title: 2007 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Nyderlandų Karalystę. # Identifikavimas ir privaloma techninė apžiūra prieš registruojant transporto priemones valstybėje narėje - EB 28 ir EB 30 straipsniai - Direktyvos 96/96/EB ir 1999/37/EB - Kitose valstybėse narėse išduotų registracijos liudijimų ir atliktų techninių apžiūrų pripažinimas. # Byla C-297/05.

text:
      Byla C‑297/05
      Europos Bendrijų Komisija
      prieš
      Nyderlandų Karalystę
      „Identifikavimas ir privaloma techninė apžiūra prieš registruojant transporto priemones valstybėje narėje – EB 28 ir 30 straipsniai – Direktyvos 96/96/EB ir 1999/37/EB – Kitose valstybėse narėse išduotų registracijos liudijimų ir atliktų techninių apžiūrų pripažinimas“
      Sprendimo santrauka
      1.        Laisvas prekių judėjimas – Kiekybiniai apribojimai – Lygiaverčio poveikio priemonės – Sąvoka
      (EB 28 straipsnis; Tarybos direktyvos 1999/37 2 straipsnio b punktas ir 4 straipsnis)
      2.        Laisvas prekių judėjimas – Kiekybiniai apribojimai – Lygiaverčio poveikio priemonės
      (EB 28 ir 30 straipsniai)
      1.        Nacionalinės taisyklės, kurios reikalauja, kad prieš registruojant transporto priemonę ji būtų identifikuota, ir kurios numato,
         kad šis identifikavimas pagal Direktyvos 1999/37 2 straipsnio b punktą ir 4 straipsnį anksčiau kitoje valstybėje narėje registruotos
         transporto priemonės importo atveju atliekamas pateikiant pastarojoje išduotą registracijos liudijimą, bei numato reikalavimą
         transporto priemonę pateikti kontrolei, kad būtų galima įsitikinti, ar transporto priemonė iš tikrųjų yra valstybės narės,
         į kurią ji importuojama, teritorijoje ir ar ji atitinka kitoje valstybėje narėje išduotame registracijos liudijime nurodytus
         duomenis, tiesiogiai ar netiesiogiai, iš tikrųjų ar potencialiai nesudaro prekybos Bendrijoje kliūčių. Iš tiesų, jei ši procedūra
         tėra paprasčiausias administracinis formalumas, kuriuo nenustatoma jokia papildoma apžiūra ir kuris neatsiejamas nuo pačio
         registravimo prašymo nagrinėjimo ir su tuo susijusios procedūros taikymo, tokie apžiūros būdai negali atgrasyti nuo transporto
         priemonės importo į šią valstybę narę ar padaryti tokį importą mažiau patrauklų.

      (žr. 53–55, 58, 63 punktus)
      2.        Valstybė narė pažeidžia įsipareigojimus pagal EB 28 ir 30 straipsnius, jei bendrai ir sistemiškai nustato, kad senesnėms kaip
         trejų metų amžiaus transporto priemonėms, kurios anksčiau buvo registruotos kitose valstybėse narėse, prieš jas registruojant
         šioje valstybėje turi būti atlikta techninės būklės apžiūra, nepripažįstant kitoje valstybėje narėje atliktos techninės apžiūros.
         Iš tiesų tokia apžiūra, kuri gali tam tikrus suinteresuotuosius asmenis atgrasyti nuo senesnių kaip trejų metų amžiaus transporto
         priemonių, anksčiau registruotų kitose valstybėse narėse, importo, negali būti pateisinta tuo, kad ji leidžia užtikrinti saugumą
         keliuose ir saugoti aplinką, jei valstybė narė konkrečiai neįrodo, kad nagrinėjamas laisvo prekių judėjimo apribojimas yra
         proporcingas siekiamam tikslui.

      (žr. 73–74, 77–78, 80 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2007 m. rugsėjo 20 d.(*)

      „Identifikavimas ir privaloma techninė apžiūra prieš registruojant transporto priemones valstybėje narėje – EB 28 ir EB 30 straipsniai – Direktyvos 96/96/EB ir 1999/37/EB – Kitose valstybėse narėse išduotų registracijos liudijimų ir atliktų techninių apžiūrų pripažinimas“
      Byloje C‑297/05
      dėl 2005 m. liepos 22 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
      Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama M. van Beek ir D. Zijlstra, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      ieškovė,
      prieš
      Nyderlandų Karalystę, atstovaujamą H. G. Sevenster ir D. J. M. de Grave,

      atsakovę,
      palaikomą:
      Suomijos Respublikos, atstovaujamos E. Bygglin,  nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      įstojusios į bylą šalies,
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai R. Schintgen, A. Tizzano, M. Ilešič (pranešėjas) ir E. Levits,
      generalinė advokatė E. Sharpston,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2007 m. kovo 22 d. posėdžiui,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad nustatydama, jog anksčiau kitoje valstybėje
         narėje registruotos transporto priemonės prieš jas registruojant Nyderlanduose turi būti patikrintos siekiant identifikuoti,
         ir turi būti patikrinta jų techninė būklė, Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir EB 30 straipsnius.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      2        1996 m. gruodžio 20 d. Tarybos direktyvos dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių motorinių transporto priemonių ir
         jų priekabų techninę apžiūrą, suderinimo (OL 1997, L 46, p. 1) trisdešimt trečia konstatuojamoji dalis nustato:

      „kadangi dėl numatomo šios direktyvos poveikio nagrinėjamam sektoriui ir, atsižvelgiant į subsidiarumo principą, Bendrijos
         priemonės, numatytos šioje direktyvoje, yra būtinos, kad būtų pasiektas techninių apžiūrų reikalavimų suderinimas, jog būtų
         išvengta konkurencijos iškraipymų tarp pervežimo įmonių savininkų ir būtų garantuota, kad transporto priemonės yra tinkamai
         tikrinamos ir prižiūrimos; kadangi šie tikslai negali būti visiškai pasiekti valstybėms narėms veikiant atskirai.“

      3        Direktyvos 96/96 1 straipsnio 1 dalis numato:

      „Kiekvienoje valstybėje narėje registruotoms motorinėms transporto priemonėms ir jų priekaboms bei puspriekabėms turi būti
         periodiškai atliekama techninė apžiūra, laikantis šios direktyvos ir visų pirma I ir II priedo reikalavimų.“

      4        Šios direktyvos 3 straipsnio 1 ir 2 dalys nustato:

      „1. Valstybės narės turi imtis visų būtinų priemonių, kurios leistų įrodyti, kad transporto priemonei buvo atlikta techninė
         apžiūra laikantis bent šios direktyvos nuostatų.

      Apie šias priemones pranešama kitoms valstybėms narėms ir Komisijai.
      2. Kiekviena valstybė narė pripažįsta kitos valstybės tomis pačiomis sąlygomis išduotą patvirtinimą, rodantį, kad transporto
         priemonei, registruotai toje kitoje valstybėje, kartu ir jos priekabai ar puspriekabei, buvo atlikta techninė apžiūra, laikantis
         bent šios direktyvos nuostatų.“

      5        Šios direktyvos 5 straipsnis patikslina:

      „Nepaisydamos I ir II priedo nuostatų, valstybės narės gali:
      –        paankstinti pirmąją privalomą techninę apžiūrą ir, jei tinka, prieš registraciją atlikti transporto priemonės techninę apžiūrą,
      –        sutrumpinti laiką tarp dviejų periodinių techninių apžiūrų,
      –        padaryti privalomą techninę apžiūrą tų transporto priemonių, kurioms ji nebuvo privaloma,
      –        padidinti tikrinamų pozicijų skaičių,
      –        nustatyti reikalavimus periodiškai tikrinti taip pat ir kitų kategorijų transporto priemones,
      –        paskirti specialią papildomą techninę apžiūrą,
      –        iš jų teritorijoje registruotų transporto priemonių reikalauti aukštesnių minimalių stabdžių efektyvumo reikalavimų, palyginti
         su nurodytais II priede, ir įtraukti daugiau pakrautos transporto priemonės techninę apžiūrą, jei tokie reikalavimai nėra
         didesni nei nurodyta transporto priemonės tipo pirminiame patvirtinime.“

      –        (Pataisytas vertimas)
      6        Direktyvos 96/96 11 straipsnio 1 dalis įtvirtina:

      „Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip 1998 m. kovo 9 d., užtikrina, kad
         būtų laikomasi šios direktyvos. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.

      <...>“
      7        1999 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyvos 1999/37/EB dėl transporto priemonių registracijos dokumentų (OL 138, p. 57) trečia,
         šešta ir devinta konstatuojamosios dalys išdėstytos taip:

      „3) <…> registracijos liudijimo formos ir turinio suvienodinimas palengvins jame esančios informacijos supratimą, o tai padės
         vienoje valstybėje narėje registruotoms transporto priemonėms laisvai judėti kitų valstybių narių teritorijose esančiais keliais;

      <…>
      6) <…> registracijos liudijimo suvienodinimas palengvina anksčiau kitoje valstybėje narėje registruotų transporto priemonių
         grįžimą į eismą ir tai padeda vidaus rinkai tinkamai funkcionuoti;

      <…>
      „9) <…> siekiant palengvinti šiuos patikrinimus ir visų pirma užkirsti kelią sukčiavimui bei vogtų transporto priemonių nelegaliai
         prekybai, tikslinga valstybėms narėms glaudžiai bendradarbiauti ir efektyviai keistis informacija.“

      8        Direktyvos 1999/37 2 straipsnio b punktas transporto priemonės registraciją apibrėžia kaip administracinį leidimą šiai transporto
         priemonei patekti į kelių transporto eismą, apimantį transporto priemonės identifikavimą ir registracijos numerio išdavimą.

      9        Šios direktyvos 4 straipsnis numato:

      „Pagal šią direktyvą identifikuojant transporto priemonę tarptautiniame eisme arba perregistruojant ją kitoje valstybėje narėje
         vienoje valstybėje narėje išduotas registracijos liudijimas pripažįstamas kitose valstybėse narėse.“

      10      Šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalis nustato:

      „1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 2004 m. birželio 1 d., įgyvendina šią direktyvą.
         Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.

      <...>“
       Nacionalinės teisės aktai
      11      1994 m. balandžio 21 d. Įstatymo dėl eismo keliuose (Wegenverkeerswet) (Stb. 1994, n°475, toliau – Wegenverkeerswet) 36 straipsnio 1 ir 2 dalys bei 42–61 straipsniai ir 1994 m. spalio 6 d. Reglamento dėl registracijos liudijimų (Kentekenreglement)
         (Stb. 1994, n°760, toliau – Kentekenreglement) 4 skirsnio 17–40a straipsniai reglamentuoja transporto priemonių registracijos procedūrą ir registracijos  liudijimų išdavimą.

      12      Wegenverkeerswet 42–46 straipsniai reglamentuoja registracijos numerių įregistravimą. Šio 42 straipsnio 2 ir 3 dalys numato:

      „2. Kiek tai susiję su (Registracijos numerių registru), Rijksdienst voor Wegverkeer (eismo tarnyba, toliau – RDW) tvarko
         duomenis, susijusius su motorinėmis transporto priemonėmis ir priekabomis, kurioms buvo suteiktas registracijos numeris, šio
         registracijos numerio savininko duomenimis bei duomenis, susijusius su kitomis motorinėmis transporto priemonėmis ir priekabomis.

      3. Antrojoje pastraipoje nurodyti duomenys renkami šiais tikslais:
      a) kad šis įstatymas būtų tinkamai vykdomas ir kad būtų laikomasi šiame įstatyme numatytų arba juo vadovaujantis nustatytų
         taisyklių; arba

      b) kad būtų tinkamai vykdomi 1994 m. Įstatymas dėl motorinių transporto priemonių apmokestinimo (Wet op de motorrijtuigenbelasting),
         1992 m. Įstatymas dėl privačių automobilių ir motociklų apmokestinimo (Wet op de belasting van personenauto’s en motorrijwielen),
         Įstatymas dėl motorinių transporto priemonių savininkų atsakomybės (Wet aansprakelijkheidsverzekering motorrijtuigen), Įstatymas
         dėl mobilumo ir prieinamumo (Wet bereikbaarheid en mobiliteit) bei kiti teisės aktai dėl motorinių transporto priemonių ir
         priekabų ir kad būtų laikomasi šiomis nuostatomis numatytų ar jomis vadovaujantis priimtų taisyklių.“

      13      Registracijos liudijimą, kurį reglamentuoja Kentekenreglement 4 skirsnio 17–40a straipsniai, sudaro dvi dalys – I ir II; pirmoje dalyje nurodomi transporto priemonės techniniai (IA dalis)
         ir su savininko ar valdytojo tapatybe susiję duomenys (IB dalis), o antroje dalyje nurodomi duomenys, kurių gali prireikti,
         jeigu pasikeistų savininkas.

