title: 2010 m. gegužės 20 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Modehuis A. Zwijnenburg BV prieš Staatssecretaris van Financiën.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Hoge Raad der Nederlanden - Nyderlandai.#Teisės aktų derinimas - Direktyva 90/434/EEB - Bendra mokesčių sistema, taikoma įvairių valstybių narių įmonių jungimui, skaidymui, turto perleidimui ir keitimuisi akcijomis - 11 straipsnio 1 dalies a punktas - Perleidimo mokesčio taikymas.#Byla C-352/08.

text:
      Byla C‑352/08
      Modehuis A. Zwijnenburg BV
      prieš
      Staatssecretaris van Financiën
      (Hoge Raad der Nederlanden prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Teisės aktų derinimas – Direktyva 90/434/EEB – Bendra mokesčių sistema, taikoma įvairių valstybių narių įmonių jungimui, skaidymui, turto perleidimui ir keitimuisi akcijomis
         – 11 straipsnio 1 dalies a punktas – Perleidimo mokesčio taikymas“

      Sprendimo santrauka
      1.        Prejudiciniai klausimai – Teisingumo Teismo jurisdikcija – Prašymas išaiškinti, pateiktas dėl Sąjungos teisės nuostatos, taikytinos
            pagal nacionalinę teisę, taikymo vidaus situacijai – Jurisdikcija pateikti tokį išaiškinimą
      (SESV 267 straipsnis)
      2.        Teisės aktų derinimas – Bendra mokesčių sistema, taikoma įvairių valstybių narių įmonių jungimui, skaidymui, turto perleidimui
            ir keitimuisi akcijomis – Direktyva 90/434 – Sandoriai, kurių tikslas sukčiavimas ar mokesčių vengimas
      (Tarybos direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punktas)
      1.        Kai reglamentuojant išimtinai vidaus situacijas nacionalinės teisės aktuose pasirenkami tokie patys sprendimai, kokie numatyti
         Sąjungos teisėje, kad, be kita ko, būtų išvengta nacionalinių piliečių diskriminacijos ar galimo konkurencijos iškreipimo,
         egzistuoja konkretus Sąjungos interesas, jog, siekiant ateityje išvengti aiškinimo skirtumų, iš Sąjungos teisės perimtos nuostatos
         ar sąvokos būtų aiškinamos vienodai, nesvarbu, kokiomis aplinkybėmis jos taikomos.

      (žr. 33 punktą)
      2.        Direktyvos 90/434 dėl bendros mokesčių sistemos, taikomos įvairių valstybių narių įmonių jungimui, skaidymui, turto perleidimui
         ir keitimuisi akcijomis, 11 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip, jog šioje direktyvoje numatytomis lengvatomis
         mokesčių mokėtojui, kuris teisiniais veiksmais, apimančiais įmonių jungimą, siekia išvengti perleidimo mokesčio mokėjimo,
         turi būti leidžiama pasinaudoti, nes šis mokestis nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį.

      Iš tiesų, remdamosi šiuo straipsniu, valstybės narės tik išimtiniais ir ypatingais atvejais gali atsisakyti taikyti arba gali
         neleisti pasinaudoti visomis šios direktyvos nuostatomis arba jų dalimi. Todėl Direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punktas,
         kaip išimtinė nuostata, turi būti aiškinamas siaurai, atsižvelgiant į jo turinį, tikslą ir kontekstą. Kalbant apie tinkamus
         komercinius motyvus, atsižvelgiant į numatytoje operacijoje dalyvaujančių bendrovių veiklos restruktūrizavimą ar racionalizavimą,
         tarp kurių negali būti sukčiavimo ar mokesčių vengimo prezumpcijos, ši nuostata aiškiai apsiriboja bendrovių jungimu ir kitais
         su jų reorganizavimu susijusiais sandoriais ir taikoma tik mokesčiams, atsirandantiems iš tokių sandorių.

      Be to, Direktyva 90/434 visiškai nesuderinami mokesčiai, kurie gali būti renkami skirtingų valstybių narių bendrovių susijungimo
         ar panašaus sandorio atveju. Nustačius neutralias konkurencijos atžvilgiu mokesčių taisykles, šia direktyva tik kompensuojami
         tam tikri fiskaliniai nepatogumai, susiję su tarptautiniu įmonių restruktūrizavimu. Iš to matyti, kad tik aiškiai Direktyvoje
         90/434 numatytų mokesčių atžvilgiu gali būti taikomos joje nustatytos lengvatos ir tik jiems gali būti taikoma šios direktyvos
         11 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta išimtis. Kadangi direktyvoje nėra jokios nuorodos, leidžiančios daryti išvadą, kad
         ja siekta taikyti lengvatas ir kitų mokesčių, kaip antai taikomo nacionalinėje teritorijoje esančio nekilnojamojo turto įsigijimo
         atveju, atžvilgiu, tie mokesčiai turi būti laikomi visada priklausančiais valstybių fiskalinei kompetencijai ir jiems taikomos
         Direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punkte numatytos lengvatos, kad būtų kompensuotas mokesčio, kurio apmokestinamoji
         vertė ir tarifas būtinai skiriasi nuo taikomo bendrovių jungimui ir kitiems su juo susijusiems reorganizavimo sandoriams,
         nesumokėjimas.

      (žr. 45–47, 49, 50, 52–54, 56 punktus ir rezoliucinę dalį)

TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. gegužės 20 d.(*)

      „Teisės aktų derinimas – Direktyva 90/434/EEB – Bendra mokesčių sistema, taikoma įvairių valstybių narių įmonių jungimui, skaidymui, turto perleidimui ir keitimuisi akcijomis
         – 11 straipsnio 1 dalies a punktas – Perleidimo mokesčio taikymas“

      Byloje C‑352/08
      dėl Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandai) 2008 m. liepos 11 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2008 m. liepos 31 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Modehuis A. Zwijnenburg BV
      prieš
      Staatssecretaris van Financiën,

      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro pirmosios kolegijos pirmininko pareigas einantis A. Tizzano, kolegijos pirmininkas, teisėjai E. Levits, A. Borg
         Barthet, M. Ilešič ir J.‑J. Kasel (pranešėjas)

      generalinė advokatė J. Kokott,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Modehuis A. Zwijnenburg BV, atstovaujamos advocaat A. Bremmer,

      –        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos C. Wissels ir M. Noort,
      –        Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos G. de Bergues ir J.‑C. Gracia,
      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos I. Bruni, padedamos avvocato dello Stato P. Gentili,

      –        Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Inez Fernandes,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos R. Lyal ir W. Roels,
      susipažinęs su 2009 m. liepos 16 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1990 m. liepos 23 d. Tarybos direktyvos 90/434/EEB dėl bendros mokesčių
         sistemos, taikomos įvairių valstybių narių įmonių jungimui, skaidymui, turto perleidimui ir keitimuisi akcijomis (OL L 225,
         p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 142), 11 straipsnio 1 dalies a punkto aiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas ginče tarp Modehuis A. Zwijnenburg BV (toliau – Zwijnenburg) ir Staatssecretaris van Financiën dėl prašymo grąžinti sumokėtą perleidimo mokestį, pagrįstą įstatyme numatytu atleidimu nuo mokesčio, taikomu įmonių jungimui.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisės aktai
      3        Remiantis Direktyvos 90/434 pirma konstatuojamąja dalimi, šia direktyva siekiama užtikrinti, kad įvairių valstybių narių įmonių
         restruktūrizavimo operacijų, kaip antai įmonių jungimosi, skaidymosi, turto perleidimo ir keitimosi akcijomis, neturėtų apsunkinti
         apribojimai, kliūtys ar suvaržymai, visų pirma atsirandantys dėl valstybių narių mokesčių nuostatų.

      4        Iš šios direktyvos ketvirtos konstatuojamosios dalies matyti, kad bendroje mokesčių sistemoje turėtų būti vengiama taikyti
         mokesčius jungimuisi, skaidymui, turto perleidimui ir keitimuisi akcijomis, kartu apsaugant valstybės narės, kurioje yra perleidžiančioji
         arba įgytoji įmonė, finansinius interesus.

      5        Pagal šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalį „jungimasis arba skaidymas nėra pagrindas apmokestinti turto vertės padidėjimo pajamas,
         apskaičiuotas pagal skirtumą tarp perleisto turto ir įsipareigojimų tikrosios vertės ir jų vertės mokesčių tikslais“.

      6        Pagal Direktyvos 90/343 8 straipsnio 1 dalį „jungimosi, skaidymo arba keitimosi akcijomis metu gaunančiosios arba įgyjančiosios
         įmonės kapitalui atstovaujančių vertybinių popierių paskirstymas perleidžiančiosios arba įgytosios įmonės akcininkui mainais
         už pastarosios įmonės kapitalui atstovaujančius vertybinius popierius, savaime nesukelia tokio akcininko pajamų, pelno arba
         turto vertės padidėjimo pajamų apmokestinimo“.

