title: 2010 m. gegužės 20 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Scott SA ir Kimberly Clark SAS prieš Ville d'Orléans.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour administrative d'appel de Nantes - Prancūzija.#Valstybės pagalba - Reglamentas (EB) Nr. 659/1999 - 14 straipsnio 3 dalis - Pagalbos išieškojimas - Veiksmingumo principas - Formos trūkumą turintys mokėjimo reikalavimai - Panaikinimas.#Byla C-210/09.

text:
      Byla C‑210/09
      Scott SA ir Kimberly Clark SAS (buvusi Kimberly Clark SNC)
      prieš
      Ville d'Orléans
      (Cour administrative d'appel de Nantes prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Valstybės pagalba – Reglamentas (EB) Nr. 659/1999 – 14 straipsnio 3 dalis – Pagalbos išieškojimas – Veiksmingumo principas – Formos trūkumą turintys mokėjimo reikalavimai – Panaikinimas“
      Sprendimo santrauka
      Valstybių teikiama pagalba – Neteisėtos pagalbos išieškojimas – Nacionalinės teisės taikymas – Sąlygos ir ribos
      (EB 88 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalis)
      Reglamento Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB sutarties [88] straipsnio taikymo taisykles, 14 straipsnio 3 dalį reikia
         aiškinti taip, kad kai nagrinėjamą pagalbą atitinkančios pinigų sumos jau išieškotos, nacionaliniam teismui nedraudžiama dėl
         formos trūkumo panaikinti siekiant išieškoti neteisėtą valstybės pagalbą pateiktų mokėjimo reikalavimų, kai nacionalinėje
         teisėje numatyta galimybė šį formos trūkumą ištaisyti. Tačiau pagal šią nuostatą draudžiama šias pinigų sumas net ir laikinai
         vėl išmokėti minėtos pagalbos gavėjui.

      Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalis atspindi veiksmingumo principo reikalavimus; pagal šį principą valstybė narė,
         kuri vadovaudamasi Komisijos sprendimu privalo išieškoti neteisėtą pagalbą, gali laisvai pasirinkti šios pareigos vykdymo
         tvarką su sąlyga, kad pasirinktos priemonės nepažeis Sąjungos teisės tikslų ir veiksmingumo.

      Nacionalinio teismo vykdoma su mokėjimo reikalavimo, pateikto siekiant išieškoti neteisėtą valstybės pagalbą, forma susijusio
         teisėtumo kontrolė ir galimas šio reikalavimo panaikinimas remiantis tuo, kad nesilaikyta nacionalinėje teisėje numatytų formos
         reikalavimų, turi būti laikomi paprasta veiksmingos teisminės gynybos principo, kuris yra bendrasis Sąjungos teisės principas,
         išraiška. Tačiau iš principo dėl tokio panaikinimo bylą laimėjęs pagalbos gavėjas galėtų gauti naudos įgydamas teisę pagal
         nacionalinę teisę prašyti, kad jam vėl būtų perduota pinigų suma, atitinkanti jau sugrąžintą pagalbos sumą. Taigi reikia,
         kad nacionalinėje teisėje būtų numatyta priemonių, būtinų išvengti, kad panaikinus mokėjimo reikalavimą būtų automatiškai
         nedelsiant grąžinta pinigų suma, kurią mokėtojas sumokėjo vykdydamas šį reikalavimą. Todėl kompetentingai valdžios institucijai
         turi būti suteikta teisė ištaisyti minėto mokėjimo formos trūkumą ir ji neturi būti įpareigota neteisėtos pagalbos gavėjui
         net laikinai iš naujo perduoti pinigų sumų, kurias jis grąžino vykdydamas minėtą reikalavimą.

      (žr. 20–21, 25–27, 33 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. gegužės 20 d.(*)

      „Valstybės pagalba – Reglamentas (EB) Nr. 659/1999 – 14 straipsnio 3 dalis – Pagalbos išieškojimas – Veiksmingumo principas – Formos trūkumą turintys mokėjimo reikalavimai – Panaikinimas“
      Byloje C‑210/09
      dėl Cour administrative d’appel de Nantes (Prancūzija) 2008 m. gruodžio 29 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2009 m. birželio 10 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Scott SA,

      Kimberly Clark SAS, anksčiau – Kimberly Clark SNC,

      prieš
      Ville d’Orléans,

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai E. Juhász, G. Arestis, J. Malenovský ir T. von Danwitz (pranešėjas),
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Scott SA ir Kimberly Clark SAS, anksčiau – Kimberly Clark SNC, atstovaujamos advokato R. Sermier,

      –        Ville d’Orléans, atstovaujamo advokato A. Lyon‑Caen,

      –        Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos G. de Bergues ir B. Beaupère‑Manokha,
      –        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos M. Dowgielewicz,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos B. Stromsky ir L. Flynn,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias
         EB sutarties [88] straipsnio taikymo taisykles (OL 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339),
         14 straipsnio 3 dalies išaiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Scott SA (toliau – Scott) bei Kimberly Clark SAS, anksčiau – Kimberly Clark SNC (toliau – Kimberly Clark) ir Orleano miesto dėl šio miesto mokėjimo reikalavimų, skirtų išieškoti su bendrąja rinka nesuderinama pripažintą valstybės
         pagalbą.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisės aktai
      3        Reglamento Nr. 659/1999 13 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:

      „kadangi suteikiant bendrajai rinkai prieštaraujančią neteisėtą pagalbą turėtų būti atkurta veiksminga konkurencija; kadangi
         dėl to būtina, kad pagalba, įskaitant palūkanas, būtų išieškota iš karto; kadangi pagalbą derėtų išieškoti pagal nacionalinėje
         teisėje nustatytas procedūras; kadangi minėtųjų procedūrų taikymas, neleidžiantis iš karto ir veiksmingai įgyvendinti Komisijos
         sprendimą, neturėtų trukdyti atkurti veiksmingą konkurenciją; kadangi, norėdamos pasiekti šį rezultatą, valstybės narės turėtų
         imtis visų būtinų priemonių, kad užtikrintų Komisijos sprendimo įgyvendinimą“.

      4        Šio reglamento 14 straipsnyje „Pagalbos išieškojimas“ numatyta:

      „1.      Jeigu esant neteisėtai pagalbai priimami neigiami sprendimai, Komisija nusprendžia, kad suinteresuotoji valstybė narė turi
         imtis visų priemonių, kurios būtinos, kad pagalba būtų išieškota iš gavėjo <...>. Komisija nereikalauja išieškoti pagalbos,
         jeigu tai prieštarautų bendrajam Bendrijos teisės principui.

      <...>
      3.      Nepažeidžiant nė vieno Europos Bendrijų Teisingumo Teismo nurodymo pagal [EB 242] straipsnį, pagalba išieškoma nedelsiant
         ir pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę nustatytas procedūras, jeigu jos leidžia nedelsiant ir veiksmingai
         įvykdyti Komisijos sprendimą. Šiuo tikslu, kai bylą svarsto nacionaliniai teismai, suinteresuotosios valstybės narės, nepažeisdamos
         Bendrijos teisės, imasi visų priemonių, kurios numatytos jų atitinkamuose teisiniuose aktuose, įskaitant laikinąsias priemones.“

       Nacionalinės teisės aktai
      5        2000 m. balandžio 12 d. Įstatymo Nr. 2000-321 dėl piliečių teisių santykiuose su valdžios institucijomis (JORF, 2000 4 13,
         p. 5646) 4 straipsnyje numatyta:

      „Santykiuose su viena iš 1 straipsnyje minimų administracinės valdžios institucijų kiekvienas asmuo turi teisę žinoti tarnautojo,
         kuriam pavesta išnagrinėti jo prašymą ar su juo susijusius klausimus, vardą, pavardę ir pareigas; ši informacija nurodoma
         minėtam asmeniui skirtoje korespondencijoje. Jeigu to reikia dėl viešosios tvarkos ar asmenų saugumo, išlaikomas tarnautojo
         anonimiškumas.

      Kiekviename sprendime, kurį priima 1 straipsnyje nurodytos administracinės valdžios institucijos, be jį parengusio asmens
         parašo, įskaitomai nurodomas jo vardas, pavardė ir pareigos.“

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      6        1987 m. Orleano miestas ir Luarė departamentas lengvatinėmis sąlygomis pardavė bendrovei Bouton Brochard Scott, kurios teises dabar yra perėmusi Scott (o jos akcijos priklauso Kimberly Clark), Orleano La Saussaye pramoninėje zonoje esantį žemės sklypą. Be to, šios dvi institucijos įsipareigojo apskaičiuoti asenizacijos mokestį taikydamos
         lengvatinį tarifą.

      7        2000 m. liepos 12 d. Komisija priėmė Sprendimą 2002/14/EB dėl Prancūzijos Scott Paper SA/Kimberly‑Clark suteiktos valstybės pagalbos (OL L 12, 2002, p. 1), kuriame nurodyta, kad valstybės pagalba, suteikta parduodant sklypą už
         lengvatinę kainą ir taikant lengvatinį asenizacijos mokesčio tarifą, yra nesuderinama su bendrąja rinka. Šio sprendimo 2 straipsnyje
         nustatyta:

      „1.      Prancūzija imasi visų būtinų priemonių, kad išieškotų 1 straipsnyje nurodytą pagalbą, kuri buvo neteisėtai suteikta, iš gavėjo.
      2.      Valstybės pagalba išieškoma nedelsiant ir pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę nustatytas procedūras, jeigu
         jos leidžia nedelsiant ir veiksmingai įvykdyti šį sprendimą. <...>“

      8        Scott ir Luarė departamentas apskundė Sprendimą 2002/14, kvestionuodami tik reikalavimą išieškoti pagalbą, suteiktą nustačius
         lengvatinę aptariamo žemės sklypo kainą. Taigi šis sprendimas tiek, kiek jis susijęs su valstybės pagalba apskaičiuojant asenizacijos
         mokestį pagal lengvatinį tarifą, t. y. pagalbos forma, kuri ginčijama šioje byloje, nėra apskųstas Europos Sąjungos teismuose.

      9        Norėdamas išieškoti pagalbą, suteiktą nustačius asenizacijos mokesčio lengvatinį tarifą, 2001 m. gruodžio 5 d. Orleano miestas
         pateikė tris mokėjimo reikalavimus, kurie yra pagrindinės bylos dalykas (toliau – ginčijami mokėjimo reikalavimai). Juose
         yra miesto antspaudai, parašas ir nuoroda „mero vardu, deleguotasis pavaduotojas“, tačiau juose nenurodomos nei šiuos reikalavimus
         pasirašiusiam pavaduotojui mero suteiktų įgaliojimų ribos, nei jo vardas ir pavardė.

      10      Ginčijamus mokėjimo reikalavimus Scott ir Kimberly‑Clark apskundė Orleano administraciniam teismui (Tribunal administratif d’Orléans).

      11      Atsižvelgiant į automatinį sustabdomąjį tokių skundų poveikį, pagal nacionalinės teisės aktus, būtent Bendrojo vietos savivaldos
         kodekso (Code général des collectivités territoriales) L 1617‑5 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, šių mokėjimo reikalavimų vykdymas buvo sustabdytas ir iš pradžių jie nebuvo
         apmokėti.

      12      Vėliau, 2006 m. spalio 5 d., Teisingumo Teismo sprendimu Komisija prieš Prancūziją (C‑232/05, Rink. p. I‑10071) buvo pripažinta, kad Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 249 straipsnio ketvirtą
         pastraipą ir Sprendimo 2002/14 2 ir 3 straipsnius. Savo sprendimo 53 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, kad dėl mokėjimo
         reikalavimų, pateiktų siekiant išieškoti neteisėtai gautą pagalbą, pareikštų ieškinių sustabdomasis poveikis yra procedūra,
         kuri netenkina Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalyje nustatytų sąlygų, todėl taisyklė, kurioje numatytas toks sustabdomasis
         poveikis, neturėjo būti taikoma.

      13      2007 m. sausio 9 d. Tribunal administratif d’Orléans atmetė jame pateiktus Scott ir Kimberly Clark skundus, todėl 2007 m. vasario 7 d. jos grąžino pagrindinę kaip valstybės pagalba neteisėtai gautą pinigų sumą.

