyčius.

               38

               Be to, Reglamento Nr. 601/2012 27 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje numatyta, kad siekiant nustatyti sukėliklio veiklos duomenis pagal metodą, apibrėžtą šio straipsnio 1 dalies b punkte, be kita ko, reikia iš kuro kiekio, nupirkto per ataskaitinį laikotarpį, atimti iš įrenginio perduoto kuro kiekį.

               39

               Šios nuostatos formuluotė, kurioje nurodyta sąvoka „perdavimas“, o ne „nuostoliai“, ir Reglamentu Nr. 601/2012 siekiamas tikslas užtikrinti išsamią stebėseną ir ataskaitų rengimą, kurie apima, kaip pabrėžiama šio reglamento 5 straipsnyje, su Direktyvos 2003/87 I priede išvardytomis veiklos rūšimis susijusią iš visų taršos šaltinių, taip pat sukėliklių proceso metu ir degimo metu išskiriamą visą emisiją ir visas nurodytas su tomis veiklos rūšimis susijusias šiltnamio efektą sukeliančias dujas ir turi būti atliekami taip, kad būtų išvengta dvigubos apskaitos, pateisina tai, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami kuro nuostoliai nelaikomi iš įrenginio perduotomis anglimis, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 27 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą.

               40

               Iš viso to, kas minėta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 601/2012 27 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą reikia aiškinti taip, kad anglių nuostoliai dėl natūralaus kaitimo sandėliuojant vietoje, kuri yra įrenginio, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2003/87 3 straipsnio e punktą, dalis, negali būti laikomi iš šio įrenginio perduotomis anglimis.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               41

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           „Įrenginio“, kaip jis suprantamas pagal 2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87/EB, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 96/61/EB, iš dalies pakeistos 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu Nr. 1359/2013/ES, 3 straipsnio e punktą, dalis yra anglimis kūrenamos elektrinės kuro sandėliavimo vieta, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje ir aprašyta prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo.

                           2.

                           2012 m. birželio 21 d. Komisijos reglamento (ES) Nr. 601/2012 dėl išmetamųjų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio stebėsenos ir ataskaitų teikimo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/87/EB, iš dalies pakeisto 2014 m. kovo 4 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 206/2014 27 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą reikia aiškinti taip, kad anglių nuostoliai dėl natūralaus kaitimo sandėliuojant vietoje, kuri yra įrenginio, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2003/87 3 straipsnio e punktą, dalis, negali būti laikomi iš šio įrenginio perduotomis anglimis.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: nyderlandų.


1982 m. spalio 28 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Directeur des affaires maritimes du littoral du Sud-Ouest ir Procureur de la République prieš Alfonso Campandeguy Sagarzazu ; Administrateur des affaires maritimes à Bayonne ir Procureur de la République prieš Antonio Echevarria Sagasti. # Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal de grande instance de Bayonne - Prancūzija. # Sujungtos bylos 137 ir 140/81.


2002 m. rugsėjo 12 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Pirkko Niemi. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Vakuutusoikeus - Suomija. # Socialinė politika - Vienodas požiūris į vyrus ir moteris. # Byla C-351/00.


1984 m. sausio 18 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Ekro BV Vee- en Vleeshandel prieš Produktschap voor Vee en Vlees. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Nyderlandai. # Byla 327/82.


1987 m. lapkričio 17 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # British-American Tobacco Company Ltd ir R. J. Reynolds Industries Inc. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Konkurencija. # Sujungtos bylos 142 ir 156/84.


title: 2008 m. lapkričio 18 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Jacqueline Förster prieš Hoofddirectie van de Informatie Beheer Groep.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Centrale Raad van Beroep - Nyderlandai.#Laisvas asmenų judėjimas - Studentas, valstybės narės pilietis, atvykęs mokytis į kitą valstybę narę - Išlaikymo pašalpa studentams - Sąjungos pilietybė - EB 12 straipsnis - Teisinis saugumas.#Byla C-158/07.

text:
      Byla C‑158/07
      Jacqueline Förster
      prieš
      Hoofddirectie van de Informatie Beheer Groep
      (Centrale Raad van Beroep prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Laisvas asmenų judėjimas – Studentas, valstybės narės pilietis, atvykęs mokytis į kitą valstybę narę – Išlaikymo pašalpa studentams – Sąjungos pilietybė – EB 12 straipsnis – Teisinis saugumas“
      Sprendimo santrauka
      1.        Laisvas asmenų judėjimas – Darbuotojai –  Teisė pasilikti valstybės narės, kurioje dirbta pagal darbo sutartį, teritorijoje
      (Komisijos reglamento Nr. 1251/70 1, 2 ir 7 straipsniai)
      2.        Bendrijos teisė – Principai – Vienodas požiūris – Diskriminacija dėl pilietybės
      (EB 12 straipsnio pirmoji pastraipa)
      3.        Bendrijos teisė – Principai – Teisinis saugumas – Sąvoka
      1.        Studentas, valstybės narės pilietis, atvykęs mokytis į kitą valstybę narę ir per nagrinėjamą laikotarpį nutraukęs bet kokią
         profesinę veiklą, kad galėtų studijuoti, tačiau tebesiejęs savo profesinio gyvenimo planus su pastarąja valstybe nare, kur
         tebegyvena, siekdamas išlaikymo pašalpos, negali remtis Reglamento Nr. 1251/70 dėl darbuotojų, pagal darbo sutartį dirbusių
         valstybėje narėje, teisės pasilikti tos valstybės teritorijoje 7 straipsniu, kuriame nurodyta, kad darbuotojas, valstybės
         narės pilietis, kitų valstybių narių teritorijoje „naudojasi tomis pačiomis socialinėmis ir mokestinėmis lengvatomis kaip
         ir vietiniai darbuotojai“.

      Iš tiesų Reglamento Nr. 1251/70 2 straipsnyje išsamiai išvardijamos sąlygos, kurioms esant darbuotojas turi teisę likti gyventi
         priimančiojoje valstybėje narėje. Kadangi aptariamo studento situacija neatitinka nė vieno iš šiame straipsnyje numatytų atvejų,
         toks studentas negali būti laikomas „valstybės narės (piliečiu), (kuris) buvo (įsidarbinęs) kitos valstybės narės teritorijoje“,
         Reglamento Nr. 1251/70 1 straipsnio prasme, todėl šis reglamentas netaikytinas.

      (žr. 27, 29–33 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
      2.        Studentas, valstybės narės pilietis, atvykęs mokytis į kitą valstybę narę, siekdamas išlaikymo pašalpos, gali remtis EB 12 straipsnio
         pirmąja pastraipa, jei jis priimančiojoje valstybėje narėje gyveno tam tikrą laikotarpį. EB 12 straipsnio pirmoji pastraipa
         nedraudžia kitų valstybių narių piliečių atžvilgiu taikyti išankstinės gyvenimo ne trumpiau nei penkerius metus sąlygos.

      Iš tiesų valstybė narė turi teisę nuspręsti teikti pagalbą išlaikymo išlaidoms padengti tik tiems studentams, kurie įrodė
         tam tikrą integracijos į šios valstybės visuomenę lygį. Šiuo atžvilgiu tam tikro integracijos lygio reikalavimas gali būti
         laikomas patenkintu, jei nustatoma, kad atitinkamas studentas tam tikrą laiką gyveno priimančiojoje valstybėje narėje.

