1968 m. vasario 29 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Parke, Davis and Co. prieš Probel, Reese, Beintema-Interpharm ir Centrafarm. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Gerechtshof 's-Gravenhage - Nyderlandai. # Byla 24-67.


title: 2012 m. liepos 19 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Marianne Scheunemann prieš Finanzamt Bremerhaven.#Bundesfinanzhof prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Įsisteigimo laisvė – Laisvas kapitalo judėjimas – Tiesioginiai mokesčiai – Paveldimo turto mokestis – Mokesčio apskaičiavimo būdas – Trečiojoje valstybėje įsteigtos kapitalo bendrovės vienintelio akcininko akcijų įgijimas paveldint – Nacionalinės teisės aktas, pagal kurį tokių bendrovių akcijoms netaikomos mokesčių lengvatos.#Byla C‑31/11.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. liepos 19 d. (
            *1
         )
      „Įsisteigimo laisvė — Laisvas kapitalo judėjimas — Tiesioginiai mokesčiai — Paveldimo turto mokestis — Mokesčio apskaičiavimo būdas — Trečiojoje valstybėje įsteigtos kapitalo bendrovės vienintelio akcininko akcijų įgijimas paveldint — Nacionalinės teisės aktas, pagal kurį mokesčių lengvatos tokių bendrovių akcijoms netaikomos“
      Byloje C-31/11
      dėl Bundesfinanzhof (Vokietija) 2010 m. gruodžio 15 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2011 m. sausio 20 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Marianne Scheunemann

      prieš

         Finanzamt Bremerhaven

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. N. Cunha Rodrigues, teisėjai U. Lõhmus (pranešėjas), A. Rosas, A. Ó Caoimh ir A. Arabadjiev,
      generalinė advokatė V. Trstenjak,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir K. Petersen,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos R. Lyal ir W. Mölls,

         susipažinęs su 2012 m. kovo 20 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 63 straipsnio 1 dalies ir 65 straipsnio išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp M. Scheunemann ir Finanzamt Bremerhaven (toliau – Finanzamt) dėl pranešimo dėl apmokestinimo, susijusio su paveldimo turto mokesčio, taikomo turtui, kurį, be kita ko, sudaro trečiojoje valstybėje įsteigtos kapitalo bendrovės akcijos, apskaičiavimu.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               Pagal 1988 m. birželio 24 d. Tarybos direktyvos 88/361/EEB dėl Sutarties 67 straipsnio įgyvendinimo (OL L 178, p. 5; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 10 sk., 1 t., p. 10) 1 straipsnio 1 dalį (straipsnis panaikintas Amsterdamo sutartimi):
               „Nepažeisdamos toliau pateikiamų nuostatų, valstybės narės panaikina kapitalo judėjimų tarp asmenų, gyvenančių valstybėse narėse, apribojimus. Šios direktyvos taikymui palengvinti kapitalo judėjimai skirstomi pagal I priede pateiktą nomenklatūrą.“

               4

               Be kitų Direktyvos 88/361 1 straipsnyje numatytų kapitalo judėjimų, šios direktyvos I priedo XI skyriuje „Asmeninio kapitalo judėjimai“ minimas paveldėjimas ir palikimas.

         Vokietijos teisė

               5

               1997 m. vasario 27 d. paskelbtos redakcijos Paveldimo ir dovanojamo turto mokesčio įstatymo (Erbschaftsteuer- und Schenkungsteuergesetz) (BGBl., 1997, I, p. 378), iš dalies pakeisto 2007 m. spalio 10 d. įstatymu (BGBl., 2007, I, p. 2332; toliau – ErbStG), 1 straipsnio 1 dalies 1 punkte numatyta, kad „Paveldimo (dovanojamo) turto mokesčiu apmokestinami: <...> įgijimas mirties atveju“.

               6

               Pagal ErbStG 2 straipsnio 1 dalies 1 punktą visas mirusio asmens, kuris mirdamas buvo Vokietijos rezidentas, turtas apmokestinamas paveldimo turto mokesčiu. Juo apmokestinamas ir kitoje valstybėje esantis turtas.

               7

                  ErbStG 13a straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
               „1.   Laikantis antrame sakinyje nustatytų sąlygų, 4 dalyje apibrėžtas įmonės turtas, žemės ir miškų ūkio paskirties turtas bei kapitalo bendrovių akcijos, jeigu jų vertė neviršija 225000 [eurų], neapmokestinami:

                        1.

                        jeigu jie įgyjami paveldint; <...>

                        2.

                        Pritaikius 1 dalį likusi turto vertė, apibrėžiama 4 dalyje, sudaro 65 %.“

               8

               Pagal ErbStG 13a straipsnio 4 dalies 3 punktą „neapmokestinamoji suma ir sumažinta vertė taikomos <...> kapitalo bendrovės akcijoms, kai šios bendrovės buveinė arba administracija mokesčio atsiradimo momentu yra Vokietijoje ir palikėjas arba dovanotojas tiesiogiai turėjo daugiau kaip ¼ šios bendrovės akcijų“.

               9

               Pagal ErbStG 13a straipsnio 5 dalies 4 punktą neapmokestinamoji suma arba jos dalis ir sumažinta vertė panaikinamos atgaline data, jeigu įgijėjas per penkerius metus nuo paveldėjimo parduoda visas kapitalo bendrovės akcijas arba jų dalį.

               10

               Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad Vokietijos mokesčių administratorius, remdamasis 2008 m. sausio 17 d. Sprendimu Jäger (C-256/06, Rink. p. I-123), nusprendė ErbStG 13a straipsnio 1 ir 2 dalyje numatytas lengvatas taikyti ir biržoje nekotiruojamų kapitalo bendrovių, turinčių buveinę kitoje valstybėje narėje nei Vokietijos Federacinė Respublika, akcijoms. Europos Sąjungai ar Europos ekonominei erdvei nepriklausančiose valstybėse įsteigtų bendrovių akcijoms lengvatos ir toliau netaikomos.

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               11

               Vokietijoje gyvenanti M. Scheunemann yra vienintelė 2007 m. vasario mėn. mirusio, taip pat Vokietijoje gyvenusio, tėvo paveldėtoja. Palikimas, kuriam, be kita ko, priklausė vienintelio akcininko turėtos Kanadoje įsteigtos kapitalo bendrovės akcijos, Vokietijoje buvo apmokestintas paveldimojo turto mokesčiu.

               12

               2008 m. lapkričio 24 d. sprendimu Finanzamt nustatė, kad M. Scheunemann turi sumokėti 299381,95 euro paveldimojo turto mokestį, ir nurodė, kad palikėjo turėtos kapitalo bendrovės akcijos sudarė 1142115 eurų. Kadangi ši bendrovė neturėjo buveinės ar komercinės direkcijos nacionalinėje arba valstybės narės teritorijoje, netaikyta neapmokestinamoji 225000 eurų suma, numatyta ErbStG 13a straipsnio 1 dalyje, ir sumažinta vertė pagal to paties straipsnio 2 dalį.

               13

               Manydama, kad turėjo teisę į pastarąsias, M. Scheunemann pateikė skundą dėl Finanzamt sprendimo.

               14

               Priėmus sprendimą atmesti jos skundą, ji pareiškė ieškinį Finanzgericht Bremen, kurio šis nepatenkino. Anot šio teismo, mokesčių lengvatos pagal ErbStG 13a straipsnio 4 dalies 3 punktą turi būti vertinamos atsižvelgiant ne į laisvą kapitalo judėjimą, o tik į įsisteigimo laisvės apimtį, nes minimalios palikėjo akcijos, sudariusios ¼ kapitalo bendrovės nominaliojo kapitalo, kaip tai numatyta šioje nuostatoje, suteikė galimybę daryti įtaką šiai bendrovei. Įsisteigimo laisvė negali būti taikoma trečiojoje valstybėje esančiai bendrovei, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje.

               15

                  Bundesfinanzhof, kuriam pateiktas kasacinis skundas dėl minėto teismo priimto sprendimo, mano, kad SESV nuostatos dėl laisvo kapitalo judėjimo netaikomos nagrinėjamai situacijai. Šis teismas šiuo aspektu pažymi, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką bet kokios rūšies paveldėtas turtas mokestine prasme vertinamas remiantis kapitalo judėjimą reglamentuojančiomis Sutarties nuostatomis. Todėl šis teismas klausia, ar šios nuostatos draudžia pagrindinėje byloje nagrinėjamą teisės aktą.

               16

               Tokiomis aplinkybėmis Bundesfinanzhof nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
               „Ar [SESV 63 straipsnio] 1 dalį, skaitomą su [SESV 65 straipsniu], reikia aiškinti taip, kad ji draudžia valstybės narės teisės normą, kurioje numatyta, kad apskaičiuojant paveldimo turto mokestį už palikimą reikia atsižvelgti į visą privačiam turtui priskiriamų vienintelio kapitalo bendrovės, kurios buveinė ir administracija yra Kanadoje, akcininko akcijų vertę, o paveldint tokias kapitalo bendrovės, kurios buveinė arba administracija yra nacionalinėje teritorijoje, akcijas atitinkamam turtui nustatoma neapmokestinamoji suma ir atsižvelgiama tik į 65 % likusios vertės?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               17

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausimu iš esmės klausia, ar Sutarties nuostatas dėl laisvo kapitalo judėjimo reikia aiškinti kaip draudžiančias valstybės narės teisės aktą, pagal kurį apskaičiuojant paveldimo turto mokestį palikimui, kurį sudaro trečiojoje valstybėje įsteigtos kapitalo bendrovės akcijos, netaikomos tam tikros mokesčių lengvatos, kurios taikomos tokioms akcijoms, jeigu bendrovės buveinė yra valstybėje narėje.

               18

               Visų pirma ir Vokietijos vyriausybė, ir Europos Komisija tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas teisės aktas susijęs ne su laisvu kapitalo judėjimu, o su įsisteigimo laisve, nes pagrindinėje byloje nagrinėjamos akcijos leidžia daryti tam tikrą įtaką susijusios bendrovės sprendimams.

               19

               Todėl pirmiausia reikia nustatyti, ar šio teisės akto atžvilgiu reikia taikyti SESV 49 straipsnį dėl įsisteigimo laisvės, ar SESV 63 straipsnį dėl laisvo kapitalo judėjimo.

               20

               Šiuo kausimu iš jau gerai nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad norint nustatyti, ar nacionalinės teisės aktai patenka į vienos, ar į kitos judėjimo laisvės sritį, reikia atsižvelgti į nagrinėjamo teisės akto dalyką (šiuo klausimu žr. 2011 m. vasario 10 d. Sprendimo Haribo Lakritzen Hans Riegel ir Österreichische Salinen, C-436/08 ir C-437/08, Rink. p. I-305, 33 punktą ir 2011 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Halley ir kt., C-132/10, Rink. p. I-8353, 17 punktą).

               21

               Pagrindinėje byloje ginčijamos priemonės dalykas yra numatyti paveldėjimo, kuris, be kita ko, apima ir kapitalo bendrovių akcijas, mokestinį vertinimą.

               22

               Iš Teisingumo Teismo praktikos taip pat matyti, kad palikimo mokestinis vertinimas iš principo priklauso SESV 63 straipsnio dėl laisvo kapitalo judėjimo taikymo sričiai. Iš tiesų palikimas, kuris yra mirusio asmens turto perdavimas vienam arba keliems asmenims, patenkantiems į Direktyvos 88/361 I priedo XI skyrių „Asmeninio kapitalo judėjimai“, yra laisvi kapitalo judėjimai, kaip jie suprantami pagal SESV 63 straipsnį (žr., be kita ko, 2008 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Eckelkamp ir kt., C-11/07, Rink. p. I-6845, 39 punktą ir Sprendimo Arens-Sikken, C-43/07, Rink. p. I-6887, 30 punktą; 2009 m. spalio 15 d. Sprendimo Busley ir Cibrian Fernandez, C-35/08, Rink. p. I-9807, 18 punktą ir 2011 m. vasario 10 d. Sprendimo Missionswerk Werner Heukelbach, C-25/10, Rink. p. I-497, 16 punktą).