      14      2007 m. kovo 8 d. Scott ir Kimberly Clark dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą Cour administrative d’appel de Nantes, kuriam pagrįsti visų pirma rėmėsi apeliacinio skundo pagrindu, susijusiu su Įstatymo Nr. 2000‑321 4 straipsnio nesilaikymu,
         teigdamos, kad pažeistos šio straipsnio antros pastraipos nuostatos, nes ginčijamuose mokėjimo reikalavimuose nenurodyti juos
         pasirašiusio asmens vardas ir pavardė.

      15      2008 m. gruodžio 8 d. Scott ir Kimberly Clark sumokėjo už pagalbą, kuria naudojosi nuo 1990 m. iki 2008 m. birželio 1 d., susidariusias palūkanas, o 2009 m. kovo 24 d. –
         palūkanas, susidariusias už 2008 m. birželio 1 d.–gruodžio 8 d. laikotarpį.

      16      Konstatavęs, kad ginčijami mokėjimo reikalavimai neatitinka Įstatymo Nr. 2000-321 4 straipsnyje nustatytų formos reikalavimų
         ir kad dėl šio neatitikimo šie mokėjimai gali būti panaikinti, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja
         dėl to, ar toks minėtų reikalavimų panaikinimas dėl formos trūkumo suderinamas su Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalies
         nuostatomis.

      17      Šiomis aplinkybėmis Cour administrative d’appel de Nantes nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Ar Prancūzijos administraciniam teismui, remiantis teisės aktų nuostatų, susijusių su mokėjimo reikalavimams keliamais formos
         reikalavimais, pažeidimu, panaikinus šiuos reikalavimus, pateiktus siekiant išieškoti pagalbą, kurią 2000 m. liepos 12 d.
         Europos Bendrijų Komisija pripažino nesuderinama su bendrąja rinka, atsižvelgiant į kompetentingos administracinės valdžios
         institucijos turimą galimybę panaikinti šių sprendimų trūkumus, būtų trukdoma nedelsiant ir veiksmingai vykdyti Sprendimą [2002/14],
         taip pažeidžiant Reglamento [Nr. 659/1999] 14 straipsnio 3 dalį?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      18      Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio
         3 dalį reikia aiškinti taip, kad juo nacionaliniam teismui draudžiama dėl formos trūkumo panaikinti mokėjimo reikalavimus,
         pateiktus siekiant išieškoti pagrindinėje byloje nagrinėjamą valstybės pagalbą, atsižvelgiant kompetentingos administracinės
         valdžios institucijos turimą galimybę šiuos reikalavimus pataisyti.

      19      Pagrindinėje byloje mokėjimo reikalavimai pateikti norint užtikrinti Sprendimo 2002/14 vykdymą. Pagal minėto sprendimo 2 straipsnį
         šiuo sprendimu, taikant Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalį, Prancūzijos Respublika įpareigojama imtis visų būtinų
         priemonių, kad išieškotų iš bendrovių pagalbos gavėjų pagalbą, kurią jos neteisėtai gavo. Minėtame straipsnyje patikslinama,
         kad pagalba išieškoma nedelsiant ir pagal nacionalinę teisę nustatytas procedūras, jeigu jos leidžia nedelsiant ir veiksmingai
         įvykdyti minėtą sprendimą.

      20      Kaip Teisingumo Teismas konstatavo minėto Sprendimo Komisija prieš Prancūziją 49 punkte, Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalis atspindi anksčiau teismų praktikoje įtvirtintą veiksmingumo principą
         (žr. 1989 m. vasario 2 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, 94/87, Rink. p. I‑175, 12 punktą; 1997 m. kovo 20 d. Sprendimo Alcan Deutschland, C‑24/95, Rink. p. I‑1591, 24 punktą ir 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C‑209/00, Rink. I‑11695, 32–34 punktus), todėl ši teismų praktika svarbi taikant minėtą nuostatą.

      21      Pagal šį veiksmingumo principą, kuris įtvirtintas nusistovėjusioje teismų praktikoje valstybės pagalbos srityje, valstybė
         narė, kuri pagal Komisijos sprendimą privalo išieškoti neteisėtą pagalbą, gali laisvai pasirinkti tvarką, kaip ji vykdys šią
         pareigą, su sąlyga, kad pasirinktos priemonės nepažeis Sąjungos teisės tikslų ir veiksmingumo (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
         Alcan Deutschland 24 punktą bei minėto 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją 34 punktą ir 2009 m. liepos 7 d. Sprendimo Komisija prieš Graikiją, C‑369/07, Rink. p. I‑0000, 67 punktą).

      22      Valstybė narė gali įvykdyti tokį reikalavimą išieškoti tik tuo atveju, jeigu priemonės, kurių ji imasi, gali atkurti normalias
         konkurencijos sąlygas, iškraipytas suteiktus neteisėtą pagalbą, kurią Komisijos sprendimu nurodyta išieškoti (šiuo klausimu
         žr. minėto 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją 35 punktą).

      23      Nagrinėjamu atveju, kaip rašytinėse pastabose nurodo Prancūzijos vyriausybė, Įstatymo Nr. 2000‑321 4 straipsniu, panaikinant
         anonimiškumą tarp administracinės valdžios institucijų ir piliečių, siekiama sustiprinti administracinį skaidrumą, taip pat
         suteikti galimybę patikrinti, ar administracinį sprendimą priėmė kompetentinga valdžios institucija. Kaip matyti iš prašymo
         priimti prejudicinį sprendimą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad ginčijamais mokėjimo reikalavimais
         pažeidžiamos minėto 4 straipsnio nuostatos, dėl to šiuos reikalavimus reikia panaikinti.

      24      Todėl reikia išnagrinėti, ar šių nacionalinės teisės nuostatų taikymas, atsižvelgiant į bendrą jas apimančią nacionalinės
         teisės sistemą (šiuo klausimu žr. 1995 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Peterbroeck, C‑312/93, Rink. p. I‑4599, 14 punktą ir Sprendimo van Schijndel ir van Veen, C‑430/93 ir C‑431/93, Rink. p. I‑4705, 19 punktą, taip pat 2007 m. birželio 7 d. Sprendimo van der Weerd ir kt., C‑222/05–C‑225/05, Rink. p. I‑4233, 33 punktą), yra nesuderinamas su Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalyje numatytu
         ir remiantis šio sprendimo 21 ir 22 punktuose priminta teismų praktika išaiškintu reikalavimu nedelsiant ir veiksmingai išieškoti
         pagalbą.

      25      Šiuo atžvilgiu visų pirma reikia pastebėti, kad nacionalinio teismo atliekama mokėjimo reikalavimo, pateikto siekiant išieškoti
         neteisėtą valstybės pagalbą, su forma susijusio teisėtumo kontrolė ir galimas šio reikalavimo panaikinimas remiantis tuo,
         kad nesilaikyta iš Įstatymo Nr. 2000‑321 4 straipsnio išplaukiančių reikalavimų, turi būti laikomi paprasta veiksmingos teisminės
         gynybos principo išraiška, kuris pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką yra bendrasis Sąjungos teisės principas (žr.
         2007 m. kovo 13 d. Sprendimo Unibet, C‑432/05, Rink. p. I‑2271, 37 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

      26      Todėl nors mokėjimo reikalavimo panaikinimas nėra savaime kritikuotinas, vis dėlto reikia pabrėžti, kad iš principo dėl tokio
         panaikinimo bylą laimėjęs pagalbos gavėjas galėtų gauti naudos pagal nacionalinę teisę, jam iš naujo perdavus pinigų sumą,
         atitinkančią jau sugrąžintą pagalbos sumą, todėl šią galinčią kilti pasekmę reikia įvertinti atsižvelgiant į Reglamento Nr. 659/1999
         14 straipsnio 3 dalyje numatytus įpareigojimus.

      27      Šiuo atžvilgiu reikia pastebėti, kad iš paties prejudicinio klausimo teksto matyti, jog ginčijamus mokėjimo reikalavimus pateikusi
         kompetentinga valdžios institucija turi teisę ištaisyti šių reikalavimų formos trūkumą, ir tokia teisė suteikia galimybę,
         kad panaikinus ginčijamus mokėjimo reikalavimus atitinkamoms bendrovėms nebūtinai būtų sugrąžintos pinigų sumos, kurias jos
         sumokėjo vykdydamos šiuos reikalavimus. Be to, savo rašytinėse pastabose Prancūzijos vyriausybė ir Komisija tvirtina, jog
         Prancūzijos teisėje yra reikiamų priemonių norint išvengti panaikinus mokėjimo reikalavimą automatiškai nedelsiant grąžinti
         pinigų sumą, kurią mokėtojas sumokėjo vykdydamas šį reikalavimą. Taigi kompetentinga valdžios institucija gali ištaisyti minėtų
         mokėjimų formos trūkumą neprivalėdama apeliantėms pagrindinėje byloje net laikinai iš naujo pervesti pinigų sumų, kurias jos
         grąžino vykdydamos minėtus reikalavimus.

      28      Kalbant apie šių priemonių įgyvendinimą, kurį atlieka kompetentinga valdžios institucija arba nacionalinis teismas, reikia
         priminti, kad pagal Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalios antrąjį sakinį, kai bylą svarsto nacionaliniai teismai,
         suinteresuotosios valstybės narės imasi visų priemonių, kurios numatytos jų atitinkamuose teisiniuose aktuose, įskaitant laikinąsias
         priemones, tam, kad užtikrintų greitą ir veiksmingą Komisijos sprendimo įvykdymą.

      29      Taip pagal minėtą 14 straipsnio 3 dalį kompetentinga valdžios institucija ir nacionalinis teismas visų pirma turi užtikrinti
         sprendimo, kuriame nurodoma išieškoti neteisėtą pagalbą, veiksmingumą ir nuspręsti taip, kad jų sprendimas atitiktų minėtu
         sprendimu siekiamą tikslą, t. y. užtikrinti, kad pagalbos gavėjas netgi laikinai nedisponuotų pinigų suma, kuri atitinka jau
         grąžintą pagalbą.

      30      Jeigu pagal taikomą nacionalinę teisę ginčijami mokėjimo reikalavimai būtų ištaisyti tokiomis sąlygomis, kad būtų užtikrinta,
         jog jau grąžinta pagalba nebūtų iš naujo, kad ir laikinai, suteikta jos gavėjams, jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą
         pateikęs teismas šiuos reikalavimus panaikintų, dėl tokio panaikinimo nekiltų pasekmių, iš tikrųjų darančių įtaką Sprendimo 2002/14
         įgyvendinimui. Iš tikrųjų šie gavėjai net laikinai nedisponuotų pinigų sumomis, kurios atitiktų jų jau grąžintas pagalbos
         sumas, ir taip jiems nebūtų suteiktas netinkamas konkurencinis pranašumas, kuris atsirastų dėl pakartotinio šių sumų išmokėjimo.
         Šiomis aplinkybėmis vien panaikinus ginčijamus mokėjimo reikalavimus neatsirastų kliūčių nedelsiant ir veiksmingai įvykdyti
         minėtą sprendimą, kaip to reikalaujama pagal Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalį.

      31      Tačiau jeigu panaikinus ginčijamus mokėjimo reikalavimus reikėtų, kad ir laikinai, vėl suteikti pagalbą, kurią jos gavėjai
         jau grąžino, jie vėl disponuotų pinigų sumomis, gautomis kaip pagalba, pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka, ir jie naudotųsi
         iš to kylančiu netinkamu konkurenciniu pranašumu. Taigi kiltų rizika, kad nedelsiant ir stabiliai nebus atkurta ankstesnė
         padėtis, o apeliantės pagrindinėje byloje vėl įgytų netinkamą konkurencinį pranašumą.

      32      Tokia pasekmė būtų nesuderinama su Sprendimu 2002/14, kuriuo nurodoma išieškoti neteisėtą pagalbą, ir dėl to pagal Reglamento
         Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalį kylančiais įpareigojimais.

      33      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalį
         reikia aiškinti taip, kad kai nagrinėjamą pagalbą atitinkančios pinigų sumos jau išieškotos, pagal minėtą dalį nacionaliniam
         teismui nedraudžiama dėl formos trūkumo panaikinti mokėjimo reikalavimų, pateiktų siekiant išieškoti neteisėtą valstybės pagalbą,
         kai nacionalinėje teisėje numatyta galimybė šį formos trūkumą ištaisyti. Tačiau pagal šią nuostatą draudžiama šias pinigų
         sumas, net ir laikinai, vėl išmokėti minėtos pagalbos gavėjui.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      34      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB sutarties [88] straipsnio taikymo taisykles,
            14 straipsnio 3 dalį reikia aiškinti taip, kad kai nagrinėjamą pagalbą atitinkančios pinigų sumos jau išieškotos, pagal minėtą
            dalį nacionaliniam teismui nedraudžiama dėl formos trūkumo panaikinti mokėjimo reikalavimų, pateiktų siekiant išieškoti neteisėtą
            valstybės pagalbą, kai nacionalinėje teisėje numatyta galimybė šį formos trūkumą ištaisyti. Tačiau pagal šią nuostatą draudžiama
            šias pinigų sumas, net ir laikinai, vėl išmokėti minėtos pagalbos gavėjui.
      Parašai.
      * Proceso kalba: prancūzų.