      7        Direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta:

      „1.      Valstybė narė gali atsisakyti taikyti arba gali neleisti pasinaudoti visomis arba dalimi II, III ir IV dalių nuostatų, jeigu
         išaiškėja, kad:

      a)      jungimosi, skaidymo, turto perleidimo arba keitimosi akcijomis pagrindinis arba vienas iš pagrindinių tikslų yra mokesčių
         vengimas arba mokesčių slėpimas; tai, kad viena iš 1 straipsnyje nurodytų operacijų vykdoma ne dėl tinkamų komercinių priežasčių,
         pvz., operacijoje dalyvaujančių įmonių veiklos restruktūrizavimo arba racionalizavimo, gali leisti manyti, kad operacijos
         pagrindinis arba vienas iš pagrindinių tikslų yra mokesčių vengimas arba mokesčių slėpimas.“

       Nacionalinės teisės aktai
      8        Pagrindinėje byloje taikomos redakcijos 1969 m. Pelno mokesčio įstatymo (Wet op de vennootschapsbelasting 1969) 14 straipsnyje numatyta:

      „1. Mokesčių mokėtojas (perleidėjas), kuris perleidžia visas savo įmonės akcijas arba savarankišką jos dalį kitam subjektui,
         kuris jau yra mokesčių mokėtojas arba tokiu tampa dėl perleidimo (perėmėjas), už perėmėjo akcijų išleidimą (įmonių jungimas)
         neturi įskaičiuoti perleidimo pelno ar jo metu gauto pelno <...>. Jei pelnas neįskaičiuojamas, perėmėjas pakeičia perleidėją
         viso jungiant įmones gauto turto atžvilgiu.

      <...>
      4. Nukrypstant nuo 1 ir 2 dalių, pelnas įskaičiuojamas, jei pagrindinis įmonių jungimo tikslas – išvengti mokesčių arba atidėti
         jų mokėjimą. Kol bus pateikti priešingi įrodymai, laikoma, kad jungiant įmones siekiama išvengti mokesčių arba atidėti jų
         mokėjimą, jei jungimas nėra grindžiamas tinkamomis komercinėmis priežastimis, pavyzdžiui, perleidėjo ir perėmėjo veiklos restruktūrizavimu
         arba racionalizavimu. Jei per trejus metus po perleidimo visos perleidėjo ar perėmėjo akcijos ar jų dalis tiesiogiai ar netiesiogiai
         perleidžiamos su perleidėju ar perėmėju nesusijusiam asmeniui, laikoma, kad tinkamų komercinių priežasčių nėra, nebent įrodoma
         priešingai.

      <...>
      8. Perleidėjas, norintis būti tikras, kad įmonių jungimas nebus laikomas atliktas turint tikslą išvengti mokesčių arba atidėti
         jų mokėjimą, gali prieš sandorį kreiptis su prašymu į inspektorių, ir šis priima sprendimą, kurį galima skųsti.“

      9        Pagal pagrindinės bylos aplinkybėms taikomos redakcijos 1970 m. Perleidimo mokesčio įstatymo (Wet op Belastingen van Rechtsverkeer) 2 straipsnį perleidimo mokestis yra „mokestis, taikomas įsigyjant nekilnojamąjį turtą Nyderlanduose, arba šiam turtui taikomi
         mokesčiai“.

      10      Šio įstatymo 4 straipsnyje nustatyta:

      „Be kita ko, „turtas“ 2 straipsnio prasme (tariamas nekilnojamasis turtas) yra:
      a)      įmonių, kurių kapitalą sudaro akcijos ir turtas, kuris įsigijimo momentu ar per vienus metus nuo jo buvo sudarytas ar daugiausia
         sudarytas iš Nyderlanduose esančio nekilnojamojo turto, su sąlyga, kad visas šis nekilnojamasis turtas ar didžioji jo dalis
         yra ar buvo skirtas nekilnojamam turtui įsigyti, perleisti ar eksploatuoti, akcijos;

      <...>“
      11      Pagal šio įstatymo 14 straipsnio h punktą „mokestis yra 6 %“.

      12      Šio įstatymo 15 straipsnio 1 dalies h punktas suformuluotas taip:

      „1.      Pagal viešojo administratoriaus nutarime nustatytas sąlygas nuo mokesčio atleidžiami: <..>
               h) jungimas, skaidymas ir vidinis reorganizavimas <...>“
      13      Pagrindinei bylai taikomos redakcijos Įgyvendinimo nutarimo dėl Perleidimo mokesčio įstatymo (Uitvoeringsbesluit wet op belastingen van rechtsverkeer) 5a straipsnyje numatyta:

      „1. Jungimo atleidimas nuo mokesčio, numatytas įstatymo 15 straipsnio 1 dalies h punkte, taikomas, jei bendrovė įsigyja visą
         kitą bendrovę arba savarankišką jos dalį mainais už akcijas.

      2. Atlyginimu akcijomis laikomi atvejai, kai kartu su akcijomis sumokama suma, lygi daugiausia 10% nuo už akcijas sumokėtos
         sumos.

      <...>
      7. Šio straipsnio taikymo tikslais bendrovė reiškia ribotos atsakomybės bendrovę, privačią ribotos atsakomybės bendrovę, komanditinę
         bendrovę ar kitą bendrovę, kurios visą kapitalą ar jo dalį sudaro akcijos <...>“

       Pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudicinis klausimas
      14      Zwijnenburg prekiavo drabužiais dviejose patalpose Tolstraat 17 ir 19 Meerbeek (Nyderlandai). Zwijnenburg buvo patalpų Tolstraat 19 savininkė ir nuomojosi patalpas Tolstraat 17 iš A. Zwijnenburg Beheer BV (toliau – Beheer), kuri buvo jų savininkė ir vertėsi tik nekilnojamojo turto administravimu.

      15      Beheer akcijos priklausė A. J. Zwijnenburg ir jo sutuoktinei (toliau – tėvai).

      16      Zwijnenburg akcijos, tarpininkaujant holdingui, priklausė L. E. Zwijnenburg (toliau – sūnus) ir jo sutuoktinei.

      17      Siekiant užbaigti dar 1990 m. gruodžio mėn. pradėtą laipsnišką įmonės perleidimą „iš tėvų sūnui“, buvo numatyta, kad Zwijnenburg perduos savo drabužių verslą ir patalpas Tolstraat 19 už Beheer akcijas. Pagal 1969 m. Pelno mokesčio 14straipnio 1 dalį šis įmonių jungimas turėjo būti atleistas nuo mokesčių.

      18      Vėliau Zwijnenburg turėjo įsigyti likusias Beheer akcijas, priklausančias tėvams ir kurioms nupirkti buvo pateiktas opcionas. Šis sandoris turėjo būti atleistas nuo perleidimo
         mokesčio pagal 1970 m. Perleidimo mokesčio įstatymo 15 straipsnio 1 dalies h punktą ir Nutarimo dėl šio įstatymo įgyvendinimo
         5a straipsnio 1 dalį.

      19      2004 m. sausio 13 d. laišku Zwijnenburg kreipėsi į mokesčių administratorių, kad gautų patvirtinimą, jog numatytas įmonių Zwijnenburg ir Beheer jungimas bei vėlesnis Zwijnenburg Beheer akcijų įsigijimas yra atleidžiami nuo mokesčių, konkrečiai kalbant, nuo perleidimo mokesčio.

      20      Tačiau 2004 m. sausio 19 d. Sprendimu mokesčių inspektorius šį prašymą atmetė nusprendęs, kad numatytas įmonių jungimas patenka
         į 1969 m. Pelno mokesčio įstatymo 14 straipsnio 4 dalies taikymo sritį, nes jo pagrindinis tikslas buvo išvengti mokesčio
         arba atidėti jo mokėjimą.

      21      Gavęs skundą, inspektorius paliko galioti savo sprendimą. Apeliaciniame procese Gerechtshof te ’s-Gravenhage nusprendė, kad dėl šio sprendimo pateiktas Zwijnenburg skundas yra nepagrįstas.

      22      Šio teismo teigimu, planuojamas patalpų, esančių adresu Tolstraat 17 ir Tolstraat 19, sujungimas į vieną įmonę pagrįstas tinkamomis
         komercinėmis priežastimis. Tačiau abiem patalpoms sujungti pasirinktas įmonių jungimo būdas, pagal kurį Zwijnenburg pirmiausia turėjo perleisti savo įmonę Beheer, o vėliau įsigyti Beheer išleistas akcijas, nebuvo pagrįstas ekonominiais motyvais.

      23      Gerechtshof te ’s-Gravenhage nusprendė, kad Zwijnenburg negalėjo pakankamai įrodyti, kad planuojamo įmonių jungimo pagrindinis arba vienas pagrindinių tikslų nebuvo mokesčių vengimas.
         Vienintelė priežastis sudaryti tokį jungimo sandorį buvo noras išvengti perleidimo mokesčio, kurį turėtų sumokėti Zwijnenburg tiesiogiai perleidus patalpas, esančias Tolstraat 17, ir atidėti pelno mokesčio, mokėtino nuo skirtumo tarp šio pastato buhalterinės
         vertės ir jo rinkos vertės perleidimo momentu, mokėjimą.

      24      Gerechtshof te ’s-Gravenhage nusprendė, kad net jei galutinis sandorio tikslas buvo buvo susijęs su veikla, tam parengta finansinė schema buvo dirbtinė,
         skirta pasinaudoti įmonių jungimui taikoma mokesčio lengvata.

