title: 2012 m. lapkričio 8 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#Alexander Heimann ir Konstantin Toltschin prieš Kaiser GmbH.#Arbeitsgericht Passau prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Socialinė politika – Direktyva 2003/88/EB – Darbo laiko sutrumpinimas (Kurzarbeit) – Mokamų kasmetinių atostogų, į kurias darbuotojas turi teisę, trukmės sutrumpinimas atsižvelgiant į darbo laiko sutrumpinimą – Piniginė kompensacija.#Sujungtos bylos C‑229/11 ir C‑230/11.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. lapkričio 8 d. (
            *1
         )
      „Socialinė politika — Direktyva 2003/88/EB — Darbo laiko sutrumpinimas (Kurzarbeit) — Mokamų kasmetinių atostogų, į kurias darbuotojas turi teisę, trukmės sutrumpinimas atsižvelgiant į darbo laiko sutrumpinimą — Piniginė kompensacija“
      Sujungtose bylose C-229/11 ir C-230/11
      dėl Arbeitsgericht Passau (Vokietija) 2011 m. balandžio 13 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2011 m. gegužės 16 d., pagal SESV 267 straipsnį pateiktų prašymų priimti prejudicinį sprendimą bylose

         Alexander Heimann (C-229/11), Konstantin Toltschin (C-230/11)
      prieš

         Kaiser GmbH

      TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro penktosios kolegijos pirmininko pareigas einantis M. Ilešič, teisėjai E. Levits (pranešėjas) ir M. Safjan,
      generalinė advokatė V. Trstenjak,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               A. Heimann, atstovaujamo advokato R. Zuleger,

               —

               K. Toltschin, atstovaujamo advokato R. Zuleger,

               —

                  Kaiser GmbH, atstovaujamos advokato C. Olschar,

               —

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze, N. Graf Vitzthum ir K. Petersen,

               —

               Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos M. Szpunar,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos M. van Beek ir V. Kreuschitz,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymai priimti prejudicinį sprendimą susiję su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – chartija) 31 straipsnio 2 dalies ir 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų (OL L 299, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 381; toliau – direktyva) 7 straipsnio išaiškinimu.

               2

               Šie prašymai pateikti nagrinėjant ginčus tarp A. Heimann bei K. Toltschin ir buvusios jų darbdavės Kaiser GmbH (toliau – Kaiser) dėl suinteresuotųjų asmenų teisės į piniginę kompensaciją už 2009 m. ir 2010 m. nepanaudotas mokamas kasmetines atostogas.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Chartijos 31 straipsnyje nustatyta:
               „Tinkamos ir teisingos darbo sąlygos
               1.   Kiekvienas darbuotojas turi teisę į saugias, jo sveikatą ir orumą atitinkančias darbo sąlygas.
               2.   Kiekvienas darbuotojas turi teisę į tai, kad būtų apribotas maksimalus darbo laikas, teisę į dienos ir savaitės poilsį, taip pat kasmetines mokamas atostogas.“

               4

               Direktyvos 2003/88 1 straipsnyje „Tikslas ir taikymo sritis“ numatyta:
               „1.   Ši direktyva nustato būtiniausius saugos ir sveikatos reikalavimus dėl darbo laiko organizavimo.
               2.   Ši direktyva taikoma:

                        a)

                        minimaliam <...> kasmetinių atostogų laikui <...>

                  <...>“

               5

               Šios direktyvos 7 straipsnis „Kasmetinės atostogos“ suformuluotas taip:
               „1.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į bent keturių savaičių mokamas kasmetines atostogas pagal nacionalinės teisės aktais ir (arba) praktika nustatytas teisės į tokias atostogas ir jų suteikimo sąlygas.
               2.   Minimalus kasmetinių mokamų atostogų laikas negali būti pakeistas kompensacija, išskyrus tuos atvejus, kai yra nutraukiami darbo santykiai.“

               6

               Direktyvos 17 straipsnyje įtvirtinta, kad valstybės narės gali nukrypti nuo kai kurių šios direktyvos nuostatų. Nuo šios direktyvos 7 straipsnio nukrypti neleidžiama.

         Vokietijos teisė

               7

               1963 m. sausio 8 d. Federalinio darbuotojų minimalių atostogų įstatymo (Bundesurlaubsgesetz, BGBl. 1963, p. 2), iš dalies pakeisto 2002 m. gegužės 7 d. (BGBl. 2002 I, p. 1529, toliau – BUrlG), 1 ir 3 straipsniuose numatyta teisė į mažiausiai 24 dienas mokamų kasmetinių atostogų.

               8

                  BUrlG 7 straipsnio 4 dalyje nurodyta:
               „Jeigu dėl darbo santykių pasibaigimo visų ar dalies atostogų nebegalima skirti, už jas turi būti sumokama kompensacija.“

               9

               Pagal BUrlG 11 straipsnio 1 dalies trečią sakinį apskaičiuojant per mokamas atostogas mokamą atlygį neatsižvelgiama į darbo užmokesčio sumažėjimą dėl darbo laiko sutrumpinimo, prastovų arba nebuvimo darbe ne dėl darbuotojo kaltės referenciniu laikotarpiu.

         Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai

               10

               A. Heimann ir K. Toltschin atitinkamai nuo 2003 m. ir 1998 m. dirbo automobilių tiekimo pramonės srityje veikiančioje įmonėje Kaiser, kurioje dirba keli šimtai darbuotojų.

               11

               2009 m. dėl ekonominių sunkumų Kaiser nusprendė sumažinti darbuotojų skaičių. A. Heimann ir K. Toltschin buvo atleisti iš darbo atitinkamai 2009 m. birželio 30 d. ir rugpjūčio 31 d.

               12

               2009 m. gegužės mėn. Kaiser ir įmonės taryba suderino socialinį planą.

               13

               Šiame plane numatyta, kad atleistų darbuotojų darbo sutartys pratęsiamos vieniems metams, skaičiuojamiems nuo jų atleidimo dienos, ir dėl „darbo laiko sumažinimo iki nulio“ („Kurzarbeit Null“) sustabdomas darbuotojo pareigos dirbti ir darbdavio pareigos mokėti darbo užmokestį vykdymas.

               14

               Taikant tokį darbo sutarčių pratęsimą buvo siekiama atitinkamiems darbuotojams suteikti galimybę metus nuo atleidimo iš darbo gauti finansinę paramą. Tokiems darbuotojams Bundesagentur für Arbeit (Federalinė darbo agentūra) „darbo laiko sumažinimo iki nulio“ laikotarpiu moka vadinamąją „Kurzarbeitergeld“ pašalpą. Ši pašalpa, kurią apskaičiuoja ir moka darbdavys, darbo laiko sumažinimo laikotarpiu pakeičia atitinkamo darbuotojo darbo užmokestį.