      14      Iš dviejų dalių sudaryto registracijos liudijimo pirmo išdavimo atveju Kentekenreglement 25 straipsnio 1 dalis numato:

      „Transporto priemonės, kuriai prašoma pirmą kartą išduoti iš dviejų dalių sudarytą registracijos liudijimą, savininkas ar
         valdytojas transporto priemonę apžiūrai pristato RDW ir, pateikdamas ministro sprendimu nurodytą įrodymą, kad jis turi į tai
         teisę, šiai tarnybai pateikia prašymą registracijos liudijimui išduoti.“

      15      Kentekenreglement 25b straipsnis numato, kad norint transporto priemonę registruoti Nyderlanduose, reikia pateikti anksčiau kitoje valstybėje
         narėje gautą registracijos liudijimą. Šio straipsnio 2 ir 3 dalys numato:

      „2. (Registracijos Nyderlanduose liudijimas) neišduodamas, jei trūksta registracijos liudijimo, jei jis buvo išduotas, II dalies.

      3. Ypatingais atvejais ir nukrypstant nuo 2 dalies, RDW gali išduoti registracijos liudijimą, tačiau su sąlyga, kad kompetentingos
         valstybės narės, kurioje transporto priemonė buvo anksčiau registruota, valdžios institucijos raštu ar elektroniniu būdu patvirtino,
         jog prašymą pateikęs asmuo turi teisę transporto priemonę įregistruoti kitoje valstybėje narėje.“

      16      Remiantis Kentekenreglement 26–30 straipsniais, kadangi pardavimo tarp Nyderlandų piliečių atveju registracijos liudijimo IA dalyje nurodyti transporto
         priemonės techniniai duomenys jau yra įtraukti į registrą, nebereikia atlikti transporto priemonės identifikavimo apžiūros,
         ir RDW naujajam savininkui išduoda tik IB dalį turintį registracijos liudijimą.

      17      Nyderlandų teisės aktai numato keturias skirtingas transporto priemonių registracijos procedūras.

      18      Pagal pirmą procedūrą dar nenaudotoms naujoms transporto priemonėms, kurioms Nyderlanduose ar Bendrijoje buvo suteiktas tipo
         patvirtinimas, registracijos liudijimą paprastai išduoda RDW patvirtinta įmonė. Patvirtinta įmonė gali RWD tiesiogiai, be
         specialios transporto priemonės techninės būklės apžiūros, prašyti išduoti registracijos liudijimą, nes šios transporto priemonės
         identifikavimą ir atitikties sertifikatui patikrinimą jau atliko patvirtinta įmonė. Specialios transporto priemonės techninės
         būklės apžiūros atlikti nereikia. Prašymą pateikusio asmens išlaidos apsiriboja registracijos liudijimo I ir II  dalių išlaidomis,
         iš viso tai yra 47,20 euro.

      19      Antra procedūra taikoma ne senesnėms kaip trejų metų amžiaus transporto priemonėms, kurioms Bendrijoje buvo suteiktas tipo
         patvirtinimas. Prieš registruojant šias transporto priemones turi apžiūrėti RDW patvirtinta tarnyba. Per šią apžiūrą transporto
         priemonės identifikuojamos pagal kitoje valstybėje narėje išduotą registracijos liudijimą ir atitikties sertifikatą siekiant
         išvengti sukčiavimo registracijos liudijimų srityje. Pateikti dokumentai tikrinami siekiant nustatyti galimus neatitikimus.
         Speciali transporto priemonių techninės būklės apžiūra atliekama tik tuo atveju, jei matyti akivaizdžių trūkumų, dėl kurių
         gali kilti pavojus eismo dalyviams ar aplinkai. Ši apžiūra trunka apie dvidešimt penkias minutes ir kainuoja 45 eurus bei
         47,20 euro už registracijos liudijimą.

      20      Trečia procedūra taikoma senesnėms kaip trejų metų amžiaus transporto priemonėms, kurioms Bendrijoje buvo suteiktas tipo patvirtinimas,
         anksčiau kitoje valstybėje narėje registruotoms transporto priemonėms, kurioms buvo suteiktas nacionalinis ar individualus
         tipo patvirtinimas, ir anksčiau Nyderlanduose registruotoms transporto priemonėms, kurioms buvo suteiktas olandiškas tipo
         patvirtinimas.

      21      Importo atveju po šių transporto priemonių identifikavimo procedūros atliekama jų techninės būklės apžiūra pagal esamus reikalavimus,
         kurią vykdo RDW patvirtinta tarnyba. Turi būti pateikti kitoje valstybėje narėje išduotas registracijos liudijimas ir atitikties
         sertifikatas, kuriuose yra reikiama techninė informacija bei, jei transporto priemonei Bendrijoje nebuvo suteiktas tipo patvirtinimas,
         pripažinimo ar panašus dokumentas, kuriuose nurodomi galia, masė (maksimali) ir ašiai tenkanti masė. Ši transporto priemonės
         techninės būklės apžiūra trunka penkiasdešimt minučių ir kainuoja 78 eurus, prie kurių reikia pridėti 47,20 euro registracijos
         liudijimui gauti.

      22      Per apžiūrą transporto priemonė identifikuojama ir patikrinami pateikti dokumentai. Galimi skirtumai tarp transporto priemonės
         kilmės valstybėje galiojančių techninių reikalavimų ir reikalavimų, kurie taikomi Nyderlanduose, nėra kliūtis registruoti
         transporto priemonę, jei iš pateiktų dokumentų galima nustatyti, kad jos būklė yra tokia pati kaip ir ta, kokios ji buvo patvirtinta
         atitinkamos transporto priemonės kilmės valstybėje narėje, ir kad šie skirtumai nekelia jokio rimto pavojaus saugumui.

      23      Be to, kiekvienai Nyderlanduose registruotai senesnei kaip trejų metų amžiaus transporto priemonei taikoma periodinė techninė
         apžiūra (algemene periodieke keuring). Kai transporto priemonei, kuriai taikoma trečia procedūra, turi būti atlikta techninė apžiūra, registracijos liudijimą
         išduoti prašantis asmuo gauna pažymą, kuri jam leidžia transporto priemonę naudoti metus laiko.

      24      Pagal Kentekenreglement 25 straipsnio 7 dalį prieš tai nurodytos procedūros taikomos mutatis mutandis naujam prašymui dėl transporto priemonės registracijos, kuri anksčiau buvo registruota Nyderlanduose ir vėliau nedalyvavo
         eisme, buvo išvežta iš Nyderlandų teritorijos, skirta naudoti ne visuomeniniuose keliuose arba kuriai buvo suteikta speciali
         registracija.

      25      Ketvirta procedūra taikoma transporto priemonėms, kurios buvo registruotos ne Europos Sąjungos valstybėje, ir dar neregistruotoms
         transporto priemonėms, kurioms nebuvo suteiktas tipo ar individualus patvirtinimas. Po šių transporto priemonių identifikavimo
         atliekama jų techninės būklės apžiūra, kurią paprastai vykdo prašymą pateikęs asmuo po to, kai RDW specialus departamentas
         administracine tvarka peržiūrėjo jo individualų prašymą. Norint registruoti transporto priemonę, reikia pateikti techninio
         pobūdžio informacijos.

      26      Prieš tai apibūdinta su antra ir trečia procedūromis susijusi RDW praktika yra grindžiama Kentekenreglement.

      27      2005 m. lapkričio 11 d. transporto ministras RDW nusiuntė cirkuliarą, prašydamas nuo 2005 m. gruodžio 1 d. anksčiau kitoje
         valstybėje narėje registruotoms transporto priemonėms nebetaikyti Kentekenreglement 25 straipsnio 1 dalyje numatytos techninės apžiūros.

       Ikiteisminė procedūra
      28      Manydama, kad su transporto priemonių registracijos procedūra susiję Nyderlandų teisės aktai neatitinka EB 28 ir EB 30 straipsnių
         nuostatų, Komisija pradėjo procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo ir Nyderlandų Karalystės paprašė pateikti savo pastabas.

      29      Į šį oficialų pranešimą Nyderlandų vyriausybė atsakė 2003 m. liepos 10 d. laišku. 2004 m. sausio 29 d. antruoju laišku ji
         patikslino savo pastabas.

      30      2004 m. liepos 9 d. laišku Komisija išsiuntė pagrįstą nuomonę, nurodydama Nyderlandų Karalystei per du mėnesius nuo jos gavimo
         imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.

      31      Paprašiusi šioje pagrįstoje nuomonėje numatytą terminą pratęsti vienu mėnesiu, Nyderlandų Karalystė į ją atsakė 2004 m. lapkričio
         2 dieną.

      32      2005 m. liepos 22 d. Teisingumo Teismo kanceliarijoje gautu pareiškimu Komisija pagal EB 226 straipsnį pareiškė šį ieškinį.

      33      2006 m. vasario 20 d. Nutartimi Teisingumo Teismo pirmininkas leido Suomijos Respublikai įstoti į bylą Nyderlandų Karalystės
         pusėje.

       Dėl ieškinio priimtinumo
       Šalių argumentai
      34      Nyderlandų vyriausybė tvirtina, kad Komisija pažeidė savo pareigą pakankamai tiksliai ir neprieštaringai apibrėžti ieškinio
         dalyką ir ikiteisminės procedūros stadijoje, ir ieškinyje, nes pagrįstoje nuomonėje ji nepaaiškino skirtumo tarp „transporto
         priemonių techninės būklės apžiūros“ ir „apžiūros siekiant transporto priemonę identifikuoti“.

      35      Ieškinyje Komisija neteisėtai išplėtė ginčo dalyką, palyginti su pagrįsta nuomone, nes jos kaltinimas dėl „papildomų techninių
         apžiūrų“ taip pat apėmė transporto priemonių identifikavimo procedūrą. Todėl Komisijos ieškinį reikia atmesti tiek, kiek jis
         susijęs su šia identifikavimo procedūra.

      36      Komisija nurodo, kad ji nesutinka su antra ir trečia prieš tai apibūdintomis procedūromis. Taikant šias procedūras atliekamos
         transporto priemonių apžiūros turėtų būti skirstomos į dvi kategorijas, būtent apžiūras, kai siekiama tik identifikuoti transporto
         priemones, atliekamas per antrą ir trečią procedūras, ir transporto priemonių techninės būklės apžiūras, tai yra technines
         apžiūras siaurąja prasme, atliekamas per trečią procedūrą.

      37      Komisija nurodo, kad pagrįstos nuomonės 5 dalies 2 ir 3 punktuose bei 13 dalyje ji patikslino, jog kaltinimai yra susiję su
         dviem apžiūrų režimais. Be to, iš Nyderlandų vyriausybės atsakymo matyti, kad ji suprato, jog Komisijos kaltinimai buvo susiję
         su dviem nagrinėjamais apžiūrų režimais.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      38      Reikia pažymėti, kad pagrįstos nuomonės 13 punktas apima du patikrinimų režimus, susijusius su prieš tai apibūdintomis antra
         ir trečia procedūromis.

      39      Be to, iš 2004 m. lapkričio 2 d. Nyderlandų vyriausybės atsakymo į pagrįstą nuomonę matyti, jog pastarojoje šios antra ir
         trečia procedūros buvo nagrinėjamos atskirai – išdėstant požiūrį, pirma, dėl abiejose procedūrose numatyto anksčiau kitoje
         valstybėje narėje registruotų transporto priemonių identifikavimo ir, antra, dėl trečioje procedūroje numatytos šių transporto
         priemonių techninės būklės apžiūros.

      40      Iš to išplaukia, kad Nyderlandų vyriausybė galėjo išsiaiškinti pagrįstoje nuomonėje Komisijos nurodytus kaltinimus dėl dviejų
         apžiūrų režimų, kurias numato antra ir trečia procedūros, ir kad ši vyriausybė negali pagrįstai teigti, jog Komisija savo
         ieškinyje neteisėtai išplėtė ginčo dalyką.

      41      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Nyderlandų vyriausybės prieštaravimą dėl priimtinumo reikia atmesti.

       Dėl esmės
       Šalių argumentai
      42      Komisijos teigimu, anksčiau kitoje valstybėje narėje registruotų transporto priemonių registracija Nyderlanduose ir registracijos
         liudijimų išdavimas tuo atveju, jei pasikeičia anksčiau Nyderlanduose registruotos transporto priemonės savininkas, yra dvi
         panašios situacijos.