               23

               Tačiau reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką nacionalinės teisės aktas, kuris taikomas tik toms kapitalo dalims, kurios leidžia daryti konkrečią įtaką bendrovės sprendimams ir nulemti jos veiklą, patenka į su įsisteigimo laisve susijusių Sutarties nuostatų taikymo sritį. Tačiau nacionalinės nuostatos, taikomos dalyvavimui valdant kapitalą turint vienintelį tikslą – investuoti pinigus neketinant daryti įtakos įmonės valdymui ir kontrolei, turi būti nagrinėjamos atsižvelgiant tik į laisvą kapitalo judėjimą (minėto Sprendimo Haribo Lakritzen Hans Riegel ir Österreichische Salinen 35 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).

               24

               Iš to matyti, kad nustatant, kokiai laisvei priskiriamas pagrindinėje byloje nagrinėjamas teisės aktas, reikia išnagrinėti, ar šiame teisės akte nurodytų akcijų pakanka, kad jų turėtojas galėtų daryti tam tikrą įtaką bendrovės sprendimams ir lemti jos veiksmus.

               25

               Šioje byloje skaitant ErbStG 13a straipsnio 1 ir 2 dalis kartu su to paties straipsnio 4 dalies 3 punktu matyti, jog tam, kad būtų galima naudotis nagrinėjamomis mokestinėmis lengvatomis, reikia tiesiogiai turėti daugiau kaip 25 % kapitalo bendrovės akcijų.

               26

               Vokietijos vyriausybė tvirtina, kad pagal Vokietijos teisę toks kiekis kapitalo bendrovės akcijų suteikia teisę daryti tam tikrą įtaką jos sprendimams ir lemti jos veiksmus. Iš tiesų, tiek akcijų suteiktų akcininkui minimalią galimybę blokuoti svarbius, įmonės tolesnį likimą lemiančius sprendimus.

               27

               Pagrindinėje byloje nagrinėjamose nacionalinės teisės nuostatose numatytų mokesčių lengvatų tikslas, be kita ko, yra skatinti didelio kiekio bendrovės akcijų paveldėtoją dalyvauti ją valdant, kad galiausiai būtų galima užtikrinti įmonės išlikimą ir išlaikyti darbo vietas.

               28

               Šis tikslas garantuojamas atgaline data panaikinus nagrinėjamas mokesčių lengvatas, numatytas ErbStG 13a straipsnio 5 dalyje, kai paveldėtojas visas bendrovės akcijas arba jų dalį perleido praėjus penkeriems metams po jų įgijimo.

               29

               Reikia nurodyti, kad Vokietijos įstatymų leidėjas, suteikdamas pagrindinėje byloje nagrinėjamas mokesčių lengvatas, nustatė akcijų dydį, leidžiantį kapitalo bendrovės akcijų turėtojui daryti įtaką ją valdant ir kontroliuojant, ir numatė sąlygas, kuriomis siekiama užtikrinti, kad šis turėtojas nesinaudotų šia teise tik norėdamas investuoti.

               30

               Todėl reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas teisės aktas turi didelį poveikį įsisteigimo laisvei ir pagal Teisingumo Teismo praktiką jiems turi būti taikomi tik su šia laisve susijusios Sutarties nuostatos. Darant prielaidą, kad ši nacionalinė priemonė turi ribojamąjį poveikį laisvam kapitalo judėjimui, toks poveikis yra neišvengiama galimo įsisteigimo laisvės apribojimo pasekmė ir jis nepateisina minėtos priemonės nagrinėjimo Sutarties nuostatų dėl laisvo kapitalo judėjimo atžvilgiu (šiuo klausimu žr. 2007 m. spalio 25 d. Sprendimo Geurts ir Vogten, C-464/05, Rink. p. I-9325, 16 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

               31

               Bet kuriuo atveju iš pagrindinės bylos faktinių aplinkybių matyti, kad palikėjas turėjo 100 % nagrinėjamos kapitalo bendrovės akcijų, todėl negalima neigti, kad jis galėjo daryti tam tikrą įtaką jos sprendimams ir lemti jos veiksmus.

               32

               Todėl nereikia nagrinėti pagrindinėje byloje ginčijamos nacionalinės priemonės atsižvelgiant į Sutarties nuostatas dėl laisvo kapitalo judėjimo.

               33

               Kalbant apie su įsisteigimo laisve susijusį Sutarties skirsnį, reikėtų pažymėti, kad jame nėra jokios nuostatos, kuri šių nuostatų taikymo sritį išplėstų ir situacijoms, susijusioms su valstybėje narėje esančios bendrovės įsteigimu trečiojoje valstybėje (šiuo klausimu žr. 2007 m. gegužės 10 d. Nutarties A ir B, C-102/05, Rink. p. I-3871, 29 punktą ir 2007 m. gegužės 24 d. Sprendimo Holböck, C-157/05, Rink. p. I-4051, 28 punktą). Pagrindinėje byloje nagrinėjamos kapitalo bendrovės, kurios buveinė yra Kanadoje, akcijos.

               34

               Todėl SESV 49 ir paskesni straipsniai negali būti taikomi situacijoje, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje.

               35

               Atsižvelgiant į šiuos visus svarstymus, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip, kad valstybės narės teisės aktas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pagal kurį apskaičiuojant paveldimojo turto mokestį tam tikros mokesčių lengvatos netaikomos palikimui, kurį sudaro trečiojoje valstybėje įsteigtos kapitalo bendrovės akcijos, bet tokios pačios lengvatos taikomos palikimui, kai bendrovės buveinė yra valstybėje narėje, daro didelį poveikį naudojantis įsisteigimo laisve, kaip ji suprantama pagal SESV 49 ir paskesnius straipsnius, nes šios akcijos suteikia jų turėtojui teisę daryti tam tikrą įtaką šios bendrovės sprendimams ir lemti jos veiksmus. Šių straipsnių negalima taikyti esant situacijai, susijusiai su bendrovės, kurios buveinė yra trečiojoje valstybėje, turimomis akcijomis.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               36

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

                     Valstybės narės teisės aktas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pagal kurį apskaičiuojant paveldimojo turto mokestį tam tikros mokesčių lengvatos netaikomos palikimui, kurį sudaro trečiojoje valstybėje įsteigtos kapitalo bendrovės akcijos, bet tokios pačios lengvatos taikomos palikimui, kai bendrovės buveinė yra valstybėje narėje, daro didelį poveikį naudojantis įsisteigimo laisve, kaip ji suprantama pagal SESV 49 ir paskesnius straipsnius, nes šios akcijos suteikia jų turėtojui teisę daryti tam tikrą įtaką šios bendrovės sprendimams ir lemti jos veiksmus. Šių straipsnių negalima taikyti esant situacijai, susijusiai su turimomis bendrovės, kurios buveinė yra trečiojoje valstybėje, akcijomis.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


title: 2007 m. kovo 22 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Saint-Gobain Pam SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Žodinio Bendrijos prekių ženklo PAM PLUVIAL paraiška - Ankstesni vaizdiniai nacionaliniai prekių ženklai PAM - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybė supainioti - Naudojimo įrodymas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 43 straipsnis. # Byla T-364/05.

text:
      Byla T‑364/05
      Saint-Gobain Pam SA
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo PAM PLUVIAL paraiška – Ankstesni vaizdiniai nacionaliniai prekių ženklai PAM – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Naudojimo įrodymas − Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 43 straipsnis“
      Sprendimo santrauka
      1.      Bendrijos prekių ženklas – Trečiųjų šalių pastabos ir protestas – Protesto nagrinėjimas – Ankstesnio prekių ženklo naudojimo
            įrodymas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalys)
      2.      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            ar panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms ar panašioms prekėms, savininko protestas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      3.      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            ar panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms ar panašioms prekėms, savininko protestas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      4.      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            ar panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms ar panašioms prekėms, savininko protestas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      1.      Remiantis Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 43 straipsnio 2 ir 3 dalimis, nagrinėjant pagal to paties reglamento
         42 straipsnį pateiktą protestą daroma prielaida, jog ankstesnis prekių ženklas buvo iš tikrųjų naudojamas, kol pareiškėjas
         Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) nepadavė prašymo pateikti tokio naudojimo įrodymų.

      Toks prašymas, kuris turi būti pateiktas aiškiai ir laiku, negali būti pirmą kartą paduodamas Apeliacinėje taryboje.
      Iš tiesų minėtas prašymas, dėl kurio protestą pateikusiam asmeniui atsiranda pareiga įrodyti, kad jo prekių ženklas naudojamas
         iš tikrųjų (arba egzistuoja pagrįstų priežasčių jo nenaudoti), o to neįrodžius protestas atmetamas, pakeičia protesto procedūros
         turinį, pridurdamas specifinį ir išankstinį klausimą, kuris turi būti išspręstas prieš priimant sprendimą dėl paties protesto.
         Taigi Protestų skyrius, kaip pirmoji instancija, turi priimti sprendimą dėl protesto, kuris apibrėžtas įvairiuose šalių procedūriniuose
         dokumentuose ir prašymuose, tam tikrais atvejais įskaitant ir prašymą įrodyti ankstesnio prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų.
         Jei būtų pripažinta galimybė tokį prašymą pirmą kartą pateikti Apeliacinėje taryboje, kuri yra kompetentinga priimti sprendimą
         tik dėl apeliacijų, pateiktų dėl Protestų skyrių sprendimų, o ne pati pirmojoje instancijoje priimti sprendimą dėl naujo protesto,
         reikštų, kad ji turi nagrinėti visiškai specifinį su naujais teisiniais ir faktiniais argumentais susijusį prašymą, kuris
         nebuvo nagrinėtas per protesto, pateikto ir nagrinėto Protestų skyriaus, procedūrą.

      Tarp įvairių Tarnybos instancijų egzistuojantis funkcinis tęstinumas negali pateisinti tokio prašymo pateikimo pirmą kartą
         Apeliacinėje taryboje, nes jis visiškai nereiškia, kad Apeliacinė taryba turi nagrinėti kitą nei Protestų skyriui pateikta
         bylą, t. y. bylą, kurios apimtis išplėsta pridėjus išankstinį klausimą dėl ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų.

      (žr. 32, 34–37, 39–41 punktus)
      2.      Taikant Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punktą prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas,
         žymimų prekių panašumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į visus svarbius ryšį tarp nagrinėjamų prekių nusakančius veiksnius,
         o šie veiksniai, be kita ko, apima jų pobūdį, paskirtį, naudojimą, aplinkybę, kad paprastai jomis prekiaujama tose pačiose
         prekybos vietose, ir jų konkuruojantį ar papildantį pobūdį. Šiuo atžvilgiu vienos kitas papildančios prekės yra tokios, tarp
         kurių egzistuoja glaudus ryšys ta prasme, jog viena yra būtina ar svarbi kitai naudoti tiek, kad vartotojai galėtų manyti,
         jog atsakomybė už abiejų prekių pagaminimą tenka tai pačiai įmonei.