      Konkrečiau kalbant apie nepertraukiamo gyvenimo ne trumpiau kaip penkerius metus sąlygos suderinamumą su Bendrijos teise,
         tokia sąlyga gali garantuoti, kad aptariamos išlaikymo pašalpos prašytojas yra integruotas į priimančiąją valstybę narę. Be
         to, tokia nepertraukiamo gyvenimo ne trumpiau nei penkerius metus sąlyga negali būti laikoma per didele, būtent atsižvelgiant
         į reikalavimus dėl ne piliečių integravimosi priimančiojoje valstybėje narėje lygio. Tam, kad gyvenimo sąlyga būtų proporcinga,
         nacionalinės valdžios institucijos ją turi taikyti remdamosi aiškiais ir iš anksto žinomais kriterijais. Nagrinėjamuose nacionalinės
         teisės aktuose įtvirtinta gyvenimo sąlyga, leisdama suinteresuotiesiems asmenims aiškiai žinoti savo teises ir pareigas, pačiu
         savo buvimu užtikrina didelį teisinio saugumo ir skaidrumo lygį išlaikymo pašalpų studentams srityje. Taigi gyvenimo ne trumpiau
         nei penkerius metus sąlyga, kokia numatyta minėtuose nacionalinės teisės aktuose, neviršija to, kas yra būtina pasiekti tikslą
         užtikrinti tam tikrą iš kitų valstybių narių atvykusių studentų integracijos priimančiojoje valstybėje narėje lygį. Šis teiginys
         nepaveikia valstybių narių teisės, jei jos to nori, suteikti išlaikymo pašalpas iš kitų valstybių narių atvykusiems studentams,
         netenkinantiems gyvenimo ne trumpiau nei penkerius metus sąlygos.

      (žr. 43, 49–52, 54, 56–60 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
      3.        Teisinio saugumo principas, kuris yra vienas iš bendrųjų Bendrijos teisės principų, reikalauja, kad teisės aktai būtų aiškūs,
         tikslūs ir teisės subjektai numatytų jų taikymą, ypač jeigu jie privatiems asmenims ir įmonėms sukelia nepalankių pasekmių.
         Kadangi gyvenimo sąlygos iš kitų valstybių narių atvykusių studentų teisei gauti išlaikymo pašalpą, kaip esminio šios teisės
         kriterijaus, nustatymas neturi neigiamų pasekmių suinteresuotiesiems asmenims, o suteikia jiems didesnes nei pagal ankstesnę
         nacionalinę sistemą numatytos teises, Bendrijos teisė, visų pirma teisinio saugumo principas, nedraudžia taikyti tokios gyvenimo
         sąlygos, pagal kurią iš kitų valstybių narių atvykusių studentų teisė gauti išlaikymo pašalpą priklauso nuo iki numatant šią
         sąlygą jų išgyventų laikotarpių.

      (žr. 67, 69–71 punktus ir rezoliucinės dalies 3 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. lapkričio 18 d.(*)

      „Laisvas asmenų judėjimas – Studentas, valstybės narės pilietis, atvykęs mokytis į kitą valstybę narę – Išlaikymo pašalpa studentams – Sąjungos pilietybė – EB 12 straipsnis – Teisinis saugumas“
      Byloje C‑158/07
      dėl Centrale Raad van Beroep (Nyderlandai) 2007 m. kovo 16 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2007 m. kovo 22 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Jacqueline Förster
      prieš
      Hoofddirectie van de Informatie Beheer Groep,
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts ir T. von Danwitz,
         teisėjai A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues (pranešėjas), R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, A. Arabadjiev, C. Toader ir J.‑J. Kasel,

      generalinis advokatas J. Mazák,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. balandžio 23 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        J. Förster, atstovaujamos advokato A. Noordhuis,
      –        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos C. Wissels ir M. de Mol,
      –        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos L. Van den Broeck,
      –        Danijos vyriausybės, atstovaujamos B. Weis Fogh,
      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir J. Möller,
      –        Austrijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pesendorfer,
      –        Suomijos vyriausybės, atstovaujamos J. Himmanen,
      –        Švedijos vyriausybės, atstovaujamos A. Falk ir S. Johannesson,
      –        Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos T. Harris, padedamos baristerės S. Lee,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos G. Rozet ir M. van Beek,
      susipažinęs su 2008 m. liepos 10 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą buvo pateiktas dėl EB 12, EB 18 straipsnių, 1970 m. birželio 29 d. Komisijos reglamento
         (EEB) Nr. 1251/70 dėl darbuotojų, pagal darbo sutartį dirbusių valstybėje narėje, teisės pasilikti tos valstybės teritorijoje
         (OL L 142, p. 24) 7 straipsnio ir 1993 m. spalio 29 d. Tarybos direktyvos 93/96/EEB dėl studentų teisės apsigyventi (OL L 317,
         p. 59) 3 straipsnio išaiškinimo.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp J. Förster ir hoofddirectie vande Informatie BeheerGroep (toliau – IB‑Groep) dėl sprendimo iš dalies panaikinti išlaikymo pašalpą, kuri jai buvo skirta pagal 2000 m. įstatymą dėl studijų finansavimo
         (Wet studiefinanciering 2000, toliau – WSF 2000).

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        1968 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje (OL L 257, p. 2), iš dalies
         pakeisto 1992 m. liepos 27 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2434/92 (OL L 245, p. 1, toliau – Reglamentas Nr. 1612/68), 7 straipsnio
         2 dalis nustato, kad darbuotojas, valstybės narės pilietis, kitų valstybių narių teritorijoje „naudojasi tomis pačiomis socialinėmis
         ir mokestinėmis lengvatomis kaip ir vietiniai darbuotojai“.

      4        Reglamento Nr. 1251/70 2 straipsnyje konkrečiai numatyta:

      „1.      Teisę likti nuolat gyventi valstybės narės teritorijoje turi šie asmenys:
      a)      darbuotojas, kuris, pasibaigus jo veiklai, pasiekė amžių, kada pagal tos valstybės narės teisę galima gauti senatvės pensiją,
         ir kuris dirbo toje valstybėje bent dvylika pastarųjų mėnesių ir ten gyveno nepertraukiamai daugiau kaip trejus metus;

      b)      darbuotojas, kuris, nepertraukiamai išgyvenęs tos valstybės teritorijoje daugiau kaip dvejus metus, nustoja ten dirbti dėl
         pastovaus nedarbingumo. <...>

      c)      darbuotojas, kuris, nepertraukiamai dirbęs ir gyvenęs tos valstybės teritorijoje trejus metus, yra įsidarbinęs kitos valstybės
         narės teritorijoje, išlaikydamas savo gyvenamąją vietą pirmojoje valstybėje, į kurią jis paprastai sugrįžta kiekvieną dieną
         ar bent kartą per savaitę.

      <...>“
      5        Pagal Reglamento Nr. 1251/70 7 straipsnį:

      „Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1612/68 nustatyta teisė naudotis lygiomis teisėmis taip pat suteikiama asmenims, kuriems taikomos
         šio reglamento nuostatos.“

      6        Direktyvos 93/96 1 straipsnyje numatyta:

      „Siekdamos nustatyti sąlygas, kurios padėtų naudotis teise apsigyventi, ir užtikrinti galimybę siekti profesinio mokymo nediskriminuojant
         valstybių narių piliečių, kurie buvo priimti į profesinio mokymo kursus kitoje valstybėje narėje, valstybės narės pripažįsta
         studentų, kurie yra valstybės narės piliečiai ir kurie nesinaudoja šia teise pagal kitas Bendrijos teisės nuostatas, bei šio
         studento sutuoktinio ir jo išlaikomų vaikų teisę apsigyventi, jei studentas atitinkamą nacionalinę instituciją įtikina, jog
         turi pakankamai lėšų, kad per savo gyvenimo laikotarpį priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai netaps našta
         pateikdamas pranešimą ar pasinaudodamas bent jau lygiavertėmis kitomis pasirinktomis alternatyviomis priemonėmis, jei minėtas
         studentas yra įtrauktas į pripažintos mokymo įstaigos sąrašus iš esmės dėl to, kad jis joje lanko profesinio mokymo kursus
         ir priimančioje valstybėje narėje nuo įvairių rūšių rizikos apsidraudęs sveikatą.“

      7        Direktyvos 93/96 3 straipsnyje numatyta:

      „Ši direktyva priimančiosios valstybės narės neįpareigoja teise apsigyventi besinaudojantiems studentams mokėti išlaikymo
         pašalpas.“

      8        Direktyva 93/96 nuo 2006 m. balandžio 30 d. buvo panaikinta 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva
         2004/38/EB (OL L 158, p. 77, klaidų ištaisymas OL L 229, 2004, p. 35), kuri pagal jos 40 straipsnį valstybių narių turėjo
         būti perkelta iki 2006 m. balandžio 30 dienos.