      43      Šios panašios situacijos traktuojamos skirtingai ir tai kliudo prekybai Bendrijoje. Iš tiesų, kadangi dėl pareigos anksčiau
         kitoje valstybėje narėje registruotas transporto priemones pateikti išankstinei apžiūrai privalėjimo, sistemiškumo ir su tuo
         susijusių išlaidų šias transporto priemones sunkiau importuoti, ši priemonė yra kiekybiniams importo apribojimams lygiaverčio
         poveikio priemonė EB 28 straipsnio prasme. Šiuo atžvilgiu Komisija mano, kad nagrinėjamą apžiūrą galima priskirti dviem kategorijoms,
         būtent apžiūrai siekiant transporto priemones identifikuoti ir apžiūrai siekiant nustatyti jų techninę būklę.

      44      Komisija mano, kad ginčijamos priemonės turi būti laikomos lygiaverčio poveikio priemonėmis, kurias draudžia EB 28 straipsnis,
         nes jos kitoje valstybėje narėje anksčiau registruotų transporto priemonių importą daro mažiau patrauklų ir todėl yra kliūtis
         laisvam prekių judėjimui. Be to, jos nėra pateisinamos EB 30 straipsnyje paminėtu tikslu arba Teisingumo Teismo pripažįstamu
         imperatyviu reikalavimu.

      45      Konkrečiai tariant, Komisijos teigimu, antroje ir trečioje procedūrose numatyta apžiūra siekiant identifikuoti transporto
         priemones negali būti pateisinta reikalingumo patikrinti, ar importuotų ir anksčiau kitoje valstybėje narėje registruotų transporto
         priemonių identifikacinis numeris buvo pakeistas, nes šis numeris taip pat galėjo būti pakeistas nuosavybės teisę perleidžiant
         Nyderlandų Karalystės teritorijoje. Be to, kadangi pagal Direktyvą 1999/37 registracijos dokumentų turinys yra suderinamas
         Bendrijos lygmeniu, Nyderlanduose atliekama apžiūra yra perteklinė ir dubliuojasi su kitose valstybėse narėse jau atliktomis
         apžiūromis. Ji taip pat pažymi, kad kol ši apžiūra bus atlikta, tenka laukti kelias savaites.

      46      Kiek tai susiję su transporto priemonių būklės techninėmis apžiūromis, iš Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, jog transporto
         priemonėms, anksčiau registruotoms vienoje valstybėje narėje, kurioje atlikta jų techninė apžiūra, tam tikromis aplinkybėmis
         kitoje valstybėje narėje gali būti taikoma papildoma apžiūra jas ten registruojant, bet su sąlyga, kad panaši apžiūra taikoma
         nacionalinėms transporto priemonėms, kurios registruojamos tomis pačiomis aplinkybėmis. Šioje byloje Nyderlanduose anksčiau
         registruotoms transporto priemonėms, kai keičiasi jų savininkas, tokia apžiūra netaikoma – ji taikoma tik kitoje valstybėje
         narėje anksčiau registruotoms ir registracijai Nyderlanduose pateikiamoms transporto priemonėms.

      47      Nyderlandų ir Suomijos vyriausybės laikosi nuomonės, kad negalima lyginti Nyderlanduose anksčiau registruotos transporto priemonės
         savininko pasikeitimo ir kitos valstybės narės kilmės transporto priemonės importo. Transporto priemonės registracija ir duomenų
         apie savininko pasikeitimą įrašymas turi du skirtingus tikslus, nes registruojant transporto priemonė įtraukiama į Nyderlandų
         nacionalinį registrą, o savininko pasikeitimas jau registruotą transporto priemonę tik susieja su kitu asmeniu. Vadinasi,
         šios dvi situacijos nėra panašios.

      48      Kita vertus, kitoje valstybėje narėje anksčiau registruotų transporto priemonių registracija Nyderlanduose yra panaši į Nyderlanduose
         jau įregistruotų transporto priemonių, kurios buvo išbrauktos iš registro ir dėl kurių pateiktas naujas prašymas įregistruoti
         Nyderlanduose, registracijos procedūrą. Tokiu atveju pagal Kentekenreglement 25 straipsnio 7 dalį procedūra yra tokia pati kaip ir numatyta transporto priemonių importui.

      49      Dėl apžiūros siekiant identifikuoti transporto priemones Nyderlandų ir Suomijos vyriausybės tvirtina, kad ši apžiūra yra būtina
         norint užtikrinti saugumą keliuose, kovoti su sukčiavimu, apsaugoti aplinką ir vartotojus bei viešąją tvarką.

      50      Šiuo klausimu Direktyva 1999/37 numato tik minimalų suderinimą, o tai valstybėms narėms leidžia nustatyti papildomas apžiūras
         registruojant.

      51      Dėl trečioje procedūroje numatytos papildomos techninės apžiūros Nyderlandų vyriausybė teigia, kad tai užtikrina, jog Nyderlanduose
         kelių transporto eisme dalyvauja tik šios valstybės narės reikalavimus dėl saugumo keliuose ir aplinkos atitinkančios transporto
         priemonės.

      52      Suomijos vyriausybė taip pat mano, kad priemonės, dėl kurių kaltinama, atitinka proporcingumo principą, nes registracijos
         tikslai, atsižvelgiant į kuriuos techninė apžiūra yra būtina, negali būti pasiekti mažiau ribojančiomis priemonėmis.

       Teisingumo Teismo vertinimas
       Dėl apžiūros siekiant transporto priemones identifikuoti
      53      Remiantis Teisingumo Teismo praktika EB 28 straipsnyje numatytas apribojimams lygiaverčio poveikio priemonių draudimas apima
         bet kokius valstybių narių teisės aktus, galinčius tiesiogiai ar netiesiogiai, iš tikrųjų ar potencialiai sudaryti prekybos
         Bendrijos viduje kliūtis (2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, C‑217/99, Rink. p. I‑10251, 16 punktas; 2006 m. spalio 26 d. Sprendimo Komisija prieš Graikiją, C‑65/05, Rink. p. I‑10341, 27 punktas ir 2007 m. kovo 15 d. Sprendimo Komisija prieš Suomiją, C‑54/05, Rink. p. I‑0000, 30 punktas). Todėl vien faktas, kad atgrasoma nuo nagrinėjamų produktų įvežimo į nagrinėjamą valstybę
         narę ar prekybos jais, importuotojui yra kliūtis laisvam prekių judėjimui (minėto sprendimo Komisija prieš Belgiją 18 punktas ir 2007 m. birželio 7 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, C‑254/05, Rink. p. I‑0000, 30 punktas).

      54      Nagrinėjamu atveju iš bylos medžiagos matyti, kad prieš transporto priemonę registruojant Nyderlandai reikalauja, jog ji būtų
         identifikuota. Pagal Direktyvos 1999/37 2 straipsnio b punktą ir 4 straipsnį anksčiau kitoje valstybėje narėje registruotos
         transporto priemonės importo atveju ši apžiūra atliekama pateikiant šioje kitoje valstybėje narėje išduotą registracijos liudijimą.

      55      Vis dėlto Komisija Nyderlandų Karalystę kaltina kliūčių laisvam prekių judėjimui sudarymu, nes identifikavimo procedūra neapsiriboja
         vien administraciniu formalumu ir apima reikalavimą transporto priemonę pristatyti RDW, taip tikrintojui sudarant sąlygas
         patikrinti, ar transporto priemonė iš tikrųjų yra Nyderlandų teritorijoje ir ar ji atitinka kitoje valstybėje narėje išduotame
         registracijos liudijime nurodytus duomenis. Komisijos teigimu, dėl šios apžiūros, kuri trunka dvidešimt penkias minutes ir
         ikiteisminės procedūros metu kainavo 45 eurus, transporto priemonių importas į Nyderlandus yra mažiau patrauklus.

      56      Su šiuo Komisijos argumentu negalima sutikti.

      57      Iš tiesų reikia pažymėti, kad nagrinėjamos procedūros metu, kaip matyti iš pačio Komisijos ieškinio, kompetentingos Nyderlandų
         valdžios institucijos transporto priemonę tik patikrina dėl registracijos.

      58      Todėl tai yra paprasčiausias administracinis formalumas, kuriuo nenustatoma jokia papildoma apžiūra ir kuris yra neatsiejamas
         nuo pačio registravimo prašymo nagrinėjimo ir nuo su tuo susijusios procedūros taikymo.

      59      Be to, tai, kad šios procedūros pobūdis nėra atgrasantis, patvirtina Nyderlandų atliekamos apžiūros būdai.

      60      Visų pirma, kiek tai susiję su kelione, kuri yra būtina norint įvykdyti pareigą transporto priemonę pateikti RDW, iš bylos
         medžiagos matyti, kad ši tarnyba visoje Nyderlandų teritorijoje turi platų centrų tinklą, todėl joje identifikuoti galima
         nesunkiai.

      61      Dėl 45 eurų mokesčio reikia konstatuoti, jog, atsižvelgiant į visas bet kurios registracijos neišvengiamas išlaidas, ši suma
         negali daryti didelės įtakos transporto priemonės savininko pasirinkimui ją registruoti Nyderlanduose ar to nedaryti.

      62      Galiausiai dėl Komisijos nurodomos aplinkybės, kad kol transporto priemonę bus galima pateikti registracijai, gali tekti laukti
         kelias savaites, pakanka pažymėti, jog transporto priemonės savininkas gali nesunkiai išvengti šio laukimo ar bent jau jį
         sutrumpinti, su pasirinktu RDW centru dėl susitikimo susitardamas iš anksto.

      63      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nagrinėta transporto priemonių apžiūra, siekiant jas identifikuoti, negali turėti jokio
         atgrasančio poveikio transporto priemonės importui į šią valstybę narę arba šį importą padaryti mažiau patrauklų. Todėl Komisijos
         kaltinimą dėl šios apžiūros reikia atmesti.

       Dėl transporto priemonių techninės būklės apžiūros
      64      Visų pirma reikia pažymėti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymo buvimas nustatomas
         atsižvelgiant į valstybės narės padėtį pagrįstoje nuomonėje nurodyto termino pabaigoje (žr., pavyzdžiui, 2003 m. sausio 16 d.
         Sprendimo Komisija prieš Jungtinę Karalystę, C‑63/02, Rink. p. I‑821, 11 punktą ir 2005 m. liepos 14 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑135/03, Rink. p. I‑6909, 31 punktą). Į vėliau atliktus pakeitimus Teisingumo Teismas neatsižvelgia (žr., pavyzdžiui, 2004 m.
         lapkričio 18 d. Sprendimo Komisija prieš Airiją, C‑482/03, Rink. p. I‑0000, 11 punktą).

      65      Kadangi Komisija pagrįstą nuomonę patvirtino 2004 m. liepos 9 d. ir Nyderlandų Karalystei nustatė dviejų mėnesių terminą,
         kurį pratęsė vienu mėnesiu, data, į kurią turi būti atsižvelgiama siekiant nustatyti, ar buvo įvykdyti nurodyti įsipareigojimai,
         yra 2004 m. spalio 9 diena. Todėl po šios datos transporto ministro priimtas cirkuliaras nagrinėjamu atveju nėra svarbus.

      66      Prieš nagrinėjant, ar transporto priemonių techninės būklės apžiūra, siekiant jas registruoti, atitinka EB 28 ir EB 30 straipsnius,
         visų pirma reikia patikrinti, ar numatydama šią apžiūrą Nyderlandų Karalystė tik veikė vykdydama iš Direktyvos 96/96 kylančius
         įsipareigojimus.

      67      Kiek tai susiję su transporto priemonių techninės būklės apžiūra, Direktyvos 96/96 trisdešimt trečioje konstatuojamojoje dalyje
         išvardyti jos tikslai yra pasiekti techninių apžiūrų reikalavimų suderinimą, kad būtų išvengta bet kokių konkurencijos iškraipymų
         tarp pervežimo įmonių savininkų, ir būtų garantuota, jog transporto priemonės yra tinkamai tikrinamos.

      68      Direktyvos 96/96 3 straipsnio 1 dalis valstybėms narėms suteikia diskreciją, tačiau šio straipsnio 2 dalis reikalauja, kad
         jos pripažintų kitoje valstybėje narėje išduotą liudijimą, rodantį, jog buvo atlikta transporto priemonės techninė apžiūra,
         laikantis bent šios direktyvos nuostatų. Vis dėlto Direktyvos 96/96 5 straipsnis nustato papildomus testus ar sąlygas, kurių
         valstybė narė gali reikalauti, palyginti su nurodytais šios direktyvos I ir II prieduose, su sąlyga, kad toks liudijimas neapima
         šių testų (šiuo klausimu žr. 2002 m. kovo 21 d. Sprendimo Cura Anlagen, C‑451/99, Rink. p. I‑3193, 62 punktą).