      25      Zwijnenburg pateikė kasacinį skundą Hoge Raad der Nederlanden.

      26      Šis teismas nusprendė, kad aptariamu sandoriu tėvai išsaugojo interesą įmonėje, nors jų ketinimas buvo jos atsisakyti sūnaus
         ir jo sutuoktinės naudai. Tuo remdamasis jis nutarė, kad numatyto jungimo tikslas buvo išvengti tam tikrų mokestinių pasekmių,
         t. y. būtent Zwijnenburg mokėtino perleidimo mokesčio, jeigu ji įsigytų patalpas, esančias Tolstraat 17 arba jeigu jai būtų perleistos Beheer akcijos.

      27      Hoge Raad der Nederlanden nusprendė, kad 1969 m. Pelno mokesčio 14 straipsnis pakartoja Direktyvos 90/343 11 straipsnio 1 dalies a punkto nuostatas,
         todėl jos taikomos tik vidaus situacijoms. Tačiau jis pažymėjo, kad perleidimo mokestis nėra mokestis, kuris gali būti netaikomas
         pagal šią direktyvą.

      28      Šiomis aplinkybėmis Hoge Raad der Nederlanden nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Ar Direktyvos 90/434/EEB 11 straipsnio 1 dalies a punktas <...> turi būti aiškinamas taip, kad šioje direktyvoje numatytomis
         lengvatomis mokesčių mokėtojui neleidžiama pasinaudoti, jeigu visais teisiniais veiksmais siekiama išvengti kitokio mokesčio
         nei tie mokesčiai, su kuriais susijusios šioje direktyvoje numatytos lengvatos?“

       Dėl prejudicinio klausimo
       Pirminės pastabos
      29      Visos pastabas raštu pateikusios šalys, išskyrus Zwijnenburg, manė, kad Teisingumo Teismas turi pripažinti turįs jurisdikciją atsakyti į prejudicinį klausimą.

      30      Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia priminti, kad pagal EB 234 straipsnį Teisingumo Teismas turi jurisdikciją priimti prejudicinį
         sprendimą dėl šios sutarties aiškinimo ir dėl Sąjungos institucijų priimtų aktų galiojimo bei aiškinimo.

      31      Aišku, kad pagrindinė byla susijusi su nacionalinės teisės nuostata, kuri taikoma tik nacionaliniame kontekste.

      32      Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad Nyderlandų įstatymų leidėjas nusprendė, jog perkeliant
         Direktyvos 90/434 nuostatas šioje direktyvoje numatyta apmokestinimo tvarka taikoma tik vidaus situacijoms, kaip ir nacionaliniam
         ar tarptautiniam restruktūrizavimui taikoma ta pati jungimo apmokestinimo tvarka.

      33      Pagal Teisingumo Teismo praktiką, kai reglamentuojant vien vidaus situacijas nacionalinis įstatymų leidėjas priima tokius
         pačius sprendimus kaip ir priimti Europos Sąjungos teisėje tam, kad būtų išvengta užsienio piliečių diskriminacijos ir galimo
         konkurencijos iškreipimo, egzistuoja tam tikras Sąjungos interesas, siekiant išvengti būsimų Sąjungos teisės nuostatų ar sąvokų
         aiškinimo skirtumų, aiškinti jas vienodai, neatsižvelgiant į jų taikymo sąlygas (žr. 1997 m. liepos 17 d. Sprendimo Leur-Bloem,
         C‑28/95, Rink. p. I‑4161, 32 punktą ir 2002 m. sausio 15 d. Sprendimo Andersen og Jensen, C‑43/00, Rink. p. I‑379, 18 punktą).

      34      Reikia pridurti, kad tik nacionalinis teismas turi įvertinti tikslią rėmimosi Europos Sąjungos teise apimtį, o Teisingumo
         Teismo jurisdikcija apsiriboja tik šios teisės nuostatų vertinimu (minėto Sprendimo Leur‑Bloem 33 punktas).

      35      Iš to, kas minėta, matyti, kad Teisingumo Teismui priklauso jurisdikcija aiškinti Direktyvos 90/434 nuostatas, net jeigu jos
         tiesiogiai nereglamentuoja pagrindinėje byloje aptariamos situacijos. Todėl reikia atsakyti į Hoge Raad der Nederlanden pateiktą klausimą.

       Dėl prejudicinio klausimo
      36      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punktas
         turi būti aiškinamas taip, kad šioje direktyvoje numatytomis lengvatomis mokesčių mokėtojui neleidžiama pasinaudoti, jeigu
         jis teisiniais veiksmais, kurie apima ir įmonių jungimą, siekia išvengti tokio, kaip antai pagrindinėje byloje, mokesčio,
         t. y. perleidimo mokesčio, mokėjimo, nors šis mokestis šioje direktyvoje nenumatytas.

      37      Iš bylos medžiagos matyti, kad nesant aiškių nacionalinės teisės nuostatų, leidžiančių Nyderlandų mokesčių administratoriui
         netaikyti atleidimo nuo perleidimo mokesčio įmonių jungimo atveju, jei nustatyta, kad šio mokesčio vengimas yra pagrindinis
         mokesčio mokėtojo tikslas atliekant jungimą, šis siūlo taikyti Direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punktą, t. y. apmokestinti
         pelno mokesčiu, taip kompensuojant išvengtą perleidimo mokestį.

      38      Kalbant apie direktyvos siekiamą tikslą, Teisingumo Teismas jau yra paaiškinęs, kad šia direktyva pagal jos pirmą konstatuojamąją
         dalį siekiama nustatyti konkurencijos požiūriu neutralias mokesčių taisykles, kad įmonės galėtų prisitaikyti prie bendrosios
         rinkos reikalavimų ir tarptautiniu lygiu padidėtų jų gamybiniai pajėgumai bei konkurencingumas. Toje pačioje konstatuojamojoje
         dalyje taip pat numatoma, kad įvairių valstybių narių įmonių jungimo, skaidymo, turto perleidimo ir keitimosi akcijomis neturėtų
         apsunkinti apribojimai, kliūtys ar suvaržymai, atsirandantys visų pirma dėl valstybių narių mokesčių nuostatų (minėto Sprendimo
         Leur‑Bloem 45 punktas).

      39      Konkrečiau kalbant, Direktyva 90/484 siekiama panaikinti įmonių tarptautinio restruktūrizavimo fiskalines kliūtis užtikrinant,
         kad galimas akcijų vertės padidėjimas nebus apmokestintas iki jų realios realizacijos (2007 m. liepos 5 d. Sprendimo Kofoed, C‑321/05, Rink. p. I‑5795, 32 punktas ir 2008 m. gruodžio 11 d. Sprendimo A.T., C‑285/07, Rink. p. I‑9329, 28 punktas).

      40      Šiuo tikslu būtent Direktyvos 90/434 4 straipsnyje nustatyta, kad jungimasis arba skaidymas nėra pagrindas apmokestinti turto
         vertės padidėjimo pajamas, apskaičiuotas pagal skirtumą tarp perleisto turto ir įsipareigojimų tikrosios vertės ir jų vertės
         mokesčių tikslais, o jos 8 straipsnyje – kad jungimosi, skaidymo arba keitimosi akcijomis metu gaunančiosios arba įgyjančiosios
         įmonės kapitalui atstovaujančių vertybinių popierių paskirstymas perleidžiančiosios arba įgytosios įmonės akcininkui mainais
         už pastarosios įmonės kapitalui atstovaujančius vertybinius popierius, savaime nesukelia tokio akcininko pajamų, pelno arba
         turto vertės padidėjimo pajamų apmokestinimo.

      41      Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad Direktyva 90/434 įtvirtinta bendra mokesčių sistema, apimanti įvairias mokesčių
         lengvatas, turi būti vienodai taikoma visoms įmonių jungimo, skaidymo, turto perleidimo ir keitimosi akcijomis operacijoms,
         neatsižvelgiant į jų finansinius, ekonominius ar vien mokestinius motyvus (minėtų Sprendimų Leur-Bloem 36 punktas ir Kofoed 30 punktas).

      42      Iš to matyti, kad nustatant, kuriems sandoriams gali būti taikomos Direktyvoje 90/434 numatytos lengvatos, nereikia atsižvelgti
         į finansines, ekonomines ar fiskalines išvadas. Tačiau numatytų sandorių motyvai yra svarbūs įgyvendinant šios direktyvos
         11 straipsnio 1 dalyje numatytą galimybę.

      43      Remiantis Direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punktu, valstybės narės ypatingais atvejais išimtinai gali atsisakyti
         taikyti arba neleisti pasinaudoti visomis arba dalimi šios direktyvos nuostatų, jeigu išaiškėja, kad keitimosi akcijomis pagrindinis
         arba vienas iš pagrindinių tikslų visų pirma yra mokesčių vengimas arba jų slėpimas. Be to, ši nuostata taip pat patikslina,
         kad tai, jog operacija vykdoma ne dėl pagrįstų komercinių priežasčių, pavyzdžiui, operacijoje dalyvaujančių įmonių veiklos
         restruktūrizavimo arba racionalizavimo, gali leisti manyti, kad operacija turi tokį tikslą (minėtų sprendimų Leur‑Bloem 38 ir 39 punktai bei Kofoed 37 punktas).