2015 m. rugsėjo 17 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas. # Bankia, SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Byla T-323/14.


2000 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Hitesys SpA. # Arbitražinė išlyga. # Byla C-356/99.


1980 m. birželio 12 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Lippische Hauptgenossenschaft eG ir Westfälische Central-Genossenschaft eG prieš Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung. # Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Vokietija. # Sujungtos bylos 119/79 ir 126/79.


2003 m. balanžio 10 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Portugalijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 75/439/EEB. # Byla C-392/99.


1992 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Reading Borough Council prieš Payless Diy Ltd, Wickes Building Supplies Ltd, Great Mills (South) Ltd, Homebase Ltd, B & Q Plc # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Reading and Sonning Magistrates' Court - Jungtinė Karalystė. # Byla C-304/90.


1985 m. rugsėjo 25 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Procureur de la République prieš Christian Gratiot. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal de grande instance de Briey - Prancūzija. # Byla 11/84.


title: Byla C-540/20 P: 2020 m. spalio 23 d. FL Brüterei M-V GmbH pateiktas apeliacinis skundas dėl 2020 m. rugpjūčio 20 d. Bendrojo Teismo (devintoji išplėstinė kolegija) priimtos nutarties byloje T-755/18 FL Brüterei M-V GmbH ir kt. / Europos Komisija

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/14

      2020 m. spalio 23 d.FL Brüterei M-V GmbH pateiktas apeliacinis skundas dėl 2020 m. rugpjūčio 20 d. Bendrojo Teismo (devintoji išplėstinė kolegija) priimtos nutarties byloje T-755/18 FL Brüterei M-V GmbH ir kt. / Europos Komisija

      (Byla C-540/20 P)
      (2021/C 471/19)
      Proceso kalba: vokiečių

         Šalys

         Apeliantė: FL Brüterei M-V GmbH, atstovaujama Rechtsanwalt H. Schmidt

         Kitos proceso šalys: Erdegut GmbH, Ökofarm Groß Markow GmbH, Europos Komisija
      2021 m. rugsėjo 24 d. nutartimi Europos Sąjungos Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) atmetė apeliacinį skundą kaip iš dalies akivaizdžiai nepriimtiną ir iš dalies akivaizdžiai nepagrįstą bei nusprendė, kad apeliantė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


title: Byla C-131/21: 2021 m. rugsėjo 1 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) nutartis (Budai Központi Kerületi Bíróság (Vengrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) baudžiamojoje byloje prieš KI (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalis – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – „Non bis in idem“ principas – Sankcijų sumavimas – Policijos skirtos sankcijos pobūdis – Nacionalinės teisės įgyvendinimas – Sąsajos su Sąjungos teise nebuvimas – Akivaizdus Teisingumo Teismo jurisdikcijos nebuvimas)

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/14

      2021 m. rugsėjo 1 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) nutartis (Budai Központi Kerületi Bíróság (Vengrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) baudžiamojoje byloje prieš KI
      (Byla C-131/21) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalis - Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija - „Non bis in idem“ principas - Sankcijų sumavimas - Policijos skirtos sankcijos pobūdis - Nacionalinės teisės įgyvendinimas - Sąsajos su Sąjungos teise nebuvimas - Akivaizdus Teisingumo Teismo jurisdikcijos nebuvimas)
      (2021/C 471/18)
      Proceso kalba: vengrų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Budai Központi Kerületi Bíróság

         Šalis pagrindinėje baudžiamojoje byloje

      KI

         Rezoliucinė dalis

      Europos Sąjungos Teisingumo Teismas akivaizdžiai neturi jurisdikcijos atsakyti į Budai Központi Kerületi Bíróság (Budos centrinis apygardos teismas, Vengrija) 2021 m. vasario 10 d. sprendimu pateiktą klausimą.

         (1)  OL C 182, 2021 5 10.


title: Byla C-176/21 P: 2021 m. kovo 22 d. Johann A. Löning pateiktas apeliacinis skundas dėl 2021 m. sausio 20 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-543/20 Johann A. Löning / Europos Sąjunga, atstovaujama Europos Komisijos

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/14

      2021 m. kovo 22 d. Johann A. Löning pateiktas apeliacinis skundas dėl 2021 m. sausio 20 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-543/20 Johann A. Löning / Europos Sąjunga, atstovaujama Europos Komisijos

      (Byla C-176/21 P)
      (2021/C 471/20)
      Proceso kalba: vokiečių

         Šalys

         Apeliantas: Johann A. Löning, atstovaujamas Rechtsanwalt W. Mathes

         Kita proceso šalis: Europos Komisija
      2021 m. rugsėjo 3 d. nutartimi Europos Sąjungos Teisingumo Teismas (devintoji kolegija) atmetė apeliacinį skundą kaip akivaizdžiai nepagrįstą ir nutarė, kad apeliantas padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


title: Byla C-236/21 P: 2021 m. balandžio 12 d. sprd.net AG pateiktas apeliacinis skundas dėl 2021 m. vasario 12 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-19/20 sprd.net / EUIPO – Shirtlabor

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/15

      2021 m. balandžio 12 d.sprd.net AG pateiktas apeliacinis skundas dėl 2021 m. vasario 12 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-19/20 sprd.net / EUIPO – Shirtlabor

      (Byla C-236/21 P)
      (2021/C 471/21)
      Proceso kalba: vokiečių

         Šalys

         Apeliantė: sprd.net AG, atstovaujama Rechtsanwalt J. Hellenbrand

         Kitos proceso šalys: Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba, Shirtlabor GmbH

      2021 m. rugsėjo 1 d. nutartimi Europos Sąjungos Teisingumo Teismas (prašymus priimti apeliacinį skundą nagrinėjanti kolegija) atmetė apeliacinį skundą ir nutarė, kad apeliantė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


title: Byla C-361/21: 2021 m. birželio 8 d. Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Kroatija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje IC / PET-PROM d.o.o.

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/15

      2021 m. birželio 8 d.Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Kroatija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje IC / PET-PROM d.o.o.

      (Byla C-361/21)
      (2021/C 471/22)
      Proceso kalba: kroatų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Visoki trgovački sud Republike Hrvatske

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovas: IC

         Atsakovė: PET-PROM d.o.o.

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar Sudski poslovnik (Teismų procedūros reglamentas, Narodne novine, br. 37/14, 49/14, 8/14, 8/15, 35/15, 45/15, 29/17, 34/17, 57/17, 101/18, 119/18, 81/19, 128/19, 39/20 ir 47/20) 177 straipsnio 3 dalies pirmo sakinio antroje dalyje ir antrame sakinyje įtvirtinta taisyklė, pagal kurią „[a]ntrosios instancijos teisme byla laikoma baigta tą dieną, kai, registro tarnybai sugrąžinus bylą, teisėjo kabinetas išsiunčia teismo sprendimą. Registro tarnyba privalo po bylos gavimo datos per kuo trumpesnį laiką sugrąžinti ją teisėjo kabinetui. Paskui sprendimas išsiunčiamas per naują aštuonių dienų laikotarpį“, atitinka ESS 19 straipsnio 1 dalį ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį?

                  2.

                  Ar Zakon o sudovima (Teismų įstatymas) 40 straipsnio 2 dalies nuostata, kurioje numatyta, kad „[v]isų Vrhovni sud Republike Hrvatske (Aukščiausiasis Teismas, Kroatija), Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Apeliacinis komercinių bylų teismas, Kroatija), Visoki upravni sud Republike Hrvatske (Apeliacinis administracinis teismas, Kroatija), Visoki kazneni sud Republike Hrvatske (Apeliacinis baudžiamųjų bylų teismas, Kroatija), Visoki prekršajni sud Republike Hrvatske (Apeliacinis baudžiamųjų nusižengimų teismas, Kroatija) teisėjų arba skyriaus posėdyje ir Županijski sud (apskrities teismas, Kroatija) skyriaus posėdyje priimta teisinė pozicija yra privaloma visoms šio skyriaus ar teismo antrosios instancijos teisėjų kolegijoms ar teisėjams“, atitinka ESS 19 straipsnio 1 dalį ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį?


title: Byla C-418/21: 2021 m. liepos 9 d. Oberlandesgericht Düsseldorf (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Orthomol pharmazeutische Vertriebs GmbH / Verband Sozialer Wettbewerb e.V.

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/16

      2021 m. liepos 9 d.Oberlandesgericht Düsseldorf (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Orthomol pharmazeutische Vertriebs GmbH / Verband Sozialer Wettbewerb e.V.

      (Byla C-418/21)
      (2021/C 471/23)
      Proceso kalba: vokiečių

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Oberlandesgericht Düsseldorf

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovė ir kita apeliacinio proceso šalis: Orthomol pharmazeutische Vertriebs GmbH

         Atsakovė ir apeliantė: Verband Sozialer Wettbewerb e.V.

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Kokiomis aplinkybėmis laikoma, kad medikai kelia kitokių mitybos reikalavimų pagal Reglamento (ES) Nr. 609/2013 (1) 2 straipsnio 2 dalies g punkto antrą alternatyvą,
                  t. y.:
                  ar tam būtina, kad – be pirmoje alternatyvoje nurodytos ribotos, susilpnėjusios arba sutrikusios galimybės įsisavinti, virškinti, absorbuoti, metabolizuoti arba šalinti įprastus maisto produktus – dėl ligos būtų padidėjęs maistinių medžiagų poreikis, kurį reikėtų patenkinti konkrečiu maisto produktu,
                  ar tam pakanka, kad pacientas <…>, vartodamas šį maisto produktą, bendrai gautų šio maisto produkto vartojimo teikiamos naudos todėl, kad produkto sudėtyje yra medžiagų, kurios užkerta kelią sutrikimui arba sušvelnina jo simptomus?

                  2.

                  Tuo atveju, jei į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kaip tai suprantama pagal pastarąją alternatyvą:
                  Ar tam, kad duomenys būtų laikomi „visuotinai pripažintais moksliniais duomenimis“, kaip tai suprantama pagal deleguotojo reglamento (2) 2 straipsnio 2 dalį, visais atvejais būtinas placebu kontroliuojamas atsitiktinės atrankos dvigubai koduotas tyrimas, kuris, nors ir nėra atliktas dėl paties nagrinėjamo produkto, bent jau leidžia spręsti apie nurodytą poveikį?

         (1)  2013 m. birželio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 609/2013 dėl kūdikiams ir mažiems vaikams skirtų maisto produktų, specialiosios medicininės paskirties maisto produktų ir viso paros raciono pakaitalų svoriui kontroliuoti ir kuriuo panaikinami Tarybos direktyva 92/52/EEB, Komisijos direktyvos 96/8/EB, 1999/21/EB, 2006/125/EB ir 2006/141/EB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/39/EB ir Komisijos reglamentai (EB) Nr. 41/2009 ir (EB) Nr. 953/2009 (OL L 181, 2013, p. 35).