       Nacionalinės teisės aktai
      9        Nuo 2000 m. rugsėjo 1 d. iki 2003 m. lapkričio 21 d. WSF 2000 2.2 straipsnis buvo suformuluotas taip:

      „1.      Teisę į studijų finansavimą turi studentai:
      a)      Nyderlandų piliečiai;
      b)      neturintys Nyderlandų pilietybės, bet gyvenantys Nyderlanduose ir pagal tarptautinės organizacijos sutartį arba nutarimą studijų
         finansavimo srityje prilyginami Nyderlandų piliečiams; arba

      c)      neturintys Nyderlandų pilietybės, bet gyvenantys Nyderlanduose ir priskiriami įgyvendinimo įstatyme nurodytai asmenų, kurie
         studijų finansavimo srityje prilyginami Nyderlandų piliečiams, grupei.“

      10      Nuo 2003 m. lapkričio 21 d. WSF 2000 2.2 straipsnis buvo papildytas 2 dalimi, kuri suformuluota taip:

      „Nukrypstant nuo 1 dalies b punkto, sąlyga, nustatanti, kad studentas turi gyventi Nyderlanduose, netaikoma studentams, kuriems
         ji negali būti taikoma pagal tarptautinės organizacijos sutartį arba nutarimą. Tinkamą šios dalies įgyvendinimą užtikrinančios
         nuostatos gali būti įtvirtinamos įgyvendinimo įstatyme arba juo remiantis.“

      11      2005 m. kovo 4 d. IB‑Groep priėmė Nuostatas dėl migruojančių darbuotojų kontrolės (Beleidsregel controlebeleid migrerend werknemerschap, AG/OCW/MT 05.11). Šios nuostatos įsigaliojo 2005 m. kovo 23 d. ir skirtos nuo 2003 kalendorinių metų paskirtų išlaikymo pašalpų
         kontrolei. Jose numatyta, kad kiekvienas studentas, kuris kontrolės laikotarpiu dirbo vidutiniškai mažiausiai 32 val. per
         mėnesį, automatiškai įgyja Bendrijos darbuotojo statusą. Jeigu studentas netenkina 32 darbo valandų sąlygos, IB‑Groep atlieka detalesnį šio studento asmeninės situacijos tyrimą.

      12      2005 m. kovo 15 d. priėmus sprendimą Bidar (C‑209/03, Rink. p. I‑2119), IB‑Groep 2005 m. gegužės 9 d. priėmė Nuostatas dėl studentų iš Europos Sąjungos, Europos ekonominės erdvės ir Šveicarijos prašymų
         dėl studijų finansavimo suderinimo (Beleidsregel aanpassing aanvraag studiefinanciering voor studente uit EU, EER en Zwitserland, toliau – 2005 m. gegužės 9 d. Nuostatos), kurios buvo paskelbtos 2005 m. gegužės 18 dieną.

      13      Šių nuostatų 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Studentai, Europos Sąjungos valstybės narės <...> piliečiai, pateikę prašymą gali gauti studijų finansavimą pagal WSF 2000
         <...>, jeigu prieš pateikdami prašymą jie nepertraukiamai mažiausiai penkerius metus teisėtai gyveno Nyderlanduose. Kitos
         WSF 2000 nuostatos <...> taikomos be apribojimų.“

      14      2005 m. gegužės 9 d. Nuostatų 5 straipsnis suformuluotas taip:

      „Šios nuostatos įsigalioja jas paskelbus ir galioja atgaline data nuo 2005 m. kovo 15 dienos.“
       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      15      2000 m. kovo 5 d., būdama 20 metų amžiaus, Vokietijos pilietė J. Förster apsigyveno Nyderlanduose, kur pradėjo studijuoti,
         siekdama įgyti pradinės mokyklos mokytojos diplomą, o nuo 2001 m. rugsėjo 1 d. pradėjo pedagogikos bakalauro studijas Amsterdamo
         Hogeschool.

      16      Studijuodama J. Förster dirbo įvairiose darbovietėse.

      17      Nuo 2002 m. spalio iki 2003 m. birželio J. Förster atliko apmokamą praktiką Nyderlandų specialiojoje moksleivių, turinčių
         elgesio ir (arba) psichikos sutrikimų, mokykloje.

      18      Po šios praktikos J. Förster daugiau nedirbo.

      19      2004 m. viduryje J. Förster išlaikė pedagogikos bakalauro studijų baigiamąjį egzaminą ir nuo tų pačių metų birželio 15 d.
         sutiko dirbti socialine darbuotoja asmenis, turinčius psichikos sutrikimų, globojančioje institucijoje.

      20      Nuo 2000 m. rugsėjo IB‑Groep skyrė J. Förster išlaikymo pašalpą ir reguliariai pratęsdavo jos mokėjimą. IB‑Groep manė, kad J. Förster turi būti laikoma „darbuotoja“ EB 39 straipsnio prasme ir todėl pagal Reglamento Nr. 1612/68 7 straipsnio
         2 dalį išlaikymo pašalpos tikslais prilyginama studentams, Nyderlandų piliečiams.

      21      Atlikusi patikrinimą IB‑Groep nustatė, kad J. Förster nuo 2003 m. liepos iki gruodžio nedirbo. 2005 m. kovo 3 d. Sprendime IB‑Groep konstatavo, kad ji nebegali būti laikoma darbuotoja. Todėl panaikino sprendimą, kuriuo J. Förster anksčiau buvo skirta išlaikymo
         pašalpa už laikotarpį nuo 2003 m. liepos iki gruodžio, ir paprašė grąžinti jai nepriklausančias sumas.

      22      2005 m. rugsėjo 12 d. Sprendimu Rechtbank Alkmaar J. Förster pareikštą ieškinį pripažino nepagrįstu dėl dviejų motyvų. Pirma, šis teismas konstatavo: kadangi J. Förster 2003 m.
         antrojoje pusėje realiai nedirbo, šiuo laikotarpiu ji nebeturėjo teisės būti laikoma Bendrijos darbuotoja. Antra, šis teismas
         manė, kad J. Förster negali iš minėto sprendimo Bidar kildinti teisės į išlaikymo pašalpą, nes prieš įgydama pedagogikos bakalauro išsilavinimą ji niekaip nebuvo integruota į
         Nyderlandų visuomenę.

      23      J. Förster dėl šio sprendimo pateikė Centrale Raad van Beroep apeliacinį skundą, kuriame visų pirma nurodė, kad bylai reikšmingu laikotarpiu ji jau buvo pakankamai integruota į Nyderlandų
         visuomenę kad remiantis Bendrijos teise ji turėjo teisę į išlaikymo pašalpą 2003 m. antrojoje pusėje. Be to, J. Förster nurodė,
         kad ji turi būti laikoma Bendrijos darbuotoja visus 2003 metus.