      (žr. 92, 94–95 punktus)
      3.      Taikant Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punktą sudėtinis prekių ženklas ir kitas
         tapatus arba panašus į vieną iš sudėtinio prekių ženklo sudedamųjų dalių prekių ženklas gali būti laikomi panašiais, kai ši
         dalis yra dominuojantis elementas bendrame sudėtinio prekių ženklo kuriamame įspūdyje. Taip yra, kai ši sudedamoji dalis gali
         pati dominuoti šio prekių ženklo vaizde, kurį atitinkama visuomenė prisimena, ir todėl visos kitos sudedamosios prekių ženklo
         dalys yra nesvarbios bendrame jo sukeliamame vaizde. Kalbant apie vienos ar kelių konkrečių sudėtinio prekių ženklo sudedamųjų
         dalių dominuojančio pobūdžio vertinimą reikia visų pirma atsižvelgti į kiekvienai šių sudedamųjų dalių būdingas savybes, jas
         palyginant su kitų sudedamųjų dalių savybėmis. Be to, papildomai galima atsižvelgti į tai, kaip sudėtiniame prekių ženkle
         išdėstytos įvairios sudedamosios dalys.

      (žr. 97 punktą)
      4.      Egzistuoja galimybė, kad paprastas Ispanijos vartotojas supainios žodinį žymenį PAM PLUVIAL, kurį kaip Bendrijos prekių ženklą
         prašoma įregistruoti Nicos sutarties 6 ir 17 klasėms priklausantiems „metaliniams vamzdžiams ir vamzdeliams“ bei „nemetaliniams
         standiems vamzdžiams ir vamzdeliams skirtoms nemetalinėms įvorėms“, ir anksčiau Ispanijoje 19 klasei priklausančioms „statybinėms
         medžiagoms“ įregistruotą vaizdinį prekių ženklą, kurio žodinis elementas „PAM“ yra centrinis ir dominuojantis.

      Iš tiesų, pirma, kadangi prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, yra vizualiai ir fonetiškai panašūs, nes ankstesnio prekių
         ženklo dominuojantis elementas „PAM“ yra taip pat prašomo prekių ženklo PAM PLUVIAL dominuojantis elementas dėl savo trumpos
         ir lengvai įsimenamos formos, nes ispanų kalboje jis neturi ypatingos reikšmės ir yra prašomo prekių ženklo pradžioje, ir,
         antra, kadangi prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės yra panašios ir papildo viena kitą, žodžio „pluvial“
         buvimas prašomame prekių ženkle nepašalina galimybės supainioti, nes šis elementas gali paskatinti paprastą vartotoją manyti,
         kad prašomas prekių ženklas yra prekių ženklas, kilęs iš pagrindinio prekių ženklo „pam“, ir žymi specifinį prekių asortimentą,
         priklausantį „PAM prekių ženklų šeimai“.

      (žr. 98–100, 105 punktus)
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
      2007 m. kovo 22 d.(*)

      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo PAM PLUVIAL paraiška – Ankstesni vaizdiniai nacionaliniai prekių ženklai PAM – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Naudojimo įrodymas − Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 43 straipsnis“
      Byloje T‑364/05
      Saint-Gobain Pam SA, įsteigta Nansi (Prancūzija), atstovaujama advokatų J. Blanchard ir G. Marchais,

      ieškovė,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą A. Rassat,

      atsakovę,
      dalyvaujant kitai procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šaliai
      Propamsa, SA, įsteigtai Barselonoje (Ispanija),

      dėl ieškinio, pateikto dėl 2005 m. balandžio 15 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 414/2004‑4) dėl
         žodinio žymens PAM PLUVIAL įregistravimo, susijusio su protesto procedūra tarp Propamsa, SA ir Saint-Gobain Pam SA,

      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas M. Vilaras, teisėjai F. Dehousse ir D. Šváby,
      kancleris E. Coulon,
      susipažinęs su Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2005 m. rugsėjo 26 d. pateiktu ieškiniu,
      susipažinęs su 2006 m. sausio 25 d. Pirmosios instancijos kanceliarijai pateiktu atsakymu į ieškinį,
      atsižvelgęs į žodinę proceso dalį ir neįvykus 2006 m. gruodžio 7 d. nustatytam posėdžiui, nes neatvyko nė viena šalis,
      priima šį
      Sprendimą
       Ginčo aplinkybės
      1        2000 m. rugsėjo 27 d. ieškovė Saint‑Gobain Pam SA, remdamasi pataisytu 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994,
         p. 1), Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pateikė Bendrijos prekių ženklo paraišką.

      2        Prašomas įregistruoti prekių ženklas (toliau – prašomas prekių ženklas) yra žodinis žymuo PAM PLUVIAL.

      3        2000 m. spalio 9 d. ir 2002 m. gegužės 29 d. ieškovei padarius du iš pradžių prekių ženklo paraiškoje nurodyto prekių sąrašo
         apribojimus, kuriems VRDT pritarė atitinkamai 2000 m. spalio 11 d. ir 2002 m. liepos 4 d., prekės, kurioms prašoma įregistruoti
         prekių ženklą, priklauso 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams
         registruoti 6 ir 17 klasėms ir atitinka šiuos aprašymus:

      –        „Metaliniai arba iš metalo pagaminti vamzdžiai ir vamzdeliai, ketaus vamzdžiai ir vamzdeliai, metalinės įvorės pirmiau nurodytoms
         prekėms“ (6 klasė);

      –        „Nemetalinės įvorės, skirtos nemetaliniams standiems vamzdžiams ir vamzdeliams“ (17 klasė).
      4        2001 m. liepos 16 d. Bendrijos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 61/2001.

      5        2001 m. rugsėjo 20 d. Propamsa, SA, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 1 dalimi, pateikė protestą dėl prašomo prekių ženklo registracijos.

      6        Protestas buvo pagrįstas šiomis ankstesnėmis teisėmis:

      –         1976 m. liepos 26 d. Ispanijoje įregistruotu ir toliau pavaizduotu vaizdiniu prekių ženklu Nr. 737992 „statybinėms medžiagoms“
         (19 klasė) (toliau – ankstesnis prekių ženklas):

      –         1976 m. liepos 26 d. Ispanijoje įregistruotu ir toliau pavaizduotu vaizdiniu prekių ženklu Nr. 120075 „cementui“ (19 klasė):

      –        1981 m. rugsėjo 2 d. įregistruota, galiojančia Austrijoje, Beniliukso valstybėse, Vokietijoje, Prancūzijoje ir Italijoje bei
         toliau pavaizduota tarptautinio vaizdinio prekių ženklo prancūziška nuoroda Nr. 463089 „klijams, skirtiems naudoti pramonėje“
         (1 klasė), ir „(nemetalinėms) neapdirbtoms arba apdirbtoms statybinėms medžiagoms“ (19 klasė):

      7        Protestas buvo pateiktas dėl visų Bendrijos prekių ženklo paraiškoje nurodytų prekių.

      8        Grindžiant protestą nurodytas pagrindas – galimybė supainioti prašomą prekių ženklą ir šio sprendimo 6 punkte nurodytus tris
         prekių ženklus Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto prasme.

      9        2004 m. kovo 29 d. Sprendimu VRDT protestų skyrius protestą patenkino, o ieškovės Bendrijos prekių ženklo paraišką atmetė.
         Pirmiausia Protestų skyrius nurodė, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų prekių palyginimas turėjo būti atliktas
         atsižvelgiant, pirma, į visas prašomu prekių ženklu žymimas prekes, nepaisant dabartinio ar ieškovės numatyto jų naudojimo,
         ir, antra, į visas prekes, kurioms buvo įregistruoti proteste nurodyti prekių ženklai, nes ieškovė nepateikė ankstesnių prekių
         ženklų naudojimo iš tikrųjų įrodymo prašymo pagal Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalis. Paskui Protestų skyrius
         nusprendė, kad ankstesniais prekių ženklais žymimi metaliniai arba nemetaliniai vamzdžiai ir vamzdeliai bei statybinės medžiagos
         yra panašūs. Pastarosios prekės apima bent jau nemetalinius vamzdžius ir vamzdelius, kurie yra tokio paties pobūdžio ir atlieka
         tą pačią funkciją, skirti tiems patiems naudotojams ir gali būti naudojami kartu su metaliniais vamzdžiais ir vamzdeliais
         arba su jais konkuruoti. Jis taip pat nusprendė, kad prašomu prekių ženklu žymimos įvorės, skirtos metaliniams arba nemetaliniams
         vamzdžiams ir vamzdeliams bei statybinės medžiagos tiek, kiek jos būtinos metaliniams ir nemetaliniams vamzdžiams ir vamzdeliams
         surinkti arba taisyti, yra panašios. Galiausiai dėl prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, palyginimo Protestų skyrius nusprendė,
         kad jų dominuojantis elementas yra žodis „pam“ ir todėl šie prekių ženklai yra labai panašūs, nes žymenų dominuojančio elemento
         vizualaus ir skambėjimo tapatumo pakanka vizualiems ir skambėjimo jų nedominuojančios dalies skirtumams atsverti. Remdamasis
         šiais samprotavimais Protestų skyrius padarė išvadą, jog yra galimybė supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, Ispanijoje
         ir Prancūzijoje visų atitinkamų prekių atžvilgiu.

      10      2004 m. gegužės 26 d. ieškovė, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 57–62 straipsniais, dėl Protestų skyriaus sprendimo pateikė
         apeliaciją.

      11      2005 m. balandžio 15 d. Sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas), apie kurį ieškovei pranešta 2005 m. liepos 19 d., Ketvirtoji
         apeliacinė taryba apeliaciją atmetė ir patvirtino Protestų skyriaus sprendimą.

      12      Apeliacinė taryba visų pirma atmetė kaip pavėluotai pateiktą apeliacijos pagrindus išdėstančiame dokumente nurodytą ieškovės
         prašymą pateikti protestą grindžiančių prekių ženklų naudojimo iš tikrųjų įrodymą. Šiuo klausimu Apeliacinė taryba nusprendė,
         jog šis prašymas turėjo būti pateiktas bet kuriuo protesto procedūros momentu, t. y. iki VRDT pranešė šalims apie šios procedūros
         pabaigą, ir negalėjo pirmą kartą būti pateiktas apeliacijos nagrinėjimo Apeliacinėje taryboje stadijoje.

      13      Paskui, palyginusi prašomą prekių ženklą su ankstesniu prekių ženklu, Apeliacinė taryba padarė išvadą, kad minėti prekių ženklai
         bendrai panašūs, atsižvelgiant į fonetinį ir vizualinį jų dominuojančio žodinio elemento „pam“ tapatumą, kuris svarbesnis
         už dėl prašomame prekių ženkle esančio papildomo žodinio elemento „pluvial“ atsirandančius vizualinius ir fonetinius skirtumus.
         Apeliacinė taryba taip pat nusprendė, kad abiem nagrinėjamais prekių ženklais žymimos prekės yra panašios ir papildo viena
         kitą, motyvuodama tuo, kad jos platinamos tais pačiais prekybos tinklais, parduodamos tose pačiose prekybos vietose ir yra
         skirtos tiems patiems galutiniams vartotojams. Atsižvelgusi į šiuos elementus, Apeliacinė taryba nusprendė, kad atitinkama
         visuomenė Ispanijoje gali supainioti nagrinėjamus prekių ženklus, todėl nėra būtina nagrinėti, ar egzistuoja tokia galimybė
         supainioti prašomą ir kitus Propamsa proteste nurodytus prekių ženklus.

       Šalių reikalavimai
      14      Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
      15      VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
      16      Grįsdama savo ieškinį ieškovė remiasi dviem pagrindais, susijusiais atitinkamai su Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio pažeidimu
         ir šio reglamento 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.