      69      Šioje byloje pagal trečią procedūrą, taikomą senesnėms kaip trejų metų amžiaus transporto priemonėms, kurioms buvo suteiktas
         Bendrijos tipo patvirtinimas, anksčiau valstybėje narėje, kur joms suteiktas nacionalinis tipo ar individualus patvirtinimas,
         registruotoms transporto priemonėms ir anksčiau Nyderlanduose registruotoms transporto priemonėms, kurioms buvo suteiktas
         olandiškas tipo patvirtinimas, registruojant taikoma jų techninės būklės apžiūra, atsižvelgiant į registracijos liudijimą
         ir į atitikties sertifikatą, kurie buvo išduoti kitose valstybėse narėse. Kita vertus, naujesnių kaip trejų metų amžiaus transporto
         priemonių, kurios anksčiau registruotos kitose valstybėse narėse, atveju nereikalaujama, kad jų techninė būklė būtų patikrinta
         prieš registruojant.

      70      Ši trečia procedūra negali būti pateisinta Direktyva 96/96, nes, priešingai nei nurodyta šios direktyvos 3 straipsnio 2 dalyje,
         ja neatsižvelgiama į kitose valstybėse narėse išduotų dokumentų, patvirtinančių, kad buvo atlikta techninė apžiūra, pripažinimo
         principą.

      71      Todėl reikia patikrinti, ar pareiga senesnes kaip trejų metų amžiaus transporto priemones, kurios anksčiau buvo registruotos
         kitoje valstybėje narėje, prieš registruojant Nyderlanduose pristatyti, kad būtų atlikta jų techninės būklės apžiūra, yra
         EB 28 straipsniu draudžiama kiekybiniams importo apribojimams lygiaverčio poveikio priemonė, ir, jei atsakymas būtų teigiamas,
         ar šį reikalavimą vis dėlto galima pateisinti EB 30 straipsnyje numatytų interesų apsauga (šiuo klausimu žr. 2004 m. balandžio
         29 d. Sprendimo Komisija prieš Austriją, C‑150/00, Rink. p. I‑3887, 80 punktą).

      72      Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 53 punkte, EB 28 straipsnyje numatytas apribojimams lygiaverčio poveikio priemonių draudimas
         apima bet kokius valstybių narių teisės aktus, galinčius tiesiogiai ar netiesiogiai, iš tikrųjų ar potencialiai sudaryti prekybos
         Bendrijos viduje kliūtis.

      73      Šioje byloje nustatydamos transporto priemonių techninės būklės apžiūrą, kokią numato trečia procedūra, prieš jas registruojant
         Nyderlanduose, šios valstybės narės valdžios institucijos šią apžiūrą bendrai ir sistemiškai taiko visoms senesnėms kaip trejų
         metų amžiaus transporto priemonėms, anksčiau registruotoms kitose valstybėse narėse, ir visiškai neatsižvelgia į pastarosiose
         valstybėse narėse galbūt jau atliktas apžiūras. Todėl tiek, kiek ši apžiūra dubliuojasi su neseniai kitose valstybėse narėse
         atliktomis techninėmis apžiūromis, nepripažįstant jų rezultato, ji tam tikrus suinteresuotuosius asmenis gali atgrasyti nuo
         senesnių kaip trejų metų amžiaus transporto priemonių, anksčiau registruotų kitose valstybėse narėse, importo į Nyderlandus.

      74      Todėl ši procedūra yra EB 28 straipsniu draudžiamas laisvo prekių judėjimo apribojimas.

      75      Vis dėlto iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, kad nacionalinės teisės aktai, kurie yra kiekybiniams
         apribojimams lygiavertė poveikio priemonė, gali būti pateisinami EB 30 straipsnyje išvardytais bendrojo intereso pagrindais
         arba imperatyviais reikalavimais (šiuo klausimu žr. 2004 m. vasario 5 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑270/02, Rink. p. I‑1559, 21 punktą ir minėto sprendimo Komisija prieš Suomiją 38 punktą). Abiem atvejais nacionalinė nuostata turi būti tinkama užtikrinti ja siekiamo tikslo įgyvendinimą ir neturi viršyti
         to, kas būtina jam pasiekti (žr., pavyzdžiui, 2002 m. birželio 20 d. Sprendimo Radiosistemi, C‑388/00 ir C‑429/00, Rink. p. I‑5845, 40–42 punktus ir 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimo ATRAL, C‑14/02, Rink. p. I‑4431, 64 punktą).

      76      Šiuo požiūriu kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos turi įrodyti, pirma, kad jų teisės aktai yra būtini vienam
         ar keliems EB 30 nurodytiems tikslams arba imperatyviems reikalavimams įgyvendinti, ir, antra, kad šie teisės aktai atitinka
         proporcingumo principą (šiuo klausimu žr. 2003 m. birželio 19 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑420/01, Rink. p. I‑6445, 30 ir 31 punktus bei minėtų 2004 m. vasario 5 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją 22 punktą ir sprendimo Komisija prieš Suomiją 38 punktą).

      77      Kalbant apie Nyderlandų vyriausybės pateiktą argumentą, kad transporto priemonių techninės būklės apžiūra leidžia užtikrinti
         saugumą keliuose ir saugoti aplinką, nes dėl jos tik Nyderlandų saugumo keliuose ir aplinkos reikalavimus atitinkančios transporto
         priemonės dalyvaus kelių transporto eisme šioje valstybėje narėje, neginčijama, jog saugumas keliuose bei aplinkos apsauga
         yra privalomieji bendrojo intereso pagrindai, galintys pateisinti laisvo prekių judėjimo kliūtį (žr., pavyzdžiui, minėto sprendimo
         Cura Anlagen 59 punktą).

      78      Vis dėlto, kalbant apie ginčijamų teisės aktų proporcingumo vertinimą ir klausimą, ar norimas tikslas gali būti pasiektas
         taikant prekybą Bendrijos viduje mažiau varžančius apribojimus, reikia konstatuoti, kad Nyderlandų Karalystė konkrečiai neįrodė
         nagrinėjamo laisvo prekių judėjimo apribojimo proporcingumo siekiamam tikslui.

      79      Konkrečiai tariant, panašus rezultatas galėtų būti pasiektas mažiau ribojančiomis priemonėmis, pavyzdžiui, kitoje valstybėje
         narėje išduotų įrodymų, kad buvo atlikta techninė jos teritorijoje registruotos transporto priemonės apžiūra, pripažinimu
         ir Nyderlandų muitinės institucijų bendradarbiavimu su kolegomis kitose valstybėse narėse, jei trūktų kokių nors duomenų.

      80      Atsižvelgiant į tai, kas buvo išdėstyta, reikia konstatuoti, jog nustatydama, kad senesnėms kaip trejų metų amžiaus transporto
         priemonėms, kurios anksčiau buvo registruotos kitose valstybėse narėse, prieš registruojant Nyderlanduose turi būti atlikta
         techninės būklės apžiūra, Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir EB 30 straipsnius.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      81      Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
         šalis to reikalavo. Pagal to paties straipsnio 3 dalies pirmąją pastraipą, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama,
         o dalis atmetama, arba jeigu susiklosto ypatingos aplinkybės, Teismas gali paskirstyti išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai
         padengti savo išlaidas. Kadangi dalis Komisijos ir Nyderlandų Karalystės reikalavimų buvo atmesta, jos pačios padengia savo
         bylinėjimosi išlaidas.

      82      Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 4 dalį į bylą įstojusios valstybės narės pačios padengia savo išlaidas. Todėl Suomijos
         Respublika, į bylą įstojusi šalis, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Nustatydama, kad senesnėms kaip trejų metų amžiaus transporto priemonėms, kurios anksčiau buvo registruotos kitose valstybėse
            narėse, prieš jas registruojant Nyderlanduose turi būti atlikta techninės būklės apžiūra, Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų
            pagal EB 28 ir EB 30 straipsnius.
      2.      Atmesti kitą ieškinio dalį.
      3.      Europos Bendrijų Komisija, Nyderlandų Karalystė ir Suomijos Respublika kiekviena padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.


title: 2017 m. vasario 16 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Agro Foreign Trade & Agency Ltd prieš Petersime NV.#Rechtbank van Koophandel te Gent prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Savarankiškai dirbantys prekybos agentai – Direktyva 86/653/EEB – Valstybių narių įstatymų derinimas – Belgijos įstatymas, kuriuo perkelta direktyva – Komercinio atstovavimo sutartis – Atstovaujamasis, įsteigtas Belgijoje, ir agentas, įsteigtas Turkijoje – Išlyga dėl taikytinos Belgijos teisės – Netaikytinas įstatymas – EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas – Atitiktis.#Byla C-507/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2017 m. vasario 16 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Savarankiškai dirbantys prekybos agentai — Direktyva 86/653/EEB — Valstybių narių įstatymų derinimas — Belgijos įstatymas, kuriuo perkelta direktyva — Komercinio atstovavimo sutartis — Atstovaujamasis, įsteigtas Belgijoje, ir agentas, įsteigtas Turkijoje — Išlyga dėl taikytinos Belgijos teisės — Netaikytinas įstatymas — EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas — Atitiktis“
      Byloje C‑507/15
      dėl rechtbank van Koophandel te Gent (Gento komercinių bylų teismas, Belgija) 2015 m. rugsėjo 3 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2015 m. rugsėjo 24 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Agro Foreign Trade & Agency Ltd

      prieš

         Petersime NV

      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkė R. Silva de Lapuerta (pranešėja), teisėjai E. Regan, J.‑C. Bonichot, C. G. Fernlund ir S. Rodin,
      generalinis advokatas M. Szpunar,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2016 m. liepos 13 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Agro Foreign Trade & Agency Ltd, atstovaujamos advokatų A. Hansebout ir C. Vermeersch,

               —

                  Petersime NV, atstovaujamos advokatų V. Pede, S. Demuenynck ir J. Vanherpe,

               —

               Belgijos vyriausybės, atstovaujamos M. Jacobs ir L. Van den Broeck, padedamų advokatų E. De Gryse bei E. de Duve,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos F. Ronkes Agerbeek, M. Wilderspin ir H. Tserepa-Lacombe,

         susipažinęs su 2016 m. spalio 26 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1986 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyvos 86/653/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su savarankiškai dirbančiais prekybos agentais, derinimo (OL L 382, 1986, p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 177) ir Susitarimo, kuriuo įsteigiama Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociacija, kuris 1963 m. rugsėjo 12 d. Ankaroje buvo pasirašytas Turkijos Respublikos, EEB valstybių narių ir Bendrijos ir kuris Bendrijos vardu buvo sudarytas, aprobuotas ir patvirtintas 1963 m. gruodžio 23 d. Tarybos sprendimu 64/732/EEB (OL 217, 1964, p. 3685; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 11 t., p. 10, toliau – Asociacijos susitarimas), išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Agro Foreign Trade & Agency Ldt (toliau – Agro), įsteigtos Turkijoje, ir Petersime NV, įsteigtos Belgijoje, ginčą dėl įvairių išmokų, tariamai mokėtinų Petersime, nutraukus tarp šių dviejų bendrovių sudarytą komercinio atstovavimo sutartį.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

      Direktyva 86/653

               3

               Direktyvos 86/653 2 ir 3 konstatuojamosiose dalyse numatyta:
               „kadangi nacionalinių įstatymų dėl komercinio atstovavimo skirtumai iš esmės daro įtaką konkurencijos sąlygoms ir pačios veiklos vykdymui Bendrijoje bei kenkia tiek prekybos agentams vis-à-vis jų atstovaujamiesiems, tiek prekybinių sandorių saugumui; kadangi, be to, tokie skirtumai iš esmės kliudo sudaryti ir vykdyti komercinio atstovavimo sutartis, kai atstovaujamasis ir prekybos agentas yra įsisteigę skirtingose valstybėse narėse;
               kadangi prekyba tarp valstybių narių turėtų vykti tokiomis sąlygomis, kurios yra panašios į vienoje bendroje rinkoje esančias sąlygas, todėl būtina suderinti valstybių narių teisines sistemas, kiek to reikalauja deramas bendrosios rinkos veikimas; kadangi šiuo požiūriu įstatymų kolizijai taikomos teisės normos komercinio atstovavimo atveju nepašalina pirmiau minėtų prieštaravimų ir jų nepašalintų, netgi jeigu jos būtų suvienodintos, dėl to pasiūlytas suderinimas, nepaisant tokių normų buvimo, yra būtinas“.

