title: 2011 m. lapkričio 10 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Europos Komisija prieš Portugalijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - EB 43 ir 56 straipsniai - Laisvas kapitalo judėjimas - Portugalijos valstybės turimos GALP Energia SGPS SA privilegijuotosios akcijos ("golden shares") - Kišimasis į privatizuotos bendrovės valdymą. # Byla C-212/09.

text:
      Byla C‑212/09
      Europos Komisija
      prieš
      Portugalijos Respubliką
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – EB 43 ir 56 straipsniai – Laisvas kapitalo judėjimas – Portugalijos valstybės turimos GALP Energia SGPS SA privilegijuotosios akcijos („golden shares“) – Kišimasis į privatizuotos bendrovės valdymą“
      Sprendimo santrauka
      Laisvas kapitalo judėjimas – Apribojimai – Bendrovių teisė – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos valstybei numatomos
            specialiosios teisės valdant privatizuotą įmonę
      (EB 56 straipsnio 1 dalis, 58 straipsnis ir 86 straipsnio 2 dalis)
      Valstybė narė, išsaugodama akcinėje bendrovėje specialiąsias teises, numatytas šiai valstybei ir kitiems viešiesiems subjektams,
         kurias suteikia privilegijuotosios akcijos („golden shares“), šios valstybės turimos tokios bendrovės akciniame kapitale,
         susijusias būtent su valdybos pirmininko išrinkimu ir jai suteikiančias veto teisę skiriant administratorius, kurių skaičius
         neviršija vienos trečiosios bendro skaičiaus, ir priimant sprendimus, kuriais keičiami bendrovės įstatai, sprendimus, pagal
         kuriuos paritetinei ir pavaldžiai grupei suteikiama teisė sudaryti sutartis, ir sprendimus, kuriais kokiu nors būdu gali būti
         daromos kliūtys aprūpinti valstybę nafta, dujomis ar iš jų pagamintais produktais, neįvykdo įsipareigojimų pagal EB 56 straipsnį.

      Iš tiesų veto teisė tiek, kiek ji suteikia šiai valstybei galimybę daryti įtaką bendrovės valdymui ir kontrolei, kuri nėra
         pateisinama atsižvelgiant į turimos šios bendrovės kapitalo dalies dydį, gali atgrasyti kitų valstybių narių ūkio subjektus
         tiesiogiai investuoti į šios bendrovės kapitalą, nes jie negalėtų dalyvauti valdant ir kontroliuojant šią bendrovę proporcingai
         turimų kapitalo dalių vertei. Be to, nagrinėjama veto teisė gali turėti atgrasomąjį poveikį portfelinėms investicijoms į bendrovę,
         nes tai, kad suinteresuota valstybė gali atsisakyti patvirtinti svarbų atitinkamos bendrovės valdymo organų pateiktą jos interesus
         atitinkantį sprendimą, iš tikrųjų gali daryti poveikį šios bendrovės akcijų vertei, o dėl to ir investicijų į tokias akcijas
         patrauklumui.

      Dėl teisės skirti valdybos pirmininką reikia pažymėti, kad tai yra laisvo kapitalo judėjimo ribojimas, nes tai – specifinė
         nuo bendrosios bendrovių teisės nukrypstanti teisė, nustatyta nacionalinės teisės aktu ir naudinga tik viešiesiems subjektams.
         Nors ši galimybė iš tiesų gali būti numatyta įstatyme kaip kvalifikuotos mažumos teisė, reikia konstatuoti, kad tokiu atveju
         ji turi būti prieinama visiems akcininkams ir neturi būti numatyta išimtinai valstybei. Ribodama kitų akcininkų, ne valstybės,
         galimybę dalyvauti valdant bendrovės kapitalą turint tikslą su ja užmegzti ar palaikyti ilgalaikius tiesioginius ekonominius
         santykius, sudarančius sąlygas efektyviai dalyvauti ją valdant ir kontroliuojant, teisė paskirti administratorių gali atgrasyti
         kitų valstybių narių tiesioginius investuotojus nuo investavimo į šios bendrovės kapitalą.

      Kalbant apie EB 58 straipsniu leidžiamus nukrypimus, žinoma, būtinumas užtikrinti šios valstybės narės aprūpinimo energija
         saugumą krizės, karo ar terorizmo atvejais gali būti visuomenės saugumo pagrindas ir galbūt pateisinti laisvo kapitalo judėjimo
         apribojimą. Tačiau visuomenės saugumo reikalavimai, ypač kaip leidimas nukrypti nuo pagrindinio laisvo kapitalo judėjimo principo,
         turi būti suprantami siaurai, t. y. taip, kad kiekviena valstybė narė be Sąjungos institucijų kontrolės negali vienašališkai
         nustatyti jų apimties. Todėl visuomenės saugumu galima remtis tik kai pagrindiniam visuomenės interesui kyla reali ir pakankamai
         didelė grėsmė. Jei valstybė tik nurodo pagrindą dėl aprūpinimo energija saugumo, bet nenurodo konkrečių priežasčių, kodėl
         mano, kad kiekviena ginčijama speciali teisė ar jos visos leidžia išvengti tokios pagrindiniam visuomenės interesui, kaip
         antai aprūpinimas energija, kylančios grėsmės, toks visuomenės saugumu grindžiamas pateisinimas negali būti pripažintas pagrįstu.

      Be to, kalbant apie nagrinėjamo apribojimo proporcingumą, reikia pažymėti, kad netikrumas, kurį sukuria tai, kad naudojimuisi
         specialiomis teisėmis, kurias valstybei suteikia turimos privilegijuotosios akcijos akciniame kapitale, nėra taikoma jokia
         sąlyga ar speciali ir objektyvi aplinkybė, sukelia didelę grėsmę kapitalo judėjimo laisvei, nes nacionalinėms valdžios institucijoms,
         kiek tai susiję su tokių teisių pasinaudojimu, suteikiama tokia didelė diskrecija, kad ji negali būti laikoma proporcinga
         siekiamiems tikslams.

      Galiausiai EB 86 straipsnio 2 dalis netaikytina minėtoms nacionalinės teisės aktų nuostatoms, todėl negalima ja remtis siekiant
         pateisinti šias nuostatas, nes jos riboja Sutarties garantuojamą laisvą kapitalo judėjimą. Iš tiesų pagal EB 86 straipsnio
         2 dalį, skaitomą kartu su to paties straipsnio 1 dalimi, galima pateisinti tai, kad valstybė narė suteikia Sutarties nuostatoms
         prieštaraujančias specialias ar išskirtines teises įmonei, kuriai patikėta teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas, jeigu
         jai pavestos užduoties vykdymas gali būti užtikrinamas tik suteikiant tokias teises ir jeigu prekybos plėtojimui nedaromas
         toks poveikis, kuris prieštarautų Sąjungos interesams. Tačiau tokio tikslo nesiekiama nacionalinės teisės aktuose įtvirtintomis
         nuostatomis, pagal kurias valstybei narei numatomos specialiosios teisės akcinėje bendrovėje, kurias suteikia šios valstybės
         turimos privilegijuotosios tokios bendrovės akcijos.