      24      Šiomis aplinkybėmis Centrale Raad van Beroep nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar Reglamento (EEB) Nr. 1251/70 7 straipsnis taip pat taikomas ir studentams, kurie į Nyderlandus atvyko iš esmės dėl studijų
         ir iš pradžių studijuodami nedaug dirbo, tačiau šiuo metu nebedirba?

      2.      Ar Direktyva 93/96/EEB užkerta kelią pirmajame klausime nurodytiems studentams remiantis EB 12 straipsniu reikalauti (išlaikymo)
         pašalpos?

      3.      a)     Ar taisyklė, kad ekonomiškai neaktyvūs Sąjungos piliečiai gali remtis EB 12 straipsniu tik tuomet, kai jie tam tikrą laikotarpį
         teisėtai gyveno priimančiojoje valstybėje arba turi leidimą gyventi, taikoma ir studijų finansavimo, skirto padengti gyvenimo
         išlaidas, atžvilgiu?

      b)      Jeigu taip: ar šiuo laikotarpiu leidžiamas tam tikros gyvenimo valstybėje trukmės reikalavimas, kuris taikomas tik asmenims,
         turintiems kitos negu priimančiosios valstybės narės pilietybę?

      c)      Jeigu taip: ar penkerių metų gyvenimo valstybėje reikalavimas suderinamas su EB 12 straipsniu?
      d)      Jeigu ne: kokios gyvenimo valstybės trukmės gali būti reikalaujama?
      4.      Ar konkrečiu atveju pakanka trumpesnio teisėto gyvenimo valstybėje, jeigu kiti negu gyvenimo valstybėje trukmė veiksniai rodo
         didelį integracijos į priimančiosios valstybės visuomenę lygį?

      5.      Ar tuomet, kai suinteresuotieji asmenys, remdamiesi atgaline data taikomu Teisingumo Teismo sprendimu, iš EB 12 straipsnio
         gali kildinti platesnes negu prieš tai manyta teises, galima reikalauti įvykdyti su jomis susijusias pateisinančias sąlygas
         praeities laikotarpių atžvilgiu, jei šios sąlygos buvo paskelbtos netrukus po sprendimo priėmimo?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo
      25      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar tokioje, kaip antai ieškovės
         pagrindinėje byloje, situacijoje esantis studentas, siekdamas išlaikymo pašalpos, gali remtis Reglamento Nr. 1251/70 7 straipsniu.

      26      Reglamentas Nr. 1251/70 darbuotojui, kuris nustoja dirbti, užtikrina teisę likti nuolat gyventi valstybės narės teritorijoje,
         jei jis joje nepertraukiamai dirbo pagal darbo sutartį, ir Reglamente (EEB) Nr. 1612/68 nustatytą teisę reikalauti tokio paties
         požiūrio, koks taikomas tos valstybės piliečiams. Šios teisės taip pat taikomos kartu su darbuotoju šios valstybės narės teritorijoje
         gyvenantiems jo šeimos nariams.

      27      Reglamento Nr. 1251/70 2 straipsnis išsamiai išvardija sąlygas, kurioms esant darbuotojas turi teisę likti gyventi priimančiojoje
         valstybėje narėje (žr. 2003 m. sausio 9 d. Sprendimo Givane ir kt., C‑257/00, Rink. p. I‑345, 29 punktą).

      28      Be to, kad priimančioje valstybėje narėje dirbęs darbuotojas turi tenkinti sąlygas, susijusias su vykdomos darbinės veiklos
         ir gyvenimo trukme, jis turi teisę joje likti gyventi trimis atvejais. Pirma, jei šis darbuotojas, nustojęs dirbti, sulaukė
         amžiaus, kada pagal tos valstybės narės teisę galima gauti senatvės pensiją. Antra, jei nustoja dirbti dėl pastovaus nedarbingumo.
         Trečia, jei šis darbuotojas yra įsidarbinęs kitos valstybės narės teritorijoje, išlaikydamas savo gyvenamąją vietą pirmojoje
         valstybėje, į kurią jis paprastai grįžta kiekvieną dieną ar bent kartą per savaitę.

      29      Kaip matyti iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, ieškovės pagrindinėje byloje situacija neatitinka
         nė vieno iš Reglamento Nr. 1251/70 2 straipsnyje numatytų atvejų.

      30      Reikia pridurti, jog J. Förster per bylai reikšmingą laikotarpį buvo nutraukusi profesinę veiklą, kad galėtų studijuoti, tačiau
         ji tebesiejo savo profesinio gyvenimo planus su Nyderlandais, kur gyveno.

      31      Šiomis aplinkybėmis J. Förster negali būti laikoma „valstybės narės (piliete), (kuri) buvo (įsidarbinusi) kitos valstybės
         narės teritorijoje“, Reglamento Nr. 1251/70 1 straipsnio prasme.

      32      Todėl Reglamentas Nr. 1251/70 netaikytinas nagrinėjamu atveju.

      33      Tad į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad tokioje, kaip antai ieškovės pagrindinėje byloje, situacijoje esantis studentas,
         siekdamas išlaikymo pašalpos, negali remtis Reglamento Nr. 1251/70 7 straipsniu.

       Dėl antrojo–ketvirtojo klausimų
      34      Šiais kartu nagrinėtinais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti,
         ar studentas, valstybės narės pilietis, atvykęs mokytis į kitą valstybę narę, siekdamas išlaikymo pašalpos, gali remtis EB 12
         straipsnio pirmąja pastraipa, ir kokiomis sąlygomis. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat klausia,
         ar suderinama su EB 12 straipsnio pirmąja pastraipa sąlyga, taikoma kitos valstybės narės piliečiui, kad jis turi būti išgyvenęs
         šioje valstybėje narėje penkerius metus, ir, jei taip, ar šiais atvejais reikia nustatyti kitus veiksnius, rodančius didelį
         integracijos į priimančiosios valstybės visuomenę lygį.

      35      EB 12 straipsnio pirmoji pastraipa EB sutarties taikymo srityje, nepažeidžiant joje esančių specialiųjų nuostatų, draudžia
         bet kokią diskriminaciją dėl pilietybės.

      36      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką Sąjungos pilietis, teisėtai gyvenantis priimančiosios valstybės narės teritorijoje, gali
         remtis EB 12 straipsniu visose situacijose, kurios priklauso Bendrijos teisės taikymo ratione materiae (1998 m. gegužės 12 d. Sprendimo Martínez Sala, C‑85/96, Rink. p. I‑2691, 63 punktas ir minėto sprendimo Bidar 32 punktas).

      37      Tokioms situacijoms konkrečiai priskirtinos tos, kurios susijusios su EB sutartyje garantuojamų pagrindinių laisvių įgyvendinimu,
         ir tos, kurios susijusios su laisvės judėti ir apsigyventi valstybės narės teritorijoje įgyvendinimu, kaip tai numato EB 18 straipsnis
         (žr. 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo Garcia Avelio, C‑148/02, Rink. p. I‑11613, 24 punktą ir 2005 m. liepos 12 d. Sprendimo Schempp, C‑403/03, Rink. p. I‑6421, 18 punktą).

      38      Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad kai vienos valstybės narės pilietis persikelia į kitą valstybę narę
         tęsti vidurinio mokslo, jis naudojasi EB 18 straipsnyje numatyta judėjimo laisve (žr. 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo D’Hoop, C‑224/98, Rink. p. I‑6191, 29–34 punktus ir minėto sprendimo Bidar 35 punktą).

      39      Dėl socialinių išmokų Teisingumo Teismas nusprendė, kad ekonomiškai neaktyvus Europos Sąjungos pilietis gali remtis EB 12 straipsnio
         pirmąja pastraipa, jei jis teisėtai gyveno priimančiojoje valstybėje narėje tam tikrą laiką (minėto sprendimo Bidar 37 punktas).