               4

               Šios direktyvos 17 ir 18 straipsniuose nustatytos sąlygos, kuriomis prekybos agentas turi teisę į nuostolių, patiriamų dėl santykių su atstovaujamuoju nutraukimo, atlyginimą arba kompensaciją.

               5

               Pagal minėtos direktyvos 17 straipsnio 1 dalį:
               „Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad, pasibaigus komercinio atstovavimo sutarties galiojimui, prekybos agentui būtų atlyginta <…> arba būtų kompensuoti jo nuostoliai <…>.“

         Asociacijos susitarimas

               6

               Pagal Asociacijos susitarimo 2 straipsnio 1 dalį šio susitarimo tikslas – skatinti nuolatinį ir darnų susitariančiųjų šalių prekybinių ir ekonominių santykių stiprinimą, visiškai atsižvelgiant į būtinybę užtikrinti greitesnį Turkijos ekonomikos vystymąsi, didinti Turkijos gyventojų užimtumo lygį ir gerinti jų gyvenimo sąlygas.

               7

               Šiam tikslui pasiekti Asociacijos susitarime numatytas parengiamasis etapas, kuriuo Turkijos Respublika, Bendrijos padedama, stiprina savo ekonomiką (Asociacijos susitarimo 3 straipsnis), pereinamasis etapas, kuriuo užtikrinamas laipsniškas muitų sąjungos sukūrimas ir ekonominės politikos suvienodinimas (šio susitarimo 4 straipsnis), ir baigiamasis etapas, pagrįstas muitų sąjunga ir reiškiantis Susitariančiųjų šalių ekonominės politikos derinimo sustiprinimą (šio susitarimo 5 straipsnis).

               8

               Pagal Asociacijos susitarimo II antraštinės dalies „Pereinamojo etapo įgyvendinimas“ 14 straipsnį:
               „Siekdamos panaikinti paslaugų teikimo laisvės tarpusavio apribojimus, Susitariančiosios šalys susitaria semtis įkvėpimo iš [SESV 51, 52, 54, 56–61] straipsnių.“

         Papildomas protokolas

               9

               1970 m. lapkričio 23 d. Briuselyje pasirašyto ir Bendrijos vardu sudaryto, aprobuoto bei patvirtinto 1972 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2760/72 papildomo protokolo (OL L 293, 1972, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 11 t., p. 41, toliau – Papildomas protokolas), kuris, vadovaujantis jo 62 straipsniu, sudaro neatskiriamą Asociacijos susitarimo dalį, 1 straipsnyje nurodyta, kad jame nustatomos šio susitarimo 4 straipsnyje nurodyto pereinamojo etapo įgyvendinimo sąlygos, tvarka ir terminai.

               10

               Papildomo protokolo II antraštinės dalies „Asmenų ir paslaugų judėjimas“ II skyrius skirtas „įsisteigimo teisei, paslaugoms ir transportui“.

               11

               Papildomo protokolo II antraštinės dalies II skyriaus 41 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
               „Susitariančiosios Šalys susilaiko nuo bet kokių naujų įsisteigimo laisvės ar laisvės teikti paslaugas apribojimų viena kitos atžvilgiu įvedimo.“

         Belgijos teisė

               12

               Direktyva 86/653 į Belgijos teisę perkelta 1995 m. balandžio 13 d.Wet betreffende de handelsagentuurovereenkomst (Įstatymas dėl komercinio atstovavimo sutarties) (Moniteur belge, 1995 m. birželio 2 d., p. 15621, toliau – 1995 m. įstatymas).

               13

               1995 m. įstatymo 27 straipsnyje nustatyta:
               „Nepažeidžiant tarptautinių susitarimų, kurių šalis yra Belgija, taikymo, bet kokiai prekybos agento, kurio pagrindinė buveinė yra Belgijoje, veiklai taikoma Belgijos teisė, o ginčai dėl jos priskiriami Belgijos teismų jurisdikcijai.“

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               14

                  Agro yra pagal Turkijos teisę Ankaroje (Turkija) įsteigta bendrovė, kuri importuoja ir parduoda žemės ūkio produktus. Petersime yra pagal Belgijos teisę Olsene įsteigta bendrovė, kurianti, gaminanti ir tiekianti peryklas ir įrangą paukštininkystės rinkai.

               15

               1992 m. liepos 1 d.Petersime sudarė komercinio atstovavimo sutartį su Agro pirmtake, kurią vėliau pagal 1996 m. rugpjūčio 1 d. pasirašytą sutartį pakeitė Agro. Pagal šią sutartį Petersime, kaip atstovaujamoji, suteikė Agro, kaip prekybos agentei, išimtines savo prekių pardavimo Turkijoje teises. Iš pradžių vienų metų laikotarpiui sudarytoje sutartyje buvo numatytas automatinis jos pratęsimas kiekvienais metais dar dvylikai mėnesių, nebent kuri nors iš šalių registruotu laišku ir bent prieš tris mėnesius iki kasmetinio pasibaigimo ją nutrauktų. Be to, šioje sutartyje buvo numatyta, kad ją reglamentuoja Belgijos teisė ir kad tik Gento (Belgija) teismai yra kompetentingi nagrinėti dėl jos kylančius ginčus.

               16

               2013 m. kovo 26 d. laišku Petersime pranešė Agro, kad nuo 2013 m. birželio 30 d. nutraukia komercinio atstovavimo sutartį. 2014 m. kovo 5 d.Agro pareiškė ieškinį rechtbank van Koophandel te Gent (Gento komercinių bylų teismas, Belgija), siekdama prisiteisti kompensaciją iš Petersime dėl nutrauktos sutarties, atlyginimą už nuomos sutarties nepratęsimą, taip pat atgauti prekių likutį ir nurodyti įvykdyti skolinius reikalavimus.

               17

               Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Agro savo reikalavimus grindžia prekybos agentui 1995 m. įstatyme numatyta apsauga. Šiuo klausimu Agro teigia, kad jo nuostatos taikytinos šiuo atveju, nes šalys teisėtai pasirinko jų sudarytai sutarčiai taikyti Belgijos teisę. Tačiau Petersime tvirtina, kad taikytina tik bendroji Belgijos teisė, nes 1995 m. įstatymas galioja tik tuomet, kai prekybos agentas dirba Belgijoje, o šiuo atveju taip nėra.

               18

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad šalys aiškiai pasirinko taikytiną teisę, šiuo atveju – Belgijos teisę. Vis dėlto šis teismas mano, kad tai nereiškia, jog 1995 m. įstatymo teritorinė taikymo sritis gali būti apribota prekybos agentais, kurių pagrindinė buveinė yra Belgijoje. Iš tiesų 1995 m. įstatymo 27 straipsnis, kuris turi būti aiškinamas pagal Belgijos teisę, lemia išvadą, kad šis įstatymas yra pats savaime ribojamasis, todėl nebėra privalomas, jeigu prekybos agentas neturi pagrindinės buveinės Belgijoje, neatsižvelgiant į tai, kad šalys galimai pasirinko taikyti bendrąją Belgijos teisę.

               19

               Šiomis aplinkybėmis rechtbank van Koophandel te Gent (Gento komercinių bylų teismas, Belgija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
               „Ar 1995 m. įstatymas, kuriuo Direktyva 86/653 perkelta į Belgijos nacionalinę teisę, atitinka šią direktyvą arba Asociacijos susitarimo, kurio aiškus tikslas yra Turkijos įstojimas į Europos Sąjungą, nuostatas arba Turkijos ir Europos Sąjungos įsipareigojimus pašalinti laisvo paslaugų judėjimo tarpusavio apribojimus, jeigu šiame įstatyme nustatyta, kad jis taikomas tik prekybos agentams, kurių pagrindinė buveinė yra Belgijoje, ir netaikomas, kai Belgijoje įsisteigęs atstovaujamasis ir Turkijoje įsisteigęs prekybos agentas aiškiai pasirinko taikyti Belgijos teisę?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               20

               Pirmiausia reikia nurodyti, kad Teisingumo Teismui pateiktose pastabose skirtingai aiškinamas 1995 m. įstatymo 27 straipsnis ir pagrindinėje byloje nagrinėjamai situacijai taikomas šis įstatymas, kuriuo perkelta Direktyva 86/653.

               21

               Pagrindinės bylos šalys, kaip ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, mano, kad taikant 1995 m. įstatymo 27 straipsnį, išaiškintą pagal Belgijos teisės sistemą, šis įstatymas netaikytinas komercinio atstovavimo sutarčiai, kaip antai nagrinėjamai pagrindinėje byloje, pagal kurią atstovaujamasis yra įsteigtas Belgijoje, o prekybos agentas – Turkijoje, kur jis vykdo veiklą pagal šią sutartį, todėl tokiomis aplinkybėmis prekybos agentas negali remtis pagal šį įstatymą suteikiama apsauga minėtos sutarties nutraukimo atveju, net jeigu pagrindinėje byloje nagrinėjamos bylos šalys pasirinko Belgijos teisę šiai sutarčiai reglamentuoti.

               22

               Belgijos vyriausybė teigia priešingai – kad 1995 m. įstatymo 27 straipsnis nėra pats savaime ribojamasis, kaip tvirtina prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, todėl šis įstatymas taikomas situacijai, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, kai Belgijoje įsteigtas atstovaujamasis ir Turkijoje įsteigtas prekybos agentais aiškiai pasirinko taikyti Belgijos teisę.

               23

               Šiuo atžvilgiu primintina, kad, kiek tai susiję su nacionalinės teisės sistemos nuostatų aiškinimu, Teisingumo Teismas iš esmės remiasi sprendime pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą nurodytu vertinimu. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką valstybės narės vidaus teisės aiškinimas nepriklauso Teisingumo Teismo kompetencijai (2011 m. kovo 17 d. Sprendimo Naftiliaki Etaireia Thasou ir Amaltheia I Naftiki Etaireia, C‑128/10 ir C‑129/10, EU:C:2011:163, 40 punktą ir jame nurodyta teismo praktika).

               24

               Taigi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą reikia atsakyti remiantis prielaidomis, padarytomis sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą.

               25

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikiantis teismas savo klausimu iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyva 86/653 ir (arba) Asociacijos susitarimas turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamas nacionalinės teisės aktas, kuriuo ši direktyva perkeliama į atitinkamos valstybės narės teisę ir kuriuo remiantis į jo taikymo sritį nepatenka komercinio atstovavimo sutartis, pagal kurią prekybos agentas įsteigtas Turkijoje, kur vykdo veiklą pagal šią sutartį, o atstovaujamasis įsteigtas šioje valstybėje narėje, todėl tokiomis aplinkybėmis prekybos agentas negali remtis teisėmis, kurios pagal šią direktyvą užtikrinamos prekybos agentams, kai nutraukiama tokia komercinio atstovavimo sutartis.

         Dėl Direktyvos 86/653

               26

               Atsakant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą, kiek jis susijęs su Direktyva 86/653, reikia išnagrinėti, ar prekybos agentas, kuris vykdo veiklą pagal komercinio atstovavimo sutartį Turkijoje ir kurio atstovaujamasis įsteigtas valstybėje narėje, kaip antai ieškovė pagrindinėje byloje, patenka į šios direktyvos taikymo sritį.

               27

               Reikia konstatuoti, kad toks pateiktas atvejis aiškiai nesietinas nei su Direktyvos 86/653 17 ir 18 straipsniais, nei su kitomis jos nuostatomis. Tačiau pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (be kita ko, žr., 2014 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Utopia, C‑40/14, EU:C:2014:2389, 27 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               28

               Šiuo atžvilgiu neginčijama, kad minėta direktyva siekiama suderinti su komercinio atstovavimo sutarties šalių teisiniais santykiais susijusią valstybių narių teisę (2006 m. kovo 23 d. Sprendimo Honyvem Informazioni Commerciali, C‑465/04, EU:C:2006:199, 18 punktas ir nurodyta teismų praktika).

               29

               Taigi, kaip matyti iš Direktyvos 86/653 2 ir 3 konstatuojamųjų dalių, joje nustatytomis suderinimo priemonėmis siekiama apsaugoti prekybos agentus bei atstovaujamųjų santykius, panaikinti prekybos agento veiklos vykdymo apribojimus, suvienodinti konkurencines sąlygas Sąjungos viduje, skatinti prekybinių sandorių saugumą ir palengvinti prekybą tarp valstybių narių, suderinant jų teisines sistemas prekybinio atstovavimo srityje. Šiuo tikslu šios direktyvos 13–20 straipsniuose įtvirtintos taisyklės, kurios reglamentuoja komercinio atstovavimo sutarties sudarymą ir jos galiojimo pabaigą (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 17 d. Sprendimo Unamar, C‑184/12, EU:C:2013:663, 37 punktą ir nurodytą teismo praktiką ir 2015 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Quenon K., C‑338/14, EU:C:2015:795, 23 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

               30

               Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad šiuo atžvilgiu ypač svarbūs Direktyvos 86/653 17 ir 18 straipsniai, nes juose apibrėžtas komercinių atstovų apsaugos lygis, kurį Sąjungos teisės aktų leidėjas laiko pagrįstu kuriant bendrą rinką, ir šiuo tikslu šioje direktyvoje nustatytas režimas yra imperatyvaus pobūdžio (žr. 2013 m. spalio 17 d. Sprendimo Unamar, C‑184/12, EU:C:2013:663, 39 ir 40 punktus).