               15

               Kai 2010 m. birželio 30 d. baigėsi A. Heimann darbo santykiai, jis pareikalavo iš Kaiser sumokėti jam 2284,32 EUR sumą, atitinkančią piniginę kompensaciją už 15 ir 10 atitinkamai 2009 m. ir 2010 m. nepanaudotų mokamų kasmetinių atostogų dienų.

               16

               K. Toltschin, kurio darbo santykiai baigėsi 2010 m. rugpjūčio 31 d., rėmėsi teise į 2962,60 EUR piniginę kompensaciją už 10 ir 13 atitinkamai 2009 m. ir 2010 m. mokamų kasmetinių atostogų dienų, kuriomis nebuvo pasinaudojęs.

               17

                  Kaiser teigia, kad „Kurzarbeit Null“ laikotarpiu ieškovai pagrindinėje byloje neįgijo teisių į mokamas kasmetines atostogas.

               18

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas numato taikyti pro rata temporis principą ir prilyginti „Kurzarbeit Null“ laikotarpį pareigos dirbti apimties sumažinimui sutartimi sutarus pereiti nuo darbo visą darbo laiką prie darbo sutrumpintą darbo laiką, dėl ko sutrumpėja mokamų kasmetinių atostogų, į kurias darbuotojas turi teisę darbo sutrumpintą darbo laiką laikotarpiu, trukmė.

               19

               Vis dėlto Arbeitsgericht Passau abejoja, ar toks motyvavimas atitinka Sąjungos teisę, todėl nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar [chartijos] 31 straipsnio 2 dalis arba direktyvos [2003/88] 7 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip, kad jomis draudžiamos nacionalinės teisės normos arba praktika, pagal kurias, dėl pagal nustatytą tvarką priimto nurodymo sutrumpinti darbo laiką sumažėjus savaitės darbo dienų, kuriomis dirbama, skaičiui, mokamų kasmetinių atostogų, į kurias sutrumpintą darbo laiką dirbantis darbuotojas turi teisę, trukmė sumažinama proporcingai, atsižvelgiant į dirbant sutrumpintą darbo laiką išdirbtų savaitės darbo dienų skaičių, palyginti su visą darbo laiką dirbančio darbuotojo išdirbtų savaitės darbo dienų skaičiumi, taigi sutrumpinto darbo laiko laikotarpiu darbuotojas įgyja teisę tik į atitinkamai trumpesnes atostogas?

                        2.

                        Jeigu atsakymas į pirmąjį prejudicinį klausimą būtų teigiamas:
                        Ar [chartijos] 31 straipsnio 2 dalis arba direktyvos [2003/88] 7 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip, kad jomis draudžiamos nacionalinės teisės normos arba praktika, pagal kurias, dėl pagal nustatytą tvarką priimto nurodymo „sumažinti darbo laiką iki nulio“ savaitės darbo dienų, kuriomis dirbama, skaičiui sumažėjus „iki nulio“, mokamų kasmetinių atostogų, į kurias sutrumpintą darbo laiką dirbantis darbuotojas turi teisę, trukmė proporcingai sumažėja iki nulio, taigi šiuo „darbo laiko sumažinimo iki nulio“ laikotarpiu darbuotojas neįgyja teisės į atostogas?“

               20

               2011 m. birželio 27 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C-229/11 ir C-230/11 buvo sujungtos tam, kad bendrai būtų vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys bei priimtas sprendimas.

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo klausimo

               21

               Pateikdamas pirmąjį klausimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar chartijos 31 straipsnio 2 dalį arba Direktyvos 2003/88 7 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad jomis draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos arba praktika, kaip antai įmonės ir įmonės komiteto sudarytas socialinis planas, pagal kurias darbuotojo, kurio darbo laikas sutrumpintas, mokamų kasmetinių atostogų, į kurias jis turi teisę, trukmė apskaičiuojama taikant pro rata temporis principą.

               22

               Šiuo klausimu pirmiausia primintina, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką kiekvieno darbuotojo teisė į mokamas kasmetines atostogas turi būti laikoma ypatingos svarbos Sąjungos socialinės teisės principu (žr. 2009 m. sausio 20 d. Sprendimo Schultz-Hoff ir kt., C-350/06 ir C-520/06, Rink. p. I-179, 54 punktą ir 2012 m. gegužės 3 d. Sprendimo Neidel, C-337/10, 28 punktą). Kaip Sąjungos socialinės teisės principas ši kiekvieno darbuotojo teisė aiškiai įtvirtinta chartijos, kurios teisinė galia, remiantis ESS 6 straipsnio 1 dalimi, yra tokia pati kaip ir Sutarčių, 31 straipsnio 2 dalyje (2011 m. lapkričio 22 d. Sprendimo KHS, C-214/10, Rink. p. I-11757, 37 punktas ir minėto Sprendimo Neidel 40 punktas).

               23

               Antra, reikia nurodyti, kad teisė į mokamas kasmetines atostogas negali būti aiškinama siaurai (2012 m. birželio 21 d. Sprendimo ANGED, C-78/11, 18 punktas).

               24

               Teisingumo Teismas dėl darbuotojų, kuriems pagrįstai suteiktos laikinojo nedarbingumo atostogos, jau buvo nusprendęs, kad teisės į mokamas kasmetines atostogas, kuri pagal Direktyvą 2003/88 suteikiama visiems darbuotojams, valstybė narė negali sieti su pareiga faktiškai būti išdirbusiam šios valstybės nustatytą referencinį laikotarpį (žr. minėto Sprendimo Schultz-Hoff ir kt. 41 punktą ir 2012 m. sausio 24 d. Sprendimo Dominguez, C-282/10, 20 punktą).

               25

               Pagal tą pačią Teisingumo Teismo praktiką remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Direktyvos 2003/88 7 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos ar praktika, kuriose numatyta, kad nutraukus darbo santykius darbuotojas, kuris per visą referencinį ir (arba) perkėlimo laikotarpį ar jo dalį buvo laikinojo nedarbingumo atostogose ir dėl to negalėjo pasinaudoti teise į mokamas kasmetines atostogas, neturi teisės į piniginę kompensaciją už nepanaudotas mokamas kasmetines atostogas. Apskaičiuojant šią piniginę kompensaciją lemiamą reikšmę taip pat turi įprastas darbuotojo darbo užmokestis, kuris yra toks, koks turi būti išsaugomas mokamų kasmetinių atostogų trukmę atitinkančiu poilsio laikotarpiu (minėto Sprendimo Schultz-Hoff ir kt. 62 punktas).