       Dėl ieškinio 9–15, 17, 18, 22 ir 23 priedų
       Šalių argumentai
      17      VRDT pažymi, kad ieškinio 9–15, 17, 18, 22 ir 23 priedai, susiję su Saint‑Gobain grupės prestižu ir prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, naudojimo sąlygomis, yra pirmą kartą pateikti Pirmosios instancijos
         teisme, nes jie nebuvo pateikti nei Protestų skyriuje, nei Apeliacinėje taryboje. Taigi pagal nusistovėjusią teismo praktiką
         Pirmosios instancijos teismas į šiuos dokumentus neturi atsižvelgti ir privalo juos atmesti, nenagrinėdamas įrodomosios galios
         (2004 m. vasario 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Koubi prieš VRDT – Flabesa (CONFORFLEX), T‑10/03, Rink. p. II‑719, 52 punktas; 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Eurocermex prieš VRDT(Alaus butelio forma), T‑399/02, Rink. p. II‑1391, 52 punktas ir 2005 m. balandžio 21 d. Sprendimas Ampafrance prieš VRDT – Johnson & Johnson (monBeBé), T‑164/03, Rink. p. II‑1401). Bet kuriuo atveju tais pačiais dokumentais negalima ginčyti ginčijamo sprendimo.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      18      Pagal teismo praktiką Pirmosios instancijos teismui pateiktu ieškiniu siekiama patikrinti Apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumą
         Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnio prasme, todėl Pirmosios instancijos teismas neturi peržiūrėti faktinių aplinkybių pagal
         pirmą kartą jam pateiktus dokumentus (2006 m. kovo 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Telefon & Buch prieš VRDT – Herold Business Data (Weisse Seiten), T‑322/03, Rink. p. II‑0000, 65 punktas; taip pat žr. sprendimo CONFORFLEX, minėto šio sprendimo 17 punkte, 52 punktą).

      19      Šioje byloje reikia pripažinti, kad ieškinio 9–15, 17, 18, 22 ir 23 priedai iš tikrųjų pirmą kartą pateikti Pirmosios instancijos
         teisme. Todėl į šiuos dokumentus negalima atsižvelgti ir jie turi būti atmesti, nesant būtinybės nagrinėti jų įrodomosios
         galios (žr. sprendimo Weisse Seiten, minėto šio sprendimo 18 punkte, 65 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

       Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio pažeidimu
       Šalių argumentai
      20      Remdamasi VRDT instancijų funkcinio tęstinumo principu ieškovė teigia, kad Apeliacinė taryba padarė klaidą atmesdama kaip
         pavėluotai pateiktą apeliacijos pagrindus išdėstančiame dokumente pirmą kartą nurodytą ieškovės prašymą pateikti proteste
         nurodytų prekių ženklų naudojimo įrodymą. Ieškovės nuomone, taikant minėtą principą, šalis Apeliacinėje taryboje visiškai
         gali remtis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, kuriomis ji nesirėmė Protestų skyriuje.

      21      Ši išvada turi būti juo labiau daroma, nes šioje byloje ieškovė, remdamasi atliktu tyrimu, įsitikino, jog Propasma proteste nurodytus prekių ženklus naudojo tik cementui, o ne kitoms prekėms, kurioms jie buvo įregistruoti. Taigi ieškovė
         2004 m. gegužės 26 d. Apeliacinėje taryboje pateiktame prašyme teisėtai paprašė, kad Propamsa pateiktų minėtų prekių ženklų naudojimo iš tikrųjų per penkerius metus iki Bendrijos prekių ženklo paraiškos paskelbimo įrodymus.

      22      Ieškovės nuomone, kitoks sprendimas tiesiogiai paneigtų „pagrindinį principą“, išplaukiantį tiek iš 1988 m. gruodžio 21 d.
         Pirmosios tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40, 1989,
         p. 1), aštuntos konstatuojamosios dalies, tiek iš Reglamento Nr. 40/94 devintos konstatuojamosios dalies, pagal kurią nėra
         jokio nacionalinių ar Bendrijos prekių ženklų arba bet kokio jiems prieštaraujančio anksčiau registruoto prekių ženklo apsaugos
         pateisinimo, išskyrus atvejus, kai prekių ženklai yra iš tikrųjų naudojami.

      23      Ieškovė pridūrė, jog ginčijamame sprendime nurodyto Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio pirmoje dalyje numatytas tik vienas
         procedūros terminas, t. y. terminas, per kurį VRDT pasiūlo šalims per protesto procedūrą pateikti atsiliepimus į kitų šalių
         arba VRDT pastabas. Tačiau, ieškovės nuomone, nors protestą pateikęs asmuo naudojimo iš tikrųjų įrodymų gali pateikti tik
         per VRDT nurodytą terminą, nė vienas dokumentas nenumato konkretaus termino kitai protesto procedūros šaliai pateikti naudojimo
         iš tikrųjų įrodymų prašymą. Todėl iš pirmesniame punkte nurodyto „pagrindinio principo“ kylanti Bendrijos prekių ženklo paraišką
         pateikusio asmens teisė prašyti protestą padavusio asmens pateikti jo prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymus negali priklausyti
         nuo termino, kuris nėra nustatytas nė viename konkrečiame dokumente, laikymosi.

      24      Akivaizdu, kad terminas naudojimo įrodymų prašymui pateikti nustatytas 2005 m. birželio 29 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 1041/2005,
         iš dalies keičiančiame Reglamentą (EB) Nr. 2868/95, skirtą įgyvendinti Reglamentą Nr. 40/94 (OL L 172, p. 4). Tačiau šis reglamentas
         šioje byloje nėra taikomas, nes jis įsigaliojo 2005 m. liepos 25 d., t. y. po to, kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas.

      25      Pirmiausia VRDT nurodė, kad visiškai suvokdama Pirmosios instancijos teismo praktiką dėl funkcinio tęstinumo principo ji ne
         visada pritaria Pirmosios instancijos teismo nuomonei dėl šio principo, kaip tai parodo būtent apeliacinis skundas, kurį ji
         pateikė Teisingumo Teismui (byla C‑29/05 P) dėl 2004 m. lapkričio 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Kaul prieš VRDT – Bayer (ARCOL) (T‑164/02, Rink. p. II‑3807).

      26      Paskui VRDT priminė savo praktiką, susijusią su naudojimo iš tikrųjų įrodymo prašymu Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2
         ir 3 dalių prasme, kuri atsispindi 2004 m. gegužės 10 d. VRDT pirmininko sprendimu EX-04-2, priimtu pasitarus su administracine
         taryba ir suinteresuotaisiais asmenimis, konkrečiai kalbant, pagrindinėmis atstovų VRDT asociacijomis, patvirtintuose nurodymuose
         dėl procedūrų VRDT. Pagal šių nurodymų 1.1 punkto redakciją, galiojusią ginčijamo sprendimo priėmimo dieną, su naudojimo įrodymu
         susijęs prašymas gali būti pateiktas tik iki to momento, iki kada VRDT raštu praneša šalims, kad negali būti pateikiama nė
         viena kita pastaba, kitaip tariant, kad ji pasirengusi priimti sprendimą dėl protesto.

      27      Šis nurodymas parodo tiek Protestų skyrių, tiek Apeliacinių tarybų nusistovėjusią sprendimų priėmimo praktiką. Taigi ginčijamas
         sprendimas 1.1 punkte patvirtino šią praktiką, kuri iki šiol ginčijama nebuvo. Šiuo atžvilgiu VRDT nurodė, kad nusprendus
         priešingai galėtų būti prailginta procedūrų trukmė, sudarytos palankios sąlygos vilkinimui ir taptų abejotinas protestų procedūros
         tikslas, kurio esmė – paprastai ir greitai bei teisiškai visiškai saugiai iki registracijos bei proceso teisme išspręsti ginčus
         dėl prekių ženklų.

      28      Šioje byloje ieškovė, kuri, kaip ji pati teigia, yra viena iš pasaulio pramonės lyderių bei įpratusi prie procedūrų VRDT dėl
         didelio prekių ženklų skaičiaus, per protesto procedūrą nepasinaudojo teise pareikalauti iš Propamsa proteste nurodytų prekių ženklų naudojimo iš tikrųjų įrodymo. Ieškovė tik pateikė nekonkrečius argumentus dėl Propamsa gaminamų prekių ir jų naudojimo bendroje statybos srityje kartu su kitomis prekėmis. Taigi Protestų skyrius teisingai atsisakė
         atsižvelgti į šiuos teiginius.

      29      Be to, VRDT paaiškino, kad ieškovė naudojimo iš tikrųjų įrodymo prašymą pagal Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalis
         Apeliacinei tarybai pirmą kartą pateikė 2004 m. liepos 20 d. apeliacijos pagrindus išdėstančiame dokumente, o ne 2004 m. gegužės
         26 d. pateikiant pačią apeliaciją, kaip klaidingai nurodė ieškovė savo ieškinio 43 punkte. Pirmosios instancijos teisme pateiktas
         ieškovės argumentas, susijęs su tuo, kad jos prašymas pateikti ankstesnių prekių ženklų naudojimo iš tikrųjų įrodymą pagrįstas
         įsitikinimu, įgytu parengus ieškinio 23 priede esančią tyrimo ataskaitą, kad Propamsa savo prekių ženklus naudojo tik cementui, nėra svarbus ir mažų mažiausiai abejotinas. Pirma, į šį dokumentą neatsižvelgta,
         nes jis nebuvo pateiktas ir juo net nebuvo remtasi Apeliacinėje taryboje. Antra, jei išimtiniu atveju Pirmosios instancijos
         teismas nuspręstų į šį dokumentą atsižvelgti, jis nustatytų, jog jame nenurodyta data ir kad tik 6 priede nurodyta 2004 m.
         rugpjūčio 13 diena. Taigi šis dokumentas negali pagrįsti įsitikinimo, kurį ieškovė teigia įgijusi 2004 m. gegužės 26 d. arba
         2004 m. liepos 20 dieną.

      30      VRDT taip pat atkreipia Pirmosios instancijos teismo dėmesį į naujas Reglamento Nr. 1041/2005 nuostatas (žr. šio sprendimo
         24 punktą), kurios, nors netaikomos šioje byloje, vis dėlto parodo teisės aktų leidėjo valią. Nauja iš dalies pakeisto Reglamento
         Nr. 2868/95 22 taisyklė yra net mažiau liberali nei ankstesnė VRDT sprendimų priėmimo praktika, nes ji numato, kad protestą
         grindžiančio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymo prašymas yra priimtinas, tik jeigu jis pateiktas per prekių ženklo
         paraišką pateikusio asmens pastaboms dėl protesto pateikti nustatytą terminą.

      31      Galiausiai VRDT mano, jog prielaida, kad nurodytas ginčijamo sprendimo neteisėtumas pripažintas, vis dėlto nelemtų jo panaikinimo.
         Iš tiesų, net jei ankstesnis prekių ženklas buvo naudojamas tik cementui ir jei reikėtų atlikti tik šių prekių palyginimą,
         dėl tų pačių priežasčių, kurios nurodytos ginčijamame sprendime, Ispanijos vartotojų požiūriu egzistuotų galimybė suklaidinti
         visuomenę dėl nagrinėjamų prekių kilmės.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      32      Remiantis Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalimis, nagrinėjant pagal to paties reglamento 42 straipsnį pateiktą
         protestą daroma prielaida, jog ankstesnis prekių ženklas buvo iš tikrųjų naudojamas, kol pareiškėjas padavė prašymą pateikti
         tokio naudojimo įrodymų (2004 m. kovo 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo El Corte Inglés prieš VRDT – González Cabello et Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR), T‑183/02 ir T‑184/02, Rink. p. II‑965, 38 punktas).