               31

               Be to, Teisingumo Teismas nustatė, kad minėtos direktyvos 17–19 straipsniuose numatyto režimo tikslas yra, atsižvelgiant į prekybos agentų kategoriją, apsaugoti įsisteigimo laisvę ir neiškraipytą konkurenciją vidaus rinkoje, dėl to šių nuostatų laikymasis Sąjungos teritorijoje būtinas įgyvendinat šiuos ESV sutarties tikslus (2000 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Ingmar, C‑381/98, EU:C:2000:605, 24 punktas).

               32

               Galiausiai Teisingumo Teismas konstatavo, kad Sąjungos teisės sistemai labai reikšminga, kad atstovaujamasis, įsteigtas trečiojoje valstybėje, kurio prekybos agentas vykdo veiklą Sąjungos viduje, negalėtų išvengti šių nuostatų taikymo, paprasčiausiai pasitelkęs išlygą dėl taikytinos teisės. Dėl nagrinėjamoms nuostatoms tenkančios funkcijos reikalaujama, kad jos būtų taikomos, kai situacija yra glaudžiai susijusi su Sąjunga, be kita ko, kai prekybos agentas vykdo veiklą kurios nors valstybės narės teritorijoje, nepaisant to, kokią sutarčiai taikytiną teisę siekė pasirinkti šalys (2000 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Ingmar, C‑381/98, EU:C:2000:605, 25 punktas).

               33

               Taigi, kai prekybos agentas vykdo veiklą ne Sąjungoje, kaip pagrindinėje byloje, tai, kad atstovaujamasis įsteigtas valstybėje narėje, nėra pakankamai glaudus ryšys su Sąjunga siekiant taikyti Direktyvos 86/653 nuostatas, atsižvelgiant į jos tikslą, kuris nurodytas Teisingumo Teismo praktikoje.

               34

               Iš tiesų, siekiant suvienodinti konkurencijos sąlygas Sąjungos viduje tarp prekybos agentų, nėra būtina prekybos agentams, kurie įsteigti ir vykdo veiklą ne Sąjungoje, suteikti apsaugą, panašią į agentų, kurie įsteigti ir (arba) vykdo veiklą Sąjungos viduje.

               35

               Šiomis aplinkybėmis prekybos agentas, kuris vykdo veiklą pagal komercinio atstovavimo sutartį Turkijoje, kaip antai ieškovė pagrindinėje byloje, nepatenka į Direktyvos 86/653 taikymo sritį, neatsižvelgiant į tai, ar atstovaujamasis įsteigtas valstybėje narėje, todėl šis agentas negali imperatyviai naudotis šia direktyva prekybos agentams suteikiama apsauga.

               36

               Taigi valstybės narės neturi pareigos priimti derinimo priemonių tik pagal Direktyvą 86/653, kiek tai susiję su prekybos agentais, kurių situacija yra tokia, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, nes ši direktyva nedraudžia nacionalinės teisės akto, kaip antai nagrinėjamo pagrindinėje byloje.

         Dėl Asociacijos susitarimo

               37

               Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia dėl Direktyvoje 86/653 numatyto apsaugos režimo taikymo Turkijoje įsteigtam prekybos agentui, kurio atstovaujamasis įsteigtas valstybėje narėje, atsižvelgiant į Turkijos Respublikos ir Sąjungos įsipareigojimus Asociacijos susitarime ir siekiant panaikinti laisvės teikti paslaugas apribojimus tarp jų, reikia išnagrinėti, ar Turkijoje įsteigtiems prekyboms agentams Direktyvą 86/653 galima taikyti remiantis Asociacijos susitarimo nuostatomis dėl tokių įsipareigojimų, t. y. šio susitarimo 14 straipsniu ir Papildomo protokolo 41 straipsnio 1 dalimi.

               38

               Dėl Asociacijos susitarimo 14 straipsnio iš pačios šios nuostatos formuluotės ir šio susitarimo tikslo akivaizdžiai matyti, kad SESV 45 ir 46 straipsniuose pripažinti principai ir Sutarties nuostatos dėl laisvės teikti paslaugas turi būti kiek įmanoma taikomi Turkijos piliečiams, kad tarp Susitariančiųjų Šalių būtų panaikinti laisvės teikti paslaugas apribojimai (2003 m. spalio 21 d. Sprendimo Abatay ir kt., C‑317/01 ir C‑369/01, EU:C:2003:572, 112 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               39

               Vis dėlto Sąjungos teisės nuostatų, įskaitant Sutarties nuostatų, susijusių su vidaus rinka, aiškinimas negali būti automatiškai taikomas aiškinant Sąjungos ir trečiosios valstybės sudarytą susitarimą, nebent pačiame susitarime šiuo klausimu numatytos aiškios nuostatos (2013 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo Demirkan, C‑221/11, EU:C:2013:583, 44 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               40

               Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau konstatavo, kad Asociacijos susitarimo 14 straipsnyje vartojama formuluotė „semtis įkvėpimo“ įpareigoja Susitariančiąsias Šalis netaikyti Sutarties nuostatų laisvės teikti paslaugas srityje ir nuostatų, priimtų joms įgyvendinti; jos tik turi būti laikomos įkvėpimo šaltiniu priimant priemones, skirtas įgyvendinti šiame susitarime nustatytiems tikslams (2013 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo Demirkan, C‑221/11, EU:C:2013:583, 45 punktas).

               41

               Be to, konkrečiai kalbant apie Sąjungos ir Turkijos Respublikos asociaciją, pažymėtina, jog Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad siekiant nuspręsti, ar Sąjungos teisės nuostata tinkama taikyti pagal analogiją šiai asociacijai, svarbu palyginti asociacijos susitarimo tikslą ir jo kontekstą su aptariamos Sąjungos teisės priemonės tikslu ir kontekstu (2013 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo Demirkan, C‑221/11, EU:C:2013:583, 48 punktas).

               42

               Reikia priminti, kad Asociacijos susitarimu ir Papildomu protokolu norima iš esmės pagerinti Turkijos ekonomikos raidą, todėl siekiama vien ekonominio tikslo (šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo Demirkan, C‑221/11, EU:C:2013:583, 50 punktą).

               43

               Ekonominių laisvių plėtra, skirta leisti bendro pobūdžio laisvam asmenų judėjimui, panašiam į pagal SESV 21 straipsnį taikomą Sąjungos piliečiams, nėra Asociacijos susitarimo dalykas. Iš tiesų bendras laisvo asmenų judėjimo tarp Turkijos ir Sąjungos principas nenumatytas nei šiame susitarime, nei Papildomame protokole. Be to, Asociacijos susitarimas užtikrina tam tikras teises tik vienos priimančiosios valstybės narės teritorijoje (šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo Demirkan, C‑221/11, EU:C:2013:583, 53 punktą).

               44

               Sąjungos teisėje įsisteigimo ir laisvės teikti paslaugas apsauga taikant Direktyvoje 86/653 numatytą režimą prekybos agentams yra pagrįsta tikslu sukurti vidaus rinką, suprantamą kaip erdvė be vidaus sienų, pašalinant visas kliūtis tokiai rinkai sukurti.

               45

               Taigi Sutarčių ir Asociacijos susitarimo skirtumai, susiję su jais siekiamu tikslu, kliudo tam, kad Direktyvoje 86/653 numatytas apsaugos režimas prekybos agentams galėtų būti laikomas taikomu pagal šį susitarimą ir Turkijoje įsteigtiems prekybos agentams.

               46

               Tai, kad Turkijos Respublika perkėlė šią direktyvą į savo nacionalinę teisę, kaip matyti iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, visiškai nekeičia ankstesnės išvados, nes toks perkėlimas atliktas ne vykdant įsipareigojimą pagal Asociacijos sutartį, bet šios trečiosios valstybės valia.

               47

               Dėl Papildomo protokolo 41 straipsnio 1 dalies pažymėtina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką 1980 m. rugsėjo 19 d. Asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 dėl asociacijos plėtros 13 straipsnyje ir Papildomo protokolo 41 straipsnio 1 dalyje nustatytos status quo išlygos bendrai uždraudžia bet kokias naujas priemones, kurių tikslas ar pasekmė būtų tai, kad Turkijos piliečio naudojimuisi ekonomine laisve atitinkamos valstybės narės teritorijoje būtų taikomos labiau ribojančios sąlygos nei tos, kurios jam taikytos šioje valstybėje narėje nurodyto sprendimo ar Papildomo protokolo įsigaliojimo momentu (2016 m. balandžio 12 d. Sprendimo Genc, C‑561/14, EU:C:2016:247, 33 punktas).

               48

               Iš to matyti, kad Papildomo protokolo 41 straipsnio 1 dalis susijusi tik su Turkijos piliečiais, kurie naudojasi įsisteigimo laisve arba laisve teikti paslaugas valstybėje narėje.

               49

               Vadinasi, Turkijoje įsteigtas prekybos agentas, kuris neteikia paslaugų atitinkamoje valstybėje narėje, kaip antai ieškovė pagrindinėje byloje, nepatenka į šios nuostatos taikymo asmenims sritį.

               50

               Taigi nereikia nagrinėti, ar 1995 m. įstatymas yra „naujas apribojimas“, kaip jis suprantamas pagal Papildomo protokolo 41 straipsnio 1 dalį.

               51

               Šiomis aplinkybėmis reikia daryti išvadą, kad Asociacijos sutartis nebėra nacionalinės teisės akto, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kliūtis.

               52

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Direktyva 86/653 ir Asociacijos susitarimas turi būti aiškinami kaip nedraudžiantys nacionalinės teisės akto, kuriuo ši direktyva perkeliama į atitinkamos valstybės narės teisę ir kuriuo remiantis į jo taikymo sritį nepatenka komercinio atstovavimo sutartis, pagal kurią prekybos agentas įsteigtas Turkijoje, kur vykdo veiklą pagal šią sutartį, o atstovaujamasis įsteigtas šioje valstybėje narėje, todėl tokiomis aplinkybėmis prekybos agentas negali remtis teisėmis, pagal šią direktyvą užtikrinamomis prekybos agentams, kai nutraukiama tokia komercinio atstovavimo sutartis.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               53

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

                     1986 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyva 86/653/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su savarankiškai dirbančiais prekybos agentais, derinimo ir Susitarimas, kuriuo įsteigiama Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociacija, kuris 1963 m. rugsėjo 12 d. Ankaroje buvo pasirašytas Turkijos Respublikos, EEB valstybių narių ir Bendrijos ir kuris Bendrijos vardu buvo sudarytas, aprobuotas ir patvirtintas 1963 m. gruodžio 23 d. Tarybos sprendimu 64/732/EEB, turi būti aiškinami kaip nedraudžiantys nacionalinės teisės akto, kuriuo ši direktyva perkeliama į atitinkamos valstybės narės teisę ir kuriuo remiantis į jo taikymo sritį nepatenka komercinio atstovavimo sutartis, pagal kurią prekybos agentas įsteigtas Turkijoje, kur vykdo veiklą pagal šią sutartį, o atstovaujamasis įsteigtas šioje valstybėje narėje, todėl tokiomis aplinkybėmis prekybos agentas negali remtis teisėmis, pagal šią direktyvą užtikrinamomis prekybos agentams, kai nutraukiama tokia komercinio atstovavimo sutartis.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: nyderlandų.