               26

               Atsižvelgiant į tai, nors Sąjungos teisės garantuojamų minimalių mokamų kasmetinių atostogų, į kurias darbuotojas turi teisę, trukmė negali būti trumpinama, kai darbuotojas negalėjo vykdyti pareigos dirbti dėl to, kad referenciniu laikotarpiu sirgo, pirmesniame šio sprendimo punkte nurodyta Teisingumo Teismo praktika negali būti taikoma mutatis mutandis darbuotojo, kurio darbo laikas buvo sutrumpintas, situacijai, kaip antai nagrinėjamai pagrindinėje byloje.

               27

               Iš tiesų, kaip teisingai pažymėjo Kaiser pastabose raštu, darbuotojo, kuris negali dirbti dėl ligos, situacija iš esmės skiriasi nuo darbuotojo, kurio darbo laikas buvo sutrumpintas, situacijos.

               28

               Šiuo klausimu reikia priminti, pirma, kad pagrindinėje byloje darbo laiko sutrumpinimas numatytas socialiniame plane, kuris yra ypatinga įmonės sutarties, sudarytos darbdavio ir įmonės darbuotojų atstovų, forma. Šiame plane sutarta dėl darbo laiko sutrumpinimo sustabdyti darbdavio ir darbuotojo abipusių pareigų, atitinkamai mokėti išmokas ir dirbti, vykdymą.

               29

               Antra, reikia konstatuoti, kad sutrumpinto darbo laiko laikotarpiu, kuris nustatytas šiame plane ir kurį gali numatyti atitinkamas darbuotojas, šiam darbuotojui suteikiama teisė ilsėtis ar skirti laiko laisvalaikiui ar pramogoms. Taigi, kadangi toks darbuotojas neturi dėl ligos kilusių fizinių ar psichinių suvaržymų, jo situacija skiriasi nuo situacijos, kai darbuotojas negali dirbti dėl sveikatos būklės.

               30

               Trečia, socialinio plano, kuriame numatytas darbo laiko sutrumpinimas, tikslas – sutrukdyti tam, kad atitinkami darbuotojai būtų atleisti iš darbo dėl ekonominių priežasčių, ir sumažinti neigiamą tokio atleidimo poveikį šiems darbuotojams. Jeigu šios darbuotojui nacionalinės teisės suteiktos lengvatos taikymas būtų siejamas su darbdavio pareiga mokėti už mokamas kasmetines atostogas laikotarpiu, kai darbo sutarties galiojimas buvo formaliai pratęstas vien dėl socialinių sumetimų, iškiltų grėsmė, kad darbdavys atsisakytų sudaryti tokį socialinį planą, o dėl to darbuotojas negalėtų pasinaudoti jo teigiamu poveikiu.

               31

               Taigi, nors darbuotojo, kurio darbo laikas sutrumpintas dėl sudaryto socialinio plano, situacija, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, skiriasi nuo darbuotojo, kuris negali dirbti dėl ligos, situacijos, reikia pripažinti, kad pirmojo iš darbuotojų situacija panaši į ne visą darbo laiką dirbančio darbuotojo situaciją.

               32

               Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad akivaizdu, jog darbuotojai, kurių darbo laikas sutrumpintas, formaliai turi darbo visą darbo laiką sutartį. Tačiau, kaip buvo pažymėta šio sprendimo 13 ir 28 punktuose, sutrumpinto darbo laiko laikotarpiu darbdavio ir darbuotojo abipusių pareigų, atitinkamai mokėti išmokas ir dirbti, vykdymas sustabdomas, atsižvelgiant į sutrumpintą darbo laiką, arba šios pareigos visiškai panaikinamos. Iš to darytina išvada, kad darbuotojai, kurių darbo laikas buvo sutrumpintas, laikytini „laikinai ne visą darbo laiką dirbančiais darbuotojais“, nes jų situacija de facto yra panaši į ne visą darbo laiką dirbančių darbuotojų situaciją.

               33

               Dėl ne visą darbo laiką dirbančių darbuotojų teisės į mokamas kasmetines atostogas Teisingumo Teismas pateikė aiškias išvadas.

               34

               Iš esmės Teisingumo Teismas 2010 m. balandžio 22 d. Sprendime Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols (C-486/08, Rink. p. I-3527, 33 punktas) rėmėsi 1997 m. birželio 6 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną, pateikto 1997 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyvos 97/81/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną, kurį sudarė Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjunga (UNICE), Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centras (CEEP) ir Europos profesinių sąjungų konfederacija (ETUC) (OL L 14, 1998, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 267), iš dalies pakeistos 1998 m. balandžio 7 d. Tarybos direktyva 98/23/EB (OL L 131, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 278), priede, 4 straipsniu, pagal kurį prireikus pro rata temporis principas taikomas ne visą darbo laiką dirbančių darbuotojų darbo sąlygoms. Teisingumo Teismas taikė šį principą, kai kasmetinės atostogos suteikiamos už darbo ne visą darbo laiką laikotarpį, nes už tokį laikotarpį suteikiamos trumpesnės kasmetinės atostogos, į kurias darbuotojas turi teisę, palyginti su suteikiamomis už darbo visą darbo laiką laikotarpį, pateisinamos objektyviomis priežastimis.

               35

               Tačiau reikia priminti, kad Teisingumo Teismas patikslino, jog šio principo negalima taikyti ex post teisei į kasmetines atostogas, įgytai už darbo visą darbo laiką laikotarpį. Taigi remiantis taikytinomis Direktyvos 2003/88 nuostatomis negalima daryti išvados, kad nacionalinės teisės aktuose kartu su teisės į kasmetines atostogas įgyvendinimo sąlygomis galėtų būti numatytas per ankstesnį referencinį laikotarpį jau įgytos teisės į atostogas praradimas iš dalies (žr. minėto Sprendimo Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols 33 ir 34 punktus).

               36

               Remiantis visais nurodytais argumentais, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: chartijos 31 straipsnio 2 dalis ir Direktyvos 2003/88 7 straipsnio 1 dalis aiškintinos taip, kad jomis nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos arba praktika, kaip antai įmonės ir įmonės komiteto sudarytas socialinis planas, pagal kurias darbuotojo, kurio darbo laikas buvo sutrumpintas, mokamų kasmetinių atostogų, į kurias jis turi teisę, trukmė apskaičiuojama taikant pro rata temporis principą.