      (žr. 57–60, 82, 83, 85, 88, 90–92, 95, 97 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. lapkričio 10 d.(*)

      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – EB 43 ir 56 straipsniai – Laisvas kapitalo judėjimas – Portugalijos valstybės turimos GALP Energia SGPS SA privilegijuotosios akcijos („golden shares“) – Kišimasis į privatizuotos bendrovės valdymą“
      Byloje C‑212/09
      dėl 2009 m. birželio 11 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
      Europos Komisija, atstovaujama G. Braun, M. Teles Romão ir P. Guerra e Andrade, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      ieškovė,
      prieš
      Portugalijos Respubliką, atstovaujamą L. Inez Fernandes padedamo advokatų C. Botelho Moniz, M. Rosado da Fonseca ir P. Gouveia e Melo,

      atsakovę,
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro penktosios kolegijos pirmininkas M. Safjan, einantis pirmosios kolegijos pirmininko pareigas, teisėjai A. Borg Barthet,
         E. Levits, J.‑J. Kasel ir M. Berger (pranešėja),

      generalinis advokatas P. Cruz Villalón,
      posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. sausio 19 d. posėdžiui,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad išsaugodama bendrovėje GALP Energia SGPS SA (toliau – GALP) valstybės ir kitų viešųjų subjektų ar Portugalijos viešojo sektoriaus specialiąsias teises, kurias suteikia
         šiai valstybei priklausančios privilegijuotosios akcijos („golden shares“), Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų
         pagal EB 43 ir 56 straipsnius.

       Teisinis pagrindas
       Nacionalinės teisės aktai
      2        1990 m. balandžio 5 d. Pagrindų įstatymo dėl privatizavimo Nr. 11/90 (Lei no. 11/90, Lei Quadro das Privatizaçoes; Diário da República I, A serija, Nr. 80, 1990 m. balandžio 5 d.; toliau – PĮP) 15 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Dokumente, kuriuo patvirtinami privatizuojamos įmonės įstatai, išimtiniais atvejais, siekiant apsaugoti nacionalinį interesą,
         gali būti numatyta, kad sprendimus dėl nustatytų klausimų privalo patvirtinti valstybės paskirtas administratorius“.

      3        PĮP 15 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta galimybė išleisti privilegijuotąsias akcijas tokiomis sąlygomis:

      „4 straipsnio 1 dalyje nurodytame dokumente (kuriuo patvirtinami privatizuotinos ar į akcinę bendrovę pertvarkytinos įmonės
         įstatai) gali, be kita ko, išimtiniais atvejais, kai to reikalauja nacionalinis interesas, būti numatytos privilegijuotosios
         akcijos, kurios išlieka valstybės nuosavybė ir kurios, nesvarbu, koks jų skaičius, suteikia valstybei veto teisę keičiant
         įstatus ir priimant kitus tinkamai įstatuose nurodytus sprendimus konkrečioje srityje. “

      4        Taikant PĮP 15 straipsnį, 1999 m. liepos 7 d. Dekreto įstatymo Nr. 261‑A/99, patvirtinančio pirmąjį GALP − Pétroleos e Gás de Portugal, SGPS SA įstatinio kapitalo privatizavimo proceso etapą (Decreto-Lei n° 261-A/99 aprova a 1.ª fase do processo de privatização do capital social da GALP – Petróleos e Gás de Portugal,
            SGPS, SA; Diário da República I, A serija, Nr. 156, 1999 m. liepos 7 d., toliau – Dekretas įstatymas Nr. 261-A/99), 4 straipsnio 1 dalyje numatyta galimybė
         „išleisti privilegijuotąsias akcijas konvertuojant paprastąsias akcijas“.

      5        Pagal šio dekreto įstatymo 4 straipsnio 2 dalį privilegijuotosios akcijos negali sudaryti daugiau kaip 10 % GALP įstatinio
         kapitalo prieš jį padidinant ir jų daugumą turi turėti viešieji subjektai.

      6        Pagal to paties dekreto įstatymo 4 straipsnio 3 dalį privilegijuotosios akcijos suteikia veto teisę skiriant vadovus, kurių
         skaičius neviršija vienos trečiosios bendro skaičiaus. Jos suteikia tą pačią teisę šių sprendimų atžvilgiu: kuriais keičiami
         bendrovės įstatai; pagal kuriuos paritetinei ir pavaldžiai grupei suteikiama teisė sudaryti sutartis; kuriais kokiu nors būdu
         gali būti daromos kliūtys aprūpinti valstybę nafta, dujomis ar iš jų pagamintais produktais.

      7        Komercinių bendrovių kodekso (toliau − KBK) 391 straipsnio 2 dalyje numatyta:

      „Akcininkų sutartyje gali būti numatyta, kad vadovų rinkimai privalo būti patvirtinti tam tikrą kapitalo dalį atitinkančiu
         balsų skaičiumi arba kad kai kurių iš jų, skaičius negali viršyti trečdalio, tad rinkimai taip pat būti patvirtinti tam tikrų
         akcijų suteikiamų balsų dauguma, tačiau teisė paskirti vadovus negali būti siejama su tam tikra akcijų kategorija“.

       GALP įstatai
      8        1999 m. balandžio 22 d. Dekreto įstatymo Nr. 137-A/99 (Diário da República I, A serija, Nr. 94, 1999 m. balandžio 22 d.), kuriuo buvo įsteigta GALP, priede yra pateiktas šios bendrovės įstatų tekstas.

      9        Pagal GALP įstatų 4 straipsnio 1 dalį šios bendrovės įstatinį kapitalą sudaro 40 milijonų A kategorijos akcijų ir maždaug
         789 milijonai B kategorijos akcijų.

      10      GALP įstatų 4 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad A kategorijos akcijos suteikia tam tikras specialias teises:

      „a)      valdybos pirmininkas gali būti išrinktas tik A kategorijos akcijų suteikiamų balsų dauguma;
      b)      visi sprendimai, kuriais paritetinei ir pavaldžiai grupei suteikiama teisė sudaryti sutartis, ir sprendimai, kuriais kokiu
         nors būdu gali būti daromos kliūtys aprūpinti valstybę nafta, dujomis, elektra ar iš jų pagamintais produktais, turi būti
         patvirtinti A kategorijos akcijų suteikiamų balsų dauguma;

      <...>“
      11      Be to, pagal GALP įstatų 18 straipsnio 1 dalies b punktą GALP valdybos sprendimai tam tikrose srityse turi būti patvirtinti
         kvalifikuotąja dviejų trečdalių vadovų dauguma, įskaitant ir privalomą valdybos pirmininko pritarimą; tarp šių sričių yra:
         strateginio investavimo nutraukimas; dalyvavimas sektoriuose, kurių neapima pagrindinė bendrovės veikla; strateginių partnerių
         parinkimas; veiklos gairių, strateginio plano ir jiems priskirtinų veiklos sričių patvirtinimas ir keitimas; pagrindinės valdymo
         ir organizacinės struktūros apibrėžimas; GALP kontroliuojamų bendrovių valdymo autonomijos ribų apibrėžimas; GALP kontroliuojamų
         bendrovių skaidymo, jungimo ar likvidavimo klausimai ir jų dividendų išmokėjimas.