1984 m. liepos 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Ulrich Hofmann prieš Barmer Ersatzkasse. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Landessozialgericht Hamburg - Vokietija. # Vienodas požiūris į vyrus ir moteris. # Byla 184/83.


title: 2012 m. gegužės 24 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Peter Hehenberger prieš Republik Österreich.#Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Žemės ūkis – Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondas – Reglamentai (EB) Nr. 1257/1999 ir 817/2004 – Parama, skirta agrarinės aplinkosaugos gamybos metodams – Tikrinimai – Žemės ūkio pagalbos gavėjas – Kliudymas įvykdyti tikrinimą vietoje – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos reikalaujama grąžinti visą per kelerius metus išmokėtą pagalbą – Atitiktis.#Byla C‑188/11.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. gegužės 24 d. (
            *1
         )
      „Žemės ūkis — Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondas — Reglamentai (EB) Nr. 1257/1999 ir 817/2004 — Parama, skirta agrarinės aplinkosaugos gamybos metodams — Tikrinimai — Žemės ūkio pagalbos gavėjas — Kliudymas įvykdyti tikrinimą vietoje — Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos reikalaujama grąžinti visą per kelerius metus išmokėtą pagalbą — Atitiktis“
      Byloje C-188/11
      dėl Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Austrija) 2011 m. balandžio 12 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2011 m. balandžio 20 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Peter Hehenberger

      prieš

         Austrijos Respubliką

      TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. Malenovský, teisėjai E. Juhász ir G. Arestis (pranešėjas),
      generalinis advokatas J. Mazák,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2012 m. kovo 8 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               P. Hehenberger, atstovaujamo Rechtsanwalt K. F. Lughofer,

               —

               Austrijos vyriausybės, atstovaujamos A. Posch, S. Schmid, G. Holley ir D. Müller,

               —

               Graikijos vyriausybės, atstovaujamos I. K. Chalkias ir A. E. Vasilopoulou,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos G. von Rintelen ir B. Schima,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies keičiančio bei panaikinančio tam tikrus reglamentus (OL L 160, 1999, p. 80; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 391), siejamo su 2004 m. balandžio 29 d. balandžio 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 817/2004, nustatančiu išsamias Reglamento Nr. 1257/1999 taikymo taisykles (OL L 153, p. 30; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 46 t., p. 87), išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp ūkininko M. Hehenberger ir Austrijos Respublikos dėl pagalbos agrarinei aplinkosaugai grąžinimo, kurią jam Austrijos institucijos teikė kelerius metus pagal Reglamentą Nr. 1257/1999.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Reglamento Nr. 1257/1999 VI skyriaus „Agrarinė aplinkosauga“ 22 straipsnyje numatyta:
               „Parama žemės ūkio gamybos metodams, skirtiems aplinkai ir kaimo vietovėms išsaugoti (agrarinė aplinkosauga), padeda siekti Bendrijos žemės ūkio ir aplinkos politikos tikslų.
               Ši parama skatina:

                        —

                        būdus, kad žemės ūkio paskirties žemės naudojimas būtų suderintas su aplinkos, kraštovaizdžio ir jo ypatumų, gamtos išteklių, dirvožemio ir genetinės įvairovės apsauga bei jos gerinimu,

                        —

                        intensyvesnį ūkininkavimą aplinkai palankiu būdu ir mažai naudojamų ganyklų sistemų valdymą,

                        —

                        didelę gamtinę vertę turinčios dirbamos žemės ūkio aplinkos, kuriai yra iškilusi grėsmė, išsaugojimą,

                        —

                        kraštovaizdžio ir istorinių ypatumų išsaugojimą žemės ūkio paskirties žemėje,

                        —

                        taikyti aplinkos planavimą ūkininkavimo praktikoje.“

               4

               Šio reglamento 23 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Parama skiriama ūkininkams, kurie ne mažiau kaip penkeriems metams prisiima agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus. Prireikus tam tikriems įsipareigojimams, atsižvelgiant į jų aplinkosaugos poveikį, gali būti nustatytas ilgesnis laikotarpis.
               2.   Agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimai numato daugiau nei įprastos gero ūkininkavimo praktikos taikymą.
               Jie numato paslaugas, kurios nenumatytos kitomis paramos priemonėmis, tokiomis kaip rinkos rėmimas arba kompensacinės išmokos.“

               5

               Šio reglamento 24 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Parama, prisiimantiems agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus, skiriama kasmet ir apskaičiuojama remiantis:

                        —

                        prarastomis pajamomis,

                        —

                        papildomomis sąnaudomis, kurios atsiranda dėl prisiimto įsipareigojimo, ir

                        —

                        būtinybe suteikti [finansinę] apskaitą.

                  Apskaičiuojant metinės paramos dydį gali būti atsižvelgiama į nerentabilių investicijų, kurios būtinos įsipareigojimams vykdyti, sąnaudas.
               2.   Maksimalūs metinės Bendrijos paramos dydžiai yra nustatyti šio reglamento priede. Šie dydžiai grindžiami tuo valdos plotu, kuriam taikomi agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimai.“

               6

               Reglamento Nr. 817/2004 II skirsnio 6 skyriaus „Paraiškos, tikrinimai ir nuobaudos“ 67 straipsnyje nustatoma:
               „1.   Pradinės prisijungimo prie schemos paraiškos ir vėlesnės mokėjimo paraiškos tikrinamos taip, kad būtų veiksmingai patikrinta atitiktis paramos suteikimo reikalavimams.
               Valstybės narės apibrėžia tinkamą metodiką ir priemones kiekvienai paramos priemonei tikrinti, taip pat tikrinamus asmenis.
               Tam tiktais atvejais valstybės narės naudojasi Reglamentu (EB) Nr. 1782/2003 įdiegta integruota administravimo ir kontrolės sistema.“
               2.   Patikrinimą sudaro administraciniai ir vietiniai tikrinimai [tikrinimai vietoje].“

               7

               Reglamento Nr. 817/2004 69 straipsnyje nustatyta:
               „Tikrinimai vietoje atliekami pagal Reglamento (EB) Nr. 2419/2001 III antraštinę dalį. Jie turi aprėpti bent po 5 % naudos gavėjų kiekvienais metais ir visų skirtingų tipų kaimo plėtros priemones, nustatytas planavimo dokumentuose. <…>
               Tikrinimai vietoje paskirstomi per metus remiantis rizikos analize, kurią pateikia kiekviena kaimo plėtros priemonė. Investicijų paramos priemonėms pagal Reglamento (EB) Nr. 1257/1999 II antraštinės dalies I, VII, VIII ir IX skyrius valstybės narės gali numatyti, kad tikrinimai vietoje taikomi tik projektams, kurie yra jau baigiami.
               Tikrinimai turi aprėpti visus naudos gavėjo įsipareigojimus, kuriuos galima patikrinti apsilankymo metu.“

               8

               Reglamento Nr. 817/2004 71 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
               „Jei buvo sumokėta per didelė išmoka, naudos gavėjas pagal kaimo plėtros priemonę įpareigojamas grąžinti atitinkamą sumą pagal Reglamento (EB) Nr. 2419/2001 49 straipsnį.“

               9

               Reglamento Nr. 817/2004 73 straipsnyje skelbiama:
               „Valstybės narės nustato taisykles dėl nuobaudų, taikomų už šio reglamento nuostatų pažeidimus, ir imasi visų priemonių, būtinų užtikrinti, kad jos būtų įgyvendinamos. Numatytos nuobaudos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasios [atgrasančios].“

               10

               2001 m. gruodžio 11 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2419/2001, nustatančio išsamias integruotos administravimo ir kontrolės sistemos taikymo tam tikroms Tarybos reglamente (EEB) Nr. 3508/92 nustatytoms Bendrijos pagalbos schemoms taisykles (OL L 327, p. 11; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 34 t., p. 308), III skirsnio „Patikrinimai“ 17 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Patikrinimai vietoje atliekami nepranešus. Jeigu tai netrukdo kontrolės tikslui, galima pateikti išankstinį pranešimą nurodant tik būtiniausią informaciją. Toks pranešimas turi būti pateiktas ne anksčiau kaip prieš 48 valandas, išskyrus tinkamai pateisinamus atvejus.
               2.   Jei reikia, šiame reglamente ir kitose Bendrijos taisyklėse numatyti patikrinimai vietoje atliekami tuo pačiu metu.
               3.   Atitinkama paraiška arba paraiškos atmetamos, jeigu ūkininkas arba jo atstovas neleidžia atlikti patikrinimo vietoje.“

               11

               Reglamentas Nr. 2419/2001 buvo panaikintas 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 796/2004, nustatančiu išsamias kompleksinio paramos susiejimo, moduliavimo ir integruotos administravimo ir kontrolės sistemas, numatytas 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1782/2003 (OL L 141, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 44 t., p. 243). Pagal Reglamentą Nr. 796/2004 jis taikomas pagalbos paraiškoms, susijusioms su prekybos metais ar išmokų laikotarpiais, kurie prasideda iki 2005 m. sausio 1 d., o nuorodos į Reglamentą Nr. 2419/2001 suprantamos kaip nuorodos į Reglamentą Nr. 796/2004.

               12

               Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalyje, kuri pakeitė Reglamento Nr. 2419/2001 17 straipsnio 3 dalį, išdėstyta:
               „Ūkininkui ar jo atstovui neleidus atlikti patikrinimo vietoje, pagalbos paraiškos atmetamos.“

         Nacionalinės teisės aktai

               13

               Pagal Reglamentą Nr. 1257/1999 kompetentinga Austrijos ministerija priėmė specialią direktyvą, susijusią su Austrijos pagalbos ekstensyviajai žemdirbystei programa, atitinkančia aplinkos apsaugos reikalavimus, taip pat su kaimo kraštovaizdžio išsaugojimu (ÖPUL 2000) (toliau – ÖPUL 2000). ÖPUL 2000 apima tam tikrą agrarinių aplinkosauginių priemonių skaičių, kaip tai suprantama pagal šį reglamentą, kurias pasirenka naudos gavėjas paduodamas savo pirmąją paraišką paramai gauti ir kurią visoje Austrijos teritorijoje įgyvendinant jis gali gauti Europos Sąjungos bendrai finansuojamą pagalbą žemės sklypui.

               14

               ÖPUL 2000, kuri apima nemažai priedų, susideda iš bendrosios dalies, pirmiausia susijusios su bendromis pagalbos suteikimo sąlygomis, kurios taikomos skirtingoms programos dalims, pagalbos panaikinimu, kontrolės sistema ir pagalbos grąžinimu, kai nesilaikoma pagalbos suteikimo sąlygų, taip pat iš dalies, susijusios su specialiomis pagalbos skyrimo sąlygomis. Austrijos teisėje ÖPUL 2000 neturi abstrakčių ir bendrų normų vertės, tačiau į ją atsižvelgiama sudarant sutartį kaip į sutarties sąlygą.

               15

               Konkrečiai kalbant, ÖPUL 2000 1.4.4 punkte, kuris grindžiamas Reglamento Nr. 1257/1999 23 straipsniu, numatoma, kad pagalbos prašytojui pateikus pirmąją paraišką dėl pagalbos, kiek tai susiję su prašoma priemone, kyla pareiga naudoti arba išlaikyti penkerius metus atitinkamus žemės sklypus pagal atitikties paramos suteikimo reikalavimams sąlygas ir šiuo laikotarpiu įvykdyti visas kitas atitikties sąlygas.

               16

               ÖPUL 2000 1.9 punkte nustatoma kontrolės sistema, kuri leidžia kontrolės organams patekti ant visų naudojamų žemės sklypų ir įpareigoja paraišką pateikusį asmenį leisti įgyvendinti numatytas kontrolės priemones.

               17

               Pagal ÖPUL 2000 1.10 punktą paraišką pateikęs asmuo privalo atlyginti suteiktą pagalbą arba atitinkamai praranda savo teisę į paskirtą, bet dar neišmokėtą, pagalbą, kai nebuvo laikomasi numatytų įpareigojimų, neįvykdytos ÖPUL 2000 arba įsipareigojimo deklaracijoje numatytos sąlygos arba paraišką pateikęs asmuo kontrolės organams kliudė patekti ant visų naudojamų žemės sklypų. Šiame punkte taip pat numatomas įpareigojimas grąžinti įpareigojimų laikotarpiu jau gautą pagalbą, jei nesilaikoma penkmetinio įsipareigojimo.

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               18

               2000 m. rugsėjo 11 d. P. Hehenberger pateikė paraišką Austrijos mokėjimų agentūrai, veikiančiai Austrijos Respublikos vardu ir sąskaita, ir pirmą kartą paprašė suteikti agrarinės aplinkosaugos pagalbą pagal ÖPUL 2000.

               19

               Pateikdamas šią paraišką P. Hehenberger pasirašė įsipareigojimų deklaraciją, kuria įsipareigojo pagal ÖPUL 2000 1.4.4 punktą per penkerius metus nuo 2001 m. sausio 1 d. įgyvendinti tam tikras ÖPUL 2000 numatytas agrarinės aplinkosaugos priemones. Pasirašydamas šią įsipareigojimų deklaraciją, kurioje aiškiai buvo daroma nuoroda į ÖPUL 2000, P. Hehenberger taip pat įsipareigojo laikytis ÖPUL 2000, kuri tapo kiekvienos su šia agentūra sudarytos pagalbos sutarties sudėtine dalimi. Vėliau šis penkmetinis įsipareigojimas buvo pratęstas dar metams – iki 2006 m. gruodžio 31 dienos.