      33      Šioje byloje nustatyta, kad ieškovė tokį prašymą pirmą kartą pateikė tik apeliacijos nagrinėjimo stadijoje Apeliacinėje taryboje.
         Tačiau ieškovė mano, kad šis prašymas priimtinas. Šiuo klausimu ji tvirtina, kad, pirma, Reglamentas Nr. 40/94 nenumato jokio
         termino tokiam prašymui pateikti ir kad apskritai termino tokiam tikslui nustatymas prieštarautų šio sprendimo 22 punkte nurodytam
         šio reglamento devintoje konstatuojamojoje dalyje nustatytam principui. Antra, ieškovė mano, jog pirmą kartą Apeliacinėje
         taryboje pateikti prašymą ji galėjo taikant VRDT žemesnių instancijų ir apeliacinių tarybų funkcinio tęstinumo principą.

      34      Reikia priminti, kad pagal teismo praktiką ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymo prašymas turi būti aiškus
         ir laiku pateiktas VRDT (Pirmosios instancijos teismo sprendimo MUNDICOR, minėto šio sprendimo 32 punkte, 38 punktas; 2005 m. kovo 16 d. Sprendimo L'Oréal prieš VRDT – Revlon (FLEXI AIR), T‑112/03, Rink. p. II‑949, 24 punktas ir 2005 m. birželio 7 d. Sprendimo Lidl Stiftung prieš VRDT – REWE-Zentral (Salvita), T‑303/03, Rink. p. II‑1917, 77 punktas). Šiomis aplinkybėmis buvo nuspręsta, kad iš principo ir neprieštaraujant Reglamento
         Nr. 40/94 devintai konstatuojamajai daliai ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymo prašymas turi būti pateiktas
         per Protestų skyriaus Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikusiam asmeniui nustatytą terminą jo pastaboms atsakant į protestą
         pateikti (minėto sprendimo FLEXI AIR 25–28 punktai).

      35      Tačiau klausimas, ar prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo turi paduoti ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymo
         prašymą per Protestų skyriaus nustatytą terminą jo pastaboms atsakant į protestą pateikti arba ar toks prašymas turi būti
         paduotas per galimą prekių ženklo paraišką pateikusiam asmeniui Protestų skyriaus nustatytą specialų terminą, kuriam pasibaigus
         jis galėtų į tokį prašymą neatsižvelgti, šioje byloje nesvarbus. Iš tiesų ieškovė nepateikė ankstesnio prekių ženklo naudojimo
         iš tikrųjų įrodymo prašymo per jai nustatytą terminą pagal Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 1 dalį pastaboms į Propamsa protestą pateikti. Be to, VRDT teigia, kad Protestų skyrius ieškovei šiam tikslui nenustatė jokio specialaus termino. Tačiau
         VRDT tvirtina, kad pagal minėtų VRDT pirmininko nurodymų (žr. šio sprendimo 26 punktą) 1.1 punktą, atspindintį nusistovėjusią
         sprendimų priėmimo praktiką šioje srityje, ankstesnių prekių ženklų naudojimo iš tikrųjų įrodymo prašymą ieškovė galėjo pateikti
         bet kuriuo protesto procedūros momentu, kol Protestų skyrius pranešė šalims, kad pasirengęs dėl protesto priimti sprendimą.

      36      Taigi šioje byloje nagrinėjamas ne kokio nors šiam prašymui pateikti nustatyto termino laikymasis, bet veikiau klausimas,
         kuriai VRDT instancijai šis prašymas turi būti pateiktas ir, konkrečiau kalbant, ar šis prašymas privalomai turi būti pateiktas
         Protestų skyriui, ar jį dar galima pirmą kartą pateikti Apeliacinei tarybai nagrinėjant apeliaciją.

      37      Šiuo atžvilgiu reikia nurodyti, kad pateikus ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymo prašymą pareiga įrodyti,
         kad ženklas buvo naudotas iš tikrųjų (arba buvo pateisinamų priežasčių jo nenaudoti) nustatoma protestą pateikusiam asmeniui,
         o to neįrodžius protestas atmetamas (sprendimo MUNDICOR, minėto šio sprendimo 32 punkte, 38 punktas; sprendimo FLEXI AIR, minėto šio sprendimo 34 punkte, 24 punktas ir sprendimo Salvita, minėto šio sprendimo 34 punkte, 77 punktas). Ankstesnio prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų yra klausimas, kuris, jei iškeltas
         prekių ženklo paraišką pateikusio asmens, turi būti išspręstas prieš priimant sprendimą dėl paties protesto (sprendimo FLEXI AIR, minėto šio sprendimo 34 punkte, 26 punktas). Taigi ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymo prašymas protesto
         procedūroje iškelia papildomą specifinį ir išankstinį klausimą bei šia prasme pakeičia jos turinį.

      38      Be to, reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 40/94 127 straipsnio 1 dalį Protestų skyrius yra atsakingas už sprendimus,
         priimamus dėl protestų prieš Bendrijos prekių ženklų registravimą, o pagal šio reglamento 130 straipsnio 1 dalį apeliacinės
         tarybos atsakingos už sprendimus, priimamus dėl apeliacijų, paduotų, be kita ko, dėl Protestų skyrių sprendimų.

      39      Iš pirmiau nurodytų nuostatų ir vertinimų matyti, kad Protestų skyrius, kaip pirmoji instancija, turi priimti sprendimą dėl
         protesto, kuris apibrėžtas įvairiuose šalių procedūros dokumentuose ir prašymuose, o tam tikrais atvejais – ir ankstesnio
         prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymo prašyme. Dėl šios priežasties toks prašymas negali būti pirmą kartą pateiktas Apeliacinėje
         taryboje. Jei būtų pripažinta kitaip, reikštų, kad Apeliacinė taryba turi nagrinėti visiškai specifinį su naujais teisiniais
         ir faktiniais argumentais susijusį prašymą, kuris nebuvo nagrinėtas per protesto, pateikto ir nagrinėto Protestų skyriaus,
         procedūrą. Tačiau Apeliacinė taryba yra kompetentinga priimti sprendimą tik dėl apeliacijos, pateiktos dėl Protestų skyrių
         sprendimų, o ne pati pirmojoje instancijoje priimti sprendimą dėl naujo protesto.

      40      Pirmosios instancijos teismo praktikoje (2003 m. rugsėjo 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Henkel prieš VRDT – LHS (UK) (KLEENCARE), T‑308/01, Rink. p. II‑3253, 25 ir 26 punktai; 2005 m. vasario 1 d. Sprendimo SPAG prieš VRDT – Dann et Backer (HOOLIGAN), T‑57/03, Rink. p. II‑287, 18 punktas ir 2006 m. liepos 10 d. Sprendimo La Baronia de Turis prieš VRDT − Baron Philippe de Rothschild (LA BARONNIE), T‑323/03, Rink. p. II‑0000, 57 ir 58 punktai) nurodytas funkcinis tęstinumas bet kuriuo atveju negali pateisinti tokio prašymo
         pateikimo pirmą kartą Apeliacinėje taryboje, nes jis visiškai nereiškia, kad Apeliacinė taryba turi nagrinėti kitą nei Protestų
         skyriui pateikta bylą, t. y. bylą, kurios apimtis išplėsta pridėjus išankstinį klausimą dėl ankstesnio prekių ženklo naudojimo
         iš tikrųjų.

      41      Iš to išplaukia, jog šioje byloje ginčijamame sprendime teisėtai buvo padaryta išvada, kad ieškovė neturėjo teisės pirmą kartą
         nagrinėjant apeliaciją Apeliacinėje taryboje paduoti prašymo, jog protestą pateikęs asmuo pateiktų jame nurodytų ankstesnių
         prekių ženklų naudojimo iš tikrųjų įrodymą. Taigi pirmasis pagrindas turi būti atmestas.

       Dėl antrojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu
       Šalių argumentai
      42      Pirmiausia ieškovė ginčija ginčijamo sprendimo išvadą, kad prašomu prekių ženklu žymimos prekės, kurios gali būti naudojamos
         pastatų statyboje, yra tapačios ankstesniu prekių ženklu žymimoms statybinėms medžiagoms arba jas papildo.

      43      Ieškovė teigia, kad Propamsa prekių ženklais, įregistruotais Nr. 737992 ir Nr. 463089, žymimų atitinkamai „statybinių medžiagų“ ir „nemetalinių statybinių
         medžiagų“ sąvokos yra tokios nekonkrečios ir plačios, kad gali apimti daug tarpusavyje nesusijusių prekių, taip suteikiant
         nagrinėjamų prekių ženklų savininkui nepagrįstą ir ginčytiną monopolį. Šiuo klausimu ieškovė nurodo, kad Prancūzijos teismai
         jau turėjo priimti sprendimą dėl prekių ženklų negaliojimo, kai jais žymimos prekės ar paslaugos buvo apibūdintos netiksliai,
         pavyzdžiui, prekių ženklų, žyminčių „verslo paslaugas“, atveju.

      44      Ieškovė tvirtina, kad pradedant bet kokią veiklą, nepaisant jos pobūdžio ar tikslo, atliekama sudėtingesnė ar paprastesnė
         statybinė veikla, kuriai vykdyti reikia daug ir įprastų, ir modernių prekių. Tačiau tai visiškai nereiškia, kad visos šios
         prekės ir paslaugos turi būti laikomos atitinkančiomis statybines medžiagas ar jas papildančiomis.

      45      Ieškovė pripažįsta, jog lyginant nagrinėjamas prekes ir paslaugas reikia remtis jų bendromis savybėmis, bet pabrėžė, kad išvados
         dėl tų pačių prekių arba paslaugų panašumo arba papildomo pobūdžio negalima daryti atsižvelgiant tik į aplinkybę, kad jas
         galima naudoti statybose, nebent laikyti panašiomis labai skirtingas savybes turinčias prekes ir paslaugas.

      46      Taigi, pavyzdžiui, betonas ir elektros laidai nelaikytini panašiais arba papildančiais vienas kitą vien dėl aplinkybės, kad
         jie naudojami statybose. Iš tiesų šios prekės yra skirtingo pobūdžio, atlieka skirtingas funkcijas ir dažniausiai gaminamos
         skirtingų subjektų. Be to, 42 klasės architektų paslaugos ir 19 klasės nemetaliniai vamzdžiai nelaikomi panašiais vien todėl,
         kad jie naudojami statybose.

      47      Tomis pačiomis aplinkybėmis ieškovė teigia, kad ginčijamo sprendimo 20 punkte nurodžius, jog pastatų ir infrastruktūrų statyba
         neišvengiamai apima įvairias sistemas, kaip antai kanalizacija, nuotekų tvarkymas, priešgaisrinė apsauga, vandentiekiai arba
         drėkinimas, kurioms naudojamos prekės, dėl kurių kilo ginčas, klaidingai nuspręsta, kad šios dviejų rūšių prekės panašios.

      48      Todėl ieškovė mano, kad šioje byloje prašomu prekių ženklu žymimų prekių, t. y. metalinių vamzdžių ir jų įvorių bei statybinių
         medžiagų, negalima laikyti panašiomis vien dėl aplinkybės, kad šios prekės, kaip ir daugelis kitų labai skirtingų prekių,
         naudojamos pastatų statyboje. Iš tiesų prašomu prekių ženklu žymimos prekės atlieka funkcijas, kurios labai skiriasi nuo statybinių
         medžiagų funkcijų ir visiškai negali pastarųjų pakeisti.

      49      Šiuo atžvilgiu ieškovė teigia, kad jos parduodamos sistemos naudojamos ne statant pastatus, bet įdiegiant vandens nutekėjimo
         ir tiekimo infrastruktūras. Todėl jos klientai iš esmės yra ne statybinės įmonės, bet teritorinės bendrijos.