       GALP akcininkų sutartis
      12      2006 m. spalio 4 d. akcininkų sutartį sudarė keli GALP akcininkai: Amorim Energia, ENI ir valstybinis bankas Caixa Geral de Depósitos SA (toliau – CGD). Vėliau ši sutartis buvo kelis kartus keičiama.

      13      Pagal šią sutartį, be kita ko, CGD skiria vadovą, kuris būtinai tampa valdybos pirmininku.

       Ginčo aplinkybės ir ikiteisminė procedūra
      14      Nuo 1999 m. Portugalijos energijos, būtent naftos ir gamtinių dujų, sektoriuje vyko didelis pertvarkymo procesas, kurį užbaigus
         ir priėmus 1999 m. balandžio 22 d. Dekretą įstatymą Nr. 137-A/99 buvo įsteigta viešojo kapitalo holdingo bendrovė GALP, kuriai
         perduotos valstybės tiesiogiai turimos tam tikrų viešų įmonių kapitalo dalys.

      15      GALP privatizavimo procesas buvo pradėtas nuo jos įsteigimo ir vykdytas penkiais vienas po kito einančiais etapais pagal PĮP
         įtvirtintą tvarką. Šiuo metu valstybė turi 8 % GALP įstatinio kapitalo, iš kurių 7 % − per tarpininkę Parpública, o 1 % − per tarpininkę CGD.

      16      Iš bylos medžiagos matyti, kad GALP šiuo metu yra pagrindinė naftos ir gamtinių dujų produktų integruota grupė Portugalijoje.

      17      2006 m. spalio 18 d. Komisija nusiuntė Portugalijos Respublikai oficialų pranešimą, kuriame kaltino ją neįvykdžius įsipareigojimų
         pagal EB 43 ir 56 straipsnius dėl to, kad privatizuojant GALP Portugalijos valstybei atiteko privilegijuotųjų akcijų, suteikiančių
         specialiąsias teises, būtent teisę skirti šios bendrovės valdybos pirmininką ir veto teisę dėl kai kurių svarbių šios bendrovės
         sprendimų.

      18      Kadangi Portugalijos Respublikos 2006 m. gruodžio 18 d. pateiktas atsakymas netenkino, Komisija 2007 m. liepos 29 d. išsiuntė
         pagrįstą nuomonę, kurioje pakartojamas oficialus pranešimas ir ši valstybė narė raginama per du mėnesius nuo jos gavimo imtis
         būtinų priemonių, kad į šią nuomonę būtų tinkamai atsižvelgta.

      19      Portugalijos valdžios institucijos į šią pagrįstą nuomonę atsakė 2007 m. spalio 30 d. laišku. Kadangi šis atsakymas Komisijos
         netenkino, ji nusprendė pareikšti šį ieškinį.

       Dėl ieškinio priimtinumo
       Šalių argumentai
      20      Savo pastabose Portugalijos Respublika ginčija ieškinio priimtinumą teigdama, kad jis yra iš dalies nepriimtinas, nes Komisija
         į jį įtraukė naujų argumentų, kurių nebuvo pagrįstoje nuomonėje, ir taip išplėtė ginčo dalyką, kuris buvo apibrėžtas bylos
         ikiteisminės procedūros stadijoje.

      21      Šiuo aspektu Portugalijos Respublika remiasi, pirma, valstybės teise numatyti reikalavimą, kad su GALP valdymu susijusius
         valdybos sprendimus patvirtina šios valdybos pirmininkas, kurį skiria pati valstybė, ir šio pirmininko veto teise dėl tam
         tikrų GALP įstatų 18 straipsnio 1 dalies b punkte numatytų valdybos sprendimų, kuriems turi būti pritarta kvalifikuotąja dviejų
         trečdalių valdybos narių dauguma. Antra, ji tvirtina, kad Komisija ją kaltina pažeidus EB 12 straipsnyje numatytą nediskriminavimo
         dėl pilietybės principą tiek, kiek ji veikė diskriminuojamai įvairiuose GALP privatizavimo etapuose ir vykstant deryboms dėl
         2006 m. sudarytos akcininkų sutarties.

      22      Šios valstybės narės teigimu, pagrindai, kurie yra nauji, palyginti su esančiais pagrįstoje nuomonėje, turi būti pripažinti
         nepriimtinais.

      23      Komisija nesutinka su visais šiais teiginiais ir tvirtina, kad šis ieškinys susijęs su teise paskirti GALP valdybos pirmininką
         ir veto teise dėl socialinio pakto pakeitimo ir kitų sprendimų tam tikrose įstatuose nurodytose srityse. Šie specialūs įgaliojimai
         įtvirtinti Portugalijos teisės aktuose, pvz., PĮP, būtent jo 3 ir 15 straipsniuose, ir Dekrete įstatyme Nr. 261-A/99, konkrečiai
         kalbant, jo 4 straipsnio 3 dalyje.

      24      Ieškinyje pateikti nauji argumentai, kuriuos Portugalijos Respublika traktuoja kaip nepriimtinus, yra, viena vertus, paaiškinimai,
         susiję su valstybės paskirto bendrovės vadovo kompetencija ir reikšmingi kvalifikuojant tokį paskyrimą kaip valstybės priemonę,
         kuri nėra numatyta taikant įprastą bendrovių teisę. Kita vertus, Komisijos teigimu, iš ieškinio aiškiai matyti, kad vien aprašydama
         Portugalijos Respublikos veiksmus ji nesirėmė EB 12 straipsniu, bet kaltino dėl specialių valstybės teisių numatymo bendrose
         nuostatose ir dėl jų diskriminuojamo taikymo privatinės teisės instrumentais. Be to, Komisija savo dublike paaiškino nenorėjusi
         išplėsti šio požiūrio, kuriuo tik norėta proceso dalyką susieti su jo kontekstu.

      25      Todėl, šios institucijos teigimu, minėti teiginiai nėra nauji pagrindai pagrįstoje nuomonėje esančių pagrindų atžvilgiu.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      26      Visų pirma reikia priminti, kad, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, pagal SESV 258 straipsnį pareikšto ieškinio dėl
         įsipareigojimų neįvykdymo dalykas apibrėžiamas Komisijos pagrįstoje nuomonėje, todėl ieškinys turi būti grindžiamas tais pačiais
         motyvais ir pagrindais, kaip ir ši nuomonė (žr. 2005 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Komisija prieš Liuksemburgą, C‑33/04, Rink. p. I‑10629, 36 punktą; 2006 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Komisija prieš Jungtinę Karalystę, C‑236/05, Rink. p. I‑10819, 10 punktą ir 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją, C‑171/08, Rink. p. I‑0000, 25 punktą).

      27      Tačiau šis reikalavimas negali reikšti, kad kiekvienu atveju pagrįstos nuomonės rezoliucinėje dalyje nurodyti kaltinimai ir
         ieškinio reikalavimai privalo visiškai sutapti, su sąlyga, kad pagrįstoje nuomonėje apibrėžtas ginčo dalykas nebuvo išplėstas
         arba pakeistas (žr. 2005 m. liepos 14 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C‑433/03, Rink. p. I‑6985, 28 punktą; minėto Sprendimo Komisija prieš Jungtinę Karalystę 11 punktą; minėto Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 26 punktą ir 2010 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją, C‑458/08, Rink. p. I‑0000, 44 punktą).