         (2)  2015 m. rugsėjo 25 d. Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) 2016/128, kuriuo Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 609/2013 papildomas specialiaisiais specialiosios medicininės paskirties maisto produktų sudėties ir informacijos apie juos teikimo reikalavimais (OL L 25, 2016, p. 30).


title: Byla C-426/21: 2021 m. liepos 13 d. Oberster Gerichtshof (Austrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Ocilion IPTV Technologies GmbH / Seven.One Entertainment Group GmbH ir Puls 4 TV GmbH & Co. KG

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/16

      2021 m. liepos 13 d.Oberster Gerichtshof (Austrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Ocilion IPTV Technologies GmbH / Seven.One Entertainment Group GmbH ir Puls 4 TV GmbH & Co. KG

      (Byla C-426/21)
      (2021/C 471/24)
      Proceso kalba: vokiečių

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Oberster Gerichtshof

         Šalys pagrindinėje byloje

         Atsakovė (kasatorė procese OGH): Ocilion IPTV Technologies GmbH

         Ieškovės (kitos kasacinio proceso OGH šalys): Seven.One Entertainment Group GmbH ir Puls 4 TV GmbH & Co. KG

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar su Sąjungos teise suderinama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią, remiantis 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (1) 5 straipsnio 2 dalies b punktu, leidžiama naudoti komercinio paslaugos teikėjo teikiamą internetinį vaizdo rašytuvą, kuris:

                              a)

                              dėl taikomo techninio dubliavimo atmetimo proceso nepadaro atskiros užprogramuoto transliacijos turinio kopijos kaskart naudotojo iniciatyva jį įrašant, o tik – siekiant išvengti perteklinių duomenų, – jei atitinkamas turinys pirmojo įrašiusio turinį naudotojo iniciatyva jau buvo išsaugotas, suteikia nuorodą, kuri kitam naudotojui suteikia galimybę prieiti prie jau išsaugoto turinio,

                              b)

                              turi pakartotinio leidimo funkciją, su kuria visų pasirinktų transliuotojų visa televizijos programa ištisą parą įrašoma ir teikiama peržiūrai pagal užklausą per septynių dienų laikotarpį, kai naudotojas vieną kartą pasirinko atitinkamus transliuotojus internetinio vaizdo rašytuvo meniu spustelėjęs jiems priskirtus laukelius, ir

                              c)

                              naudotojui (įterpus į paslaugos teikėjo debesijos paslaugą arba su paslaugos teikėjo on premises (lokaliu) IPTV (interneto protokolo televizija) kompleksiniu sprendimu) taip pat suteikia prieigą prie saugomo transliacijų turinio be teisių subjektų sutikimo?

                  2.

                  Ar 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, p. 10) 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą sąvoką „viešas skelbimas“ reikia aiškinti taip, kad jį atlieka komercinis (on premises) IPTV kompleksinio sprendimo teikėjas, kai pateikdamas šį sprendimą jis teikia ne tik programinę ir aparatinę įrangą, reikalingą TV programoms internetu matyti, bet ir techninę pagalbą, ir nuolat atitinkamai pritaiko paslaugą, tačiau visa paslauga suteikiama tik kliento infrastruktūroje, ir kai paslauga naudotojui suteikia prieigą ne tik prie transliacijų turinio, kurį naudotis internetu leido atitinkami teisių subjektai, bet ir prie tokio saugomo turinio, dėl kurio atitinkamas leidimas nebuvo gautas, o paslaugos teikėjas:

                              a)

                              gali daryti įtaką tam, kokias TV programas gali gauti galutinis naudotojas naudodamasis paslauga,

                              b)

                              žino, kad naudojantis jo paslauga taip pat galima gauti saugomą transliacijų turinį be teisių subjektų leidimo, tačiau

                              c)

                              nereklamuoja šios neteisėto naudojimosi paslauga galimybės ir dėl to nesukuria reikšmingos paskatos įsigyti produktą, o sudarydamas sutartis su klientais nurodo, kad jie prisiimdami atsakomybę turi pasirūpinti teisių suteikimu, ir

                              d)

                              savo veikla nesukuria konkrečios prieigos prie transliacijų turinio, kurį gauti be paslaugos teikėjo veiksmų būtų neįmanoma arba sunku?

         (1)  OL L 167, 2001, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230.


title: Byla C-458/21: 2021 m. liepos 22 d. Kúria (Vengrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt. / Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/18

      2021 m. liepos 22 d.Kúria (Vengrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt. / Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Byla C-458/21)
      (2021/C 471/25)
      Proceso kalba: vengrų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Kúria

         Šalys pagrindinėje byloje

         Pareiškėja: CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt.

         Kita administracinio proceso šalis: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciniai klausimai

      Ar [2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB (1) dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos] 132 straipsnio 1 dalies c punktas turi būti aiškinamas taip, kad PVM yra neapmokestinama paslauga, kurią [draudimo bendrovė] naudoja:

                  —

                  apdraustajam diagnozuotos sunkios ligos diagnozės tikslumui patikrinti, ir

                  —

                  geriausioms įmanomoms sveikatos priežiūros paslaugoms apdraustojo gydymo tikslais rasti, ir

                  —

                  jei tai numatyta draudimo liudijime (ir jei apdraustasis to prašo), užtikrinti, kad sveikatos priežiūros paslaugos būtų teikiamos užsienyje?

         (1)  OL L 347, 2006, p. 1.


title: Byla C-472/21: 2021 m. rugpjūčio 2 d. Bundesgerichtshof (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG / Büchel & Co. Fahrzeugtechnik KG

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/18

      2021 m. rugpjūčio 2 d.Bundesgerichtshof (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG / Büchel & Co. Fahrzeugtechnik KG

      (Byla C-472/21)
      (2021/C 471/26)
      Proceso kalba: vokiečių

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Bundesgerichtshof

         Šalys pagrindinėje byloje

         Kasatorė: Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG

         Kita kasacinio proceso šalis: Büchel & Co. Fahrzeugtechnik KG

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar tam, kad dizainą turinti sudedamoji dalis būtų laikoma „matoma“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/71/EB (1) 3 straipsnio 3 dalį, pakanka, kad dizainą būtų objektyviai įmanoma atpažinti įmontavus šią sudedamąją dalį, ar svarbu, kad dizainas būtų matomas tam tikromis naudojimo sąlygomis ar žvelgiant iš tam tikros perspektyvos?

                  2.

                  Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta, kad svarbus matomumas tam tikromis naudojimo sąlygomis ar žvelgiant iš tam tikros perspektyvos:

                              a)

                              Kas turi lemiamą reikšmę sprendžiant, ar galutinis naudotojas „įprastai naudoja“ sudėtinį gaminį, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/71/EB 3 straipsnio 3 ir 4 dalis: sudedamosios dalies arba sudėtinio gaminio gamintojo numatyta paskirtis ar tai, kaip galutinis naudotojas įprastai naudoja sudėtinį gaminį?

                              b)

                              Kokiais kriterijais remiantis vertinama, ar galutinis naudotojas naudoja sudėtinį gaminį „įprastai“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/71/EB 3 straipsnio 3 ir 4 dalis?

         (1)  1998 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/71/EB dėl teisinės dizaino apsaugos (OL L 289, 1998, p. 28; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 21 t., p. 120).


title: Byla C-477/21: 2021 m. rugpjūčio 3 d. Miskolci Törvényszék (Vengrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje IH / MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt.

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/19

      2021 m. rugpjūčio 3 d.Miskolci Törvényszék (Vengrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje IH / MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt.

      (Byla C-477/21)
      (2021/C 471/27)
      Proceso kalba: vengrų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Miskolci Törvényszék

         Šalys pagrindinėje byloje

         Pareiškėjas: IH

         Atsakovė: MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt.

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar Direktyvos [2003/88 (1)] 5 straipsnį, siejamą su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, reikia aiškinti taip, kad [šios direktyvos] 3 straipsnyje numatytas dienos poilsis yra savaitės poilsio dalis?

                  2.

                  Ar, priešingai, Direktyvos [2003/88] 5 straipsnį, siejamą su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, reikia aiškinti taip, kad, atsižvelgiant į šios direktyvos tikslą, šiame straipsnyje nustatyta tik minimali savaitės poilsio trukmė, t. y. ar savaitės poilsio trukmė turi būti ne trumpesnė kaip 35 valandos iš eilės, jeigu nėra jokių objektyvių, techninių ar organizacinių darbo sąlygų, kurios tam trukdytų?

                  3.

                  Ar Direktyvos [2003/88] 5 straipsnis, siejamas su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad jeigu valstybės narės teisės aktuose ir taikytinoje kolektyvinėje sutartyje numatytas nepertraukiamo ne trumpesnio kaip 42 valandų savaitės poilsio laikas, taip pat privaloma suteikti – po darbo, kuris buvo atliktas darbo dieną, einančią prieš savaitės poilsio laiką, – 12 valandų dienos poilsio laiką, garantuojamą kartu su dienos poilsio laiku, numatytu atitinkamos valstybės narės teisės aktuose ir taikytinoje kolektyvinėje sutartyje, jei nėra jokių objektyvių, techninių ar darbo organizavimo sąlygų, kurios tam trukdytų?

                  4.

                  Ar Direktyvos [2003/88] 3 straipsnis, siejamas su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad darbuotojas taip pat turi teisę į minimalų poilsio laiką, kuris turi būti suteiktas per 24 valandas tuo atveju, jei dėl kokių nors priežasčių jis neturi dirbti paskesnes 24 valandas?

                  5.

                  Jei į ketvirtąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar Direktyvos [2003/88] 3 ir 5 straipsnius, siejamus su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, reikia aiškinti taip, kad dienos poilsis [privalo] būti suteikiamas prieš savaitės poilsį?

         (1)  2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų (OL L 299, 2003, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 381).


title: Byla C-482/21: 2021 m. rugpjūčio 5 d. Fővárosi Törvényszék (Vengrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Euler Hermes SA Magyarországi Fióktelepe / Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/20

      2021 m. rugpjūčio 5 d.Fővárosi Törvényszék (Vengrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Euler Hermes SA Magyarországi Fióktelepe / Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Byla C-482/21)
      (2021/C 471/28)
      Proceso kalba: vengrų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Fővárosi Törvényszék

         Šalys pagrindinėje byloje

         Pareiškėja: Euler Hermes SA Magyarországi Fióktelepe

         Atsakovė: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Nacionalinio mokesčių ir muitų administratoriaus Skundų direkcija, Vengrija)

         Prejudicinis klausimas

      Ar pagal proporcingumo, mokesčių neutralumo ir veiksmingumo principus (visų pirma atsižvelgiant į tai, kad valstybė narė negali gauti didesnio PVM nei tas, kurį prekes tiekęs ar paslaugas teikęs asmuo faktiškai gavo už tokį tiekimą ar teikimą) ir išimtį, numatytą PVM direktyvos (1) 135 straipsnio 1 dalies a punkte (konkrečiai kalbant, reikalavimą šią veiklą laikyti vienu neapmokestinamu sandoriu, remiantis generalinio advokato išvados byloje C-242/08 Swiss Re 35, 37 ir 53 punktuose išdėstytais principais), taip pat reikalavimą užtikrinti laisvą kapitalo ir paslaugų judėjimą vidaus rinkoje yra draudžiama valstybės narės praktika, pagal kurią PVM direktyvos 90 straipsnio 1 dalyje nustatytas apmokestinamosios vertės sumažinimas galutinio nesumokėjimo atveju, nėra taikomas tuo atveju, kai vykdydamas komercinę reikalavimų draudimo veiklą draudikas apdraustajam kompensavo draudiminio įvykio metu (apdraustojo kliento neatliktas mokėjimas) taikytą apmokestinamąją vertę, taip pat atitinkamą PVM, o tai reiškia, kad pagal draudimo sutartį reikalavimo teisė perėjo draudikui kartu su visomis su šiuo reikalavimu susijusiomis išieškojimo teisėmis, esant tokioms aplinkybėms:

                  i)

                  tuo metu, kai atitinkami reikalavimai tapo beviltiški, pagal nacionalinės teisės aktus nebuvo galima niekaip sumažinti su beviltišku reikalavimu susijusios apmokestinamosios vertės;

                  ii)

                  paaiškėjus, kad šis draudimas neatitinka Sąjungos teisės, nacionalinėje pozityviojoje teisėje buvo nustatytas nuolatinis kategoriškas draudimas su beviltišku reikalavimu susijusį PVM grąžinti pirminiam tiekėjui arba teikėjui (apdraustajam) tuo pagrindu, kad draudikas jam grąžino šio PVM sumą, ir

                  iii)

                  draudikas gali įrodyti, kad jo reikalavimas skolininkui tapo galutinai beviltiškas?

         (1)  2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006, p. 1).


title: Byla C-486/21: 2021 m. rugpjūčio 9 d. Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Slovėnija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o. / Mestna občina Ljubljana

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/20

      2021 m. rugpjūčio 9 d.Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Slovėnija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o. / Mestna občina Ljubljana

      (Byla C-486/21)
      (2021/C 471/29)
      Proceso kalba: slovėnų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil

         Šalys pagrindinėje byloje

         Pareiškėja: SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o.