         Dėl antrojo klausimo

               37

               Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį klausimą, į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               38

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

                     Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnio 2 dalis ir 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų 7 straipsnio 1 dalis aiškintinos taip, kad jomis nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos arba praktika, kaip antai įmonės ir įmonės komiteto sudarytas socialinis planas, pagal kurias darbuotojo, kurio darbo laikas buvo sutrumpintas, mokamų kasmetinių atostogų, į kurias jis turi teisę, trukmė apskaičiuojama taikant pro rata temporis principą.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


1971 m. birželio 16 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Gianfranco Vistosi prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 61-70.


title: 2011 m. gruodžio 15 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Liuksemburgo Didžioji Hercogystė prieš Europos Komisiją. # EŽŪGF - Garantijų skyrius - Iš Bendrijos lėšų nefinansuojamos išlaidos - Kaimo plėtros priemonės - "Mažiau palankios vietovės" ir "agrarinė aplinka" - Nacionalinės valdymo, kontrolės ir sankcijų sistemos - Fiksuota finansinė pataisa. # Byla T-232/08.

text:
      2011 m. gruodžio 15 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas Liuksemburgas prieš Komisiją
      (Byla T‑232/08)
      „EŽŪGF – Garantijų skyrius – Iš Bendrijos lėšų nefinansuojamos išlaidos – Kaimo plėtros priemonės – „Mažiau palankios vietovės“ ir „agrarinė aplinka“ – Nacionalinės valdymo, kontrolės ir sankcijų sistemos – Fiksuota finansinė korekcija“
      1.                     Žemės ūkis – EŽŪOGF – Sąskaitų apmokėjimas – Atsisakymas padengti išlaidas, atsiradusias dėl Bendrijos teisės aktų taikymo
            pažeidimų – Suinteresuotosios valstybės narės prieštaravimas – Įrodinėjimo pareiga – Įrodinėjimo pareigos paskirstymas tarp
            Komisijos ir valstybės narės (žr. 27–31, 51–53 punktus)
      2.                     Ieškinys dėl panaikinimo – Ginčijamas aktas – Teisėtumo vertinimas atsižvelgiant į informaciją, turimą akto priėmimo metu
            (EB 230 straipsnis) (žr. 54 ir 55 punktus)
      Dalykas

               Prašymas panaikinti 2008 m. balandžio 8 d. Komisijos sprendimą 2008/321/EB dėl Bendrijos atsisakymo Europos žemės ūkio orientavimo
                  ir garantijų fondo (EŽŪOGF) Garantijų skyriaus ir Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) lėšomis finansuoti kai kurias
                  valstybių narių patirtas išlaidas (OL L 109, p. 35).

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės bylinėjimosi išlaidas.