      40      Studentas, atvykęs pradėti mokytis ar tęsti mokslus į kitą valstybę narę, gali pasinaudoti teise apsigyventi remdamasis EB 18 straipsniu
         ir Direktyva 93/96, jei jis atitinka šios direktyvos 1 straipsnyje nurodytas sąlygas dėl lėšų pakankamumo, sveikatos draudimo
         ir įtraukimo į pripažintos mokymo įstaigos sąrašus, kad lankytų joje profesinio mokymo kursus.

      41      Situacija, kai kitoje valstybėje narėje teisėtai gyvenantis studentas siekia gauti išlaikymo pašalpą, patenka į EB 12 straipsnio
         pirmosios pastraipos taikymo sritį (žr. minėto sprendimo Bidar 42 punktą).

      42      Tiesa, kad pagal Direktyvos 93/96 3 straipsnį ši direktyva priimančiosios valstybės narės neįpareigoja teise apsigyventi besinaudojantiems
         studentams mokėti išlaikymo pašalpas.

      43      Vis dėlto ši nuostata nedaro kliūčių valstybės narės piliečiui, kuris pagal EB 18 straipsnį ir šiam straipsniui įgyvendinti
         priimtas nuostatas teisėtai gyvena kitos valstybės narėje teritorijoje, kur ketina pradėti ar tęsti studijas, šiuo gyvenimo
         laikotarpiu remtis EB 12 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatytu pagrindiniu vienodo požiūrio principu (šiuo klausimu žr.
         minėto sprendimo Bidar 46 punktą).

      44      Šiuo atžvilgiu aplinkybė, kad J. Förster į Nyderlandus atvyko iš esmės mokytis, nėra svarbi.

      45      Be to, pagal 2005 m. gegužės 9 d. Nuostatas studentai, kitos valstybės narės piliečiai, gali gauti išlaikymo pašalpą, jeigu
         prieš pateikdami prašymą jie nepertraukiamai mažiausia penkerius metus teisėtai gyveno Nyderlanduose. Kadangi ši gyvenimo
         trukmės sąlyga nėra numatyta Nyderlandų pilietybės studentams, kyla klausimas, kiek gali būti ribojama studentų, esančių kitų
         valstybių narių piliečiais, teisė gauti išlaikymo pašalpas tam, kad iš to išplaukiantis skirtingas požiūris į pastaruosius,
         palyginti su studentais piliečiais, negalėtų būti laikomas diskriminacija ir nebūtų uždraustas pagal EB 12 straipsnio pirmąją
         pastraipą.

      46      Šis klausimas Teisingumo Teismo buvo įvertintas minėtame sprendime Bidar.
      47      Skirtingai nuo šios bylos, byla, kurioje priimtas minėtas sprendimas Bidar, buvo susijusi su nacionalinės teisės aktais, kurie, be apsigyvenimo sąlygos, kitų valstybių narių pilietybę turintiems studentams,
         siekiantiems gauti pagalbą išlaikymo išlaidoms padengti, numatė sąlygą, kad jie nuolat gyventų priimančiojoje valstybėje narėje.
         Kadangi minėto sprendimo pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai nenumatė jokios galimybės studentui, kuris yra kitos
         valstybės narės pilietis, gauti nuolat gyvenančio asmens statusą, dėl šių teisės aktų toks pilietis, kad ir koks būtų jo realios
         integracijos į priimančiosios valstybės narės visuomenę lygis, neturėjo jokių galimybių įvykdyti šią sąlygą ir gauti pagalbą
         išlaikymo išlaidoms padengti.

      48      Minėtame sprendime Bidar Teisingumo Teismas nurodė, kad nors valstybės narės, organizuodamos ir taikydamos savo socialinės pagalbos sistemas, turi
         parodyti tam tikrą finansinį solidarumą su kitų valstybių narių piliečiais, kiekviena valstybė narė turi teisę užtikrinti,
         kad pagalbos išlaikymo išlaidoms padengti teikimas studentams iš kitų valstybių narių netaptų neprotinga našta, kuri galėtų
         turėti įtakos bendram tos valstybės teikiamos pagalbos lygiui (žr. minėto sprendimo Bidar 56 punktą).

      49      Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, kad valstybė narė turi teisę nuspręsti teikti pagalbą išlaikymo išlaidoms padengti tik
         tiems studentams, kurie įrodė tam tikrą integracijos į šios valstybės visuomenę lygį (minėto sprendimo Bidar 57 punktas).

      50      Remdamasis šiais motyvais Teisingumo Teismas konstatavo, kad tam tikro integracijos lygio reikalavimas gali būti laikomas
         patenkintu, jei nustatoma, kad atitinkamas studentas tam tikrą laiką gyveno priimančiojoje valstybėje narėje (minėto sprendimo
         Bidar 59 punktas).

      51      Konkrečiau kalbant apie nepertraukiamo gyvenimo ne trumpiau kaip penkerius metus, kaip antai numatyta pagrindinėje byloje
         nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose, sąlygos suderinamumą su Bendrijos teise, reikia išnagrinėti, ar ši sąlyga gali
         būti pateisinama priimančiosios valstybės narės tikslu užtikrinti kitų valstybių narių pilietybę turinčių studentų tam tikro
         lygio integraciją jos teritorijoje.

      52      Nagrinėjamu atveju tokia nepertraukiamo gyvenimo ne trumpiau nei penkerius metus sąlyga gali garantuoti, kad aptariamos išlaikymo
         pašalpos prašytojas yra integruotas į priimančiąją valstybę narę.

      53      Kad ji būtų pagrįsta Bendrijos teisės atžvilgiu, dar reikalaujama, kad ji būtų proporcinga nacionaline teise siekiamam teisėtam
         tikslui. Ji neturi viršyti to, kas būtina šiam tikslui pasiekti.

      54      Nepertraukiamo gyvenimo ne trumpiau nei penkerius metus sąlyga negali būti laikoma per didele, būtent atsižvelgiant į reikalavimus
         dėl ne piliečių integravimosi priimančiojoje valstybėje narėje lygio.

      55      Šiuo atžvilgiu primintina, kad nors Direktyva 2004/98 netaikytina pagrindinės bylos aplinkybėms, jos 24 straipsnio 2 dalyje,
         kalbant apie asmenis, išskyrus darbuotojus, savarankiškai dirbančius darbuotojus, tokį statusą išlaikančius asmenis ir jų
         šeimos narius, numatyta, kad priimančioji valstybė narė neįpareigojama studentams iki įgyjant nuolatinio gyvenimo šalyje teisę
         suteikti paramą studijoms, įskaitant profesinį parengimą, susidedančią iš studento stipendijų ar paskolų, o jos 16 straipsnio
         1 dalyje numatyta, jog Sąjungos piliečiai, kurie priimančiojoje valstybėje narėje legaliai gyveno nepertraukiamą penkerių
         metų laikotarpį, turi nuolatinio gyvenimo joje teisę.

      56      Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, jog tam, kad gyvenimo sąlyga būtų proporcinga, nacionalinės valdžios institucijos ją
         turi taikyti remdamosios aiškiais ir iš anksto žinomais kriterijais (žr. 2004 m. kovo 23 d. Sprendimo Collins, C‑138/02, Rink. p. I‑2703, 72 punktą).

      57      2005 m. gegužės 9 d. Nuostatose įtvirtinta gyvenimo sąlyga, leisdama suinteresuotiesiems asmenims aiškiai žinoti savo teises
         ir pareigas, pačiu savo buvimu užtikrina didelį teisinio saugumo ir skaidrumo lygį išlaikymo pašalpų studentams srityje.