         Atsakovė: Mestna občina Ljubljana

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar [2002 m. lapkričio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos] Reglamentą (EB) Nr. 2195/2002 dėl bendro viešųjų pirkimų žodyno (BVPŽ) (1)], iš dalies pakeistą [2007 m. lapkričio 28 d.] Komisijos reglamentu (EB) Nr. 213/2008[, iš dalies keičiančiu Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2195/2002 dėl bendro viešųjų pirkimų žodyno (CPV) (2) ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 2004/17/EB (3) ir 2004/18/EB (4) dėl viešųjų pirkimų tvarkos, kad CPV būtų atnaujintas], reikia aiškinti taip: keleivinių transporto priemonių nuoma be vairuotojo priskiriama ne prie CPV 601 grupės, o prie CPV 341 grupės, aprašymui papildyti pridedant CPV papildomame žodyne nurodytą kodą PA01-7 Samda, kuriam neturi įtakos CPV papildomo žodyno kodas PB04-7 Be vairuotojo, todėl, kartu taikant CPV 341 grupės kodus ir CPV papildomo žodyno kodą PA01-7 Samda, keleivinių transporto priemonių nuoma be vairuotojo turi būti laikoma prekių, o ne paslaugų pirkimu, ir tuo atveju, kai didžiąją ekonominės veiklos vykdytojo investicijų į viešosios elektrinių transporto priemonių nuomos ir dalijimosi jomis sistemos kūrimo projekto įgyvendinimą dalį sudaro investicijos į elektrinių transporto priemonių tiekimą ir kai šios investicijos viršija net perkančiosios organizacijos investicijas į projekto įgyvendinimą, nėra [2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos] Direktyvos 2014/23 [dėl koncesijos sutarčių suteikimo] (5) 5 straipsnio 1 dalies b punkte numatytas paslaugų elemento, taigi tokio projekto įgyvendinimo sutartis nėra paslaugų koncesija, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/23 5 straipsnio 1 dalies b punktą?

                  2.

                  Ar Direktyvos 2014/23/ES 5 straipsnio 1 dalies b punkte vartojamą sąvoką „teikti ir valdyti paslaugas“ reikia aiškinti taip:

                              a)

                              Direktyvos 2014/23/ES 5 straipsnio 1 dalies b punkte vartojama sąvoka „teikti paslaugas“ turi tą pačią prasmę, kaip ir [2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/24/ES dėl viešųjų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/18/EB (6), 2 straipsnio 1 dalies 9 punkte vartojama sąvoka „paslaugų teikimas“, todėl Direktyvos 2014/23/ES 5 straipsnio 1 dalies b punkte vartojama sąvoka „teikti paslaugas“ reiškia, kad tuo atveju, kai sukuriama viešoji elektrinių transporto priemonių nuomos ir dalijimosi jomis sistema, ekonominės veiklos vykdytojas teikia su elektrinių transporto priemonių nuoma ir dalijimusi jomis susijusias paslaugas ir vykdo veiklą, kuri yra platesnė nei elektrinių transporto priemonių nuoma ir dalijimasis jomis,
                              ir

                              b)

                              Direktyvos 2014/23/ES 5 straipsnio 1 dalies b punkte vartojama sąvoka „teikti paslaugas“ reiškia, kad ekonominės veiklos vykdytojas įgyvendina Direktyvos 2014/23/ES 5 straipsnio 1 dalies b punkte toliau nurodytą „teisę valdyti paslaugas“, kad iš šio valdymo gautų pajamų, todėl Direktyvos 2014/23/ES 5 straipsnio 1 dalies b punkte vartojama sąvoka „teikti paslaugas“ reiškia, kad tuo atveju, kai sukuriama viešoji elektrinių transporto priemonių nuomos ir dalijimosi jomis sistema, ekonominės veiklos vykdytojas turi teisę prašyti naudotojų mokėti už jo teikiamas su elektrinių transporto priemonių nuoma ir dalijimusi jomis susijusias paslaugas ir vykdomą veiklą, kuri yra platesnė nei elektrinių transporto priemonių nuoma ir dalijimasis jomis, ir savivaldybei neprivalo mokėti nei transporto priemonių stovėjimo mokesčio, nei įprasto transporto priemonių stovėjimo aikštelių priežiūros mokesčio, taigi teisėtai gauna atitinkamas pajamas?

                  3.

                  Ar Direktyvos 2014/23/ES 8 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje vartojamą sąvoką „perkančiosios organizacijos ar perkančiojo subjekto sutarties vykdymo laikotarpiu apskaičiuotos koncesininko pajamos, <…> gautos kaip atlygis už <…> paslaugas, [kurios] yra koncesijos dalykas“ reikia aiškinti taip: „visos koncesininko pajamos“ apima ir naudotojų mokėjimus koncesininkui, taigi šie mokėjimai taip pat yra „atlygis už <…> paslaugas, [kurios] yra koncesijos dalykas“?

                  4.

                  Ar Direktyvos 2014/23/ES 8 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip: Direktyva 2014/23/ES taikoma, kai ekonominės veiklos vykdytojo investicijų vertė arba vykdant paslaugų koncesiją ekonominės veiklos vykdytojo ir perkančiosios organizacijos atliktų investicijų ir patirtų išlaidų vertė (akivaizdžiai) viršija 5 350 000 EUR be PVM?

                  5.

                  Ar Direktyvos 2014/23/ES 38 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip: pagal ją perkančiajai organizacijai leidžiama nustatyti dalyvavimo konkurse reikalavimą, susijusį su profesine veikla, ir reikalauti, kad ekonominės veiklos vykdytojai pateiktų įrodymų, patvirtinančių, kad jie atitinka tokį reikalavimą, taip pat pagal [2015 m. lapkričio 11 d.] Įgyvendinimo reglamentą 2015/1986[, kuriuo nustatomos standartinės formos, naudojamos skelbiant su viešaisiais pirkimais susijusius pranešimus, ir panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (EB) Nr. 842/2011 (7)], ir [2015 m. lapkričio 11 d.] ir [Įgyvendinimo reglamento 2015/1986, kuriuo nustatomos standartinės formos, naudojamos skelbiant su viešaisiais pirkimais susijusius pranešimus, ir panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (EB) Nr. 842/2011 (8)] klaidų ištaisymą, kurio XXI priede numatytas „Koncesijos skelbimas“ (24 standartinė forma), kuriame yra ir III.1.1. skirsnis „Tinkamumas vykdyti profesinę veiklą, įskaitant reikalavimus, susijusius su įtraukimu į profesinius ar prekybos registrus“?

                  6.

                  Jeigu atsakymas į penktąjį klausimą teigiamas, ar Direktyvos 2014/23/ES 38 straipsnio 1 dalį, siejamą su Direktyvos 2014/23/ES 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtintais vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principais, reikia aiškinti taip: siekdama nustatyti dalyvavimo vykdant profesinę veiklą sąlygą, perkančioji organizacija, apibūdindama automobilių ir lengvųjų variklinių transporto priemonių nuomos ir išperkamosios nuomos veiklą, gali remtis Europos Sąjungos ekonominės veiklos rūšių statistinio klasifikatoriaus NACE 77.110 nacionaliniais duomenimis, kurių reikšmė yra tokia pat, kokia nurodyta [2006 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos] reglamento (EB) Nr. 1893/2006[, nustatančio statistinį ekonominės veiklos rūšių klasifikatorių NACE 2 red. ir iš dalies keičiančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3037/90 bei tam tikrus EB reglamentus dėl konkrečių statistikos sričių (9),] I priede „NACE 2 red.“ (klasė 77.11: Automobilių ir lengvųjų variklinių transporto priemonių nuoma ir išperkamoji nuoma)?

                  7.

                  Jeigu atsakymas į penktąjį klausimą teigiamas, ar Direktyvos 2014/23/ES 38 straipsnio 1 dalį, ypač kiek ji susijusi su proporcingumo reikalavimu, siejamą su Direktyvos 2014/23/ES 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtintais vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principais, reikia aiškinti taip: perkančioji organizacija gali reikalauti, kad kiekvienas partneris atitiktų įregistruotos automobilių ir lengvųjų variklinių transporto priemonių nuomos ir išperkamosios nuomos veiklos vykdymo sąlygą?

                  8.

                  Ar Direktyvos 2014/24/ES 2 straipsnio 1 dalies 8 punktą reikia aiškinti taip: viešoji prekių tiekimo sutartis sudaroma tokiu atveju, kai pagrindinė (turint omenyje ekonominės veiklos vykdytojo investicijų vertę) būsimų savivaldybės ir ekonominės veiklos vykdytojo sutartinių santykių dalis būna susijusi su viešosios elektrinių transporto priemonių nuomos ir dalijimosi jomis sistemos naudotojams skirtų elektrinių transporto priemonių nuoma ir dalijimusi jomis ir kai savivaldybė į viešosios elektrinių transporto priemonių nuomos ir dalijimosi jomis sistemos kūrimo projekto įgyvendinimą investuoja ne tiesiogiai (skirdama lėšas ekonominės veiklos vykdytojui), o netiesiogiai (20 metų laikotarpiu nerinkdama automobilių stovėjimo aikštelių mokesčio ir teikdama reguliarios automobilių stovėjimo aikštelių priežiūros paslaugas), ir visa šios investicijos vertė viršija Direktyvos 2014/24/ES 4 straipsnio b punkte arba c punkte numatytą vertę, remiantis [2019 m. spalio 30 d. Komisijos] deleguotuoju reglamentu (ES) 2019/1828[, kuriuo dėl viešojo prekių, paslaugų ir darbų pirkimo ir projektų konkursų vertės ribų iš dalies keičiama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/24/ES (10)], tačiau šios savivaldybės investicija (iš esmės) yra mažesnė tiek už visą ekonominės veiklos vykdytojo investiciją į viešosios elektrinių transporto priemonių nuomos ir dalijimosi jomis sistemos projekto kūrimą, tiek už ekonominės veiklos vykdytojo investiciją į projekto dalį, susijusią su elektrinėmis transporto priemonėmis, neatsižvelgiant į tai, kad naudotojai mokės ekonominės veiklos vykdytojui už naudojimąsi elektrinėmis transporto priemonėmis, ir kad nuo naudotojų paklausos priklauso, ar ekonominės veiklos vykdytojui pavyks gauti pakankamai pajamų, kad būtų įrodyta, jog viešoji elektrinių transporto priemonių nuomos ir dalijimosi jomis sistema yra finansiniu požiūriu sėkminga, todėl ekonominės veiklos vykdytojas prisiima veiklos riziką už projekto įgyvendinimą, kuri būdinga paslaugų koncesijai, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/23/ES 5 straipsnio 1 dalies b punktą, o ne viešajai sutarčiai, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/24/ES 2 straipsnio 1 dalies 5 punktą?

                  9.

                  Ar Direktyvos 2014/24/ES 3 straipsnio 4 dalies trečią pastraipą reikia aiškinti taip: ja remiantis taikoma Direktyvoje 2014/24/ES numatyta tvarka, pagal kurią ateityje bus sudaryta savivaldybės ir ekonominės veiklos vykdytojo sutartis dėl viešosios elektrinių transporto priemonių nuomos ir dalijimosi jomis sistemos projekto kūrimo, nes tokia sutartis turi būti laikoma mišria sutartimi, kuriai būdingi tiek prekių tiekimo ir paslaugų teikimo viešosios sutarties, tiek paslaugų koncesijos aspektai, nes savivaldybės investicijos į tokio projekto vykdymą vertė viršija vertę, nustatytą Direktyvos 2014/24/ES 4 straipsnio c punkte, atsižvelgiant į Deleguotąjį reglamentą 2019/1828?

                  10.

                  Ar Direktyvos 2014/24/ES 58 straipsnio 1 ir 2 dalis, siejamas su Direktyvos 2014/24/ES 18 straipsnio 1 dalyje įtvirtintais vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principais, reikia aiškinti taip: apibrėždama dalyvavimo konkurse sąlygą, susijusią su profesine veikla, perkančioji organizacija gali remtis NACE 77.110 nacionaliniais duomenimis, kuriais remiantis apibūdinama automobilių ir lengvųjų variklinių transporto priemonių nuomos ir išperkamosios nuomos veikla, kai šios sąvokos reikšmė yra tokia pat, kokia nurodyta Reglamento 1893/2006 I priede „NACE 2 red.“ (klasė 77.11: Automobilių ir lengvųjų variklinių transporto priemonių nuoma ir išperkamoji nuoma)?

                  11.