title: 2014 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo (dešimtoji kolegija) sprendimas.#Generali-Providencia Biztosító Zrt prieš Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság.#Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Viešieji pirkimai – Sutartys, kurių vertė nesiekia Direktyvoje 2004/18/EB numatytų ribų – SESV 49 ir 56 straipsniai – Taikymas – Aiškus tarptautinis susidomėjimas – Pašalinimo iš viešojo pirkimo procedūros pagrindai – Ūkio subjekto, padariusio nacionalinės konkurencijos teisės normų pažeidimą, patvirtintą mažiau nei prieš penkerius metus priimtu teismo sprendimu, pašalinimas – Leistinumas – Proporcingumas.#Byla C-470/13.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C‑470/13
            dėl Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság  (Vengrija) 2013 m. rugpjūčio 23 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2013 m. rugsėjo 2 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
            Generali‑Providencia Biztosító Zrt
            prieš
            Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság,
            TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. Vajda (pranešėjas), teisėjai E. Juhász ir D. Šváby,
            generalinis advokatas M. Szpunar,
            posėdžio sekretorius K. Malacek, administratorius,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2014 m. rugsėjo 25 d. posėdžiui,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – Generali‑Providencia Biztosító Zrt , atstovaujamos ügyvédek G. Fejes ir P. Tasi,
            – Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság , atstovaujamos ügyvéd P. Csanádi,
            – Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos M. Z. Fehér ir K. Szíjjártó,
            – Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos M. J. García‑Valdecasas Dorrego,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos A. Tokár ir A. Sipos,
            atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 18, 34, 49 ir 56 straipsnių bei 2004 m. kovo 31 d. Tarybos direktyvos 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134, p. 114; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk.,7 t., p. 132), iš dalies pakeistos 2009 m. lapkričio 30 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1177/2009 (OL L 314, p. 64, toliau – Direktyva 2004/18), 45 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos c ir d punktų išaiškinimo.
            2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Generali‑Providencia Biztosító Zrt  (toliau – Generali ) ir Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság  (Viešųjų pirkimų tarnybos apeliacijų skyrius) ginčą, kilusį šiam skyriui atmetus šios bendrovės paduotą skundą dėl sprendimo pašalinti ją iš viešojo pirkimo procedūros dėl anksčiau padaryto nacionalinės konkurencijos teisės normų pažeidimo.
            Teisinis pagrindas
            Sąjungos teisė
            3. Direktyvos 2004/18 2 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
            „Sutartys, sudarytos valstybėse narėse valstybės, regioninės ar vietos valdžios institucijų arba kitų viešosios teisės reguliuojamų subjektų vardu, turi atitikti Sutartyje numatytus principus, ypač laisvo prekių judėjimo, įsisteigimo laisvės ir laisvo paslaugų judėjimo, bei iš jų kylančius principus, pavyzdžiui, lygiateisiškumo, nediskriminavimo, abipusio pripažinimo, proporcingumo ir skaidrumo principus. < ... > “
            4. Šios direktyvos 7 straipsnio b punkte numatyta, kad ši direktyva taikoma viešojo prekių tiekimo ir paslaugų sutartims, kurias sudaro kitos, nei nurodyta IV priede, perkančiosios organizacijos, ir kurių vertė yra 193 000 EUR.
            5. Tos pačios direktyvos 45 straipsnio „Asmeninė kandidato arba dalyvio padėtis“ 2 dalyje numatyta:
            „Ūkio subjektas gali būti pašalintas iš dalyvavimo pirkime, jei:
            < ... >
            c) jo atžvilgiu, remiantis valstybės teisės aktų nuostatomis, yra priimtas teismo sprendimas, turintis res judicata galią[,] dėl profesinio elgesio taisyklių pažeidimo;
            d) jis pripažintas kaltu dėl rimto [sunkaus] profesinio nusižengimo, kuris yra įrodytas bet kokiomis priemonėmis, kurias perkančioji organizacija gali pateikti [pagrįsti];
            < ... >
            Valstybės narės, remdamosi nacionaline teise ir atsižvelgdamos į Bendrijos teisę, apibrėžia šio straipsnio dalies įgyvendinimo sąlygas.“
            6. 2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/24/ES dėl viešųjų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/18/EB (OL L 94, p. 65), 101 konstatuojamojoje dalyje numatyta:
            „Perkančiosioms organizacijoms reikėtų papildomai suteikti galimybę neleisti dalyvauti ekonominės veiklos vykdytojams, kurie pasirodė esą nepatikimi, pavyzdžiui, dėl aplinkos apsaugos ar socialinės srities įsipareigojimų pažeidimų, įskaitant prieinamumo neįgaliesiems taisyklių pažeidimus ar kitokius sunkius profesinius nusižengimus, kaip antai konkurencijos taisyklių ar intelektinės nuosavybės teisių pažeidimai. Turėtų būti paaiškinta, kad dėl šiurkščių profesinių nusižengimų gali būti suabejota ekonominės veiklos vykdytojo sąžiningumu, ir dėl to ekonominės veiklos vykdytojui negalėtų būti paskirta viešoji sutartis, neatsižvelgiant į tai, ar ekonominės veiklos vykdytojas kitu atveju turėtų techninių ir ekonominių pajėgumų įvykdyti sutartį.
            < ... > “
            7. Pagal Direktyvos 2014/24 57 straipsnio 4 dalį:
            „Perkančiosios organizacijos gali pašalinti arba gali būti valstybių narių įpareigotos pašalinti iš dalyvavimo pirkimo procedūroje ekonominės veiklos vykdytojams esantiems [vykdytojus esančius] bet kurioje iš šių situacijų:
            < ... >
            d) kai perkančioji organizacija turi pakankamai įtikinamų duomenų daryti išvadą, kad ekonominės veiklos vykdytojas su kitais ekonominės veiklos vykdytojais sudarė susitarimus, kuriais siekiama iškreipti konkurenciją;
            < ... > “
            Vengrijos teisė
            8. Pagal 2003 m. Įstatymo CXXIX dėl viešųjų pirkimų ( közbeszerzésekről szóló 2003 évi CXXIX. törvény , Magyar Közlöny  2003/157, toliau – Kbt ) 61 straipsnio 1 dalį:
            „Perkančioji organizacija skelbime apie pirkimą gali nurodyti, kad viešojo pirkimo dalyvis, subrangovas arba pagalbinė įmonė, kurie nori įsipareigoti didesnei nei 10 % viešosios sutarties vertės daliai, ar subrangovas, kaip jis suprantamas pagal d ir e punktus, negali būti asmuo, kuris:
            a) res judicata  galią turinčiu teismo sprendimu ne vėliau kaip prieš penkerius metus pripažintas padaręs su jo ūkine ar profesine veikla susijusį pažeidimą.
            < ... > “
            Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
            9. 2006 m. gruodžio 21 d. nutarimu Gazdasági Versenyhivatal  (Konkurencijos tarnyba) pripažino, kad kai kuriais Generali‑Providencia Biztosító Zrt.  ir automobilių koncesininkų sudarytais vertikaliaisiais susitarimais buvo pažeistos nacionalinės konkurencijos teisės normos ir dėl to šiai bendrovei buvo skirta bauda. Išnagrinėjęs gautą apeliacinį skundą Fővárosi Ítelőtábla  (Budapešto apeliacinis teismas) šį sprendimą paliko nepakeistą, o jo priimtas sprendimas kvalifikuotinas kaip „jogerős“ („ res judicata  galią turintis teismo sprendimas“). Dėl šio sprendimo paduotas kasacinis skundas Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága  (Kasacinis teismas), o jis pateikė Teisingumo Teismui prejudicinį klausimą, dėl kurio šis priėmė Sprendimą Allianz Hungária Biztosító ir kt. (C‑32/11, EU:C:2013:160).
            10. 2011 m. gruodžio 5 d. Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal  (Nacionalinė mokesčių ir muitų administracija) paskelbė skelbimą apie draudimo paslaugų pirkimą. Tame skelbime perkančioji organizacija, be kitų pašalinimo iš viešojo pirkimo procedūros pagrindų, susijusių su asmenine dalyvio padėtimi, nurodė Kbt 61 straipsnio 1 dalies a–c punktuose ir 62 straipsnio 1 dalyje numatytus pagrindus.
            11. Atsiliepdama į šį skelbimą Generali pateikė pasiūlymą per nustatytą terminą.
            12. Perkančioji organizacija pranešė Generali savo sprendimą pašalinti ją iš atitinkamo konkurso procedūros motyvuodama tuo, kad jai taikytinas Kbt 61 straipsnio 1 dalies a punkte numatytas pašalinimo pagrindas dėl padaryto nacionalinės konkurencijos teisės normų pažeidimo, patvirtinto res judicata galią turinčiu teismo sprendimu.