      58      Taip pat svarbu konstatuoti, kad gyvenimo ne trumpiau nei penkerius metus sąlyga, kaip antai numatyta pagrindinėje byloje
         nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose, neviršija to, kas yra būtina pasiekti tikslą užtikrinti tam tikrą iš kitų valstybių
         narių atvykusių studentų integracijos priimančiojoje valstybėje narėje lygį.

      59      Šis teiginys nepaveikia valstybių narių teisės, jei jos to nori, suteikti išlaikymo pašalpas iš kitų valstybių narių atvykusiems
         studentams, netenkinantiems gyvenimo ne trumpiau nei penkerius metus sąlygos.

      60      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį–ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti, kad studentas, valstybės narės pilietis,
         atvykęs mokytis į kitą valstybę narę, siekdamas išlaikymo pašalpos, gali remtis EB 12 straipsnio pirmąja pastraipa, jei jis
         priimančiojoje valstybėje narėje gyveno tam tikrą laikotarpį. EB 12 straipsnio pirmoji pastraipa nedraudžia kitų valstybių
         narių piliečių atžvilgiu taikyti išankstinės gyvenimo ne trumpiau nei penkerius metus sąlygos.

       Dėl penktojo klausimo
      61      Šiuo klausimu Centrale Raad van Beroep nori iš esmės išsiaiškinti, ar Bendrijos teisė, būtent teisinio saugumo principas, draudžia, kad gyvenimo sąlyga, kuri pagrindinėje
         byloje nagrinėjamų aplinkybių metu negalėjo būti žinoma suinteresuotajam asmeniui, gali būti taikoma atgaline data.

      62      Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad 2005 m. gegužės 9 d. Nuostatos įsigaliojo jas paskelbus ir galiojo atgaline data nuo 2005 m.
         kovo 15 d., t. y. vėlesne nei pagrindinėje byloje nagrinėjamų aplinkybių data.

      63      Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad 2005 m. gegužės 9 d. Nuostatos yra reikšmingos siekiant
         išspręsti pagrindinę bylą, nes jose atskleidžiamas būdas, kuriuo IB‑Groep nusprendė įgyvendinti minėtą sprendimą Bidar, kurio veikimas laiko atžvilgiu nebuvo apribotas.

      64      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad abejonių šiuo klausimu jam kyla dėl byloje, kurioje priimtas
         minėtas sprendimas Collins, pateikiamo išaiškinimo, pagal kurį Teisingumo Teismas manė, kad gyvenimo sąlyga gali būti taikoma socialinės pagalbos prašytojui
         tik tuomet, kai jis apie šią sąlygą galėjo žinoti bylai reikšmingu laikotarpiu.

      65      Iš tikrųjų, kaip matyti iš šio sprendimo 56 punkto, minėtame sprendime Collins Teisingumo Teismas nusprendė, jog tam, kad gyvenimo sąlyga būtų proporcinga, nacionalinės valdžios institucijos ją gali taikyti
         remdamosi aiškiais ir iš anksto žinomais kriterijais.

      66      Siekiant atsakyti į šį klausimą, reikia priminti: kadangi minėto sprendimo Bidar veikimas nebuvo apribotas laiko atžvilgiu, šioje byloje pateikiamą EB 12 straipsnio išaiškinimą nacionaliniai teismai gali
         ir turi taikyti net ir teisiniams santykiams, kurie prasidėjo ar atsirado prieš priimant minėtą sprendimą, jei, be kita ko,
         patenkinamos sąlygos, leidžiančios kompetentingame teisme pareikšti su šios nuostatos taikymu susijusį ieškinį (šiuo klausimu
         žr. 1980 m. kovo 27 d. Sprendimo Denkavit italiana, 61/79, Rink. p. 1205, 16 punktą ir minėto sprendimo Bidar 66 punktą).
      67      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką teisinio saugumo principas, kuris yra vienas iš bendrųjų Bendrijos teisės principų, reikalauja,
         kad teisės aktai būtų aiškūs, tikslūs ir teisės subjektai numatytų jų taikymą, ypač jeigu jie privatiems asmenims ir įmonėms
         sukelia nepalankių pasekmių (šiuo klausimu žr. 1996 m. vasario 13 d. Sprendimo Van Es Douane Agenten, C‑143/93, Rink. p. I-431, 27 punktą ir 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo ASM Brescia, C‑347/06, Rink. p. I‑0000, 69 punktą).

      68      Iš bylos medžiagos matyti, kad 2005 m. gegužės 9 d. Nuostatose numatyta gyvenimo sąlyga buvo nustatyta siekiant užtikrinti
         perėjimą nuo minėto sprendimo Bidar iki Direktyvos 2004/38 perkėlimo. Taip buvo padaryta tam, kad būtų patenkinti šios direktyvos 24 straipsnio 2 dalyje ir 16 straipsnyje
         numatyti reikalavimai.

      69      Taip pat aišku, kad tokioje situacijoje, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, gyvenimo sąlygos iš kitų valstybių narių
         atvykusių studentų teisei gauti išlaikymo pašalpą, kaip esminio šios teisės kriterijaus, nustatymas neturi neigiamų pasekmių
         suinteresuotiesiems asmenims.

      70      Be to, kadangi 2005 m. gegužės 9 d. Nuostatos suinteresuotiesiems asmenims numato didesnes nei pagal ankstesnę nacionalinę
         sistemą numatytos teises, minėtame sprendime Collins nustatytas reikalavimas nagrinėjamu atveju netaikytinas.

      71      Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis Bendrijos teisė, visų pirma
         teisinio saugumo principas, nedraudžia taikyti gyvenimo sąlygos, pagal kurią iš kitų valstybių narių atvykusių studentų teisė
         gauti išlaikymo pašalpą priklauso nuo iki numatant šią sąlygą jų išgyventų laikotarpių.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      72      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      1.      Tokioje, kaip antai ieškovės pagrindinėje byloje, situacijoje esantis studentas, siekdamas išlaikymo pašalpos, negali remtis
            1970 m. birželio 29 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 1251/70 dėl darbuotojų, pagal darbo sutartį dirbusių valstybėje narėje,
            teisės pasilikti tos valstybės teritorijoje 7 straipsniu.
      2.      Studentas, valstybės narės pilietis, atvykęs mokytis į kitą valstybę narę, siekdamas išlaikymo pašalpos, gali remtis EB 12 straipsnio
            pirmąja pastraipa, jei jis priimančiojoje valstybėje narėje gyveno tam tikrą laikotarpį. EB 12 straipsnio pirmoji pastraipa
            nedraudžia kitų valstybių narių piliečių atžvilgiu taikyti išankstinės gyvenimo ne trumpiau nei penkerius metus sąlygos.
      3.      Pagrindinėje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis Bendrijos teisė, visų pirma teisinio saugumo principas, nedraudžia taikyti
            gyvenimo sąlygos, pagal kurią iš kitų valstybių narių atvykusių studentų teisė gauti išlaikymo pašalpą priklauso nuo iki numatant
            šią sąlygą jų išgyventų laikotarpių.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.


title: 2009 m. gegužės 18 d. Tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Herbert Meister prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Viešoji tarnyba - Pareigūnai - Pareigų paaukštinimas - Ieškinys dėl panaikinimo - Ieškinys dėl žalos atlyginimo. # Sujungtos bylos F-138/06 ir F-37/08.