                  Ar Direktyvos 2014/24/ES 58 straipsnio 1 dalį, visų pirma kiek ji susijusi su proporcingumo reikalavimu, ir Direktyvos 2014/24/ES 58 straipsnio 2 dalį, siejamą su Direktyvos 2014/24/ES 18 straipsnio 1 dalyje įtvirtintais vienodo požiūrio, nediskriminavimo ir proporcingumo principais, reikia aiškinti taip: perkančioji organizacija gali reikalauti, kad kiekvienas partneris atitiktų sąlygą, susijusią su įregistruota automobilių ir lengvųjų variklinių transporto priemonių nuomos ir išperkamosios nuomos veikla?

         (1)  2002 m. lapkričio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2195/2002 dėl bendro viešųjų pirkimų žodyno (BVPŽ) (Tekstas svarbus EEE) (OL L 340, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 5 t., p. 3).

         (2)  2007 m. lapkričio 28 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 213/2008, iš dalies keičiantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2195/2002 dėl bendro viešųjų pirkimų žodyno (CPV) ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 2004/17/EB ir 2004/18/EB dėl viešųjų pirkimų tvarkos, kad CPV būtų atnaujintas (Tekstas svarbus EEE) (OL L 74, 2008, p. 1).

         (3)  2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/17/EB dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (OL L 134, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 19).

         (4)  2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134, 2004, p. 114; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 132).

         (5)  2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/23/ES dėl koncesijos sutarčių suteikimo (OL L 94, 2014, p. 1).

         (6)  2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/24/ES dėl viešųjų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/18/EB (OL L 94, 2014, p. 65).

         (7)  2011 m. rugpjūčio 19 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 842/2011, kuriuo nustatomos standartinės formos, naudojamos skelbiant su viešaisiais pirkimais susijusius pranešimus, ir panaikinamas Reglamentas (EB) Nr. 1564/2005 (Tekstas svarbus EEE) (OL L 222, 2011, p. 1).

         (8)  2015 m. lapkričio 11 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2015/1986, kuriuo nustatomos standartinės formos, naudojamos skelbiant su viešaisiais pirkimais susijusius pranešimus, ir panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (EB) Nr. 842/2011 (Tekstas svarbus EEE) (OL L 296, 2015, p. 1).

         (9)  2006 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1893/2006, nustatantis statistinį ekonominės veiklos rūšių klasifikatorių NACE 2 red. ir iš dalies keičiantis Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3037/90 bei tam tikrus EB reglamentus dėl konkrečių statistikos sričių (OL L 393, 2006, p. 1).

         (10)  2019 m. spalio 30 d. Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) 2019/1828, kuriuo dėl viešojo prekių, paslaugų ir darbų pirkimo ir projektų konkursų vertės ribų iš dalies keičiama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/24/ES (Tekstas svarbus EEE) (OL L 279, 2019, p. 25).


title: Byla C-492/21 P: 2021 m. rugpjūčio 9 d. Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo pateiktas apeliacinis skundas dėl 2021 m. birželio 2 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-223/18, Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo / Europos Komisija

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/23

      2021 m. rugpjūčio 9 d.Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo pateiktas apeliacinis skundas dėl 2021 m. birželio 2 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-223/18, Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo / Europos Komisija

      (Byla C-492/21 P)
      (2021/C 471/30)
      Proceso kalba: italų

         Šalys

         Apeliantė: Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo, atstovaujama avvocato F. Rosi

         Kita proceso šalis: Europos Komisija

         Apeliantės reikalavimai

      Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

                  —

                  panaikinti 2021 m. birželio 2 d. Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-223/18 dėl SESV 263 straipsniu grindžiamo prašymo panaikinti 2017 m. gruodžio 4 d. Komisijos sprendimą C(2017) 7973 final dėl valstybės pagalbos SA.39913 (2017/NN) Italija – Tariamas viešųjų ligoninių išlaidų kompensavimas Lacijaus regione;

                  —

                  priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

         Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

      Apeliantė tvirtina, kad buvo pažeista pareiga motyvuoti ir pareiga atlikti tyrimą, kad neteisingai išaiškinta solidarumu grindžiamos veiklos sąvoka, įmonės sąvoka ir ekonominės veiklos sąvoka pagal SESV 106 straipsnį, ypač atsižvelgiant į Italijos teisės nuostatas, įtvirtintas Įstatyminiame dekrete Nr. 229/1999; ji pabrėžia, kad Italijos valstybės sistema, pagal kurią finansavimas skiriamas regionams, priskirtina ne solidarumu grindžiamai sistemai, o veikiau ekonomikos sistemai pagal bendros ekonominės svarbos paslaugų (BESP) sistemai taikomą tvarką.
      Visų pirma ji ginčija skundžiamame sprendime Bendrojo Teismo pateiktą solidarumu grindžiamos veiklos sąvoką, kaip visiškai bendro pobūdžio, nesusietą su Italijoje galiojančiais sveikatos priežiūros paslaugų teikimą reglamentuojančiais teisės aktais. Bendrasis Teismas nusprendė, kad šioje byloje galima taikyti 2020 m. birželio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimą Dovera, prieš tai neatlikęs išsamios 1999 m. reformos Italijoje analizės ir, svarbiausia, nepalyginęs jos su teisės aktais, reglamentuojančiais sveikatos priežiūros paslaugų teikimo sistemą Slovakijoje.
      Be to, apeliantė nesutinka, kad universalios veiklos sąvoka gali reikšti, jog netaikoma SESV 106 straipsnyje numatyta sistema, turėdama mintyje, kad universaliai (net ir ne visiškai) teikiama paslauga, kaip ir kitos paslaugos, pavyzdžiui, multimodalinis transportas, elektra, vanduo, telefonija ir pan., gali būti laikoma ekonomine veikla ir patekti į BESP sąvoką.
      Bendrasis Teismas taip pat nepatikslino, kad valstybė perveda regionams tam tikro dydžio finansavimo sumą ir kad vėliau regionas turi sumokėti įvairioms valstybinėms ir privačioms sveikatos priežiūros įmonėms už paslaugas pagal tarifus, remdamasis pacientų ir (arba) naudotojų pasirinkimais.
      Taigi regionai pasirašo viešųjų paslaugų koncesijos sutartis su visais viešaisiais ir privačiaisiais veiklos vykdytojais ir moka už paslaugas pagal iš anksto nustatytą tarifą. Kiekviena sveikatos priežiūros įstaiga savarankiškai savaip organizuoja savo veiklą, kad galėtų į savo įstaigą pritraukti pacientą.
      Maža to, pacientas gali kreiptis į valstybinę arba privačią sveikatos priežiūros įstaigą, norėdamas gauti privačią paslaugą ir taip išvengti eilių, susidarančių vadinamojoje akredituotoje sistemoje. Todėl ginčijama tai, ką Bendrasis Teismas nurodo sprendimo pradžioje: „1 Italijoje sveikatos priežiūros sistemos organizavimo pagrindą sudaro „Servizio sanitario nazionale“ (Nacionalinė sveikatos tarnyba; toliau – SSN). Pagal SSN sistemą sveikatos priežiūros paslaugos tiesiogiai finansuojamos iš apdraustųjų socialinio draudimo įmokų ir valstybės lėšų, todėl valstybinės arba privačios įstaigos, su kuriomis sudarytos sutartys, teikia šias paslaugas nemokamai arba beveik nemokamai visiems SSN apdraustiems pacientams. SSN administravimą iš esmės užtikrina regionai.“
      Šis argumentas neatspindi faktinio sveikatos priežiūros organizavimo Italijoje ir galiojančių teisės aktų turinio; be to, Bendrasis Teismas nepaaiškina teiginio, kad „sveikatos priežiūros paslaugos tiesiogiai finansuojamos iš apdraustųjų socialinio draudimo įmokų ir valstybės lėšų“; šis teiginys yra abstraktus ir nesusietas su kontekstu.
      Kitaip tariant, Bendrasis Teismas nenurodė, kas yra „apdraustųjų socialinio draudimo įmokos“ ir ką sudaro „valstybės lėšos“. Bendrasis Teismas išsamiai neanalizavo nuostatų, reglamentuojančių BESP, kaip jos suprantamos pagal SESV 106 straipsnį ir pagal 2003 m. Teisingumo Teismo sprendimą Altmark, turinio.
      Pirmiausia Komisija, o po to Bendrasis Teismas turėjo atlikti išsamią sistemos analizę, taip pat atsižvelgdami į Sutarties 26 priedo formuluotę, kur kalbama būtent apie BESP, ir į tai, kad nebuvo parengta jokia konkreti būtent šią paslaugų sritį apibrėžianti koncepcija.
      Galiausiai skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas tik atkartoja ginčijamą Komisijos sprendimą ir pripažįsta, kad šis sprendimas neturi motyvavimo trūkumų.
      Taigi liko neišnagrinėti apeliantės išsamiai išdėstyti argumentai; ginčydama Komisijos sprendimą, priešingai nei konstatavo Bendrasis Teismas, ji tvirtino, kad tas sprendimas yra visiškai bendro pobūdžio ir nesusijęs su Italijoje galiojančių teisės aktų turiniu.
      Taip pat nėra įmanoma paprasčiausiai perkelti Teisingumo Teismo sprendimo Dovera turinio.
      Be to, pagrindinis apeliantės pateiktas prieštaravimas, pirmiausia pateiktas nagrinėti Komisijai, tada – Bendrajam Teismui, susijęs būtent su klausimu, ar Italijos sveikatos priežiūros sistema atitinka SESV 106 straipsnio nuostatas, taigi ar jai taikoma BESP sistema.
      Apeliantė skundžiasi, kad Bendrasis Teismas nepriėmė sprendimo šiuo klausimu ir atitinkamai nenurodė motyvų.


title: Byla C-495/21: 2021 m. rugpjūčio 12 d. Bundesverwaltungsgericht (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje L. GmbH / Vokietijos Federacinė Respublika

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/25

      2021 m. rugpjūčio 12 d.Bundesverwaltungsgericht (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje L. GmbH / Vokietijos Federacinė Respublika

      (Byla C-495/21)
      (2021/C 471/31)
      Proceso kalba: vokiečių

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Bundesverwaltungsgericht

         Šalys pagrindinėje byloje

         Kasatorė: L. GmbH

         Kita kasacinio proceso šalis: Vokietijos Federacinė Respublika

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar numatytas medžiagos pagrindinis poveikis pagal Direktyvos 93/42/EEB (1) 1 straipsnio 2 dalies a punktą gali būti laikomas farmakologiniu ir tada, kai nėra grindžiamas receptoriais perduodamu veikimo mechanizmu ir medžiaga į žmogaus organizmą ne absorbuojama, o lieka, pavyzdžiui, gleivinių paviršiuje ir atitinkamos reakcijos vyksta ten? Pagal kokius kriterijus tokiu atveju reikia atskirti farmakologines ir nefarmakologines, ypač fizikines-chemines medžiagas?

                  2.

                  Ar gaminys gali būti laikomas medžiagine medicinos priemone, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/42/EEB 1 straipsnio 2 dalies a punktą, jeigu gaminio veikimo mechanizmas pagal dabartinę mokslo būklę yra neišaiškintas ir dėl to neįmanoma galutinai nustatyti, ar numatytas pagrindinis poveikis pasiekiamas farmakologiniu ar fizikiniu-cheminiu būdu?

                  3.

                  Ar tokiu atveju gaminys turi būti klasifikuojamas kaip vaistas arba medicinos priemonė remiantis bendru ir kitų jo savybių bei visų kitų aplinkybių įvertinimu, ar gaminys, jeigu jis skirtas susirgimo plitimui sustabdyti, jam gydyti ar jo eigai palengvinti, turėtų būti laikomas vaistu pagal formą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/83/EB (2) 1 straipsnio 2 punkto a papunktį, nepriklausomai nuo to, ar siekiama konkretaus gydomojo poveikio?

                  4.

                  Ar ir tokiu atveju pagal Direktyvos 2001/83/EB 2 straipsnio 2 dalį galioja vaistų tvarkos viršenybė?

         (1)  1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyva 93/42/EEB dėl medicinos prietaisų (OL L 169, 1993, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 12 t., p. 82), su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2007 m. rugsėjo 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/47/EB (OL L 247, 2007, p. 21).

         (2)  2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus (OL L 311, 2001, p. 67; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 69), iš dalies pakeista 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2012/26/ES (OL L 299, 2012, p. 1) (nagrinėjamu atveju taikoma redakcija).


title: Byla C-496/21: 2021 m. rugpjūčio 12 d. Bundesverwaltungsgericht (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje H. Ltd. / Vokietijos Federacinė Respublika

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/25

      2021 m. rugpjūčio 12 d.Bundesverwaltungsgericht (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje H. Ltd. / Vokietijos Federacinė Respublika

      (Byla C-496/21)
      (2021/C 471/32)
      Proceso kalba: vokiečių

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Bundesverwaltungsgericht

         Šalys pagrindinėje byloje

         Kasatorė: H. Ltd.