            13. Kadangi Generali  administracinis skundas dėl perkančiosios organizacijos sprendimo buvo atmestas, Generali kreipėsi į Fővárosi Törvényszék  (Budapešto teismas), kurio nagrinėjamas administracines bylas vėliau perėmė Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság  (Budapešto administracinis ir darbo teismas).
            14. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą dėl Generali pašalinimo iš minėto konkurso pagrindo atitikties Sąjungos teisei. Jis nurodo, kad pagal Direktyvos 2004/18 45 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos c ir d punktus ūkio subjektas gali būti pašalintas iš pirkimo procedūros dėl priežasčių, grindžiamų objektyviomis su šio subjekto profesine veikla susijusiomis aplinkybėmis. Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad šios direktyvos 45 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos c punktas netaikomas jo nagrinėjamos bylos aplinkybėms, nes Generali padarytas pažeidimas pagal nacionalinę teisę nekvalifikuotinas kaip „pažeidimas“ [už kurį numatyta baudžiamoji atsakomybė], jam kyla klausimas, ar šiomis aplinkybėmis galėtų būti taikomas šios direktyvos 45 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos d punktas.
            15. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad, atsižvelgiant į minėtoje nuostatoje nurodytos „sunkaus profesinio nusižengimo“ sąvokos išaiškinimą, Teisingumo Teismo pateiktą Sprendime Forposta ir ABC Direct Contact (C‑465/11, EU:C:2012:801), veiksmai, kuriuos ūkio subjektas turi atlikti ar nuo kurių privalo susilaikyti, kad nepažeistų sąžiningo verslo reikalavimų, turi įtakos jo profesiniam patikimumui. Taigi ši sąvoka apima veiksmus, kuriais pažeidžiamas konkurenciją ribojančių susitarimų draudimas ir kurių realumas įrodytas res judicata  galią turinčiu teismo sprendimu. Nusižengimo sunkumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkretų ūkio subjekto elgesį.
            16. Tačiau jei turi būti laikoma, kad toks pažeidimas neturi įtakos ūkio subjekto profesiniam patikimumui arba nėra profesijos, kuria užsiima šis subjektas, etikos normų pažeidimas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad šis subjektas negali būti pašalintas iš pirkimo procedūros dėl nacionalinės konkurencijos teisės normų pažeidimo remiantis Direktyvos 2004/18 45 straipsnio 2 dalimi, kurioje išsamiai išvardijami pagrindai, leidžiantys pateisinti tokio subjekto pašalinimą dėl su jo profesinėmis savybėmis susijusių priežasčių.
            17. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad toks aiškinimas įpareigotų netaikyti Kbt 61 straipsnio 1 dalies a punkto dar ir dėl to, kad, kaip matyti iš Direktyvos 2004/18 2 konstatuojamosios dalies, nacionalinės viešojo pirkimo teisės normos turi atitikti Sąjungos bendruosius principus. Jis pažymi, kad dėl to Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság  pateiktas Kbt 61 straipsnio 1 dalies a punkto aiškinimas gali kelti kliūčių įgyvendinant Sąjungos teise garantuojamas pagrindines laisves, nes šioje nuostatoje konkrečiai nenurodyti pažeidimo, kurį ūkio subjektas turi būti padaręs ir kuris turi būti susijęs su jo komercine ar profesine veikla, požymiai ir sunkumo laipsnis, bet numatyta, kad jo pašalinimas yra įprastos su šiuo pažeidimu susijusio teismo proceso eigos padarinys.
            18. Šiomis aplinkybėmis Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
            „1. Ar valstybės narės gali nustatyti, kad ūkio subjektas pašalinamas iš viešojo pirkimo konkurso, remiantis kitais nei direktyvos [2004/18] 45 straipsnyje nurodytieji pagrindais, būtent tais pagrindais, kurie gali būti pateisinami viešojo intereso apsaugos, perkančiosios organizacijos teisėtų interesų arba sąžiningos ir skaidrios konkurencijos sumetimais, ir, jeigu taip, ar toks ūkio subjekto, kuris res judicata galią turinčiu teismo sprendimu daugiausiai prieš penkerius metus pripažintas padaręs su jo ūkine ar profesine veikla susijusį pažeidimą, pašalinimas iš konkurso suderinamas su minėtos direktyvos [2 konstatuojamąja dalimi] ir SESV 18, 34, 49 bei 56 straipsniais?
            2. Tuo atveju, jei Teisingumo Teismas į pirmąjį klausimą atsakytų neigiamai, ar Direktyvos 2004/18 45 straipsnio 2 dalies pirma pastraipa, konkrečiai kalbant, šios nuostatos c ir d punktai, aiškintina taip, kad iš viešojo pirkimo konkurso reikia pašalinti bet kurį ūkio subjektą, kurį administracinė ar teisminė institucija, išnagrinėjusi dėl šio subjekto ūkinės ar profesinės veiklos iškeltą bylą konkurencijos srityje, pripažino kaltu ir kuriam dėl to taikė konkurencijos srityje numatytas sankcijas?“
            Dėl prejudicinių klausimų
            19. Visų pirma svarbu konstatuoti, kad nors, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pagal Kbt  61 straipsnio 1 dalies a punktą galima ūkio subjekt ą pašalinti iš konkurso už tai, kad jis padarė bet kokį su jo ūkine ar profesine veikla susijusį pažeidimą, o to pažeidimo požymiai ir sunkumo laipsnis jame nenurodomi, remiantis šia nuostata Generali iš pagrindinėje byloje nagrinėjamo konkurso buvo pašalinta dėl padaryto nacionalinės konkurencijos teisės pažeidimo, kuris patvirtintas res judicata  galią turinčiu teismo sprendimu ir už kurį jai skirta bauda.
            20. Taigi reikia pripažinti, kad savo klausimais, kurie nagrinėtini kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar pagal SESV 18, 34, 49 ir 56 straipsnius bei Direktyvos 2004/18 45 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos c ir d punktus draudžiama taikyti nacionalinės teisės normą, pagal kurią iš viešojo pirkimo procedūros pašalinamas ūkio subjektas, padaręs su jo ūkine ar profesine veikla susijusį pažeidimą, kuris patvirtintas res judicata  galią turinčiu teismo sprendimu ir už kurį jam skirta bauda.
            21. Kalbant visų pirma apie prejudiciniuose klausimuose nurodytas Direktyvos 2004/18 nuostatas, reikia pažymėti, kad tiek Generali , per teismo posėdį atsakydama į Teisingumo Teismo klausimą, tiek Vengrijos vyriausybė savo rašytinėse pastabose konstatavo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos viešojo pirkimo sutarties vertė yra mažesnė už šios direktyvos 7 straipsnio b punkto pirmoje įtraukoje nurodytą ribą, kuri, šios vyriausybės teigimu, yra taikytina riba, nes šios direktyvos IV priede nenurodyta Nacionalinė mokesčių ir muitų administracija. Todėl su sąlyga, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tai patikrins, Direktyva 2004/18 šiai sutarčiai netaikoma.
            22. Per teismo posėdį Generali ir Europos Komisija vis dėlto nurodė, kad Direktyvą 2004/18 perkeliančios Vengrijos teisės normos taikomos tiek viešojo pirkimo sutartims, kurių vertė siekia jos 7 straipsnyje numatytas ribas, tiek jų nesiekiančioms viešojo pirkimo sutartims. Šiomis aplinkybėmis jos priminė, kad Teisingumo Teismas pripažino turintis jurisdikciją priimti sprendimą pagal prašymus priimti prejudicinį sprendimą, pateiktus dėl Sąjungos teisės akto nuostatų, tais atvejais, kai pagrindinės bylos aplinkybės nepatenka į šių nuostatų taikymo sritį, tačiau šios teisės nuostatos yra taikytinos pagal nacionalinę teisę, remiantis joje esančia nuoroda į tokių nuostatų turinį (šiuo klausimu žr. Sprendimo Dzodzi , C‑297/88 ir C‑197/89, EU:C:1990:360, 36 punktą ir Sprendimo Nolan , C‑583/10, EU:C:2012:638, 45 punktą).
            23. Iš tiesų Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad Sąjungos teisės akto nuostatų aiškinimas, esant į jo taikymo sritį nepatenkančioms situacijoms, pateisinamas, jei šios nuostatos, vadovaujantis nacionaline teise, tiesiogiai ir besąlygiškai taikomos tokioms situacijoms, siekiant užtikrinti tų situacijų ir minėto Sąjungos teisės akto reglamentuojamų situacijų vienodą vertinimą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Nolan , EU:C:2012:638, 47 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
            24. Tačiau pagrindinėje byloje taip nėra.
            25. Nei iš nutarties pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, nei iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų nematyti, kad egzistuotų Vengrijos teisės nuostata, dėl kurios Direktyva 2004/18 būtų tiesiogiai ir besąlygiškai taikoma viešojo pirkimo sutartims, kurių vertė nesiekia šios direktyvos 7 straipsnyje numatytos taikytinos ribos.
            26. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Teisingumo Teismas neturi pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui prejudiciniuose klausimuose nurodytų Direktyvos 2004/18 nuostatų išaiškinimo tam, kad šis galėtų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje pagrindinėje byloje.