      28      Reikia konstatuoti, kad šiuo atveju Komisija neišplėtė ir nepakeitė ginčo dalyko, kuris apibrėžtas pagrįstoje nuomonėje.

      29      Šiuo aspektu pakanka pažymėti, kad pagrįstos nuomonės rezoliucinėje dalyje ir ieškinio reikalavimuose Komisija aiškiai nurodė,
         jog kaltina Portugalijos Respubliką tuo, kad ji ir kiti viešieji akcininkai turi GALP privilegijuotųjų akcijų, suteikiančių
         specialiąsias teises, kaip antai teisę skirti valdybos pirmininką, kuris turi įgaliojimus patvirtinti bendrovės organų sprendimus
         valdymo srityje, ir veto teisę dėl šios bendrovės svarbių sprendimų. Nurodydama ir valstybių narių pareigas, numatytas EB 43
         ir 56 straipsniuose, kurių nesilaikė Portugalijos Respublika, Komisija pakankamai tiksliai apibrėžė ginčo dalyką.

      30      Tiesa tai, kad tik ieškinyje Komisija, pirma, kaltino Portugalijos Respubliką veikus diskriminuojamai įvairiuose GALP privatizavimo
         etapuose ir sudarant akcininkų sutartį ir, antra, pirmą kartą rėmėsi tam tikromis nacionalinės teisės nuostatomis, būtent
         GALP įstatų 18 straipsniu ir šioje nuostatoje numatytomis teisėmis. Tačiau iš bylos medžiagos matyti, kad, priešingai nei
         tvirtina Portugalijos Respublika, Komisija savo ieškinyje nenurodė, jog Portugalijos valstybė turėjo naujų specialių teisių;
         tik pateikdama papildomus argumentus dėl jos kaltinimų pagrįstumo pateikė nuorodą ne tik į kitas nacionalinės teisės nuostatas,
         įgyvendinančias PĮP ir Dekretą įstatymą Nr. 261-A/99, kurios yra valstybės specialių teisių pagrindas, bet ir į akcininkų
         sutarties pasirašymo istoriją.

      31      Taigi tai, kad Komisija savo ieškinyje detalizavo kaltinimus, kuriuos bendresniais bruožais nurodė pagrįstoje nuomonėje, nepakeitė
         nurodyto įsipareigojimų neįvykdymo dalyko ir todėl nepadarė jokios įtakos ginčo apimčiai (šiuo klausimu žr. 2003 m. lapkričio
         27 d. Sprendimo Komisija prieš Suomiją, C‑185/00, Rink. p. I‑14189, 84–87 punktus; minėto 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją, 29 punktą ir 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją, C‑543/08, Rink. p. I‑0000, 23 punktą).

      32      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti Portugalijos Respublikos pateiktą prieštaravimą dėl priimtinumo.

       Dėl esmės
       Dėl apribojimų buvimo
       Šalių argumentai
      33      Komisija, be kita ko, tvirtina, kad Portugalijos valstybei turint specialiųjų teisių GALP atžvilgiu, t. y. teisę skirti valdybos
         pirmininką, kuris turi įgaliojimus patvirtinti bendrovės organų sprendimus valdymo srityje, numatytus akcininkų sutarties,
         sudarytos Portugalijos valstybės tarpininkaujant CGD, sąlygose, ir veto teisę dėl šios bendrovės svarbių sprendimų, sudaromos
         kliūtys tiek tiesioginėms investicijoms, tiek portfelinėms investicijoms į šios bendrovės kapitalą ir todėl ribojamas laisvas
         kapitalo judėjimas ir įsisteigimo laisvė.

      34      Tokiomis specialiomis teisėmis, šios institucijos teigimu, pirma, apribojama galimybė akcininkams veiksmingai dalyvauti valdant
         ir kontroliuojant minėtą bendrovę pagal turimų akcijų vertę ir, antra, kitų valstybių narių investuotojai atgrasomi nuo šios
         bendrovės akcijų įsigijimo.

      35      Šiuo klausimu Komisija patikslina, kad specialios teisės, susijusios su privilegijuotomis akcijomis, atsiranda ne įprastai
         taikant bendrovių teisę, bet yra valstybės priemonė, priskirtina EB 43 straipsnio ir 56 straipsnio 1 dalies taikymo sričiai.
         GALP įstatai, numatantys nagrinėjamas specialias teises, buvo parengti vadovaujantis teisės aktais tuo metu, kai Portugalijos
         valstybei priklausė visas šios bendrovės kapitalas ir jie negalėjo būti pakeisti be šios valstybės sutikimo.

      36      Portugalijos Respublika, remdamasi 2009 m. kovo 26 d. Sprendimu Komisija prieš Italiją (C‑326/07, Rink. p. I‑2291, 39 punktas), visų pirma tvirtina, kad Komisijos ginčijamos nacionalinės teisės nuostatos turi
         būti nagrinėjamos tik vadovaujantis EB 43 straipsniu, nes, kaip ir byloje, kurioje buvo priimtas šis sprendimas, tiek veto
         teisė, tiek teisė skirti GALP valdybos pirmininką susijusios su bendrovės valdymo sprendimais ir todėl taikytinos tik akcininkams,
         galintiems daryti tam tikrą įtaką bendrovei.

      37      Be to, ši valstybė narė tvirtina, kad bet kuriuo atveju nacionalinės teisės nuostatos, numatančios valstybės specialias teises,
         nepriskirtinos EB 43 ir 56 straipsnių taikymo sričiai, jeigu jomis nenumatomi jokie nagrinėjamų pagrindinių laisvių apribojimai.
         Nagrinėjamų nacionalinių priemonių poveikis patekimui į rinką, remiantis Teisingumo Teismo praktika dėl įsisteigimo laisvės,
         yra tik hipotetinis ir bet kuriuo atveju visiškai neaiškus ir netiesioginis (1996 m. birželio 20 d. Sprendimo Semeraro Casa Uno ir kt., C‑418/93–C‑421/93, C‑460/93–C‑462/93, C‑464/93, C‑9/94–C‑11/94, C‑14/94, C‑15/94, C‑23/94, C‑24/94 ir C‑332/94, Rink. p. I‑2975,
         32 punktas). Šios nacionalinės priemonės gali būti ribojamosios priemonės EB 43 ir 56 straipsnių atžvilgiu tik jeigu jos daro
         tiesioginę ir esminę įtaką investuotojų patekimui į rinką. Todėl Portugalijos Respublika prašo Teisingumo Teismo sąvoką laisvo
         kapitalo judėjimą ir įsisteigimo teisę „ribojanti priemonė“ išaiškinti atsižvelgiant į 1993 m. lapkričio 24 d. Sprendimą Keck ir Mithouard (C‑267/91 ir C‑268/91, Rink. p. I‑6097) dėl pardavimo tvarkos atsižvelgiant į prekių judėjimo laisvę.