      44      Siekdamos patikrinti, ar toks yra numatytos operacijos tikslas, kompetentingos nacionalinės institucijos turi ne tik taikyti
         iš anksto nustatytus bendrus kriterijus, tačiau turi ją bendrai patikrinti kiekvienu konkrečiu atveju (minėto Sprendimo Leur-Bloem 41 punktas).

      45      Iš tikrųjų tik išimtiniais ir konkrečiais atvejais valstybės narės pagal Direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punktą
         gali atsisakyti taikyti visas šios direktyvos nuostatas ar jų dalį arba netaikyti lengvatų (minėtų sprendimų Kofoed 37 punktas ir A.T. 31 punktas).

      46      Todėl Direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punktas, kaip išimtinė nuostata, turi būti aiškinamas siaurai, atsižvelgiant
         į jo turinį, tikslą ir kontekstą.

      47      Kalbant apie tinkamus komercinius motyvus, atsižvelgiant į numatytoje operacijoje dalyvaujančių bendrovių veiklos restruktūrizavimą
         ar racionalizavimą, tarp kurių negali būti sukčiavimo ar mokesčių vengimo prezumpcijos, ši nuostata aiškiai apsiriboja bendrovių
         jungimu ir kitomis su jų reorganizavimu susijusiomis operacijomis ir taikoma tik mokesčiams, atsirandantiems iš tokių operacijų.

      48      Minėtas išvadas patvirtina faktas, kad dabartinėje Sąjungos teisės būklėje tiesioginių mokesčių sritis nepriklauso minėtos
         teisės kompetencijos sričiai.

      49      Iš tiesų, kaip generalinė advokatė teigė išvados 52 punkte, Direktyva 90/434 nevisiškai suderina mokesčius, kurie gali būti
         taikomi jungiant skirtingų valstybių narių bendroves ar atliekant panašias operacijas. Nustatant neutralias mokesčių taisykles
         tuo atžvilgiu, ši direktyva kompensuoja tam tikrus fiskalinius nepatogumus, susijusius su tarptautiniu įmonių restruktūrizavimu.

      50      Iš to matyti, kad tik aiškiai Direktyvoje 90/434 numatytų mokesčių atžvilgiu gali būti taikomos joje nustatytos lengvatos
         ir tik jiems gali būti taikoma šios direktyvos 11 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta išimtis.

      51      Kalbant apie Direktyvoje 90/434 numatytas lengvatas, suteikiančias ypatingą vietą turto vertės padidėjimo apmokestinimui,
         iš esmės turimi omenyje bendrovėms bei jų akcininkams taikomi mokesčiai.

      52      Kita vertus, šioje direktyvoje nėra jokių nuorodų, leidžiančių daryti išvadą, jog joje numatytas lengvatas siekiama taikyti
         kitiems mokesčiams, kaip antai aptariamiems pagrindinėje byloje, kurie yra mokesčiai, taikomi įsigyjant atitinkamoje valstybėje
         narėje esantį nekilnojamąjį turtą.

      53      Toks atvejis turi būti laikomas priklausančiu valstybių narių fiskalinei kompetencijai.

      54      Šiomis aplinkybėmis negalima atsisakyti taikyti Direktyvoje 90/434 numatytos lengvatos pagal jos 11 straipsnio 1 dalies a punktą
         tam, kad būtų kompensuotas mokesčio, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kurio apmokestinamoji vertė ir tarifas neišvengiamai
         skiriasi nuo mokesčio, taikomo jungiant bendroves ir kitaip jas reorganizuojant, nesumokėjimas.

      55      Nusprendus kitaip, būtų pažeistas ne tik vienodas ir darnus Direktyvos 90/434 aiškinimas, bet tai viršytų tai, kas būtina
         apsaugoti atitinkamos valstybės narės finansinius interesus, numatytus šios direktyvos ketvirtoje konstatuojamojoje dalyje.
         Kaip generalinė advokatė nurodė išvados 66 punkte, kai numatyto jungimo pagrindinis tikslas yra išvengti perleidimo mokesčio,
         atitinkamos valstybės narės finansinis interesas apsiriboja apmokestinimu tuo pačiu perleidimo mokesčiu ir todėl nepatenka
         į šios direktyvos taikymo sritį.

      56      Atsižvelgiant į minėtas išvadas, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip, kad Direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punktas
         turi būti aiškinamas taip, jog šioje direktyvoje numatytomis lengvatomis mokesčių mokėtojui, kuris teisiniais veiksmais, apimančiais
         įmonių jungimą, siekia išvengti mokesčio, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, t. y. perleidimo mokesčio, mokėjimo,
         turi būti leidžiama pasinaudoti, jeigu šis mokestis nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      57      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1990 m. liepos 23 d. Tarybos direktyvos 90/434/EEB dėl bendros mokesčių sistemos, taikomos įvairių valstybių narių įmonių
            jungimui, skaidymui, turto perleidimui ir keitimuisi akcijomis,  11 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip,
            jog šioje direktyvoje numatytomis lengvatomis mokesčių mokėtojui, kuris teisiniais veiksmais, apimančiais įmonių jungimą,
            siekia išvengti mokesčio, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, t. y. perleidimo mokesčio, mokėjimo, turi būti leidžiama
            pasinaudoti, jeigu šis mokestis nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.


1993 m. liepos 1 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Bruno Giordani prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai. # Byla T-48/90.


title: Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas 2004 m. lapkričio 11 d.#Ramondín SA ir Ramondín Cápsulas SA (C-186/02 P) ir Territorio Histórico de Álava - Diputación Foral de Álava (C-188/02 P) prieš Europos Bendrijų Komisiją.#Apeliacinis skundas - Valstybės pagalba - Fiskalinės priemonės - Piktnaudžiavimas įgaliojimais - Motyvavimas - Nauji teisiniai pagrindai.#Sujungtos bylos C-186/02 P ir C-188/02 P.

text:
      Sujungtos bylos C-186/02 P ir C-188/02 P
      Ramondín SA ir kt. ir Territorio Histórico de Álava - Diputación Foral de Álava
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Apeliacinis skundas – Valstybės pagalba – Fiskalinės priemonės – Piktnaudžiavimas įgaliojimais – Motyvavimas – Nauji pagrindai“
      Sprendimo santrauka
      1.        Ieškinys dėl panaikinimo – Pagrindai – Piktnaudžiavimas įgaliojimais – Sąvoka
      2.        Apeliacinis skundas – Pagrindai – Klaidingas faktinių aplinkybių vertinimas – Nepriimtinumas – Teisingumo Teismo atliekama
            įrodymų vertinimo kontrolė – Netaikymas, išskyrus įrodymų iškraipymo atvejį
      (EB 225 str.; Teisingumo Teismo statuto 58 str. pirmoji pastraipa)
      3.        Apeliacinis skundas – Pagrindai – Apeliaciniame procese pirmą kartą pateiktas pagrindas – Nepriimtinumas
      (Teisingumo Teismo statuto 58 str.)
      1.        Aktas gali būti laikomas priimtu piktnaudžiaujant įgaliojimais tik tuomet, jei remiantis objektyviais, svarbiais ir nuosekliais
         įrodymais, matyti, kad jis buvo priimtas tik ar bent jau daugiausia siekiant kitų, nei nurodyta, tikslų.

       (žr. 44 punktą)
      2.        Faktinių aplinkybių vertinimas, jeigu nėra iškraipomi Pirmosios instancijos teisme pateikti įrodymai, nėra teisės klausimas,
         dėl kurio gali būti vykdoma Teisingumo Teismo kontrolė apeliaciniame procese.

      (žr. 46 punktą)
      3.        Leidimas šaliai Teisingumo Teisme pirmą kartą nurodyti pagrindą, kuris nebuvo nurodytas Pirmosios instancijos teisme, reikštų
         suteikti jai leidimą pateikti Teisingumo Teismui, kurio kompetencija apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti platesnės
         apimties ginčą nei tas, kurį nagrinėjo Pirmosios instancijos teismas. Apeliaciniame procese Teisingumo Teismo kompetencija
         apsiriboja pirmoje instancijoje priimto teisinio sprendimo dėl nagrinėtų pagrindų vertinimu.