            27. Antra, dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytų ESV sutarties nuostatų reikia priminti, kad kai viešojo pirkimo sutartis nepatenka į Direktyvos 2004/18 taikymo sritį dėl to, kad jos vertė nesiekia šios direktyvos 7 straipsnyje nustatytos taikytinos ribos, šiai viešojo pirkimo sutarčiai reikia taikyti minėtos Sutarties pagrindines normas ir bendruosius principus, jei ji kelia aiškų tarptautinį susidomėjimą, atsižvelgiant visų pirma į jos svarbą ir vykdymo vietą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce ir kt. , C‑159/11, EU:C:2012:817, 23 punktą ir Sprendimo Consorzio Stabile Libor Lavori Pubblici , C‑358/12, EU:C:2014:2063, 24 punktą).
            28. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepateikė reikiamos informacijos, kad Teisingumo Teismas galėtų patikrinti, ar pagrindinėje byloje egzistuoja aiškus tarptautinis susidomėjimas. Kaip matyti iš Teisingumo Teismo procedūros reglamento (2012 m. lapkričio 1 d. įsigaliojusi redakcija) 94 straipsnio, Teisingumo Teismas prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi rasti trumpai išdėstytus faktus, kuriais grindžiami klausimai, ir egzistuojantį ryšį tarp šių faktų ir klausimų. Taigi reikiami faktai, leidžiantys patikrinti, ar egzistuoja aiškus tarptautinis susidomėjimas, kaip ir apskritai visi faktai, kuriuos turi nustatyti nacionaliniai teismai ir nuo kurių priklauso, ar taikomas antrinės teisės aktas, ar pirminė Sąjungos teisė, nustatomi prieš kreipiantis į Teisingumo Teismą (žr. Sprendimo Azienda sanitaria locale n. 5 „Spezzino“ ir kt. , C‑113/13, EU:C:2014:2440, 47 punktą).
            29. Kadangi nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo santykiai vykstant prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrai grindžiami bendradarbiavimo principu, jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepateikia iš anksto nustatytų faktų, susijusių su aiškaus tarptautinio susidomėjimo buvimu, tai nereiškia, kad prašymas nepriimtinas, jei, nepaisant šių trūkumų, Teisingumo Teismas, atsižvelgdamas į bylos medžiagą, mano, kad gali prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti naudingą atsakymą. Taip yra, be kita ko, tuo atveju, kai sprendime pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą nurodoma pakankamai aplinkybių, leidžiančių įvertinti galimą tokio intereso buvimą. Vis dėlto Teisingumo Teismo atsakymas galioja tik tuo atveju, jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pagrindinėje byloje gali konstatuoti aiškų tarptautinį susidomėjimą, vadovaudamasis išsamiu visų reikšmingų pagrindinės bylos aplinkybių vertinimu (žr. Sprendimo Azienda sanitaria locale n. 5 „Spezzino“ ir kt., EU:C:2014:XXX, 48 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Būtent taikant šią sąlygą pateikiami tolesni samprotavimai.
            30. Kalbant apie šiuose klausimuose nurodytas ESV sutarties nuostatas, iš nutarties pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad minėta sutartis susijusi su draudimo paslaugų teikimu. Taigi SESV 34 straipsnis, kuriame reglamentuojamas laisvas prekių judėjimas, netaikomas. Tačiau SESV 49 ir 56 straipsniai, kuriais reglamentuojama įsisteigimo laisvė ir laisvė teikti paslaugas, turi būti laikomi taikytinais pagrindinės bylos atveju.
            31. Kadangi pastarosios nuostatos yra konkreti bendro SESV 18 straipsnyje įtvirtinto draudimo diskriminuoti dėl pilietybės išraiška, atsakant į šį klausimą nebūtina remtis šiuo straipsniu (šiuo klausimu žr. Sprendimo Wall , C‑91/08, EU:C:2010:182, 32 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
            32. Atsižvelgdamos į tai, kad SESV 49 ir SESV 56 straipsniai taikomi pagrindinėje byloje nagrinėjamai sutarčiai, jeigu ji kelia aiškų tarptautinį susidomėjimą, viešosios valdžios institucijos privalo paisyti diskriminacijos dėl pilietybės draudimo ir pagal šiuos straipsnius kylančio skaidrumo reikalavimo (šiuo klausimu žr. Sprendimo Wall , EU:C:2010:182, 33 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
            33. Teisingumo Teismui pateiktuose dokumentuose ar Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodytų suinteresuotųjų šalių pateiktuose pastabose nėra nieko, kas leistų pripažinti, jog Kbt  61 straipsnio 1 dalies a punkte įtvirtinto pašalinimo pagrindo taikymas tokiai situacijai, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, galėtų būti diskriminacijos, net netiesioginės, dėl pilietybės elementas arba pažeisti skaidrumo reikalavimą. Šiuo klausimu reikia priminti, kad perkančioji organizacija skelbime apie pirkimą aiškiai nurodė, jog šioje Kbt nuostatoje įtvirtintas pašalinimo pagrindas bus taikomas tai sutarčiai.
            34. Kalbant apie ūkio subjektų pašalinimo iš viešojo pirkimo, kiek tai susiję su SESV 49 ir 56 straipsniuose numatytomis įsisteigimo laisve ir laisve teikti paslaugas, reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 2004/18 45 straipsnio 2 dalies d punktą galima pašalinti bet kokį subjektą, „pripažintą kaltu dėl rimto [sunkaus] profesinio nusižengimo, kuris yra įrodytas bet kokiomis priemonėmis, kurias perkančioji organizacija gali pateikti [pagrįsti]“.
            35. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad „profesinio nusižengimo“ sąvoka apima bet kokią neteisėtą veiką, kuri turi įtakos profesiniam atitinkamo subjekto patikimumui, o ne tik profesijos, kuria užsiima šis subjektas, etikos normų stricto sensu  pažeidimus (žr. Sprendimo Forposta ir ABC Direct Contact,  EU:C:2012:801, 27 punktą). Šiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad konkurencijos teisės normų pažeidimas, ypač kai už jį skiriama bauda, yra Direktyvos 2004/18 45 straipsnio 2 dalies d punkte numatytas pašalinimo pagrindas.
            36. Jei toks pašalinimo pagrindas yra įmanomas pagal Direktyvą 2004/18, jis turi būti a fortiori laikomas pateisinamu, kalbant apie viešojo pirkimo sutartis, kurių vertė nesiekia šios direktyvos 7 straipsnio c punkte nustatytos ribos ir kurioms dėl to netaikomos toje direktyvoje numatytos specialios ir griežtos procedūros (šiuo klausimu žr. Sprendimo Consorzio Stabile Libor Lavori Pubblici , EU:C:2014:2063, 37 punktą).
            37. Be to, Direktyvos 2014/14, priimtos jau po to, kai susiklostė pagrindinės bylos aplinkybės, 101 konstatuojamoji dalis, kurioje numatyta, kad perkančiosioms organizacijoms reikėtų papildomai suteikti galimybę neleisti dalyvauti ekonominės veiklos vykdytojams, pavyzdžiui, dėl sunkių profesinių pažeidimų, kaip antai konkurencijos taisyklių pažeidimo, nes dėl to gali būti suabejota ekonominės veiklos vykdytojo sąžiningumu, parodo, kad šio sprendimo 35 punkte nurodytas pašalinimo pagrindas laikomas pagrįstu pagal Sąjungos teisę. Galiausiai šis pašalinimo pagrindas aiškiai ir išsamiai nurodomas šios direktyvos 57 straipsnio 4 dalies d punkte.
            38. Reikia pridurti, kad per teismo posėdį Generali patikslino, jog neginčija valstybių narių galimybės savo nacionalinės teisės normose numatyti pašalinimo iš viešojo pirkimo pagrindo, grindžiamo tuo, kad atitinkamas ūkio subjektas padarė konkurencijos teisės normų pažeidimą. Tačiau ji ginčija Kbt 61 straipsnio 1 dalies a punkto turinį, kuris, jos nuomone, yra bendro pobūdžio pašalinimo pagrindas, savo turiniu gerokai platesnis už Direktyvos 2004/18 45 straipsnyje numatytus pašalinimo pagrindus. Kaip buvo priminta šio sprendimo 19 punkte, pagrindinėje byloje nagrinėjamas Generali pašalinimas iš atitinkamo pirkimo konkurso dėl jos padaryto konkurencijos teisės pažeidimo, už kurį jai skirta bauda. Taigi siekiant priimti sprendimą pagrindinėje byloje nereikia nagrinėti kitų šios Vengrijos teisės akto nuostatos galimai apimamų pašalinimo pagrindų atitikties Sąjungos teisei.
            39. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į prejudicinius klausimus reikia atsakyti taip, kad pagal SESV 49 ir 56 straipsnius nedraudžiama taikyti nacionalinės teisės normos, pagal kurią ūkio subjektas pašalinamas iš viešojo pirkimo procedūros dėl jo padaryto konkurencijos teisės pažeidimo, kuris patvirtintas res judicata  galią turinčiu teismo sprendimu ir už kurį jam skirta bauda.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            40. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
            Pagal SESV 49 ir 56 straipsnius nedraudžiama taikyti nacionalinės teisės normos, pagal kurią ūkio subjektas pašalinamas iš viešojo pirkimo procedūros dėl jo padaryto konkurencijos teisės pažeidimo, kuris patvirtintas res judicata  galią turinčiu teismo sprendimu ir už kurį jam skirta bauda.