               20

               Pagal minėtą įsipareigojimą ir remdamasi P. Hehenberger kasmet pateikiamomis paramos mokėjimo paraiškomis Austrijos mokėjimų agentūra pervedė atitinkamą pagalbą agrarinei aplinkosaugai 2001–2005 metams. Dėl 2005 m. metinė paraiška buvo pateikta 2005 m. balandžio 22 dieną.

               21

               2005 m. rugsėjo 12 d. kompetentingi kontrolės organai vykdydami tikrinimą vietoje ketino išmatuoti atitinkamus žemės sklypų plotus pagal ÖPUL 2000 1.9 punktą. Tačiau P. Hehenberger neleido patekti ant jo žemės sklypų ir taip sukliudė tikrinimą.

               22

               2006 m. spalio 9 d. raštu Austrijos mokėjimų agentūra informavo P. Hehenberger, kad pagalba agrarinei aplinkosaugai pagal ÖPUL 2000 2006 metams jam nebus pervesta, nes šios pagalbos suteikimas papildomiems metams reiškia, kad buvo laikomasi ÖPUL 2000 penkmečio įsipareigojimo.

               23

               2007 m. vasario 27 d. laišku Austrijos mokėjimų agentūra priekaištavo P. Hehenberger, kad jis neleido įvykdyti tikrinimo vietoje 2005 m. rugsėjo 12 d. Todėl pagal ÖPUL 2000 1.10 punktą ši agentūra pareikalavo grąžinti visą pagalbą, jam išmokėtą pagal ÖPUL 2000 2001–2005 metams, kurie atitinka jo anksčiau prisiimtą įsipareigojimų laikotarpį.

               24

               Vėliau P. Hehenberger ginčijo šį grąžinimą pareikšdamas ieškinį Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien. Iš esmės jis teigia, kad sankcija, kuria įpareigojama grąžinti per kelerius metus suteiktą pagalbą, yra neproporcinga. Austrijos Respublika prašė atmesti šį ieškinį.

               25

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą teismo manymu, neginčytina, kad P. Hehenberger neleido patekti ant atitinkamų žemės sklypų ir taip sukliudė tikrinimą vietoje. Todėl jis mano, kad minėtas ieškinys turi būti atmestas atsižvelgiant į ÖPUL 2000 ir šiuo pagrindu pagrindinės bylos šalių sudarytas pagalbos sutartis, nes Austrijos Respublikai buvo leista reikalauti minėto grąžinimo šiomis bylos aplinkybėmis.

               26

               Tačiau šis teismas abejoja dėl Reglamento Nr. 1257/1999, siejamo su Reglamentu Nr. 817/2004, išaiškinimo. Konkrečiai kalbant, minėtas teismas abejoja, ar ši ÖPUL 2000 1.10 punkte numatyta itin griežta sankcija atitinka Reglamento Nr. 1257/1999 tikslus, kurie iš esmės susiję su žemės ūkio plotų apsauga, kaimo vietovių ir tinkamo kaimo vietovių žemės naudojimo apsauga.

               27

               Šiomis aplinkybėmis Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti šį prejudicinį klausimą:
               „Ar Reglamentu <…> Nr. 1257/1999 <…>, siejamu su Reglamentu Nr. 817/2004, draudžiama paramą suteikiančiam asmeniui nustatyti taisykles, pagal kurias būtų reikalaujama grąžinti visą per vykdant agrarinės aplinkosaugos priemonę įsipareigojimų laikotarpį suteiktą paramą, net jeigu ji buvo suteikta ir išmokėta per kelerius metus, jei neįmanoma atlikti tikrinimo vietoje (sklypų matavimas)?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               28

               Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą teismas iš esmės klausia, ar pagal Reglamentą Nr. 1257/1999, siejamą su Reglamentu Nr. 817/2004, draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos, kai ūkininkas (naudos gavėjas) kliudo patikrinti atitinkamus sklypus, visa vykdant agrarinės aplinkosaugos priemonę per įsipareigojimų laikotarpį jam skirta pagalba turi būti grąžinta, net jei ši pagalba už kelerius metus jau buvo išmokėta.

               29

               Pirmiausia pažymėtina, kad nei Reglamente Nr. 1257/1999, nei Reglamente Nr. 817/2004 aiškiai nenumatyta nuostata, kuri draustų tokius nacionalinės aktus.

               30

               Paramos žemės ūkio gamybos metodams, visų pirma skirtiems kaimo vietovėms išsaugoti, bendrosios sąlygos yra apibrėžtos Reglamento Nr. 1257/1999 22–24 straipsniuose. Iš šių straipsnių išplaukia, jog agrarinės aplinkosaugos priemonėms būdinga, kad atitinkami ūkininkai prisiima įsipareigojimus taikyti saugią aplinkai ūkininkavimo praktiką penkerius metus. Paramą gaunantiems ūkininkams agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus valstybės skiria kasmet, atsižvelgdamos į prarastas pajamas ar papildomas sąnaudas, atsirandančias dėl šių įsipareigojimų (žr. 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo JK Otsa Talu, C-241/07, Rink. p. I-4323, 36 punktą).

               31

               Kiek tai susiję su šios kelerių metų paramos, skirtos agrarinės aplinkosaugos gamybos metodams, kontrolės sistema, Reglamento Nr. 817/2004 67 straipsnyje numatoma, kad pradinės prisijungimo prie schemos paraiškos ir vėlesnė mokėjimo paraiškos tikrinamos taip, kad būtų veiksmingai patikrinta atitiktis paramos suteikimo reikalavimams. Be to, šio reglamento 69 straipsnyje patikslinama, kad tikrinimai turi aprėpti visus naudos gavėjo įsipareigojimus, kuriuos galima patikrinti apsilankymo metu.

               32

               Be to, šiame reglamento 69 straipsnyje pažymima, kad tikrinimai vietoje atliekami pagal Reglamento Nr. 2419/2001 III antraštinę dalį. Reglamento Nr. 796/2004 17 straipsnio „Patikrinimai“ 3 dalyje, kuri buvo pakeista Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalimi – jos norminis turinys iš esmės atitinka minėto 17 straipsnio 3 dalį, – nurodomos teisinės pasekmės, kurios siejamos su kliudymu vykdyti tikrinimą vietoje. Šiose nuostatose aiškiai numatoma, kad atitinkamos paraiškos atmetamos, jei ūkininkas arba jo atstovas kliudo įvykdyti tikrinimą vietoje.

               33

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad Teisingumo Teismo buvo prašoma išaiškinti Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalį 2011 m. birželio 16 d. Sprendime Omejc (C-536/09, Rink. p. I-5367). Šio sprendimo 27 punkte Teisingumo Teismas pažymėjo tikrinimų svarbą ir nusprendė, kad kliudymas vykdyti tikrinimus vietoje gali sukelti reikšmingas teisines pasekmes, kaip antai atitinkamų pagalbos paraiškų atmetimą.

               34

               Šis atmetimas yra teisinė pasekmė to, kad nebuvo įmanoma veiksmingai patikrinti, kaip laikomasi būtinų paramos teikimo sąlygų, kaip to reikalaujama pagal Reglamento Nr. 817/2004 67 straipsnį. Kiek tai susiję su pagalba agrarinei aplinkosaugai, susietai su kelerių metų įpareigojimu, šios paramos teikimo sąlygos yra privalomos ne tik tiems metams, kuriais atliktas tikrinimas vietoje, bet visam įpareigojimų laikotarpiui, per kurį ši pagalba teikiama, kad, kaip nustatyta šio reglamento 69 straipsnyje, su šia pagalba susiję tikrinimai vietoje būtų atliekami dėl visų įpareigojimų. Kadangi dėl ūkininko veiksmų neįmanoma atlikti tokių tikrinimų, negalima ir patikrinti, ar sąlygų buvo laikomasi per visą įsipareigojimų laikotarpį.

               35

               Darytina išvada, kad, kiek tai susiję su agrarinėmis aplinkosauginėmis priemonėmis keleriems metams, kai atlikti tikrinimą vietoje kliudo pagalbos agrarinei aplinkosaugai gavėjas, todėl neįmanoma patikrinti, ar atitikties paramos suteikimo reikalavimams sąlygų buvo laikomasi per visą įsipareigojimo laikotarpį, atitinkamos pagalbos agrarinei aplinkosaugai paraiškos turi būti atmestos pagal Reglamento Nr. 2419/2001 17 straipsnio 3 dalį ir Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalį. Atitinkamos paraiškos, kaip jos suprantamos pagal šias nuostatas, apima visas paraiškas, atitinkančias atitikties sąlygas, kurių turi būti laikomasi per visą agrarinio aplinkosaugos projekto laikotarpį, dėl kurio gavėjas įsipareigojo ir su kuriuo susijęs tikrinimas vietoje.

               36

               Tačiau, kaip matyti iš Reglamento Nr. 817/2004 71 straipsnio 2 dalies, minėtas naudos gavėjas privalo grąžinti visas jau sumokėtas pagalbos agrarinei aplinkosaugai sumas, susijusias su jau atmestomis paraiškomis.

               37

               Be to, reikia pažymėti, kad jei Sąjungos teisės aktų leidėjas nustato atitikties paramos suteikimo reikalavimams sąlygas, teisės netekimas, kylantis dėl vienos iš šių sąlygų nesilaikymo, yra ne sankcija, bet paprasčiausia įstatyme numatytų reikalavimų nesilaikymo pasekmė (šiuo klausimu žr. 2004 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Toeters ir Verberk, C-171/03, Rink. p. I-10945, 47 punktą ir 2007 m. gegužės 24 d. Sprendimo Maatschap Schonewille-Prins, C-45/05, Rink. p. I-3997, 47 punktą). Todėl ir pagalbos paraiškos atmetimas, nes nebuvo įmanoma patikrinti atitikties paramos suteikimo reikalavimams sąlygų dėl ūkininko, kuris kliudė atlikti patikrinimą vietoje, veiksmų, negali būti laikoma sankcija ir jam turi būti taikomas Reglamento Nr. 817/2004 73 straipsnis.

               38

               Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad pagal Reglamentą Nr. 1257/1999, siejamą su Reglamentu Nr. 817/2004, nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos, kai ūkininkas (naudos gavėjas) kliudo tikrinti atitinkamus sklypus, visa vykdant agrarinės aplinkosaugos priemonę per įsipareigojimų laikotarpį jam skirta pagalba turi būti grąžinta, net jei ši pagalba už kelerius metus jau buvo išmokėta.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               39

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

                     Pagal 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies keičiančio bei panaikinančio tam tikrus reglamentus, siejamą su 2004 m. balandžio 29 d. balandžio 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 817/2004, nustatančiu išsamias Reglamento Nr. 1257/1999 taikymo taisykles, nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos, kai ūkininkas (naudos gavėjas) kliudo tikrinti atitinkamus sklypus, visa vykdant agrarinės aplinkosaugos priemonę per įsipareigojimų laikotarpį jam skirta pagalba turi būti grąžinta, net jei ši pagalba už kelerius metus jau buvo išmokėta.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


2000 m. gruodžio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Emsland-Stärke GmbH prieš Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Žemės ūkis - Eksporto grąžinamosios išmokos. # Byla C-110/99.


1997 m. vasario 27 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Antonius van den Boogaard prieš Paula Laumen. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Arrondissementsrechtbank Amsterdam - Nyderlandai. # Briuselio konvencija. # Byla C-220/95.


2002 m. birželio 18 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Ispanijos Karalystė prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Valstybės pagalba. # Byla C-398/00.


2013 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Team Relocations NV ir kt. prieš Europos Komisiją.#Apeliacinis skundas – Konkurencija – Karteliai – EB 81 straipsnis ir EEE susitarimo 53 straipsnis – Tarptautinio perkraustymo paslaugų rinka Belgijoje – Tiesioginis ir netiesioginis kainų nustatymas, rinkos pasidalijimas ir manipuliavimas kvietimo teikti pasiūlymus procedūra – Vienas ir tęstinis pažeidimas – Inkriminavimas – 2006 m. baudų apskaičiavimo gairės – Pardavimų vertė – Sąvoka – Dalis – Papildoma suma – Lengvinančios aplinkybės – Pareiga motyvuoti – Pažeidimo inkriminavimas patronuojančiai bendrovei – Reglamentas (EB) Nr. 1/2003 – 23 straipsnio 2 dalis – 10 % apyvartos riba – Proporcingumas.#Byla C-444/11 P.