      38      Be to, atsižvelgiant į GALP akcininkų struktūrą ir jos raidą nuo 1999 m., akivaizdu, kad valstybės turimomis specialiomis
         teisėmis šioje bendrovėje nedaromas joks neigiamas poveikis nei tiesioginėms, nei portfelinėms investicijoms į šios bendrovės
         kapitalą.

      39      Dėl GALP įstatuose ir akcininkų sutartyje esančios nuostatos dėl teisės skirti GALP valdybos pirmininką, kaip valstybės priemonės,
         pobūdžio Portugalijos Respublika galiausiai tvirtina, kad ši teisė yra ne valstybės priemonė, bet privatinės teisės nuostata,
         kuri nepriskirtina EB 43 ir 56 straipsnių taikymo sričiai.

      40      Atsakydama į šiuos argumentus Komisija, kalbėdama apie Portugalijos Respublikos nuorodą į minėtą Sprendimą Komisija prieš Italiją, tvirtina, kad tiek veto teisė, tiek teisė skirti valdybos pirmininką suteikia valstybei specialių įgaliojimų dėl tam tikrų
         visuotinio akcininkų susirinkimo sprendimų, darančių poveikį visiems akcininkams ir potencialiems investuotojams, o ne tik
         tiems, kurie daro tam tikrą įtaką nagrinėjamos bendrovės sprendimams. Todėl ši valstybė narė neturėtų ginčyti EB 56 straipsnio
         taikymo šioje byloje.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      –       Dėl EB 43 ir 56 straipsnių taikymo
      41      Dėl klausimo, ar nacionalinės teisės aktas patenka į vienos arba kitos šių pagrindinių laisvių sritį, iš nusistovėjusios Teisingumo
         Teismo praktikos matyti, kad reikia atsižvelgti į nagrinėjamo teisės akto tikslą (žr., be kita ko, 2007 m. gegužės 24 d. Sprendimo
         Holböck, C‑157/05, Rink. p. I‑4051, 22 punktą; minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 33 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 40 punktą).

      42      Į EB 43 straipsnio nuostatų, susijusių su įsisteigimo laisve, materialinio taikymo sritį patenka nacionalinės nuostatos, kurios
         turi būti taikomos tuomet, kai atitinkamos valstybės narės pilietis dalyvauja kitoje valstybėje narėje įsteigtos bendrovės
         kapitale ir toks dalyvavimas jam leidžia daryti aiškią įtaką šios bendrovės sprendimams ir nulemti jos veiklą (žr., be kita
         ko, 2000 m. balandžio 13 d. Sprendimo Baars, C‑251/98, Rink. p. I‑2787, 22 punktą; minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 34 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 41 punktą).

      43      Prie EB 56 straipsnio nuostatų, susijusių su laisvu kapitalo judėjimu, be kita ko, priskiriamos tiesioginės investicijos,
         t. y. bet kokios fizinių ar juridinių asmenų investicijos, kurios padeda užmegzti ar palaikyti ilgalaikius ir tiesioginius
         santykius tarp finansuotojų ir bendrovės, į kurią investuojamos lėšos turint tikslą vykdyti ekonominę veiklą. Šis tikslas
         reiškia, kad akcininko turimos akcijos suteikia jam teisę efektyviai dalyvauti bendrovę valdant ar ją kontroliuojant (žr.,
         be kita ko, 2007 m. spalio 23 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C‑112/05, Rink. p. I‑8995, 18 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 35 punktą, taip pat minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 42 punktą).

      44      Nacionalinės teisės aktas taikomas ne tik toms turimoms akcijoms, kurios leidžia daryti konkrečią įtaką bendrovės sprendimams
         ir nulemti jos veiklą, bet ir, neatsižvelgiant į akcininko turimą dalį bendrovėje, gali patekti ir į EB 43 straipsnio, ir
         į EB 56 straipsnio taikymo sritis (minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 36 punktas ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 43 punktas).

      45      Todėl reikia konstatuoti, kad šiame ieškinyje dėl įsipareigojimų neįvykdymo negali būti atmesta, kad nagrinėjamos nacionalinės
         teisės aktų nuostatos daro įtaką visiems akcininkams ir potencialiems investuotojams, o ne vien akcininkams, galintiems daryti
         tam tikrą įtaką GALP valdymui ir kontrolei. Todėl ginčijamas nuostatas reikia nagrinėti atsižvelgiant į EB 43 ir 56 straipsnius.

      –       Dėl įsipareigojimų pagal EB 56 straipsnį neįvykdymo
      46      Visų pirma reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką EB 56 straipsnio 1 dalimi apskritai draudžiami
         kapitalo judėjimo tarp valstybių narių apribojimai (žr., be kita ko, 2006 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo Komisija prieš Nyderlandus, C‑282/04 ir C‑283/04, Rink. p. I‑9141, 18 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; minėto 2007 m. spalio 23 d. Sprendimo
         Komisija prieš Vokietiją 17 punktą; minėto 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 48 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 45 punktą).

      47      Kadangi EB sutartyje „kapitalo judėjimo“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal EB 56 straipsnio 1 dalį, neapibrėžta, Teisingumo
         Teismas pripažino prie 1988 m. birželio 24 d. Tarybos direktyvos 88/361/EEB dėl Sutarties (67) straipsnio (straipsnis buvo
         panaikintas Amsterdamo sutartimi) įgyvendinimo (OL L 178, p. 5; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 10 sk., 1 t., p. 10)
         pridėtos kapitalo judėjimo nomenklatūros rekomendacinę galią. Teisingumo Teismas nusprendė, kad kapitalo judėjimą pagal EB 56 straipsnio
         1 dalį, be kita ko, sudaro vadinamosios „tiesioginės“ investicijos, t. y. investicijos įsigyjant įmonės akcijų, kurios suteikia
         galimybę veiksmingai dalyvauti ją valdant ir kontroliuojant, ir vadinamosios „portfelinės“ investicijos, t. y. investicijos
         įsigyjant kapitalo rinkoje vertybinių popierių, siekiant atlikti tik finansinę investiciją ir neketinant daryti įtakos įmonės
         valdymui bei kontrolei (žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Nyderlandus 19 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; minėto 2007 m. spalio 23 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją 18 punktą; minėto 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 49 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 46 punktą).

      48      Kalbėdamas apie šias dvi investicijų rūšis Teisingumo Teismas patikslino, kad „apribojimais“ pagal EB 56 straipsnio 1 dalį
         reikia laikyti nacionalines priemones, galinčias sukliudyti arba apriboti atitinkamų įmonių akcijų įgijimą arba atgrasyti
         kitų valstybių narių investuotojus investuoti į jų kapitalą (žr. minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 47 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

      49      Portugalijos Respublika nesutinka, kad GALP įstatų 4 straipsnio 3 dalis ir atitinkamos akcininkų sutarties sąlygos yra nacionalinė
         priemonė. Be to, ji be kita ko tvirtina, kad, remiantis šia sutartimi, valstybės teisę skirti GALP valdybos pirmininką įgyvendina
         CGD, o ne Portugalijos valstybė, todėl nagrinėjama nuostata nėra valstybės priemonė ir nepriskirtina EB 43 ir 56 straipsnių
         taikymo sričiai.