text:
      TARNAUTOJŲ TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. gegužės 18 d.
      Sujungtos bylos F‑138/06 ir F‑37/08
      Herbert Meister
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Vertinimas – 2001–2002, 2003–2004 ir 2004–2005 metų vertinimo ataskaitos – Pavėluotas parengimas – Kompetencija – Pokalbis – Pareigų paaukštinimas – Pareigų paaukštinimo balai – Psichologinis priekabiavimas – Ieškinys dėl panaikinimo – Ieškinys dėl žalos atlyginimo“
      Dalykas: Pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikšti ieškiniai, kuriais H. Meister iš esmės prašo, pirma, panaikinti jo vertinimo
         ataskaitas už laikotarpius nuo 2001 m. balandžio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d., nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2004 m. rugsėjo
         30 d. ir nuo 2004 m. spalio 1 d. iki 2005 m. rugsėjo 30 d., antra, panaikinti sprendimus skirti paaukštinimo balus vykdant
         2006 ir 2007 m. pareigų paaukštinimo procedūras, trečia, panaikinti sprendimą, kuriuo buvo atmestas ieškovo prašymas suteikti
         pagalbą pagal Europos Bendrijų Pareigūnų tarnybos nuostatų redakcijos, patvirtintos ir iš dalies pakeistos 2004 m. kovo 22 d.
         Tarybos reglamentu (EB, Euratomas) Nr. 723/2004, (OL L 124, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 2 t., p. 130),
         24 straipsnį, ketvirta, panaikinti Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) sprendimą
         atmesti ieškovo prašymą įgyvendinti individualią asmeninio vystymosi programą, skirtą personalo nariams, vykdžiusiems profesinę
         veiklą prieš pradedant dirbti VRDT, ir, penkta, priteisti iš VRDT atlyginti ieškovui nuostolius.

      Sprendimas: Panaikinti ieškovo karjeros raidos ataskaitą už laikotarpį nuo 2001 m. balandžio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d. Panaikinti
         ieškovo vertinimo ataskaitą už laikotarpį nuo 2004 m. spalio 1 d. iki 2005 m. rugsėjo 30 d. Panaikinti sprendimą skirti paaukštinimo
         balus vykdant 2006 m. pareigų paaukštinimo procedūrą. Priteisti iš VRDT sumokėti ieškovui 5 000 eurų. Atmesti likusią ieškinio
         dalį byloje F‑138/06 ir ieškinį byloje F‑37/08. Byloje F‑138/06 VRDT padengia savo ir du trečdalius ieškovo išlaidų. Byloje
         F‑37/08 ieškovas padengia visas savo ir VRDT bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.      Pareigūnai – Administracijos pareiga padėti – Taikymo sritis – Apimtis
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnis)

      2.      Pareigūnai – Su konkrečiu asmeniu susijęs sprendimas – Pranešimas apie sprendimą dėl atmetimo – Parengimas kalba, kuria suinteresuotasis
            asmuo gali tinkamai susipažinti su dokumentu
      3.      Pareigūnai – Psichologinis priekabiavimas – Sąvoka – Elgesys, kuriuo siekiama diskredituoti suinteresuotąjį asmenį arba pabloginti
            jo darbo sąlygas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 ir 4 dalys; Tarybos direktyvos 2000/78 1 straipsnis ir 2 straipsnio 3 dalis)
      4.      Pareigūnai – Pareigūnų tarnybos nuostatai – Nukrypimas priimant bendrąsias įgyvendinimo nuostatas – Nepriimtinumas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnio pirma pastraipa ir 90 straipsnio 2 dalis)
      5.      Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Dalyko ir pagrindo sutapimas – Pagrindai ir argumentai, nenurodyti
            skunde, bet glaudžiai su juo susiję
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
      6.      Pareigūnai – Vertinimas – Karjeros raidos ataskaita – Ataskaitos tvirtintojo dalyvavimas vertinimo procedūroje
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnis)
      7.      Pareigūnai – Vertinimas – Vertinimo ataskaita – Parengimas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnis)
      8.      Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinė administracinė procedūra – Administracijos termino atsakyti nesilaikymas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalis)
      1.      Atsižvelgdama į pareigą suteikti pagalbą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnį administracija, kilus incidentui,
         kuris nedera su tarnybine tvarka ir nešališka atmosfera, privalo energingai įsikišti ir skubiai bei rūpestingai imti valdyti
         susiklosčiusią padėtį, kad būtų nustatyti faktai ir, susipažinus su jais, padarytos tinkamos išvados.

      Nors dėl to, kad pažeisdama rūpestingumo pareigą Paskyrimų tarnyba neatsakė į prašymą suteikti pagalbą taip greitai, kaip
         reikalaujama, gali kilti atitinkamos institucijos atsakomybė už suinteresuotajam asmeniui galimą padarytą žalą, tai savaime
         negali daryti įtakos eksplicitinio sprendimo atmesti šį prašymą teisėtumui. Iš tiesų, jei šis sprendimas turėtų būti panaikintas
         vien dėl jo pavėluoto priėmimo, naujas sprendimas, kuriuo būtų pakeistas panaikintasis, niekaip negalėtų būti ankstesnis nei
         pastarasis.

      (žr. 73 ir 76 punktus)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 1989 m. sausio 26 d. Sprendimo Koutchoumoff prieš Komisiją, 224/87, Rink. p. 99, 15 ir 16 punktai.

      Pirmosios instancijos teismo praktika: 1993 m. balandžio 21 d. Sprendimo Tallarico prieš Parlamentą, T‑5/92, Rink. p. II‑477, 31 punktas; 1997 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Liao prieš Tarybą, T‑15/96, Rink. VT p. I‑A‑329 ir II‑897, 34 punktas; 2000 m. gruodžio 5 d. Sprendimo, Campogrande prieš Komisiją, T‑136/98, Rink. VT p. I‑A‑267 ir II‑1225, 42 punktas; 2007 m. spalio 25 d. Sprendimo Lo Giudice prieš Komisiją, T‑154/05, Rink. VT p. I‑A‑2‑0000 ir II‑A‑2‑0000, 136 punktas.

      2.      Kad apie sprendimą būtų tinkamai pranešta, reikia apie jį pranešti asmeniui, kuriam jis skirtas, ir kad šis galėtų tinkamai
         susipažinti su sprendimo turiniu. Taigi sprendimas atmesti prašymą suteikti pagalbą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnį,
         surašytas kalba, kuri nėra nei pareigūno gimtoji kalba, nei kalba, kuria parengtas prašymas suteikti pagalbą, yra teisėtas,
         jei suinteresuotasis asmuo gali su juo tinkamai susipažinti.

      (žr. 84 ir 85 punktus)
      Nuoroda:
      Pirmosios instancijos teismo praktika: 1994 m. birželio 9 d. Sprendimo X prieš Komisiją, T‑94/92, Rink. VT p. I‑A‑149 ir II‑481, 24 punktas; 2000 m. kovo 23 d. Sprendimo Rudolph prieš Komisiją, T‑197/98, Rink. VT p. I‑A‑55 ir II‑241, 44 punktas; 2001 m. vasario 7 d. Sprendimo Bonaiti Brighina prieš Komisiją, T‑118/99, Rink. VT p. I‑A‑25 ir II‑97, 16 ir 17 punktai.

      3.      Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalyje psichologinis priekabiavimas apibrėžiamas kaip „veiksmai, <…> kurie gali
         pakenkti“; siekiant įrodyti psichologinį priekabiavimą, pagal ją reikalaujama, kad būtų patenkintos dvi kumuliacinės sąlygos.
         Pirma sąlyga susijusi su fiziniu elgesiu, šnekamąja ar rašytine kalba, gestais, kurie „trunka tam tikrą laikotarpį, kartojasi
         ar yra sistemingi“, vadinasi, psichologinis priekabiavimas turi būti suvokiamas kaip ilgai trunkantis procesas, o tai reiškia,
         kad veiksmai yra pakartotiniai arba tęstiniai, taip pat „tyčiniai“. Pagal antrąją sąlygą, kuri nuo pirmosios atskirta jungtuku
         „ir“, šiuo fiziniu elgesiu, šnekamąja ar rašytine kalba arba gestais kenkiama asmenybei, asmens orumui ar fizinei arba psichinei
         sveikatai.