         Kita kasacinio proceso šalis: Vokietijos Federacinė Respublika

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar numatytas medžiagos pagrindinis poveikis pagal Direktyvos 93/42/EEB (1) 1 straipsnio 2 dalies a punktą gali būti laikomas farmakologiniu ir tada, kai nėra grindžiamas receptoriais perduodamu veikimo mechanizmu ir medžiaga į žmogaus organizmą ne absorbuojama, o lieka, pavyzdžiui, gleivinių paviršiuje ir atitinkamos reakcijos vyksta ten? Pagal kokius kriterijus tokiu atveju reikia atskirti farmakologines ir nefarmakologines, ypač fizikines-chemines medžiagas?

                  2.

                  Ar gaminys gali būti laikomas medžiagine medicinos priemone, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/42/EEB 1 straipsnio 2 dalies a punktą, jeigu gaminio veikimo mechanizmas pagal dabartinę mokslo būklę yra neišaiškintas ir dėl to neįmanoma galutinai nustatyti, ar numatytas pagrindinis poveikis pasiekiamas farmakologiniu ar fizikiniu-cheminiu būdu?

                  3.

                  Ar tokiu atveju gaminys turi būti klasifikuojamas kaip vaistas arba medicinos priemonė remiantis bendru ir kitų jo savybių bei visų kitų aplinkybių įvertinimu, ar gaminys, jeigu jis skirtas susirgimo plitimui sustabdyti, jam gydyti ar jo eigai palengvinti, turėtų būti laikomas vaistu pagal formą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/83/EB (2) 1 straipsnio 2 punkto a papunktį, nepriklausomai nuo to, ar siekiama konkretaus gydomojo poveikio?

                  4.

                  Ar ir tokiu atveju pagal Direktyvos 2001/83/EB 2 straipsnio 2 dalį galioja vaistų tvarkos viršenybė?

         (1)  1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyva 93/42/EEB dėl medicinos prietaisų (OL L 169, 1993, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 12 t., p. 82), su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2007 m. rugsėjo 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/47/EB (OL L 247, 2007, p. 21).

         (2)  2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus (OL L 311, 2001, p. 67; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 69), iš dalies pakeista 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2012/26/ES (OL L 299, 2012, p. 1) (nagrinėjamu atveju taikoma redakcija).


title: Byla C-512/21: 2021 m. rugpjūčio 17 d. Fővárosi Törvényszék (Vengrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Aquila Part Prod Com S.A. / Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/26

      2021 m. rugpjūčio 17 d.Fővárosi Törvényszék (Vengrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Aquila Part Prod Com S.A. / Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Byla C-512/21)
      (2021/C 471/33)
      Proceso kalba: vengrų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Fővárosi Törvényszék

         Šalys pagrindinėje byloje

         Pareiškėja: Aquila Part Prod Com S.A.

         Kita administracinio proceso šalis: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar Sąjungos teisei, visų pirma PVM direktyvos (1) 9 straipsnio 1 daliai ir 10 straipsniui, taip pat mokesčių neutralumo principui neprieštarauja mokesčių administratoriaus praktika, kai šis, automatiškai ir neatlikdamas jokio patikrinimo, daro išvadą, kad jei tam tikros aplinkybės yra žinomos fiziniam asmeniui, turinčiam teisinių santykių su juridiniu asmeniu (veikiančiu kaip atstovas), nepriklausomu nuo apmokestinamojo asmens (kaip atstovaujamojo), ir turinčiu juridinio asmens statusą (tačiau šis fizinis asmuo nėra teisiškai susijęs su apmokestinamuoju asmeniu), vadinasi, apie tas aplinkybes yra žinoma ir apmokestinamajam asmeniui, neatsižvelgiant į atstovaujamojo su atstovu sudarytos sutarties ir atstovavimo teisinius santykius reglamentuojančios užsienio teisės nuostatas?

                  2.

                  Ar PVM direktyvos 167 straipsnis, 168 straipsnio a punktas ir 178 straipsnio a punktas turi būti aiškinami taip, kad, mokesčių administratoriui nustačius „žiedinę“ sąskaitų faktūrų išrašymo grandinę, vien šios objektyvios aplinkybės pakanka sukčiavimui mokesčiais konstatuoti, ar mokesčių administratorius taip pat turi nurodyti, kuris grandinės narys(-iai) sukčiavo mokesčiais ir koks buvo jo (jų) modus operandi?

                  3.

                  Ar minėti PVM direktyvos straipsniai, atsižvelgiant į proporcingumo ir racionalumo reikalavimus, turi būti aiškinami taip, kad net jei mokesčių administratorius, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes, mano, jog apmokestinamasis asmuo turėjo būti atidesnis, iš apmokestinamojo asmens negali būti reikalaujama patikrinti aplinkybes, kurias mokesčių administratorius nustatė tik po maždaug penkerius metus trukusio patikrinimo, pareikalavusio daugybės papildomų patikrinimų viešosios teisės priemonėmis tokiu būdu, kad apmokestinamojo asmens komercinių paslapčių apsauga netrukdė atlikti patikrinimo? Jei reikalaujama didesnio atidumo, ar jam įrodyti pakanka, kad apmokestinamasis asmuo patikrina ne tik Sprendime Mahagében nurodytas su galimais jo verslo partneriais susijusias aplinkybes, bet ir kitas aplinkybes, t. y. ar pakanka to, kad apmokestinamasis asmuo turi vidaus tiekimo taisykles, skirtas tokių partnerių patikrinimui, nepriima mokėjimų grynaisiais pinigais, į sudaromas sutartis įtraukia sąlygas dėl galimos rizikos, o vykdant sandorį tikrina kitas aplinkybes?

                  4.

                  Ar minėti PVM direktyvos straipsniai turi būti aiškinami taip, kad mokesčių administratoriui nustačius, jog apmokestinamasis asmuo aktyviai sukčiavo mokesčiai, šiuo atžvilgiu pakanka, kad mokesčių administratoriaus nustatyti įrodymai patvirtina, jog apmokestinamasis asmuo, atlikęs išsamų patikrinimą, būtų galėjęs žinoti, jog dalyvauja sukčiaujant mokesčiais, tačiau nereikia įrodyti, kad jis žinojo apie savo aktyvų dalyvavimą jį atliekant? Jei įrodomas aktyvus sukčiavimas mokesčiais, t. y. žinojimas apie dalyvavimą jį atliekant, ar mokesčių administratorius turi įrodyti, kad apmokestinamojo asmens sukčiavimas pasireiškė jo suderintais veiksmais su aukštesnę padėtį grandinėje užimančiais nariais, ar jam pakanka remtis objektyviais įrodymais, kad grandinės nariai žinojo apie vienas kitą?

                  5.

                  Ar su minėtais PVM direktyvos straipsniais, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje įtvirtinta teise į teisingą bylos nagrinėjimą kaip bendruoju principu ir teisinio saugumo principu suderinama tai, kad mokesčių administratorius savo sprendimą grindžia tokiu tariamu maisto produktų tiekimo grandinės saugumo nuostatų pažeidimu, kuris neturi įtakos apmokestinamojo asmens mokestinių prievolių vykdymui ar sąskaitų faktūrų judėjimui, nėra įtvirtintas mokesčių teisės aktuose (mokesčių mokėtojo atžvilgiu) ir neturi jokios įtakos mokesčių administratoriaus patikrintų sandorių realumui bei nėra susijęs su mokesčių byloje aptariamam mokesčių mokėtojui žinomomis aplinkybėmis?
                  Atsakius į šį klausimą teigiamai:

                  6.

                  Ar su minėtais PVM direktyvos straipsniais ir Chartijos 47 straipsnyje įtvirtintu bendruoju principu – teise į teisingą bylos nagrinėjimą bei teisinio saugumo principu suderinama tai, kad mokesčių administratorius savo sprendime, nedalyvaujant už maisto grandinės saugumą atsakingai oficialiai institucijai (turinčiai materialinę ir teritorinę kompetenciją), pateikia tos oficialios institucijos kompetencijai priklausančias išvadas dėl apmokestinamojo asmens, kai, remiantis nustatytais maisto grandinės saugumo pažeidimais, t. y. mokesčių administratoriaus kompetencijai nepriklausančiu klausimu, apmokestinamajam asmeniui sukeliamos mokestinės pasekmės, nors jis ir neturėjo galimybės ginčyti nustatyto maisto grandinės saugumo taisyklių pažeidimo atskiroje nuo mokesčių nepriklausomoje procedūroje, kurioje būtų užtikrintos pagrindinės garantijos ir šalių teisės?

         (1)  2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006, p. 1).


title: Byla C-517/21: 2021 m. rugpjūčio 20 d. Landesgericht Korneuburg (Austrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Laudamotion GmbH / TG, QN, AirHelp Germany GmbH

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/27

      2021 m. rugpjūčio 20 d.Landesgericht Korneuburg (Austrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Laudamotion GmbH / TG, QN, AirHelp Germany GmbH

      (Byla C-517/21)
      (2021/C 471/34)
      Proceso kalba: vokiečių

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Landesgericht Korneuburg

         Šalys pagrindinėje byloje

         Apeliantė: Laudamotion GmbH

         Kitos apeliacinio proceso šalys: TG, QN, AirHelp Germany GmbH

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar Reglamento (EB) Nr. 261/2004 (1) 3 straipsnio 2 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad reglamentas taikomas keleiviui, kuris užsiregistruoja internetu, tačiau neatvyksta šioje nuostatoje nurodytu laiku į registracijos vietą?

                  2.

                  Ar, atsižvelgiant į Sprendimą Sturgeon ir kt. (2), Reglamento (EB) Nr. 261/2004 5 straipsnį, siejamą su 7 straipsniu, reikia aiškinti taip, kad keleivis – jei skrydį vykdantis oro vežėjas negali būti atleidžiamas nuo atsakomybės pagal Oro transporto keleivių teisių reglamento 5 straipsnio 3 dalį – turi teisę į kompensaciją, jei:

                              —

                              į galutinę paskirties vietą atitinkamu skrydžiu atvykstama pavėlavus ne mažiau kaip tris valandas,

                              —

                              jau prieš įlaipinant į lėktuvą buvo aišku, kad į galutinę paskirties vietą bus atvykta pavėlavus ne mažiau kaip tris valandas, ir

                              —

                              keleivis neatvyksta laipintis į šio skrydžio orlaivį?

                        Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai:

                  3.

                  Ar tai taikoma ir tuo atveju, kai keleivis be skrydį vykdančio oro vežėjo pagalbos užsisako alternatyvų skrydį ir juo tik šiek tiek vėliau atvyksta į kitą oro uostą, kuris aptarnauja tą patį miestą ar regioną, kaip ir iš pradžių užsakytas skrydis (Reglamento (EB) Nr. 261/2004 8 straipsnio 3 dalis), nei būtų pagal tvarkaraštį atvykęs iš pradžių užsakytu skrydžiu į galutinę paskirties vietą?
                  Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai:

                  4.

                  Ar tai taikoma ir tuo atveju, kai skrydį vykdantis oro vežėjas keleivį jo prašymu perregistruoja į alternatyvų skrydį ir keleivis galutinę paskirties vietą pasiekia anksčiau, nei būtų pasiekęs vykdamas iš pradžių užsakytu skrydžiu, bet vėliau, nei būtų pasiekęs vykdamas iš pradžių užsakytu skrydžiu pagal tvarkaraštį (nors pats skrydis, į kurį buvo perregistruotas keleivis, nebuvo „atidėtas ilgam laikui“)?

         (1)  2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas, nustatantis bendras kompensavimo ir pagalbos keleiviams taisykles atsisakymo vežti ir skrydžių atšaukimo arba atidėjimo ilgam laikui atveju, panaikinantis Reglamentą (EEB) Nr. 295/91 (OL L 46, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 8 t., p. 10).

         (2)  2009 m. lapkričio 19 d. Sprendimas, C-402/07 ir C-432/07, EU:C:2009:716.


title: Byla C-556/21: 2021 m. rugsėjo 10 d. Raad van State (Nyderlandai) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, kitos šalys: E. N., S. S. ir J. Y.