      (žr. 60 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2004 m. lapkričio 11 d.(*)

      „Apeliacinis skundas – Valstybės pagalba – Fiskalinės priemonės – Piktnaudžiavimas įgaliojimais – Motyvavimas – Nauji pagrindai“
      Sujungtose bylose C-186/02 P ir C-188/02 P,
      dėl 2002 m. gegužės 15 d. ir 16 d. pagal Europos Bendrijų Teisingumo Teismo statuto 49 straipsnį pateiktų dviejų apeliacinių
         skundų

      Ramondín SA, įsteigta Logroño (Ispanija),

      ir
      Ramondín Cápsulas SA, įsteigta Laguardia (Ispanija),

      atstovaujamos abogado  J. Lazcano-Iturburu Ayestaran,

      apeliantės byloje C‑186/02 P,
      Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava, atstovaujama abogados  A. Creus Carreras, B. Uriarte Valiente ir Bravo-Ferrer Delgado,

      apeliantė byloje C‑188/02 P,
      dalyvaujant kitoms proceso šalims:
      Europos Bendrijų Komisijai,  atstovaujamai F. Santaolalla Gadea ir J. L. Buendía Sierra, nurodžiusių adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      atsakovei pirmoje instancijoje,
      palaikomai
      Comunidad Autónoma de La Rioja, atstovaujamos abogado J. M. Criado Gámez,

      į apeliacinę bylą įstojusios šalies,
      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai C. Gulmann (pranešėjas) ir N. Colneric,
      generalinė advokatė J. Kokott,
      posėdžio sekretorė M. Múgica Arzamendi, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir byloje C‑188/02 P įvykus 2004 m. kovo 11 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2004 m. gegužės 6 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Apeliaciniais skundais Ramondín SA, Ramondín Cápsulas SA  ir Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava (toliau – Territorio Histórico de Álava) prašo panaikinti 2002 m. kovo 6 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Diputacíon Foral de Álava ir kt. prieš Komisiją (T‑92/00 ir T‑103/00, Rink.  p. II‑1385, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo buvo atmesti jų ieškiniai dėl 1999 m. gruodžio 22 d. Komisijos sprendimo
         2000/795/EB dėl Ispanijos suteiktos valstybės pagalbos Ramondín SA ir Ramondín Cápsulas SA (OL L 138, 2000, p. 36, toliau – ginčijamas sprendimas), panaikinimo.

       Teisinis pagrindas
      2        Pagal Komisijos pasiūlytą Ispanijos žemėlapį regioninei pagalbai (OL C 25, 1996, p. 3) tokiai pagalbai Ispanijos Baskų krašte
         (toliau – Baskų kraštas) taikomas didžiausias 25 % neto subsidijų ekvivalentas (NSE).

      3        Baskų krašte galiojanti fiskalinė sistema grindžiama ekonominiu susitarimu, įtvirtintu 1981 m. gegužės 13 d. Ispanijos įstatymu
         Nr. 12/1981, paskutinį kartą iš dalies pakeistu 1997 m. rugpjūčio 4 d. Įstatymu Nr. 38/1997.

      4        Remdamasi šiais teisės aktais, Diputación Foral de Álava tam tikromis sąlygomis gali pati priimti jos teritorijoje taikomus teisės aktus mokesčių srityje.

      5        Tuo pagrindu ji nustatė įvairias fiskalinės pagalbos priemones, pavyzdžiui, 45 % investicijų sumos mokesčių kreditą (toliau
         – 45 % mokesčių kreditas) ir sumažintą pelno mokesčio apmokestinamąją bazę.

       45 % mokesčių kreditas
      6        Šeštoji papildoma 1994 m. gruodžio 20 d. Regioninio įstatymo Norma Foral  Nr. 22/1994 dėl Territorio Histórico de Álava 1995 m. biudžeto vykdymo (1995 m. sausio 13 d. Boletín Oficial del Territorio Histórico de Álava, Nr. 5) nuostata numato:

      „Nuo 1995 m. sausio 1 d. iki gruodžio 31 d. įvykdytoms investicijoms į naują ilgalaikį turtą, viršijančioms 2,5 milijardo ESP,
         pagal Diputación Foral de Álava  susitarimą suteikiamas 45 % Diputación Foral de Álava nustatytos investicijų sumos mokesčių kreditas, taikytinas galutiniam mokėtino mokesčio dydžiui.

      Dėl nepakankamo mokesčio netaikytas mokesčių atskaitymas gali būti atliktas per devynerius metus, skaičiuojant nuo metų, kuriais
         buvo priimtas Diputación Foral de Álava susitarimas.

      Šiuo Diputación Foral de Álava  susitarimu taip pat nustatomi kiekvienu konkrečiu atveju taikytini terminai ir apribojimai.

      Pagal šias nuostatas suteiktos lengvatos yra nesuderinamos su jokiomis kitomis mokesčių lengvatomis, susijusiomis su tomis
         pačiomis investicijomis.

      Diputación Foral de Álava  taip pat nustato investavimo trukmę, kuri gali apimti investicijas, padarytas rengiant investicijų projektą.“

      7        Šios nuostatos galiojimas buvo pratęstas 1996 ir 1997 metams, o vėliau, remiantis vėlesnėmis Normas Forales, iš dalies pakeistos formos 45 % mokesčių kreditas buvo toliau taikomas 1998 ir 1999 metais.

       Pelno mokesčio apmokestinamosios bazės sumažinimas
      8        1996 m. liepos 5 d. Norma Foral  Nr. 24/1996 (1996 m. rugpjūčio 9 d. Boletín Oficial del Territorio Histórico de Álava  Nr. 90) 26 straipsnis nustato:

      „1.      Veiklą pradedančioms įmonėms suteikiama teisė atitinkamai 99, 75, 50 ir 25 % sumažinti pozityvią jų ekonominės veiklos apmokestinamąją
         bazę, kol bus kompensuota negatyvi jų apmokestinimo bazė ankstesniais laikotarpiais, keturiais iš eilės mokestiniais laikotarpiais,
         pradedant pirmuoju, kuriuo per ketverius metus nuo ekonominės veiklos pradžios jos deklaruoja pozityvią apmokestinamąją bazę.

      <...>
      2.      Kad galėtų pasinaudoti šia lengvata, mokesčių mokėtojai turi atitikti tokias sąlygas:
      a)      pradėti savo veiklą, turėdami mažiausiai 20 milijonų ESP apmokėto kapitalo;
      <...>
      d)      neturi būti tiesiogiai ar netiesiogiai arba kitokiu pavadinimu anksčiau vykdę naują veiklą;
      e)      vykdyti naują veiklą patalpose ar pastate, kuriuose kiti fiziniai ar juridiniai asmenys nevykdo jokios veiklos;
      f)      per pirmuosius dvejus metus investuoti į ilgalaikį turtą mažiausiai 80 milijonų ESP, atsižvelgiant į tai, kad visos šios lėšos
         turi būti investuotos į veiklai vykdyti reikalingą turtą, kuris negali būti išnuomojamas ar perleidžiamas tretiesiems asmenims.
         Šiuo atveju finansinės išperkamosios nuomos sąlygomis įgytas turtas taip pat bus laikomas investicijomis į ilgalaikį turtą,
         jeigu turto įgijėjas prisiima įsipareigojimą pasinaudoti pirmumo teise pirkti;

      g)      per pirmuosius šešis mėnesius nuo ekonominės veiklos pradžios sukurti mažiausiai dešimt darbo vietų ir išlaikyti šį metinį
         personalo vidurkį nuo šio momento iki tų metų, kai išnyksta jų teisė sumažinti apmokestinamąją bazę;

      <...>
      i)      turėti mažiausiai penkerių metų verslo planą.
      <...>
      4.      Šio straipsnio 2 dalies f punkte nurodyta mažiausia investicijų suma ir 2 dalies g punkte numatytas minimalus naujai sukurtų
         darbo vietų skaičius yra nesuderinami su jokioms kitoms mokestinėms lengvatomis toms pačioms investicijoms arba darbo vietų
         kūrimui.

      5.      Dėl šiame straipsnyje įtvirtinto mokesčio sumažinimo turi būti pateikiamas prašymas mokesčių administracijai, kuri patikrinusi,
         ar pirmiau nurodytos sąlygos yra įvykdytos, suteikia prašymą pateikusiai bendrovei laikiną leidimą, kuris turi būti patvirtintas
         Diputación Foral de Álava sprendimu.

      <...>“
       Faktinės bylos aplinkybės
      9        Ramondín SA – pagal Ispanijos teisę įsteigta bendrovė, gaminanti vyno, putojančio vyno ir kitų aukštos kokybės gėrimų kamščių apvalkalus.
         Nuo 1971 m. jos būstinė buvo Logroño, Comunidad Autónoma de La Rioja (La Rioja autonominė sritis) teritorijoje.

      10      1997 m. Ramondín SA nusprendė perkelti savo gamybos įrenginius iš Logroño į Laguardia miestą, esantį Álava istorinėje teritorijoje Baskų krašte.
         Tuo tikslu 1997 m. gruodžio 15 d. Ramondín SA įkūrė naują bendrovę Ramondín Cápsulas SA, kurios 99,8 % kapitalo priklauso Ramondín SA. Buvo numatyta, kad Ramondín Cápsulas SA perims visą Ramondín SA veiklą.

      11      1997 m. spalio 21 d. Diputación Foral de Álava sprendimu Nr. 738/1997 Ramondín SA gavo šeštoje papildomoje Norma Foral  Nr. 22/1994 nuostatoje numatytą 45 % mokesčių kreditą. Ramondín Cápsulas SA kaip naujai įkurta įmonė pasinaudojo galimybe sumažinti pelno mokesčio apmokestinamąją bazę, numatytą Norma Foral Nr. 24/1996 26 straipsnyje.

      12      1997 m. spalio 2 d. laišku Comunidad Autónoma de La Rioja pirmininkas išsiuntė Europos Bendrijų Komisijai skundą dėl valstybės pagalbos, suteiktos Ramondín SA dėl jos veiklos perkėlimo į Baskų kraštą.