      50      Antra, ieškovė ginčija ginčijamame sprendime esantį teiginį (13 punktas), kad atitinkamą visuomenę sudaro ir specialių žinių
         turinti, ir plačioji visuomenė.

      51      Ieškovės nuomone, metalinių lankstaus ketaus vamzdžių, ypač skirtų lietaus vandeniui surinkti, rinką sudaro labai nedaug asmenų
         ir ji skirta tik ypatingų specialių žinių turinčiai visuomenei, dalyvaujančiai diegiant lietaus vandens ir nuotekų šalinimo
         tinklus. Šią visuomenę daugiausia sudaro Prancūzijos ir užsienio teritorinės bendrijos, kurios puikiai žino apie ieškovės
         prekes. Todėl šioje byloje atitinkamą visuomenę sudaro ypatingų žinių turintys ir kvalifikuoti asmenys.

      52      Grįsdama šį argumentą ieškovė remiasi 2005 m. vasario 10 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimu byloje R 411/2004‑1,
         kurio išvadas dėl atitinkamos visuomenės galima tiesiogiai perkelti į šią bylą.

      53      Ieškovė kanalizacijų, skirtų lietaus vandeniui, rinkoje užima pirmą vietą, kaip tai parodo ieškinio priede pateikti PAM PLUVIAL
         asortimento pristatymo lankstinukas ir ištrauka iš ieškovės internetinio puslapio.

      54      Tačiau Propamsa šiame sektoriuje visiškai nedalyvauja, o savo ankstesnį prekių ženklą PAM naudoja tik cementui, kaip tai buvo nustatyta ieškovės
         prašymu atlikus tyrimą.

      55      Propamsa šią prekę pardavinėjo arti esantiems klientams, kurie yra privatūs asmenys ir nedidelės statybos įmonės, nežinančios apie
         ieškovę ir jos prekes.

      56      Trečia ir galiausiai ieškovė ginčija tai, jog ginčijamu sprendimu (15 punktas) buvo atmestas jos argumentas, kad atitinkama
         specialių žinių turinti visuomenė žymenį PAM neišvengiamai suvoks kaip susijusį su jos įmonės pavadinimu („Saint‑Gobain Pam“).

      57      Internete atlikta paieška pagal svarbiausius žodžius „Pam“ ir „vamzdžiai“ prancūzų, ispanų ir anglų kalbomis parodo tik atsakymus,
         susijusius su ieškove, ir nepateikia jokių su Propamsa susijusių atsakymų. Ieškovė ieškinio priede pateikė savo paieškų rezultatus.

      58      Ši aplinkybė parodo pasaulinį ieškovės žinomumą kanalizacijų srityje, o tai yra sritis, kurioje Propamsa nevykdo jokios veiklos. Taigi atitinkama visuomenė visiškai nemano, kad prašomu prekių ženklu žymimas prekes galėtų pagaminti
         Propamsa arba su ja ekonomiškai susijusi įmonė. Šį vertinimą sustiprina faktas, kad visos ieškovės prekės nuolat žymimos prekių ženklu
         PAM arba iš jo kilusiu prekių ženklu, kaip antai PAM PLUVIAL, PAM NATURAL ar PAM GLOBAL.

      59      Be to, prekių ženklais, kuriais grindžiamas protestas šioje byloje, žymimų prekių platinimo kanalai yra visiškai skirtingi,
         nes ieškovė savo prekes parduoda tik tiesiogiai arba tarpininkaujant jos dukterinėms bendrovėms už Prancūzijos ribų.

      60      Todėl ginčijamame sprendime esanti išvada dėl galimybės supainioti buvimo yra klaidinga, nes tokia galimybė šioje byloje yra
         visiškai pašalinta.

      61      Pirmiausia VRDT teigia, kad ginčijamame sprendime teisingai taikoma teismų praktika (2005 m. balandžio 13 d. Pirmosios instancijos
         teismo sprendimo GILLETTE prieš VRDT – Wilkinson Sword (RIGHT GUARD XTREME sport), T‑286/03, Rink. p. II‑0000, 33 punktas), pagal kurią, vykstant protesto procedūrai, prekės turi būti lyginamos atsižvelgiant
         į prekių ženklo paraiškos formuluotę pateikimo metu ar po apribojimo, nes šiuo atžvilgiu prašomo prekių ženklo naudojimo sąlygos
         arba ketinimas naudoti neturi reikšmės.

      62      Tai dar labiau taikytina šiai bylai, nes ieškovė, išskyrus 2002 m. liepos 4 d. VRDT priimtą prekių sąrašo pakeitimą, nepadarė
         jokio kito šios paraiškos formuluotės apribojimo, nors galėjo tai padaryti bet kuriuo momentu pagal Reglamento Nr. 40/94 44 straipsnio
         1 dalį ir Reglamento Nr. 2868/95 13 taisyklę.

      63      Antra, dėl visuomenės, kurios atžvilgiu šioje byloje turi būti vertinama galimybė supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo
         ginčas, VRDT teigia, kad šiais prekių ženklais žymimos prekės savo bendromis savybėmis gali sudominti tiek plačiąją visuomenę,
         būtent „mėgėjus meistrauti“, tiek pastabesnę ir apdairesnę specialių žinių turinčią visuomenę, kurią sudaro statybų profesionalai.
         Todėl, priešingai ieškovės tvirtinimams, ginčijamu sprendimu šioje byloje atitinkama visuomenė buvo nustatyta teisingai.

      64      Bet kuriuo atveju VRDT mano, kad Pirmosios instancijos teismui nebūtina nagrinėti šio klausimo, nes pakanka išnagrinėti paprasto
         vartotojo suklaidinimo galimybę. Iš tikrųjų pagal teismo praktiką, jeigu neįmanoma suklaidinti minėto paprasto vartotojo,
         šios aplinkybės pakanka ieškiniui atmesti, nes toks vertinimas galioja a fortiori profesionaliems suinteresuotosios visuomenės atstovams, kurių pastabumo laipsnis yra aukštesnis už paprasto vartotojo pastabumo
         laipsnį (2006 m. sausio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Devinlec prieš VRDT – TIME ART (QUANTUM), T‑147/03, Rink. p. II‑0000, 62 punktas).

      65      Be to, VRDT teigia: kadangi ankstesnis prekių ženklas buvo įregistruotas ir saugomas Ispanijoje, atitinkama visuomenė šioje
         byloje yra šios valstybės narės paprasti vartotojai.

      66      Trečia, VRDT mano, kad ginčijamame sprendime padaryta teisinga išvada, jog, pirma, abiem prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas,
         žymimos prekės yra panašios, atsižvelgiant į jų tapačią paskirtį ir naudojimą. Priešingai ieškovės tvirtinimams, ankstesniu
         prekių ženklu žymimos „statybinės medžiagos“ yra visiškai apibrėžta kategorija. Iš šios kategorijos apibrėžimo elektroniniame
         „Le Robert“ žodyne matyti, kad šioje byloje atitinkamai visuomenei visiškai nesudėtinga įsivaizduoti, kokių rūšių prekės priklauso
         šiai kategorijai. Tai yra neapdirbtos arba pusiau apdirbtos statybinės prekės ir sąlygiškai paprastos iš jų pagamintos prekės.
         Taigi ginčijamame sprendime sąvokai „statybinės prekės“ buvo teisingai priskirtos visos teisės, susijusios su formuluote,
         sudarančia nustatyto semantinio turinio kategoriją.

      67      Šioje byloje ieškovė taip pat tinkamai negali remtis aplinkybe, kad statyboms reikia daug prekių. Iš tiesų sprendžiant šią
         bylą nebūtina palyginti visų statybos operacijai reikalingų prekių ir paslaugų, pavyzdžiui, elektros laidų arba architekto
         paslaugų, su prekėmis, kurioms skirtas prašomas prekių ženklas. Kaip tai pripažino Apeliacinė taryba ginčijamame sprendime,
         turi būti lyginamos bendros prekių, kurioms skirti prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, savybės. Tačiau, VRDT nuomone, neginčijama,
         kad visos šios prekės turi tą pačią paskirtį bei vienodai naudojamos statant pastatus arba diegiant infrastruktūras.

      68      Minėtą vertinimą patvirtino pati ieškovė, Protestų skyriuje pripažinusi, kad jos prekės skirtos naudoti įvairiausiose srityse,
         o Pirmosios instancijos teisme ji tvirtino, kad jos gali būti naudojamos ne tik statybose, bet ir diegiant vandens nutekėjimo
         bei tiekimo infrastruktūras. Taigi visiškai įrodyta, kad visos nagrinėjamos prekės turi tą pačią paskirtį ir taip pat naudojamos.

      69      VRDT teigia, kad ginčijamame sprendime teisingai nuspręsta, jog prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės papildo
         viena kitą. Iš tiesų pastatų statyba ir infrastruktūros diegimas neišvengiamai apima įvairias sistemas, kaip antai kanalizacijos,
         nuotekų tvarkymas, priešgaisrinė apsauga, vandentiekiai arba drėkinimas, kurioms reikia naudoti prašomu prekių ženklu žymimas
         prekes. Taigi nesuvokiama, kad vamzdeliai ir vamzdžiai bei jų detalės ir sudedamosios dalys galėtų būti naudojami statant
         pastatus ir diegiant infrastruktūras, nenaudojant statybinių medžiagų, įskaitant cementą.

      70      Be to, VRDT teigia, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, kaip nustatyta ginčijamo sprendimo 22 punkte, žymimos prekės
         paprastai platinamos tais pačiais tiekimo kanalais, parduodamos tose pačiose prekybos vietose ir skirtos tiems patiems galutiniams
         vartotojams, t. y. pirma, privatiems asmenims, būtent „meistravimo mėgėjams“, ir, antra, statybos profesionalams, pavyzdžiui,
         statybininkams, santechnikams ir šildymo įrangos specialistams. Todėl atitinkamai visuomenei natūraliai susidarys įspūdis,
         kad visos prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės gali turėti tą pačią komercinę kilmę.

      71      VRDT teigimu, ieškovės pateikti argumentai ginčijant šią ginčijamo sprendimo dalį išimtinai grindžiami tuo, kaip ji ketina
         naudoti pašomą prekių ženklą, tačiau tai nėra svarbu.

      72      Ketvirta, VRDT teigia, jog ginčijamame sprendime padaryta teisinga išvada, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, yra
         panašūs, atsižvelgiant į svarbiausius jų vizualius ir fonetinius panašumus. Be to, ieškovė savo ieškinyje nepateikė nė vieno
         argumento, galinčio paneigti šią išvadą.

      73      VRDT tvirtina, kad žodis „pam“ ispanų kalba nieko nereiškia. Atvirkščiai, prašomo prekių ženklo žodis „pluvial“ ispanų kalba
         reiškia „susijęs su lietumi“. Taigi ginčijamame sprendime teisingai nurodyta, kad suinteresuotoji visuomenė pastarąjį žodį
         suvoks kaip nuorodą į tam tikras prašomu prekių ženklu žymimų prekių savybes ar funkcijas, t. y. kad šios prekės skirtos naudoti
         lietaus sąlygomis arba ypač pritaikytos prie tokių sąlygų.

      74      Remdamasi šiais vertinimais ir atsižvelgdama į teismų praktiką (1997 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo SABEL, C‑251/95, Rink. p. I‑6191, 23 punktas ir 1999 m. birželio 22 d. Sprendimo Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Rink. p. I‑3819, 25 punktas; 2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Matratzen Concord prieš VRDT – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, Rink. p. II‑4335, 33 ir 35 punktai), VRDT teigia, kad žodis „pam“, kuris yra ir vienintelis ankstesnio prekių ženklo
         žodinis elementas, ir vienas iš dviejų prašomo prekių ženklo žodinių elementų, padeda kurti dominuojantį pastarojo prekių
         ženklo bendrą įspūdį, o to ieškovė neginčija.