2013 m. kovo 19 d. Bendrojo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Yueqing Onesto Electric Co. Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Tarptautinė registracija, nurodant Europos Bendriją - Vaizdinis prekių ženklas ONESTO - Ankstesnis vaizdinis Bendrijos prekių ženklas ENSTO - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybė supainioti - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas. # Byla T-624/11.


1981 m. vasario 19 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Kurt Beeck prieš Bundesanstalt für Arbeit. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Sozialgericht Schleswig - Vokietija. # Byla 104/80.


1985 m. spalio 7 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Hauptzollamt Hannover prieš Telefunken Fernseh und Rundfunk GmbH. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Tarifinis klasifikavimas. # Byla 163/84.


2016 m. birželio 9 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#Magic Mountain Kletterhallen GmbH ir kt. prieš Europos Komisiją.#Valstybės pagalba – Pagalba Deutscher Alpenverein eV kopimo centrų statybai ir eksploatavimui – Sprendimas, kuriuo pagalba pripažinta suderinama su vidaus rinka – Pagalbos schema – Sudėtingesnė ekonominė analizė – Rinkos nepakankamumas – Teisėtas bendrojo intereso tikslas – SESV 108 straipsnio 2 ir 3 dalys – Dideli sunkumai.#Byla T-162/13.


1998 m. lapkričio 25 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Ispanijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla C-214/96.


2016 m. rugsėjo 8 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas.#Sun Pharmaceutical Industries Ltd, anksčiau – Ranbaxy Laboratories Ltd ir Ranbaxy (UK) Ltd prieš Europos Komisiją.#Konkurencija – Karteliai – Antidepresantų, į kurių sudėtį įeina veiklioji medžiaga citalopramas, rinka – Konkurencijos apribojimo pagal tikslą sąvoka – Potenciali konkurencija – Generiniai vaistai – Dėl patentų buvimo atsiradusios patekimo į rinką kliūtys – Susitarimas, sudarytas tarp patentų savininko ir generinius vaistus gaminančios įmonės – Baudos – Teisinis saugumas – Bausmių teisėtumo principas – 2006 m. baudų dydžio apskaičiavimo gairės – Komisijos atliekamo tyrimo trukmė.#Byla T-460/13.