      13      1999 m. balandžio 30 d. laišku (OL C 194, p. 18) Komisija informavo Ispanijos valdžios institucijas apie sprendimą pradėti
         EB sutarties 93 straipsnio 2 dalyje (po pakeitimo – EB 88 straipsnio 2 dalis) numatytą procedūrą dėl Baskų krašto valdžios
         institucijų Ramondín SA ir Ramondín Cápsulas SA suteiktos fiskalinės pagalbos.

      14      Pasibaigus šiai procedūrai Komisija priėmė ginčijamą sprendimą.

      15      Šio sprendimo 2 straipsnio a punkte Ramondín Cápsulas SA suteiktas pelno mokesčio apmokestinamosios bazės sumažinimas kvalifikuojamas kaip su bendrąja rinka nesuderinama valstybės
         pagalba. Sprendimo 2 straipsnio b punkte Ramondín SA suteiktas 45 % mokesčių kreditas taip pat kvalifikuojamas kaip su bendrąja rinka nesuderinama valstybės pagalba tiek, kiek
         ši pagalba viršija remiantis pagalbos sumavimo taisyklėmis Baskų kraštui nustatytą maksimalų 25 % NSE regioninės pagalbos
         dydį.

      16      Ginčijamo sprendimo 3 straipsnyje Komisija nurodo Ispanijos Karalystei imtis visų reikalingų priemonių susigrąžinti iš ginčijamos
         pagalbos gautą pelną ir prireikus išieškoti šią pagalbą iš jos gavėjų.

       Pirmosios instancijos teisme pareikšti ieškiniai ir skundžiamas sprendimas
      17      2000 m. balandžio 19 d. ir 26 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje buvo pareikšti atitinkamai Territorio Histórico de Álava (byla T‑92/00) bei Ramondín SA ir Ramondín Cápsulas SA (toliau kartu – Ramondín,  byla T‑103/00) ieškiniai Komisijai.

      18      Ieškovai prašė panaikinti ginčijamą sprendimą ta dalimi, kuria jis nustato, kad Normas Forales Nr. 22/1994 ir Nr. 24/1996 numatytos ginčijamos fiskalinės priemonės yra nesuderinamos su bendrąja rinka, ir nurodo Ispanijos
         Karalystei susigrąžinti atitinkamas pagalbos sumas.

      19      2001 m. birželio 5 d. nutartimi dvi bylos buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas galutinis
         sprendimas.

      20      Skundžiamu sprendimu Pirmosios instancijos teismas:

      –        atmetė ieškinius,
      –        priteisė iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.
       Apeliaciniai skundai
      21      2003 m. kovo 6 d. bylose C‑186/02 P ir C‑188/02 P priimtomis nutartimis Teisingumo Teismo pirmininkas:

      –        leido Comunidad Autónoma de La Rioja įstoti į bylą Komisijos pusėje,

      –        atmetė Gobierno Foral de Navarra (Navaros vyriausybės) prašymą leisti įstoti į bylą apeliančių pusėje.

      22      Ramondín Teisingumo Teismo prašo:

      –        panaikinti skundžiamą sprendimą,
      –        panaikinti ginčijamą sprendimą ta dalimi, kuria jis nustato, kad Normas Forales Nr. 22/1994 ir Nr. 24/1996 numatyta fiskalinė pagalba yra nesuderinama su bendrąja rinka, ir nurodo Ispanijos Karalystei
         susigrąžinti suteiktą pagalbą,

      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      23      Territorio Histórico de Álava Teisingumo Teismo prašo:

      –        panaikinti skundžiamą sprendimą,
      –        panaikinti ginčijamą sprendimą ta dalimi, kuria jis susijęs su 45 % mokesčių kreditu ir pelno mokesčio apmokestinamosios bazės
         sumažinimu priimant sprendimą dėl bylos esmės,

      –        nepatenkinus pirmojo reikalavimo, grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui,
      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas pirmoje instancijoje ir apeliaciniame procese.
      24      Žodinės proceso dalies metu atsiėmusi savo prieštaravimą dėl Territorio Histórico de Álava apeliacinio skundo priimtinumo, bylose C‑186/02 P ir C‑188/02 P Komisija Teisingumo Teismo prašo:

      –        atmesti apeliacinius skundus,
      –        priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.
      25      Palaikydama Komisiją, Comunidad Autónoma de La Rioja bylose C‑186/02 P ir C‑188/02 P Teisingumo Teismo prašo:

      –        atmesti apeliacinius skundus,
      –        priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.
       Skundžiamo sprendimo panaikinimo pagrindai
      26      Apeliaciniame skunde Ramondín nurodo keturis skundžiamo sprendimo panaikinimo pagrindus, susijusius su:

      –        Comunidad Autónoma de La Rioja teisės pateikti skundą Komisijai neturėjimu,

      –        klaidingu ginčijamų fiskalinių priemonių kaip su bendrąja rinka nesuderinamos valstybės pagalbos kvalifikavimu,
      –        Pirmosios instancijos teismo padaryta teisės klaida dėl to, kad jis nepripažino, jog Komisija piktnaudžiavo įgaliojimais,
      –        Pirmosios instancijos teismo padaryta teisės klaida dėl to, kad jis nepripažino, jog buvo pažeistas vienodo požiūrio principas.
      27      2004 m. vasario 18 d. pareiškimu Ramondín informavo Teisingumo Teismą, kad ji toliau palaiko pagrindus, susijusius su piktnaudžiavimu įgaliojimais ir skundžiamo sprendimo
         nemotyvavimu šiuo klausimu, ir atsisako kitų savo nurodytų apeliacinio skundo pagrindų.

      28      Apeliaciniame skunde Territorio Histórico de Álava nurodo šešis skundžiamo sprendimo panaikinimo pagrindus, susijusius su:

      –        klaidingu ginčijamų fiskalinių priemonių kaip su bendrąja rinka nesuderinamos valstybės pagalbos kvalifikavimu,
      –        skundžiamo sprendimo nemotyvavimu šiuo klausimu,
      –        Pirmosios instancijos teismo padaryta teisės klaida dėl to, kad jis nusprendė, jog ginčijamos priemonės nėra egzistuojanti
         valstybės pagalba,

      –        skundžiamo sprendimo nemotyvavimu šiuo klausimu,
      –        Pirmosios instancijos teismo padaryta teisės klaida dėl to, kad jis nepripažino, jog Komisija piktnaudžiavo įgaliojimais,
      –        skundžiamo sprendimo nemotyvavimu šiuo klausimu.
      29      2004 m. vasario 20 d. pareiškimu Territorio Histórico de Álava informavo Teisingumo Teismą, kad:

      –        toliau iš dalies palaiko pirmuosius du apeliacinio skundo pagrindus, susijusius su klaidingu ginčijamų fiskalinių priemonių
         kaip su bendrąja rinka nesuderinamos valstybės pagalbos kvalifikavimu ir su skundžiamo sprendimo nemotyvavimu šiuo klausimu,

      –        toliau palaiko penktą ir šeštą apeliacinio skundo pagrindus, susijusius su piktnaudžiavimu įgaliojimais ir su skundžiamo sprendimo
         nemotyvavimu šiuo klausimu,

      –        atsisako kitų pagrindų.
       Dėl apeliacinių skundų
      30      Šiuo klausimu išklausius šalis ir generalinę advokatę, nagrinėjamas bylas reikia sujungti pagal Teisingumo Teismo procedūros
         reglamento 43 straipsnį, kad būtų priimtas galutinis sprendimas.

       Dėl pagrindų, susijusių, pirma, su Pirmosios instancijos teismo padaryta teisės klaida nepripažinus piktnaudžiavimo įgaliojimais
            ir, antra, su skundžiamo sprendimo nemotyvavimu šiuo klausimu
       Šalių argumentai
      31      Ramondín kaltina Pirmosios instancijos teismą tuo, kad skundžiamo sprendimo 82–88 punktuose jis atmetė jos nurodytą pagrindą, susijusį
         su Komisijos piktnaudžiavimu įgaliojimais. Komisija pasinaudojo įgaliojimais valstybės pagalbos srityje, kurioje ji turi išimtinę
         kompetenciją ir didelius įgaliojimus, tam, kad suderintų fiskalinės teisės normas. Tačiau iš tiesų šiam derinimui turi būti
         taikoma EB sutarties 101 straipsnyje (po pakeitimo – EB 96 straipsnis) ir 102 straipsnyje (dabar – EB 97 straipsnis) numatyta
         procedūra, pagal kurią kompetencija suteikiama Europos Sąjungos Tarybai.

      32      Komisija pirmiausia ėmėsi veiksmų mažų sričių ar mažų valstybių narių atžvilgiu, kurių sprendimo priėmimo galimybės ir veiksmų
         laisvė yra ribotos. Ji taip veikė dėl teisės aktų derinimo sunkumų mokesčių srityje, didelėms valstybėms narėms atsisakant
         prarasti savo kompetenciją šioje srityje.

      33      Ramondín nuomone, kadangi vienintelė reali objektyvi aplinkybė šioje byloje yra ta, kad nėra konkurento skundo, reikėjo daryti prielaidą,
         jog buvo siekiama kitų, nei nurodyta, tikslų. Todėl pradėta procedūra nuo pat pradžių turėjo trūkumų.