      75      VRDT primena, kad vizualiai ir fonetiškai žodis „pam“ yra ne tik vienintelis ankstesnio prekių ženklo žodis; jis taip pat
         yra pirmoje prašomo prekių ženklo pozicijoje. Ši pozicija žodžiui suteikia ypatingą reikšmę, nes visuomenė linkusi pirmiausia
         atkreipti dėmesį veikiau į prekių ženklo pradžią nei galą, ir šis polinkis įprastesnis, jei nagrinėjamo prekių ženklo pradžią,
         kaip yra šioje byloje, tiek skaitant, tiek girdint sudaro būdingas skiriamasis ir ryškus elementas. Taigi Apeliacinė taryba
         padarė teisingą išvadą, kad tarp prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, egzistuoja vizualus ir fonetinis panašumas.

      76      Konceptualiai žodis „pam“ ispanų kalba neturi reikšmės, o žodis „pluvial“ turi (susijęs su lietumi), dėl to jis yra papildomas.
         Ieškovės teiginys Pirmosios instancijos teisme, kad suinteresuotoji visuomenė žodį „pam“ suvoks kaip susijusį su dabartiniu
         įmonės pavadinimu, bei teiginys Apeliacinėje taryboje, kad šis žodis bus suvokiamas kaip jos ankstesnio įmonės pavadinimo
         (Pont-à-Mousson) santrumpa, visiškai neakivaizdūs ir neįrodyti. Kaip ir Apeliacinė taryba (ginčijamo sprendimo 15 punkto antras
         sakinys), Pirmosios instancijos teismas šiuos ieškovės teiginius turi atmesti kaip nepagrįstus.

      77      Penkta ir galiausiai VRDT teigia, kad įvairūs veiksniai, į kuriuos pagal teismo praktiką reikia atsižvelgti visapusiškai vertinant
         galimybę supainioti, patvirtina, kad šioje byloje tokia galimybė egzistuoja. Iš tiesų buvo nustatytas prekių ženklų, dėl kurių
         kilo ginčas, ir jais žymimų prekių panašumas. Be to, nustatyta, kad ankstesnis prekių ženklas turi jam būdingą bent jau vidutinį
         skiriamąjį požymį visų juo žymimų prekių atžvilgiu. Taigi ginčijamame sprendime teisingai nuspręsta, kad atitinkama visuomenė,
         kuri prisimins ankstesnio prekių ženklo žodį „pam“, susidūrusi su prašomu prekių ženklu žymimomis prekėmis, bus linkusi joms
         priskirti tą pačią komercinę kilmę kaip ir ankstesniu prekių ženklu žymimoms prekėms, juo labiau kad nagrinėjamos prekės gali
         būti tiekiamos kartu ir tais pačiais platinimo kanalais.

      78      Ginčijamo sprendimo 27 punkte taip pat teisingai nurodyta, kad paprastas vartotojas pagrįstai galės daryti prielaidą, jog
         ankstesnis prekių ženklas kilo iš pagrindinio prekių ženklo „pam“ ir žymi tai pačiai prekių ženklų šeimai priklausančių prekių
         liniją. Kitaip tariant, egzistuoja galimybė, jog referencinė visuomenė manys, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, žymi
         du akivaizdžiai skirtingus, tačiau tos pačios įmonės arba ekonomiškai susijusių įmonių pagamintų prekių asortimentą.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      79      Pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas,
         kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, „jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo
         jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę
         toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas; suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu
         prekių ženklu“. Be to, pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 2 dalies a punkto ii papunktį ankstesni prekių ženklai reiškia
         prekių ženklus, įregistruotus valstybėje narėje, kurių įregistravimo paraiškos padavimo data yra ankstesnė už Bendrijos prekių
         ženklo įregistravimo paraiškos padavimo datą.

      80      Pagal nusistovėjusią teismų praktiką galimybė suklaidinti egzistuoja, jeigu visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamas prekes
         ar paslaugas pagamino ta pati įmonė arba tam tikru atveju ekonomiškai susijusios įmonės.

      81      Remiantis ta pačia teismų praktika, galimybė suklaidinti turi būti visapusiškai įvertinama atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama
         visuomenė suvokia nagrinėjamus žymenis ir prekes ar paslaugas, ir į visas konkrečiam atvejui būdingas aplinkybes, ypač į žymenų
         ir jais žymimų prekių ar paslaugų panašumo tarpusavio priklausomybę (žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo
         sprendimo Laboratorios RTB/OHMI – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Rink. p. II‑2821, 31–33 punktus ir nurodytą teismo praktiką).

      82      Šioje byloje pirmiausia reikia priminti, kad ginčijamame sprendime padaryta išvada, jog egzistuoja galimybė supainioti prašomą
         ir ankstesnį prekių ženklus. Taigi ginčijamame sprendime prašomas prekių ženklas nebuvo palygintas su kitais grindžiant protestą
         Propamsa nurodytais prekių ženklais (ginčijamo sprendimo 14 ir 29 punktai).

      83      Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Pirmosios instancijos teismui pateikiamu ieškiniu siekiama patikrinti Apeliacinės tarybos
         priimto sprendimo teisėtumą. Ši kontrolė turi būti atliekama atsižvelgiant į pastarajai pateiktus teisės klausimus (2006 m.
         rugsėjo 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Meric prieš VRDT – Arbora & Ausonia (PAM-PIM’S BABY‑PROP), T‑133/05, Rink. p. II‑0000, 22 punktas). Todėl reikia išnagrinėti, ar Apeliacinė taryba padarė teisingą išvadą, kad egzistuoja
         galimybė supainioti prašomą ir ankstesnį prekių ženklus, nesant poreikio atsižvelgti kitus grindžiant protestą Propamsa nurodytus prekių ženklus.

      84      Antra, atsižvelgiant į ieškovės argumentus, susijusius su prašomu prekių ženklu žymimomis prekėmis ir visuomene, kuriai šios
         prekės skirtos, reikia išnagrinėti, ar Apeliacinė taryba prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, galimybės supainioti vertinimo
         tikslais teisingai apibrėžė, pirma, šiais prekių ženklais žymimas prekes ir, antra, atitinkamą visuomenę.

      –       Dėl prekių, į kurias reikia atsižvelgti vertinant galimybę supainioti
      85      Šiuo klausimu reikia priminti, kad Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte reikalaujamas palyginimas turi būti
         atliekamas su registracijoje nurodytomis prekėmis, kurios žymimos proteste nurodytu ankstesniu prekių ženklu, o ne su prekėmis,
         kurioms šis prekių ženklas iš tiesų buvo naudojamas, nebent pateikus ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymo
         prašymą pagal Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalis šis įrodymas pateikiamas tik dėl dalies prekių ar paslaugų,
         kurioms ankstesnis prekių ženklas buvo įregistruotas (sprendimo PAM‑PIM’S BABY‑PROP, minėto šio sprendimo 83 punkte, 30 punktas).

      86      Šioje byloje, kaip paaiškėjo nagrinėjant pirmąjį pagrindą, ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymo prašymą ieškovė
         pateikė pirmą kartą Apeliacinėje taryboje, o ši teisingai jį atmetė kaip pateiktą pavėluotai. Todėl ginčijamame sprendime
         Apeliacinė taryba dėl prašomu prekių ženklu žymimų prekių palyginimo teisėtai atsižvelgė į visas prekes, kurioms ankstesnis
         prekių ženklas buvo įregistruotas, t. y. „statybinės medžiagos“.

      87      Priešingai tam, ką teigia ieškovė (šio sprendimo 43 punktas), ši prekių kategorija yra pakankamai nustatyta ir, atsižvelgiant
         į naudotų žodžių reikšmę, turi būti laikoma apimančia visas neapdirbtas ir pusiau apdirbtas medžiagas, kurios yra būtinos
         arba naudingos statybai, bei sąlygiškai paprastas iš šių medžiagų pagaminamas medžiagas.

      88      Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad ankstesnis prekių ženklas yra Ispanijoje įregistruotas nacionalinis prekių ženklas,
         kurio registracijos galiojimas gali būti ginčijamas ne vykstant Bendrijos prekių ženklo registracijos procedūrai, bet tik
         per atitinkamoje valstybėje narėje pradėtą procedūrą dėl panaikinimo (Pirmosios instancijos teismo sprendimo MATRATZEN, minėto šio sprendimo 74 punkte, 55 punktas ir 2005 m. balandžio 21 d. Sprendimo PepsiCo prieš VRDT – Intersnack Knabber-Gebäck (RUFFLES), T‑269/02, Rink. p. II‑1341, 25 punktas). Todėl šioje byloje VRDT instancijos privalėjo atsižvelgti į ankstesniu prekių ženklu
         žymimų prekių sąrašą, kuris buvo sudarytas šį prekių ženklą registruojant kaip nacionalinį prekių ženklą.

      89      Be to, kalbant apie prašomu prekių ženklu žymimas prekes, reikia priminti, kad vykstant protesto procedūrai VRDT gali atsižvelgti
         tik į atitinkamo prekių ženklo paraiškoje nurodytą prekių sąrašą, išskyrus galimus jo pataisymus (sprendimo RIGHT GUARD XTREMEsport, minėto šio sprendimo 61 punkte, 33 punktas). Todėl ieškovės teiginiai, susiję su specifinėmis prekėmis, kurioms ji ketina
         naudoti prašomą prekių ženklą, šioje byloje nėra svarbūs, nes ieškovė pagal nurodytus ketinimus nepakeitė savo prekių ženklo
         paraiškoje nurodytų prekių sąrašo. Taigi ginčijamame sprendime, siekiant šioje byloje įvertinti galimybę supainioti, teisingai
         buvo atsižvelgta į visas ieškovės pateiktoje pataisytoje Bendrijos prekių ženklo paraiškoje nurodytas prekes (žr. šio sprendimo
         3 punktą).

      –       Dėl atitinkamos visuomenės
      90      Kalbant apie visuomenės dalį, kurios atžvilgiu šioje byloje turi būti vertinama galimybė supainioti prekių ženklus, dėl kurių
         kilo ginčas, reikia atmesti ieškovės teiginius, kad visuomenė, kuriai skirtas prašomas prekių ženklas, išimtinai yra specialių
         žinių turinti visuomenė, daugiausia sudaryta iš teritorinių bendrijų (žr. šio sprendimo 49 ir 51 punktus). Šie teiginiai pagrįsti
         ieškovės ketinimais, susijusiais su prašomo prekių ženklo naudojimu, kurie, kaip jau buvo nurodyta, nėra svarbūs.

      91      Taigi ginčijamo sprendimo 13 punkte teisingai nurodyta, kad atsižvelgiant į prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų
         prekių pobūdį ir paskirtį, reikia manyti, jog atitinkama visuomenė yra tiek specialių žinių turinti visuomenė, t. y. statybos
         ir remonto sektoriaus profesionalai, tiek plačioji visuomenė, apimanti paprastą vartotoją, kuriam, kaip nurodo VRDT, gali
         prireikti įsigyti nagrinėjamų prekių smulkiems darbams atlikti.

      –       Dėl prekių palyginimo
      92      Vertinant, ar prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės yra panašios, pagal teismų praktiką reikia atsižvelgti
         į visus svarbius ryšį tarp nagrinėjamų prekių nusakančius veiksnius. Šie veiksniai – tai jų pobūdis, paskirtis, naudojimas
         bei konkuruojantis ar papildantis pobūdis (2003 m. lapkričio 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Díaz prieš VRDT – Granjas Castelló (CASTILLO), T‑85/02, Rink. p. II‑4835, 32 punktas ir 2005 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Sadas prieš VRDT – LTJ Diffusion (Arthur ir Félicie), T‑346/04, Rink. p. II‑4891, 33 punktas).