      50      Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad, pirma, kaip tai matyti iš bylos medžiagos, GALP įstatai buvo patvirtinti prieš užbaigiant
         pirmąjį GALP privatizavimo etapą, t. y. tuo metu, kai Portugalijos valstybė turėjo didžiąją šios bendrovės kapitalo dalį.
         Tuo pačiu metu taip pat teisės aktais šiai valstybei buvo nustatyta speciali veto teisė, kuri be kita ko taikoma sprendimams
         dėl šios bendrovės įstatų keitimo. Todėl sąlyga dėl teisės skirti GALP valdybos pirmininką nuo to laiko daugiau nebegali būti
         panaikinta bendrovės narių be valstybės sutikimo.

      51      Antra, kalbant apie Portugalijos Respublikos šiuo klausimu pateiktą argumentą dėl to, jog CGD skiria valdybos pirmininką,
         pakanka konstatuoti, kad, turint omenyje tai, jog ši bendrovė yra bankas, kurio visas kapitalas priklauso valstybei, pastaroji
         įgyvendina savo teises per CGD. Todėl, atsižvelgiant į akcininkų sutarties privatų pobūdį, Portugalijos valstybė veikia tarpininkaujant
         CGD kartu su tam tikrais akcininkais, kuriuos pasirinko siekdama išsaugoti savo įtaką sudarant ir valdant GALP.

      52      Tokiomis aplinkybėmis darytina išvada, kad pati Portugalijos Respublika, viena vertus, veikdama kaip nacionalinės teisės aktų
         leidėja, leido išleisti privilegijuotųjų GALP įstatinio kapitalo akcijų ir, kita vertus, veikdama kaip viešosios valdžios
         subjektas, nusprendė taikydama PĮP 15 straipsnio 3 dalį numatyti šiame kapitale privilegijuotąsias akcijas, suteikti jas valstybei
         ir apibrėžti jomis suteikiamas specialiąsias teises.

      53      Be to, reikia taip pat konstatuoti, kad valstybės teisė paskirti GALP valdybos pirmininką nebuvo numatyta taikant įprastą
         bendrovių teisę. Nors KBK aiškiai draudžiama tam tikrų kategorijų akcijoms priskirti teisę paskirti tam tikrus vadovus, Dekrete
         įstatyme Nr. 261-A/99 ir GALP įstatuose numatyta priešingai, kad valdybos pirmininko paskyrimas yra su valstybės turimomis
         specialiomis akcijomis siejama teisė. Todėl tai yra specifinė nuo bendrosios bendrovių teisės nukrypstanti teisė, nustatyta
         nacionaliniu įstatymu ir naudinga tik viešiesiems subjektams (šiuo klausimu žr. minėto 2007 m. spalio 23 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją 59–61 punktus).

      54      Todėl valstybės teisė skirti GALP valdybos pirmininką turi būti traktuojama kaip priskirtina Portugalijos Respublikai ir todėl
         patenka į EB 56 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.

      55      Kalbant apie tai, kad nacionalinėje teisėje ir iš dalies minėtos bendrovės įstatuose kartu numatyta privilegijuotųjų GALP
         įstatinio kapitalo akcijų, suteikiančių specialiąsias teises, priklausymo Portugalijos valstybei sistema yra ribojamojo pobūdžio,
         reikia konstatuoti, kad tokios akcijos gali atgrasyti kitų valstybių narių ūkio subjektus investuoti į šios bendrovės kapitalą.

      56      Kalbant apie veto teisę, iš Dekreto įstatymo Nr. 261-A/99 4 straipsnio 3 dalies matyti, kad daug svarbių sprendimų dėl GALP
         priimami pritarus Portugalijos valstybei. Šiuo aspektu reikia patikslinti, kad jos pritarimo, be kita ko, reikia visiems sprendimams
         dėl GALP įstatų keitimo, todėl Portugalijos valstybės įtaka šiai bendrovei gali būti sumažinta tik jei pati valstybė tam pritaria.

      57      Todėl minėta veto teisė tiek, kiek ji suteikia šiai valstybei galimybę daryti įtaką GALP valdymui ir kontrolei, kuri nėra
         pateisinama atsižvelgiant į valstybės turimo šios bendrovės kapitalo dalies dydį, gali atgrasyti kitų valstybių narių ūkio
         subjektus tiesiogiai investuoti į šios bendrovės kapitalą, nes jie negalėtų dalyvauti valdant ir kontroliuojant šią bendrovę
         proporcingai turimų kapitalo dalių vertei (žr., be kita ko, minėto 2007 m. spalio 23 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją 50–52 punktus; minėto 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 60 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 56 punktą).

      58      Be to, nagrinėjama veto teisė gali turėti atgrasantį poveikį portfelinėms investicijoms į GALP kapitalą, nes tai, kad Portugalijos
         valstybė gali atsisakyti patvirtinti svarbų atitinkamos bendrovės valdymo organų pateiktą jos interesus atitinkantį sprendimą,
         iš tikrųjų gali daryti poveikį šios bendrovės akcijų vertei, o dėl to ir investicijų į tokias akcijas patrauklumui (šiuo klausimu
         žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Nyderlandus 27 punktą; minėto 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 61 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 57 punktą).

      59      Teisė skirti valdybos pirmininką yra laisvo kapitalo judėjimo ribojimas, nes tai – specifinė nuo bendrosios bendrovių teisės
         nukrypstanti teisė, nustatyta nacionaliniu įstatymu ir naudinga tik viešiesiems subjektams (žr. minėto 2007 m. spalio 23 d.
         Sprendimo Komisija prieš Vokietiją 61 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 62 punktą). Nors ši galimybė iš tiesų gali būti numatyta įstatyme kaip kvalifikuotos mažumos teisė, reikia konstatuoti, kad
         tokiu atveju ji turi būti prieinama visiems akcininkams ir neturi būti numatyta išimtinai valstybei.

      60      Ribodama kitų akcininkų, ne Portugalijos valstybės, galimybę dalyvauti GALP kapitale turint tikslą su ja užmegzti ar palaikyti
         ilgalaikius tiesioginius ekonominius santykius, sudarančius sąlygas efektyviai dalyvauti ją valdant ir kontroliuojant, PĮP
         15 straipsnio 1 dalyje ir Dekreto įstatymo Nr. 261-A/99 4 straipsnio 3 dalyje numatyta teisė paskirti administratorių gali
         atgrasyti kitų valstybių narių tiesioginius investuotojus nuo investavimo į šios bendrovės kapitalą.

      61      Iš to darytina išvada, kad veto teisė dėl tam tikrų GALP visuotinio akcininkų susirinkimo sprendimų ir teisė skirti valdybos
         pirmininką yra laisvo kapitalo judėjimo apribojimas, kaip tai suprantama pagal EB 56 straipsnio 1 dalį.

      62      Be to, tokios išvados negali paneigti Portugalijos Respublikos nurodyti argumentai su tariama minėtą Sprendimą Keck ir Mithouard pagrindžiančia logika.