      34      Territorio Histórico de Álava teigia, kad Pirmosios instancijos teismas turėjo nustatyti, kad buvo piktnaudžiaujama įgaliojimais. Kyla klausimas, kokios
         priežastys paskatino Komisiją pradėti tiek daug procedūrų dėl Baskų krašto Normas Forales. Be to, kyla klausimas, kodėl daugybė fiskalinių priemonių buvo išbraukta iš sąrašo, kurį sudarė „Primarolo“ grupė, Tarybos įpareigota nustatyti naikintinas fiskalines priemones, siekiant suderinti teisės aktus mokesčių srityje,
         kad vėliau jas būtų galima ginčyti pagal valstybės pagalbos procedūrą.

      35      Territorio Histórico de Álava  nuomone, dėl daugelio valstybių narių pozicijos Taryboje visiškai neįmanoma susitarti dėl teisės aktų mokesčių srityje derinimo.
         Todėl Komisija pasirinko greičiausią ir paprasčiausią valstybės pagalbos procedūros kelią.

      36      Territorio Histórico de Álava taip pat kaltina Pirmosios instancijos teismą nemotyvavus savo išvadų dėl pagrindo, susijusio su piktnaudžiavimu įgaliojimais.
         Pirmosios instancijos teismas pateikė paviršutinišką atsakymą, nenagrinėdamas priežasčių, dėl kurių Komisija pradėjo daugybę
         procedūrų dėl Baskų krašto Normas Foralel,  ir neištirdamas, kodėl daugybė fiskalinių priemonių buvo išbraukta iš Primarolo grupės sudaryto sąrašo, kad vėliau jas būtų galima ginčyti pagal valstybės pagalbos procedūrą.

      37      Komisija, atsakydama į Ramondín argumentus, pažymi, kad savo sprendimo 82–87 punktuose Pirmosios instancijos teismas teisingai konstatavo, jog nėra įvykdytos
         sąlygos, kurioms esant, vadovaujantis Bendrijos teismų praktika, konstatuojamas piktnaudžiavimas įgaliojimais. Šiuo atveju
         kaltinimas dėl piktnaudžiavimo įgaliojimais grindžiamas subjektyviu Ramondín Komisijos elgesio vertinimu. Šis vertinimas nepagrįstas jokia objektyvia aplinkybe. Jis grindžiamas ne svarbiais įrodymais,
         kaip reikalauja teismų praktika, o tik subjektyviais teiginiais, susijusias su tariamais Komisijos ketinimais.

      38      Iš tikrųjų Ramondín, nurodydama savo pagrindą, apsiriboja pakartodama savo labai siaurą valstybės pagalbos ir atrankos kriterijaus sąvokų aiškinimą.
         Tariamą piktnaudžiavimą įgaliojimais sudaro tik kitoks, nei siūlo Ramondín, valstybės pagalbos sąvokos aiškinimas.

      39      Atsakydama į Territorio Histórico de Álava argumentus, Komisija teigia, kad ši šalis nenurodė su piktnaudžiavimu įgaliojimais susijusio pagrindo Pirmosios instancijos
         teisme. Todėl šis pagrindas yra akivaizdžiai nepriimtinas. Be to, bet kuriuo atveju jis nepagrįstas dėl tų pačių priežasčių
         kaip ir Ramondín nurodytas pagrindas. Galiausiai Pirmosios instancijos teismas pakankamai motyvavo skundžiamą sprendimą atmesti šį pagrindą.

      40      Comunidad Autónoma de La Rioja pažymi, kad Territorio Histórico de Álava neturi teisės nurodyti pagrindo, susijusio su piktnaudžiavimu įgaliojimais, nes ji jo nebuvo nurodžiusi Pirmosios instancijos
         teisme.

      41      Bet kuriuo atveju ji mano, jog Ramondín  ir Territorio Histórico de Álava nepateikė jokių objektyvių, svarbių ir nuoseklių įrodymų, leidžiančių daryti išvadą, kad Komisija, priimdama ginčijamą sprendimą,
         siekė suderinti teisės aktus mokesčių srityje.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      42      Priešingai, nei teigia Komisija ir Comunidad Autónoma de La Rioja, Territorio Histórico de Álava Pirmosios instancijos teisme pirmojo ieškinio 71 ir kituose punktuose nurodė pagrindą, susijusį su Komisijos piktnaudžiavimu
         įgaliojimais.

      43      Ramondín ir Territorio Histórico de Álava atžvilgiu šis pagrindas buvo nagrinėjamas skundžiamo sprendimo 82–88 punktuose.

      44      Pirmosios instancijos teismas konkrečiai priminė, kad aktas gali būti laikomas priimtu piktnaudžiaujant įgaliojimais tik tuomet,
         jei remiantis objektyviais, svarbiais ir nuosekliais įrodymais, matyti, kad jis buvo priimtas tik ar bent jau daugiausia siekiant
         kitų, nei nurodyta, tikslų (žr. būtent 2001 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Nyderlandai prieš Tarybą, C‑110/97, Rink. p. I‑8763, 137 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      45      85–87 punktuose Pirmosios instancijos teismas nagrinėjo ir vertino ieškovių teiginius ir argumentus. Jis nusprendė, kad jos
         nepateikė jokio objektyvaus įrodymo, leidžiančio daryti išvadą, kad ginčijamu sprendimu Komisija iš tikrųjų siekė suderinti
         teisės aktus mokesčių srityje.

      46      Taip Pirmosios instancijos teismas atliko faktinių aplinkybių vertinimą, kuris, jeigu nėra iškraipomi jam pateikti įrodymai,
         nėra teisės klausimas, dėl kurio gali būti vykdoma Teisingumo Teismo kontrolė (žr. būtent 2001 m. birželio 21 d. Sprendimo
         Moccia Irme ir kt. prieš Komisiją, C‑280/99 P–C‑282/99 P, Rink. p. I‑4717, 78 punktą ir 2002 m. spalio 15 d. Sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją,  C‑238/99  P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, Rink. p. I‑8375, 285 punktą).

      47      Apeliantės apsiriboja savo teiginiais ginčydamos šį faktinių aplinkybių vertinimą. Jos nepateikia jokių faktų, patvirtinančių,
         kad Pirmosios instancijos teismas iškraipė jam pateiktus įrodymus. Bet kuriuo atveju negalima teigti, kad dėl to, jog nebuvo
         pateiktas konkuruojančios įmonės skundas, Pirmosios instancijos teismas turėjo padaryti išvadą, kad Komisija siekė kitų, nei
         nurodė, tikslų. Vien tik aplinkybė, kad tokio skundo nebuvo, neleidžia daryti tokios išvados.

      48      Todėl piktnaudžiavimu įgaliojimais grindžiamas pagrindas atmestinas.

      49      Kalbant apie pagrindą, kad skundžiamas sprendimas šiuo klausimu nebuvo motyvuotas, konstatuotina, kad Ramondín savo apeliaciniame skunde šio pagrindo nepaminėjo.

      50      2004 m. vasario 18 d. pareiškime Ramondín, nurodydama, kad toliau palaiko pagrindą, susijusį su skundžiamo sprendimo nemotyvavimu piktnaudžiavimo įgaliojimais klausimu,
         iš tikrųjų pateikia naują pagrindą. Šis pagrindas, remiantis Teisingumo Teismo procedūros reglamento 42 straipsnio 2 dalimi
         ir 118 straipsniu, yra nepriimtinas.

      51      O dėl Territorio Histórico de Álava. kuri pateikė apeliacinio skundo pagrindą, susijusį su skundžiamo sprendimo nemotyvavimu, ir patvirtino jį 2004 m. vasario
         20 d. pareiškimu, pažymėtina, kad skundžiamo sprendimo:

      –        85 punkte nustatyta, kad ieškovų argumentai paremti spekuliacijomis apie toliau nurodytus skundžiamo sprendimo motyvus ir
         kad jos netgi neįrodė, jog ginčijamas sprendimas kokiu nors būdu Bendrijos lygmeniu suderino teisės aktus mokesčių srityje,

      –        86 punkte pažymėta, kad Territorio Histórico de Álava daro nuorodą į bylas, kuriose buvo priimta Pirmosios instancijos teismo pirmininko 2000 m. vasario 16 d. Nutartis Juntas Generales de Guipúzcoa ir kt. (C‑400/97–C‑402/97, Rink. p. I‑1073), t. y. į bylas, kuriose, apeliantės teigimu, Komisija, nurodydama, kad Normas Forales įtvirtina valstybės pagalbą, nes taikomi tik tam tikroje vienos valstybės narės teritorijoje, suabejojo Baskų krašto valdžios
         institucijų įgaliojimais priimti teisės aktus mokesčių srityje,

      –        87 punkte nurodyta, kad pastarasis argumentas atmestinas, nes Komisija, siekdama ginčijamame sprendime įrodyti, jog Ramondín suteiktos fiskalinės lengvatos yra valstybės pagalba, patenkanti į EB sutarties 92 straipsnio (po pakeitimo – EB 87 straipsnis)
         taikymo sritį, nesirėmė regioninės atrankos kriterijumi.