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/28

      2021 m. rugsėjo 10 d.Raad van State (Nyderlandai) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, kitos šalys: E. N., S. S. ir J. Y.

      (Byla C-556/21)
      (2021/C 471/35)
      Proceso kalba: nyderlandų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Raad van State

         Šalys pagrindinėje byloje

         Apeliantas: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Kitos apeliacinio proceso šalys: E. N., S. S. ir J. Y.

         Prejudicinis klausimas

      Ar 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 604/2013, kuriuo išdėstomi valstybės narės, atsakingos už trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės vienoje iš valstybių narių pateikto tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, nustatymo kriterijai ir mechanizmai (OL L 180, 2013 (1)), 27 straipsnio 3 dalį ir 29 straipsnį reikia aiškinti kaip nedraudžiančius, kad tais atvejais, kai valstybės narės teisės sistemoje tokiose kaip ši bylose numatyta antroji instancija, nagrinėdamas bylą apeliacinio teismo teisėjas valstybės narės kompetentingos institucijos prašymu pritaikytų laikinąją apsaugos priemonę, dėl kurios sustabdomas perdavimo terminas?

         (1)  p. 31.


title: Byla C-567/21: 2021 m. rugsėjo 15 d. Cour de cassation (Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje BNP Paribas SA / TR

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/29

      2021 m. rugsėjo 15 d.Cour de cassation (Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje BNP Paribas SA / TR

      (Byla C-567/21)
      (2021/C 471/36)
      Proceso kalba: prancūzų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Cour de cassation

         Šalys pagrindinėje byloje

         Kasatorė: BNP Paribas SA

         Kita kasacinio proceso šalis: TR

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (1) 33 ir 36 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad kai pagal valstybės narės, kurioje priimtas sprendimas, teisę šis sprendimas įgyja tokią galią, kad dėl jos tos pačios šalys negali kelti naujos bylos, prašydamos priimti sprendimą dėl reikalavimų, kurie galėjo būti pareikšti pirmajame teisme, dėl šio sprendimo poveikio valstybėje narėje, kurioje prašoma sprendimą pripažinti, pastarosios valstybės, kurios darbo teisės srityje ratione temporis taikomuose teisės nuostatose numatyta panaši pareiga dėl reikalavimų teikimo vienoje instancijoje, teismas negali priimti sprendimo dėl tokių reikalavimų?

                  2.

                  Ar į pirmąjį klausimą atsakius neigiamai, Reglamento Nr. 44/2001 33 ir 36 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad tokio ieškinio kaip ieškinys dėl „unfair dismissal“ Jungtinėje Karalystėje pagrindas ir dalykas yra toks pat, kaip ir ieškinio dėl atleidimo iš darbo be realaus ir rimto pagrindo pagal Prancūzijos teisę, todėl Prancūzijos teisme pareikšti darbuotojo reikalavimai atlyginti žalą dėl atleidimo iš darbo be realaus ir rimto pagrindo, išmokėti kompensaciją už atleidimą iš darbo be įspėjimo ir išeitinę kompensaciją po to, kai darbuotojo prašymu Jungtinėje Karalystėje buvo priimtas sprendimas, kuriuo pripažintas „unfair dismissal“ ir šiuo pagrindu paskirtos kompensacinės išmokos (angl. „compensatory award“), yra nepriimtini? Ar šiuo klausimu reikia išsiaiškinti, ar reikia išskirti kompensaciją dėl atleidimo iš darbo be realaus ir rimto pagrindo, kurios pagrindas ir dalykas galėtų būti tokie patys, kaip ir „compensatory award“ atveju, ir išeitines kompensacijas ir kompensacijas už atleidimą iš darbo be įspėjimo, kurios pagal Prancūzijos teisę taikomos, kai atleidimas iš darbo grindžiamas realiu ir rimtu pagrindu, tačiau nėra mokamos tuo atveju, kai atleidimas iš darbo grindžiamas rimtu nusižengimu?

                  3.

                  Taip pat, ar Reglamento Nr. 44/2001 33 ir 36 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad tokio ieškinio kaip ieškinys dėl „unfair dismissal“ Jungtinėje Karalystėje ir ieškinio dėl darbo sutartyje numatytų premijų ir priemokų išmokėjimo pagrindas ir dalykas yra tie patys dėl to, kad šie ieškiniai grindžiami tais pačiais šalių sutartiniais santykiais?

         (1)  OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42.


title: Byla C-576/21 P: 2021 m. rugsėjo 17 d. Ana Carla Mendes de Almeida pateiktas apeliacinis skundas dėl 2021 m. liepos 8 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-75/21, Ana Carla Mendes de Almeida / Europos Sąjungos Taryba

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/29

      2021 m. rugsėjo 17 d. Ana Carla Mendes de Almeida pateiktas apeliacinis skundas dėl 2021 m. liepos 8 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-75/21, Ana Carla Mendes de Almeida / Europos Sąjungos Taryba

      (Byla C-576/21 P)
      (2021/C 471/37)
      Proceso kalba: portugalų

         Šalys

         Apeliantė: Ana Carla Mendes de Almeida, atstovaujama advogados R. Leandro Vasconcelos, M. Marques de Carvalho ir P. Almeida Sande

         Kita proceso šalis: Europos Sąjungos Taryba

         Apeliantės reikalavimai

                  —

                  Panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-75/21, išdėstytą šio teismo (devintoji kolegija) 2021 m. liepos 18 d. nutartyje, kurioje dėl vėlavimo pripažintas nepriimtinu ieškovės ieškinys, pareikštas pagal SESV 263 straipsnį prašant panaikinti 2020 m. liepos 27 d. Tarybos įgyvendinimo sprendimą (ES) 2020/1117, kuriuo skiriami Europos prokuratūros Europos prokurorai (1) tiek, kiek Europos prokuratūros Europos prokuroru, suteikiant jam AD 13 lygio laikinojo darbuotojo statusą, nepratęsiamai trejų metų kadencijai, prasidedančiai nuo 2020 m. liepos 29 d., paskirtas José Eduardo Moreira Alves d’Oliveira Guerra.

                  —

                  Remiantis Teisingumo Teismo statuto 61 straipsniu ir atsižvelgiant į tai, kad nėra priežasčių, dėl kurių pats Teisingumo Teismas negalėtų išspręsti ginčo, paskelbti galutinį sprendimą, nes jam žinomos visos faktinės ir teisinės aplinkybės, kad galėtų tai padaryti.

                  —

                  Priimti sprendimą dėl bylinėjimosi išlaidų remiantis Teisingumo Teismo statuto 38 straipsniu ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsniu, nurodant Tarybai padengti savo pačios ir apeliantės bylinėjimosi išlaidas, patirtas tiek per procesą Bendrajame Teisme, tiek per procesą Teisingumo Teisme.

         Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

      Grįsdama apeliacinį skundą apeliantė nurodo tris pagrindus:

         Pirmasis pagrindas: akivaizdi vertinimo klaida ir teisės klaida, tiek, kiek Bendrasis Teismas mano, kad ieškinio pareiškimo terminas pradedamas skaičiuoti nuo ginčijamo sprendimo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje datos, pažeisdamas bendrąjį Sąjungos teisės principą – teisę į veiksmingą teisminę apsaugą ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį (2)
         , taip pat taikomas Reglamente (ES) 2017/1939 (3)
         įtvirtintas taisykles, kurios užtikrina kandidatų teisių apsaugą, kaip tai matyti iš šio reglamento struktūros ir Europos prokuratūros nepriklausomumo principo, įtvirtinto šio reglamento 6 straipsnyje.

      Apeliantė nurodo akivaizdžią vertinimo ir teisės klaidą tiek, kiek Bendrasis Teismas mano, kad ieškinio pareiškimo terminas pradedamas skaičiuoti nuo ginčijamo sprendimo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje datos. Tuo momentu apeliantė neturėjo informacijos, jai leidžiančios skųsti ginčijamą sprendimą pagal SESV 263 straipsnį; ši informacija išplaukia iš, pirma, 2019 m. lapkričio 29 d. Portugalijos vyriausybės Europos Sąjungos Tarybai adresuoto rašto, kuriame ji nesutiko su atrankos komisijos, numatytos Reglamento 2017/1939 14 straipsnio 3 dalyje, sudarytu vyriausybės pasiūlytų kandidatų sąrašu, ir nurodė pirmenybę teikianti kitam kandidatui, ir, antra, to, kad Taryba atsižvelgė į šį raštą. Bendrasis Teismas savo sprendime neatsižvelgė į tai, kad buvo toks raštas, kuriuo remiantis buvo priimtas ginčijamas sprendimas, jame padarytos dvi materialinės klaidos ir paneigiama Europos prokurorų skyrimo sistemos struktūra bei jų nepriklausomumas. Taryba apeliantę su šiuo raštu supažindino tik 2020 m. lapkričio 27 d., kad ji greitai įgyvendintų savo teisę į gynybą. Apeliantė nesutinka su tuo, kad ieškinio pareiškimo terminas galėjo būti pradėtas skaičiuoti prieš tą datą, kaip tai nusprendė Bendrasis Teismas, ir teigia, kad dėl to pažeistas bendrasis Sąjungos teisės principas – teisė į veiksmingą teisminę apsaugą – ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis, taip pat Reglamento 2017/1939 6 straipsnyje įtvirtintas Europos prokuratūros nepriklausomumo principas.

         Antrasis pagrindas: akivaizdi vertinimo klaida ir teisės klaida tiek, kiek Bendrasis teismas mano, kad Taryba 2020 m. spalio 7 d. informavo apie ginčijamo sprendimo konkrečius motyvus, pažeisdamas bendrąjį Sąjungos teisės principą – teisę į veiksmingą teisminę apsaugą ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį.

      Apeliantė nurodo akivaizdžią vertinimo ir teisės klaidą tiek, kiek Bendrasis Teismas nusprendė, kad ji bet kuriuo atveju su ginčijamu sprendimu susipažino gavusi 2020 m. spalio 7 d. raštą, kuriame Taryba jai nurodė konkrečius to sprendimo motyvus. Tame rašte Taryba vis dėlto neinformuoja apeliantės apie 2019 m. lapkričio 29 d. rašto buvimą (Portugalijos vyriausybės adresuotas Europos Sąjungos Tarybai); be jo neegzistuotų pagrindas, pateisinęs ieškinio dėl ginčijamo sprendimo pateikimą.

         Trečiasis pagrindas (pateiktas subsidiariai): jurisprudencijos, susijusios su atleistina klaida, netaikymas arba pernelyg siauras taikymas ir neatsižvelgimas į pagrindą, susijusį su nenumatytomis aplinkybėmis arba force majeure

      Pagal suformuotą jurisprudenciją visiškas žinojimas apie galutinį sprendimo pobūdį ir apie pagal SESV 267 straipsnį taikomą terminą ieškiniui pareikšti pats savaime nepašalina galimybės, jog teisės subjektas gali remtis atleistina klaida, pateisinančia pavėluotą jo ieškinio pateikimą. Skundžiamoje nutartyje Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, kad Taryba slėpė apie Portugalijos vyriausybės rašto buvimą iki kol pranešė apie jį apeliantei 2020 m. lapkričio 27 d. Tokia situacija gali prilygti, kaip matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, atleistinai klaidai, galinčiai pateisinti pavėluotą ieškinio pateikimą. Bendrasis Teismas taip pat ignoravo pagrindą, susijusį su nenumatytomis aplinkybėmis arba force majeure, leidžiantį netaikyti Sąjungos teisės nuostatų procesinių terminų srityje.

         (1)  OL L 244, 2020, p. 18.

         (2)  OL C 364, 2000, p. 1.

         (3)  2017 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (ES) 2017/1939, kuriuo įgyvendinamas tvirtesnis bendradarbiavimas Europos prokuratūros įsteigimo srityje (OL L 283, 2017, p. 1).


title: Byla C-500/19: 2021 m. rugpjūčio 24 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartis byloje (Oberster Gerichtshof (Austrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Puls 4 TV GmbH & Co. KG / YouTube LLC, Google Austria GmbH

text:
               2021 11 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 471/31

      2021 m. rugpjūčio 24 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartis byloje (Oberster Gerichtshof (Austrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Puls 4 TV GmbH & Co. KG / YouTube LLC, Google Austria GmbH

      (Byla C-500/19) (1)

      (2021/C 471/38)
      Proceso kalba: vokiečių
      Teisingumo Teismo pirmininkas nutartimi nurodė išbraukti bylą iš registro.

         (1)  OL C 295, 2019 9 2.