      Tai, kad būdvardis „tyčiniai“ susijęs su pirmąja, o ne su antrąja sąlyga, reiškia, jog, pirma, Pareigūnų tarnybos nuostatų
         12a straipsnio 3 dalyje nurodytas fizinis elgesys, šnekamoji ar rašytinė kalba, gestai ar kiti veiksmai turi būti sąmoningi,
         todėl ši nuostata netaikoma atsitiktiniams veiksmams. Antra, nereikalaujama, kad fizinis elgesys, šnekamoji ar rašytinė kalba,
         gestai ar kiti veiksmai būtų įvykdyti siekiant pakenkti asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai. Kitaip tariant,
         galėjo būti psichologinis priekabiavimas, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalį, nors
         priekabiautojas savo veiksmais nesiekė apšmeižti arba pažeminti aukos arba sąmoningai pabloginti jos darbo sąlygų. Pakanka,
         kad šie veiksmai objektyviai sukeltų tokių pasekmių, nes jie buvo įvykdyti sąmoningai. Kitaip aiškinama Pareigūnų tarnybos
         nuostatų 12a straipsnio 3 dalis netektų veiksmingumo, nes būtų sunku įrodyti piktavališką psichologinio priekabiautojo tikslą.

      Tokio aiškinimo nebūtų galima užginčyti remiantis Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje vartojamomis
         nuostatomis, kuriose nurodyta, kad: „seksualinis priekabiavimas – tai nepageidaujamas seksualinio pobūdžio elgesys su asmeniu,
         kai tokiu elgesiu siekiama tą asmenį įžeisti ar sukurti bauginančią, priešišką, įžeidžiančią ar žeminančią aplinką arba kai
         dėl tokio elgesio kyla tokios pasekmės“. Nors žodžių junginys „kai tokiu elgesiu siekiama arba kyla tokios pasekmės“ vartojamas
         tik Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje, bet ne Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio
         3 dalyje, tokio žodžių junginio nebuvimo negalima aiškinti kaip reiškiančio, kad, kiek tai susiję su psichologiniu priekabiavimu,
         tik veiksmai, kuriais „siekiama“ apšmeižti ar pabloginti asmens darbo sąlygas, gali būti laikomi psichologiniu priekabiavimu.

      Galiausiai Pareigūnų tarnybos nuostatų 12 a straipsnio 3 dalies aiškinimas, pagrįstas tariamo psichologinio priekabiautojo
         užgauliu tikslu, neatitinka Direktyvos 2000/78, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius
         pagrindus, priekabiavimo sąvokos. Direktyvoje 2000/78 žodžių junginio „siekiama įžeisti arba įžeidžiama“ vartojimas aiškiai
         parodo, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas siekė užtikrinti psichologinio priekabiavimo aukoms „adekvačią teisinę apsaugą“.

      (žr. 102, 104–108 ir 111–113 punktus)
      Nuoroda:
      Tarnautojų teismo praktika: 2008 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Q prieš Komisiją, F‑52/05, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, dėl kurio pateiktas apeliacinis skundas Pirmosios instancijos teismui (byla
         T‑80/09 P), 135 ir 144 punktai.

      4.      Vertinimo ataskaita yra asmens nenaudai priimtas aktas, dėl kurio pareigūnas gali arba pareikšti ieškinį tiesiogiai Tarnautojų
         teisme, arba pateikti skundą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį. Nors paprastai pageidautina, kad būtų
         imtasi vidaus procedūrų, nustatytų Bendrosiose Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnio įgyvendinimo nuostatose, šiomis nuostatomis
         negalima nukrypti nuo minėtos Pareigūnų tarnybos nuostatuose įtvirtintos teisės, kuria remiantis pareigūnai gali pareikšti
         ieškinį Tarnautojų teisme ar pateikti skundą dėl vertinimo ataskaitos prieš tai nepasinaudoję šiomis vidaus procedūromis.

      Institucijos neturi kompetencijos įgyvendinimo nuostata nukrypti nuo aiškios Pareigūnų tarnybos nuostatų nuostatos.
      (žr. 138–140 punktus)
      Nuoroda:
      Pirmosios instancijos teismo praktika: 1994 m. gruodžio 1 d. Sprendimo Schneider prieš Komisiją, T‑54/92, Rink. VT p. I‑A‑281 ir II‑887, 22 punktas; 2005 m. gegužės 4 d. Sprendimo Castets prieš Komisiją, T‑398/03, Rink. VT p. I‑A‑109 ir II‑507, 32 punktas.

      5.      Pagal išankstinio administracinio skundo ir ieškinio suderinamumo taisyklę reikalaujama, jog norint, kad ieškinys būtų priimtinas,
         pagrindu, kuriuo remiamasi Bendrijos teisme, būtų remtasi ikiteisminėje procedūroje, kad Paskyrimų tarnyba būtų pakankamai
         tiksliai žinojusi, kokiu pagrindu suinteresuotasis asmuo kritikuoja ginčijamą sprendimą. Nors ieškiniuose Bendrijos teisme
         pateikti „reikalavimai“ gali būti paremti tais pačiais pagrindais, kaip ir skunde nurodytieji, šie reikalavimai Bendrijos
         teisme gali būti išdėstyti išsamiau, pateikiant pagrindus ir argumentus, kurie nebūtinai buvo nurodyti skunde, tačiau yra
         glaudžiai su juo susiję.

      (žr. 145 punktą)
      Nuoroda:
      Pirmosios instancijos teismo praktika: 1995 m. birželio 8 d. Sprendimo Allo prieš Komisiją, T‑496/93, Rink. VT p. I‑A‑127 ir II‑405, 26 punktas.

      6.      Tvarka, kurioje numatyta, kad vertinimo ataskaita yra parengiama vertintojo ir patvirtinama tvirtintojo, ir jei tvirtintojas
         nesutinka su vertintoju, jis priima galutinį sprendimą, todėl tvirtintojas yra vertintojas tikrąja šio žodžio prasme, turi
         būti laikoma garantija, kuria pašalinamas galimas bent jau dalinis pavojus dėl vertintojo šališkumo.

      (žr. 156 punktą)
      Nuoroda:
      Tarnautojų teismo praktika: 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Sequeira Wandschneider prieš Komisiją, F‑28/06, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 43 punktas.

      7.      Vertinimo ataskaita negali būti panaikinta remiantis vieninteliu pagrindu, kad buvo parengta per vėlai, nebent susiklosto
         išskirtinės aplinkybės. Nors vėlavimas parengti vertinimo ataskaitą atitinkamam pareigūnui gali suteikti teisę į kompensaciją,
         jis negali paveikti vertinimo ataskaitos galiojimo, taigi ir pateisinti jos panaikinimo.

      (žr. 171 punktą)
      Nuoroda:
      Pirmosios instancijos teismo praktika: 2007 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Ianniello prieš Komisiją, T‑205/04, Rink. VT p. I‑A‑2‑0000 ir II‑A‑2‑0000, 139 punktas.

      8.      Dėl Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnyje nustatytų terminų nesilaikymo gali atsirasti atitinkamos institucijos atsakomybė
         už tariamai suinteresuotiesiems asmenims kilusią žalą.

      (žr. 212 punktą)
      Nuoroda:
      Pirmosios instancijos teismo praktika: 2005 m. sausio 26 d. Sprendimo Roccato prieš Komisiją, T‑267/03, Rink. VT p. I‑A‑1 ir II‑1, 84 punktas.


1994 m. vasario 9 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Edward Patrick Latham prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnas - Kandidatūros atmetimas. # Byla T-82/91.