      63      Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad nagrinėjamos nacionalinės priemonės nėra analogiškos prekybos būdus reglamentuojančioms
         nuostatoms, kurios Teisingumo Teismo minėtame Sprendime Keck ir Mithouard buvo pripažintos kaip nepatenkančios į EB 28 straipsnio taikymo sritį.

      64      Iš tikrųjų pagal minėtą sprendimą nacionalinių nuostatų, ribojančių ar draudžiančių kai kuriuos prekybos būdus importuojančios
         valstybės narės teritorijoje, taikymas gaminiams iš kitų valstybių narių nesudaro kliūčių Bendrijos vidaus prekybai, jei,
         pirma, jos taikomos visiems atitinkamiems ūkio subjektams, vykdantiems veiklą nacionalinėje teritorijoje, ir, antra, jos teisiškai
         ir faktiškai vienodai veikia prekybą nacionaliniais gaminiais ir gaminiais iš kitų valstybių narių. Taip yra todėl, kad jų
         taikymas negali sudaryti kliūčių pastariesiems patekti į importuojančios valstybės narės rinką ar tą patekimą padaryti sunkesnį
         nei nacionalinių gaminių atveju (1995 m. gegužės 10 d. Sprendimo Alpine Investments, C‑384/93, Rink. p. I‑1141, 37 punktas).

      65      Nors šioje byloje nagrinėjamos nacionalinės nuostatos tikrai taikomos vienodai ir rezidentams, ir ne rezidentams, vis dėlto
         reikia konstatuoti, kad jos paveikia pačią kapitalo dalis įsigyjančio asmens padėtį, taigi gali atgrasyti kitų valstybių narių
         investuotojus taip investuoti ir todėl sąlygoti patekimą į rinką (žr. 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑463/00, Rink. p. I‑4581, 61 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; minėto 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 67 punktą; taip pat minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 68 punktą).

      66      Be to, konstatavimas, kad minėtos nacionalinės nuostatos riboja laisvą kapitalo judėjimą, neturėtų būti kvestionuojamas Portugalijos
         Respublikos argumentu, jog ginčijamos specialios teisės neturi jokios įtakos nei tiesioginėms, nei portfelinėms investicijoms
         į GALP kapitalą, kadangi didelė šios bendrovės akcijų dalis priklauso kitų valstybių narių investuotojams.

      67      Todėl reikia konstatuoti, kaip buvo minėta šio sprendimo 58 ir 61 punktuose, kad ginčijamos nacionalinės nuostatos sumažina
         interesą įsigyti GALP įstatinio kapitalo dalį tiek, kiek jomis sukuriami instrumentai, galintys apriboti galimybę investuotojams
         dalyvauti šios bendrovės įstatiniame kapitale turint tikslą sukurti ar išlaikyti ilgalaikius ir tiesioginius ekonominius ryšius
         su ja, kurie leistų veiksmingai dalyvauti ją valdant arba kontroliuojant (šiuo klausimu žr. minėto 2007 m. spalio 23 d. Sprendimo
         Komisija prieš Vokietiją 54 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 70 punktą).

      68      Šiam teiginiui neturi įtakos tai, kad tarp GALP akcininkų yra tiesioginių investuotojų. Iš tikrųjų ši aplinkybė nepaneigia
         to, kad kitų valstybių narių realūs ar potencialūs tiesioginiai investuotojai dėl ginčijamų nacionalinių nuostatų gali būti
         atgrasyti nuo šios bendrovės kapitalo įsigijimo siekiant dalyvauti jame turint tikslą su ja užmegzti ar išlaikyti ilgalaikius
         tiesioginius ekonominius santykius, sudarančius sąlygas efektyviai dalyvauti ją valdant ar kontroliuojant, net jeigu jie galėtų
         pasinaudoti laisvo kapitalo judėjimo teise ir apsauga, kuri suteikiama (šiuo klausimu žr. minėto 2007 m. spalio 23 d. Sprendimo
         Komisija prieš Vokietiją 55 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 71 punktą).

      69      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad tai, jog Portugalijos valstybei priklauso privilegijuotosios akcijos
         ir specialiosios teisės, kurias tokios akcijos suteikia jų turėtojui, yra laisvo kapitalo judėjimo apribojimas pagal EB 56 straipsnio
         1 dalį.

       Dėl apribojimų pateisinimo
       Šalių argumentai
      70      Komisija pažymi, kad iš specialių Portugalijos valstybės turimų teisių GALP atžvilgiu išplaukiantys apribojimai neturėtų būti
         pateisinami jokiais Portugalijos Respublikos nurodytais bendro intereso tikslais ir kad bet kuriuo atveju jie prieštarauja
         proporcingumo principui.

      71      Ji tvirtina, kad valstybės specialios teisės GALP negali būti pateisinamos viešojo saugumo, šiuo atveju − Portugalijos energijos
         tiekimo saugumo, pagrindais. Kaip matyti iš Dekreto įstatymo Nr. 31/2006, nustatančio bendruosius nacionalinės naftos sistemos
         organizavimo ir funkcionavimo pagrindus (Diário da República I, A serija, Nr. 33, 2006 m. vasario 15 d.), ir Dekreto įstatymo Nr. 30/2006, nustatančio bendruosius gamtinių dujų sistemos
         organizavimo ir funkcionavimo pagrindus (Diário da República I, A serija, Nr. 33, 2006 m. vasario 15 d.), būtent valstybė, o ne GALP užtikrina naftos ir gamtinių dujų tiekimo saugumą.

      72      Kalbėdama apie proporcingumo principą Komisija tvirtina, kad valstybės turimos specialios teisės GALP nėra adekvačios, siekiant
         užtikrinti gerą dujų paskirstymo sistemos funkcionavimą ir GALP prekybos naftos produktais veiklą. Iš tikrųjų šios teisės
         − tai instrumentai, skirti tenkinti bendrovės privatų, o ne nacionalinį, interesą. Be to, priešingai reikalavimams, numatytiems
         Teisingumo Teismo praktikoje šioje srityje (žr., be kita ko, 2002 m. birželio 4 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C‑483/99, Rink. p. I‑4781, 50–53 punktus), kadangi nebuvo nustatyti jokie objektyvūs ir konkretūs šių teisių įgyvendinimo
         kriterijai, jų taikymas praktiškai yra visiškai diskrecinio pobūdžio.

      73      Be to, Komisija tvirtina, kad antrinė Sąjungos teisė taip pat nepateisina valstybės turimų specialių teisių GALP.

      74      Pagal 2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/55/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių,
         panaikinančią Direktyvą 98/30/EB (OL L 176, 2003, p. 57; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 12 sk., 2 t., p. 230),
         dėl viešosios pareigos užtikrinti aprūpinimo gamtinėmis dujomis saugumą gali būti reikalaujama valstybės, kaip reguliuotojos,
         išorinio įsikišimo, bet ne valstybės, kaip rinkoje veikiančių įmonių privilegijuotojo akcininko, įsikišimo iš vidaus.

      75      Kalbėdama apie naftos sektorių Komisija patikslina, kad pagal 2006 m. liepos 24 d. Tarybos direktyvą 2006/67/EB, įpareigojančią
         valstybes nares išlaikyti privalomąsias žalios naftos ir (arba) naftos produktų atsargas (OL L 217, 2006, p. 8), būtent valstybei,
         o ne privačioms įmonėms tenka viešoji pareiga užtikrinti aprūpinimo naftos produktais saugumą.