      52      Šie motyvai atrodo pakankami, atsižvelgiant į Pirmosios instancijos teismui ieškinyje ir atsiliepime į ieškinį pateiktus argumentus,
         tarp kurių nebuvo jokios nuorodos į tai, kad iš sąrašo, parengto Tarybos sudarytos grupės, buvo išbraukta daugelis fiskalinių
         priemonių.

      53      Iš to išplaukia, kad Territorio Histórico de Álava nurodytas apeliacinio skundo pagrindas dėl skundžiamo sprendimo nemotyvavimo, susijusio su tariamu Komisijos piktnaudžiavimu
         įgaliojimais, yra atmestinas.

       Dėl Territorio Histórico de Álava nurodytų pagrindų, susijusių, pirma, su klaidingu ginčijamų fiskalinių priemonių kaip su
            bendrąja rinka nesuderinamos valstybės pagalbos kvalifikavimu ir, antra, su skundžiamo sprendimo nemotyvavimu šiuo klausimu

       Šalių argumentai
      54      Pirmosios instancijos teisme Territorio Histórico de Álava tvirtino, kad Komisija, konstatuodama, kad 45 % mokesčių kreditas ir pelno mokesčio apmokestinamosios bazės sumažinimas yra
         nesuderinama su bendrąja rinka valstybės pagalba, nes Normas Forales  Nr. 22/1994 ir Nr. 24/1996 yra specialiosios priemonės, palaikančios „tam tikras įmones“, pažeidė EB sutarties 92 straipsnį.
         Ji tvirtina, kad bet kuriuo atveju galimas atrankinis šių priemonių pobūdis yra pateisinamas fiskalinės sistemos pobūdžiu
         ir struktūra.

      55      Territorio Histórico de Álava kaltina Pirmosios instancijos teismą tuo, kad jis skundžiamo sprendimo 23–65 punktuose atmetė šiuos argumentus ir tokiu būdu
         teisiškai klaidingai taikė EB sutarties 92 straipsnį.

      56      2004 m. vasario 20 d. pateiktame pareiškime Territorio Histórico de Álava  nurodo, kad palaiko savo pagrindą dėl panaikinimo, tačiau tik ankstesnėje stadijoje, kai ginčijamos fiskalinės priemonės dar
         nebuvo kvalifikuotos kaip valstybės pagalba. Ji tvirtina proceso pirmoje instancijoje metu teigusi, kad 45 % mokesčių kreditas
         nepatenka į Sutarties 92 straipsnio taikymo sritį, nes jis yra pateisinamas kaip fiskalinė priemonė, skirta pasiekti ekonominės
         politikos tikslą. Pirmosios instancijos teismas pažymėjo, kad tai netrukdo kvalifikuoti šių priemonių kaip su Sutartimi nesuderinamos
         valstybės pagalbos. Ši išvada yra klaidinga, nes ji padaryta netinkamoje aiškinimo proceso stadijoje. Iš tikrųjų prieš sprendžiant
         valstybės pagalbos kvalifikavimo klausimą reikėjo atsižvelgti į tai, kad fiskalinėms priemonėms, priimtoms iki 1997 m. gruodžio
         1 d. ECOFIN Tarybos išvadų dėl fiskalinės politikos (OL C 2, 1998, p. 1) ir 1998 m. gruodžio 10 d. Komisijos pranešimo dėl
         valstybės pagalbos taisyklių taikymo su tiesioginiu verslo apmokestinimu susijusioms priemonėms (OL C 384 p. 3), nebuvo taikoma
         valstybės pagalbos kontrolės procedūra. Kai tokios priemonės patekdavo į atitinkamos valstybės narės įgyvendinamos pramonės
         politikos sritį, joms ab initio nebuvo taikomas Sutarties 92 straipsnis.

      57      Tame pačiame pareiškime Territorio Histórico de Álava pridūrė, kad ji taip pat palaiko savo pagrindą dėl skundžiamo sprendimo nemotyvavimo šiuo iškeltu teisės klausimu.

      58      Komisija teigia, kad palaikant pagrindą, susijusį su klaidingu ginčijamų fiskalinių priemonių kaip su bendrąja rinka nesuderinamos
         valstybės pagalbos kvalifikavimu, nepaisant to, jog iš dalies pasikeitė jo pateikimo forma, Teisingumo Teismas vis dar turi
         išnagrinėti šių priemonių pagalbos pobūdį. Iš tikrųjų EB sutarties 92 straipsnis nenumato jokios išankstinės stadijos prieš
         nagrinėjant valstybės pagalbos kvalifikavimo klausimą, nes priemonės fiskalinis pobūdis neturi reikšmės nustatant, ar tai
         yra pagalba. Be to, 1997 m. gruodžio 1 d. ECOFIN Tarybos išvados dėl fiskalinės politikos ir jų priede esantis elgesio kodeksas
         negali pakeisti EB sutartimi numatyto įgaliojimų paskirstymo. Tokiomis aplinkybėmis Territorio Histórico de Álava, abejodama Komisijos kompetencija, primygtinai siekė užginčyti ginčijamų fiskalinių priemonių kaip valstybės pagalbos kvalifikavimą.

      59      Comunidad Autónoma de La Rioja teigia, kad iš tikrųjų Territorio Histórico de Álava  ir toliau tvirtina, jog ginčijamos fiskalinės priemonės nėra valstybės pagalba, nors dabar nurodo naujus pagrindus. Todėl
         Teisingumo Teismas neturėtų atmesti galimybės išnagrinėti ir kvalifikuoti šias priemones pagal EB sutarties 92 straipsnį.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      60      Primintina, kad leidimas šaliai Teisingumo Teisme pirmą kartą nurodyti pagrindą, kuris nebuvo nurodytas Pirmosios instancijos
         teisme, reikštų suteikti jai leidimą pateikti Teisingumo Teismui, kurio kompetencija apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti
         platesnės apimties ginčą nei tas, kurį nagrinėjo Pirmosios instancijos teismas. Apeliaciniame procese Teisingumo Teismo kompetencija
         apsiriboja pirmoje instancijoje priimto teisinio sprendimo dėl nagrinėtų pagrindų vertinimu (žr., inter alia, 1994 m. birželio 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Brazzelli Lualdi ir kt., C‑136/92 P, Rink. p. I‑1981, 59 punktą; 1998 m. gegužės 28 d. Sprendimo Deere prieš Komisiją, C‑7/95 P, Rink. p. I‑3111, 62 punktą ir 2003 m. balandžio 10 d. Sprendimo Hendrickx prieš Cedefop, C-217/01 P, Rink. p. I‑3701, 37 punktą).

      61      Šioje byloje Territorio Histórico de Álava pirmoje instancijoje neteigė, kad:

      –        ginčijamos fiskalinės priemonės pačios savaime nepatenka į valstybės pagalbos teisės taikymo sritį,
      –        EB sutarties 92 straipsnis fiskalinės teisės priemonėms taikomas tik nuo 1997 m. gruodžio 1 d. ECOFIN Tarybos išvadų dėl mokesčių
         politikos ir 1998 m. gruodžio 10 d. Komisijos pranešimo dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo su tiesioginiu verslo apmokestinimu
         susijusioms priemonėms priėmimo.

      62      Iš tikrųjų buvo remtasi priemonės, sumažinančios apmokestinamąją bazę, ekonominės politikos tikslais nagrinėjant jos atrankinį
         pobūdį, t. y. jos kaip su bendrąja rinka nesuderinamos valstybės pagalbos kvalifikavimo EB sutarties 92 straipsnio prasme
         stadijoje.

      63      Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo šiuos argumentus skundžiamo sprendimo 51 punkte.

      64      Todėl šio apeliacinio skundo nagrinėjimo metu Teisingumo Teismui pateiktas argumentas, kuriame iš esmės teigiama, kad ginčijamai
         fiskalinei priemonei iki teisinio vertinimo stadijos EB sutarties 92 straipsnis netaikomas ab initio, ir dėl to jai netaikoma Komisijos kontrolė, yra apeliaciniame procese pirmą kartą nurodytas pagrindas.

      65      Šis naujas pagrindas, kaip ir tiesiogiai su juo susijęs pagrindas dėl skundžiamo sprendimo nemotyvavimo iškeltu teisiniu klausimu,
         pripažintinas nepriimtinu.

      66      Remiantis tuo, kas išdėstyta, apeliaciniai skundai atmestini.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      67      Remiantis Teisingumo Teismo procedūros reglamento 122 straipsnio pirmąja pastraipa, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas,
         bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.

      68      Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį,
         pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi apeliantės pralaimėjo
         bylą, jos be savo išlaidų turi padengti Komisijos ir Comunidad Autónoma de La Rioja išlaidas pagal jų pateiktus reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      1.      Sujungti bylas C‑186/02 P ir C‑188/02 P galutiniam sprendimui priimti.
      2.      Atmesti apeliacinius skundus.
      3.      Apeliantės be savo išlaidų turi padengti Europos Bendrijų Komisijos bei Comunidad Autónoma de La Rioja patirtas bylinėjimosi išlaidas pagal jų pateiktus reikalavimus.
      Parašai.
      * Proceso kalba: ispanų.