      93      Šioje byloje iš ginčijamo sprendimo (20 ir 22 punktai) aišku, kad Apeliacinė taryba, lygindama atitinkamas prekes, atsižvelgė
         į aplinkybę, kad tiek ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės, tiek tos, kurioms skirtas prašomas prekių ženklas, yra prekės,
         kurios gali būti naudojamos statant pastatus ir diegiant infrastruktūras, o tai apima įvairių visas šias prekes naudojančių
         sistemų, kaip antai, kanalizacija, nuotekų tvarkymas, priešgaisrinė apsauga, vandentiekiai arba drėkinimas, statybą. Taigi,
         kadangi statant pastatus ir diegiant infrastruktūras šios prekės turi tapačią paskirtį ir yra tapačiai naudojamos, ginčijamame
         sprendime buvo padaryta teisinga išvada, kad jos panašios.

      94      Ginčijamo sprendimo išvada, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės papildo viena kitą, taip pat yra teisinga.
         Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad vienos kitas papildančios prekės yra tokios, tarp kurių egzistuoja glaudus ryšys ta prasme,
         jog viena yra būtina ar svarbi kitai naudoti tiek, kad vartotojai galėtų manyti, jog atsakomybė už abiejų prekių pagaminimą
         tenka tai pačiai įmonei (2005 m. kovo 1 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Sergio Rossi prieš VRDT – Sissi Rossi (SISSI ROSSI), T‑169/03, Rink. p. II‑685, patvirtinto pateikus apeliacinį skundą 2006 m. liepos 18 d. Teisingumo Teismo sprendimu Rossi prieš VRDT, C‑214/05 P, Rink. p. I‑7057, 60 punktas). Šioje byloje, kaip teisingai teigia VRDT, statant ankstesniame punkte nurodytas
         sistemas neįmanoma naudoti prašomu prekių ženklu žymimų vamzdžių ir vamzdžiams skirtų įvorių, nenaudojant ankstesniu prekių
         ženklu žymimų statybos medžiagų.

      95      Galiausiai ginčijamame sprendime, lyginant prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimas prekes, taip pat teisingai buvo
         atsižvelgta į aplinkybę, kad paprastai šiomis prekėmis prekiaujama tose pačiose prekybos vietose ir jos platinamos tais pačiais
         prekybos tinklais kaip ir statybinės medžiagos. Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad pagal teismų praktiką, jei prekių ženklais,
         dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės turi tam tikrų bendrų požymių, būtent dėl to, kad kartais jos parduodamos tose pačiose
         prekybos vietose, jų galimi skirtumai patys savaime negali paneigti galimybės supainioti (šia prasme žr. sprendimo SISSI ROSSI, minėto šio sprendimo 94 punkte, 68 punktą).

      96      Šiomis aplinkybėmis ginčijamo sprendimo išvada, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės yra panašios ir
         papildo viena kitą, turi būti patvirtinta. Priešingi ieškovės argumentai tiek, kiek jie susiję su kitomis nei minėtais prekių
         ženklais žymimomis prekėmis, nėra svarbūs ir turi būti atmesti.

      –       Dėl žymenų palyginimo
      97      Reikia priminti, kad pagal teismo praktiką sudėtinis prekių ženklas ir kitas tapatus arba panašus į vieną iš sudėtinis prekių
         ženklas ir kitas tapatus arba panašus į vieną iš sudėtinio prekių ženklo sudedamųjų dalių prekių ženklas gali būti laikomi
         panašiais, kai ši dalis yra dominuojantis elementas bendrame sudėtinio prekių ženklo kuriamame įspūdyje. Taip yra, kai ši
         sudedamoji dalis gali pati dominuoti šio prekių ženklo vaizde, kurį atitinkama visuomenė prisimena, ir todėl visos kitos sudedamosios
         prekių ženklo dalys yra nesvarbios bendrame jo sukeliamame vaizde (Pirmosios instancijos teismo sprendimo MATRATZEN, minėto šio sprendimo 74 punkte, 33 punktas ir 2006 m. birželio 13 d. Sprendimo Inex prieš VRDT – Wiseman (karvės odos atvaizdas), T‑153/03, Rink. p. II‑1677, 27 punktas). Dėl vienos ar kelių konkrečių sudėtinio prekių ženklo sudedamųjų dalių dominuojančio
         pobūdžio vertinimo reikia visų pirma atsižvelgti į kiekvienai šių sudedamųjų dalių būdingas savybes, jas palyginant su kitų
         sudedamųjų dalių savybėmis. Be to, papildomai galima atsižvelgti į tai, kaip sudėtiniame prekių ženkle išdėstytos įvairios
         sudedamosios dalys (sprendimo MATRATZEN, minėto šio sprendimo 74 punkte, 35 punktas).

      98      Šioje byloje ginčijamo sprendimo 14 punkte buvo teisingai nuspręsta, kad vienintelis žodinis ankstesnio prekių ženklo elementas
         „pam“, parašytas ir iš kairės į dešinę, ir iš viršaus į apačią, yra centrinis ir dominuojantis ankstesnio prekių ženklo elementas.
         Iš tiesų šis elementas ankstesniame prekių ženkle užima centrinę poziciją ir ne kiti to paties prekių ženklo elementai, t. y.
         spalvotas pagrindas ir ovalus rėmas, kurie yra visiškai antraeiliai ir papildomi, bet jis patraukia vartotojo, stebinčio šį
         prekių ženklą, dėmesį.

      99      Kadangi ankstesnio prekių ženklo dominuojantis elementas „pam“ yra tapatus pirmai prašomo prekių ženklo PAM PLUVIAL daliai,
         ginčijamame sprendime buvo nuspręsta, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, yra vizualiai ir fonetiškai panašūs. Aišku,
         kad jie skiriasi dėl prašomame prekių ženkle esančio žodžio „pluvial“. Tačiau šis žodis yra antraeilis ir papildomas šio prekių
         ženklo elementas dėl jo reikšmės ispanų kalboje, kuri yra tokia pati kaip ir prancūzų kalboje. Ši reikšmė gali paskatinti
         visuomenę tą žodį laikyti nuoroda, susijusia su ankstesniu prekių ženklu žymimomis prekėmis, nes jos skirtos naudoti lietaus
         vandeniui arba lyjant. Dėl šių priežasčių ginčijamo sprendimo 17 punkte nurodyta, kad vizualinis ir fonetinis prekių ženklų,
         dėl kurių kilo ginčas, dominuojančių žodinių elementų panašumas svarbesnis už jų vizualinius ir fonetinius skirtumus, atsirandančius
         dėl prašomame prekių ženkle esančio papildomo elemento „pluvial“.

      100    Šią išvadą taip pat reikia patvirtinti. Iš tiesų žodinis elementas „pam“ taip pat yra dominuojantis prašomo prekių ženklo
         elementas dėl savo trumpos ir lengvai įsimenamos formos, nes, kaip nustatyta ginčijamame sprendime, o to ieškovė neginčijo,
         ispanų kalboje jis neturi ypatingos reikšmės, ir yra prašomo prekių ženklo pradžioje, o į šią vietą paprastas vartotojas dažniausiai
         atkreipia didesnį dėmesį (sprendimo PAM‑PIM’S BABY‑PROP, minėto šio sprendimo 83 punkte, 51 punktas).

      101    Atsižvelgiant į tai, kad žodis „pam“ ispanų kalboje neturi reikšmės, ginčijamo sprendimo 15 punkte padaryta teisinga išvada,
         jog šioje byloje negalima atlikti konceptualaus prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, palyginimo. Kaip nustatyta ginčijamame
         sprendime, aplinkybės, kad žodis „pluvial“ ispanų kalboje turi reikšmę, nepakanka, jog prašomam prekių ženklui būtų galima
         priskirti ypatingą idėją dėl antrinio ir papildomo šios prašomo prekių ženklo dalies pobūdžio.

      102    Pastarojo vertinimo nepaneigia ieškovės teiginys, kad žodinis elementas „pam“ bus suvokiamas kaip nuoroda į jos įmonės pavadinimą
         (žr. šio sprendimo 56 punktą). Kaip teisingai nurodyta ginčijamame sprendime, minėtas ryšys tarp buvusio ir dabartinio ieškovės
         pavadinimo ir žodinio elemento „pam“ nėra akivaizdus ir visiškai ieškovės neįrodytas. Bet kuriuo atveju net darant prielaidą,
         kad žodinis elementas „pam“ gali būti suvokiamas kaip nuoroda į ieškovę, šiuo pagrindu tarp šių dviejų prekių ženklų negali
         būti nustatytas joks konceptualus skirtumas, nes šis žodinis elementas yra taip pat ankstesniame prekių ženkle.

      103    Iš viso to, kas nurodyta, matyti, jog ginčijamo sprendimo 18 punkte Apeliacinė taryba padarė teisingą išvadą, kad prekių ženklai,
         dėl kurių kilo ginčas, apskritai yra panašūs.

      –       Dėl bendro galimybės supainioti vertinimo
      104    Atsižvelgiant į prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, ir jais žymimų prekių panašumą bei veiksnių, į kuriuos reikia atsižvelgti
         vertinant galimybę supainioti, tarpusavio priklausomybę, reikia daryti išvadą, kurią padarė ir Apeliacinė taryba ginčijamame
         sprendime (28 punktas), kad šioje byloje egzistuoja galimybė supainioti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto
         prasme.

      105    Žodžio „pluvial“ buvimas prašomame prekių ženkle nepašalina šios galimybės, nes, kaip nurodyta ginčijamo sprendimo 27 punkte,
         šis elementas gali paskatinti paprastą vartotoją manyti, kad prašomas prekių ženklas yra prekių ženklas, kilęs iš pagrindinio
         prekių ženklo „pam“, ir žymi specifinį prekių asortimentą, priklausantį „PAM prekių ženklų šeimai“. Iš tiesų ieškovės teiginys,
         kad įvairioms prekėms ji nuolat naudoja prekių ženklus, sudarytus iš bendros šaknies „pam“ (žr. šio sprendimo 58 punktą),
         patvirtina šią išvadą.

      106    Galiausiai argumentui, susijusiam su tuo, kad atitinkama visuomenė žodinį elementą „pam“ susies su ieškove dėl jos tariamo
         žinomumo, bet kuriuo atveju nagali būti pritarta. Iš tiesų, nepaisant fakto, kad ieškinio 13–15 priedai, kuriais ieškovė rėmėsi,
         kad pateisintų šią tariamą sąsają, buvo atmesti vykstant žodinei proceso daliai dėl šio sprendimo 18 ir 19 punktuose išdėstytų
         pagrindų, darant prielaidą, kad tokia sąsaja nustatyta, ji visiškai nepašalina galimybės supainioti egzistavimo šioje byloje,
         nes atitinkama visuomenė gali būti paskatinta manyti, jog ankstesniu prekių ženklu žymimas prekes pagamino ieškovė.

      107    Iš anksčiau pateiktų vertinimų matyti, kad antrasis ieškovės pateiktas pagrindas yra nepagrįstas ir turi būti atmestas – kaip
         ir visas ieškinys.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      108    Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas,
         jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT pateiktus
         reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Priteisti iš ieškovės Saint-Gobain Pam SA bylinėjimosi išlaidas.

               Vilaras

               Dehousse

               Šváby

         Paskelbta 2007 m. kovo 22 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                     Pirmininkas

               E. Coulon

                     M. Vilaras

         * Proceso kalba: prancūzų.