      76      Galiausiai Komisija ginčija Portugalijos Respublikos argumentus, kad EB 86 straipsnis taikytinas nagrinėjamoms priemonėms,
         nes, pirma, ši nuostata skirta tam tikrai įmonių kategorijai, bet ne valstybėms narėms, ir, antra, šis procesas susijęs ne
         su specialiomis teisėmis, kurias valstybė suteikė GALP, bet labiau su specialiomis teisėmis, kurias valstybė turi šioje bendrovėje.

      77      Portugalijos Respublika tvirtina, jog net pripažinus, kad nagrinėjamomis nacionalinėmis priemonėmis ribojama įsisteigimo laisvė
         ir laisvas kapitalo judėjimas, vis dėlto jos pateisinamos EB 46 ir 58 straipsniais tiek, kiek yra būtinos siekiant užtikrinti
         šalies aprūpinimo gamtinėmis dujomis ir nafta saugumą ir sudaro galimybę jį užtikrinti adekvačiai, be kita ko atsižvelgiant
         į tai, kad Sąjungos lygiu dėl to nėra tinkamų instrumentų.

      78      Ši valstybė narė taip pat patikslino, kad nagrinėjamų specialių teisių įgyvendinimas gali būti veiksmingos teisminės kontrolės
         objektas. Todėl jei valstybė įgyvendina šias teises nesiremdama realia ir didele grėsme aprūpinimo saugumui, ji padaro pažeidimą,
         dėl kurio kiekvienas GALP akcininkas gali kreiptis į nacionalinius teismus, – tiek administracinius, tiek bendrosios kompetencijos.

      79      Be to, tvirtindama, kad ginčijamomis nuostatomis laikomasi proporcingumo principo, Portugalijos Respublika pabrėžia, kad Komisija
         bet kuriuo atveju nepateikė mažiau ribojamųjų priemonių, kurios suteiktų valstybei galimybę greitai ir veiksmingai reaguoti
         esant realios ir didelės grėsmės aprūpinimo saugumui atvejui, buvimo įrodymų.

      80      Galiausiai ši valstybė narė tvirtina, kad ginčijamos nacionalinės nuostatos vis dėlto suderinamos su Sąjungos teise remiantis
         EB 86 straipsnio 2 dalimi, nes jos būtinos tam, kad GALP galėtų adekvačiai vykdyti bendrojo ekonominio intereso paslaugų valdymo
         veiklą, kurią vykdyti ją įpareigojo valstybė.

      Teisingumo Teismo vertinimas
      81      Pagal nusistovėjusią teismų praktiką laisvą kapitalo judėjimą ribojančios nacionalinės priemonės gali būti pateisinamos EB 58 straipsnyje
         nurodytais pagrindais arba privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais su sąlyga, kad jos tinkamos įgyvendinti siekiamą tikslą
         ir neviršija to, kas būtina norint jį pasiekti (žr. minėto 2007 m. spalio 23 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją 72 ir 73 punktus ir juose nurodytą teismų praktiką; minėto 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 69 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 83 punktą).

      82      Kalbant apie EB 58 straipsniu leidžiamus nukrypimus, negalima paneigti, kad Portugalijos Respublikos nurodytas tikslas užtikrinti
         šios valstybės narės aprūpinimo energija saugumą krizės, karo ar terorizmo atvejais gali būti visuomenės saugumo pagrindas
         (žr. 2008 m. vasario 14 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑274/06, 38 punktą; minėto 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 72 punktą ir minėto 2010 lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 84 punktą) ir galbūt pateisinti laisvo kapitalo judėjimo apribojimą. Be to, valstybių narių ir Europos Sąjungos suteikiama
         aprūpinimo energija saugumo svarba yra, be kita ko, kalbant apie naftą, įtvirtinta Direktyvoje 2006/67 ir, kalbant apie gamtinių
         dujų sektorių, − Direktyvoje 2003/55.

      83      Vis dėlto neginčijama, jog visuomenės saugumo reikalavimai, ypač kaip leidimas nukrypti nuo pagrindinio laisvo kapitalo judėjimo
         principo, turi būti suprantami siaurai, t. y. taip, kad kiekviena valstybė narė be Sąjungos institucijų kontrolės negali vienašališkai
         nustatyti jų apimties. Todėl visuomenės saugumu galima remtis tik kai pagrindiniam visuomenės interesui kyla reali ir pakankamai
         didelė grėsmė (žr., be kita ko, 2000 m. kovo 14 d. Sprendimo Église de scientologie, C‑54/99, Rink. p. I‑1335, 17 punktą; minėto 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 73 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 85 punktą).

      84      Šiuo klausimu Portugalijos Respublika, be kita ko, tvirtina, kad šiuo metu susirūpinimą kelia tam tikros savarankiškų fondų
         ar fondų, kurie gali būti susiję su teroristinėmis organizacijomis, investicijos į strateginių sektorių įmones, dėl ko kyla
         tokia aprūpinimo energija grėsmė. Atsižvelgiant į valstybės narės pareigą užtikrinti nuolatinio ir nepertraukiamo aprūpinimo
         elektra ir gamtinėmis dujomis apsaugą, ši valstybė gali numatyti priemones, būtinas užtikrinti pagrindinį aprūpinimo saugumo
         interesą krizės atveju, ir ji privalo garantuoti, kad būtų imtasi adekvačių priemonių, kurios leistų greitai ir veiksmingai
         reaguoti bei užtikrinti šio aprūpinimo tęstinumą.

      85      Tačiau kadangi Portugalijos Respublika tik nurodė pagrindą dėl aprūpinimo energija saugumo, bet nenurodė konkrečių priežasčių,
         kodėl mano, kad kiekviena ginčijama speciali teisė ar jos visos leidžia išvengti tokios pagrindiniam visuomenės interesui
         kylančios grėsmės, visuomenės saugumu grindžiamas pateisinimas šioje byloje negali būti pripažintas pagrįstu.

      86      Be to, Portugalijos Respublikos argumentui, kad dabartinė Sąjungos teisė nepakankamai užtikrina valstybių narių aprūpinimo
         energija saugumą, o tai įpareigoja ją imtis adekvačių nacionalinių priemonių, kurios leistų užtikrinti šį pagrindinį visuomenės
         interesą, negali būti pritarta.

      87      Net darant prielaidą, kad, remiantis antrinės Sąjungos teisės nuostatomis, valstybė narė turi pareigą užtikrinti aprūpinimą
         energija savo nacionalinėje teritorijoje, kaip tvirtina Portugalijos Respublika, tokios pareigos laikymusi negalima remtis
         siekiant pateisinti kokios nors priemonės, kuri iš esmės pažeidžia pagrindinę laisvę, buvimą (žr. minėto 2010 m. lapkričio
         11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 89 punktą).

      88      Be to, kalbant apie nagrinėjamų nacionalinių nuostatų proporcingumą, reikia pažymėti, kaip teisingai tvirtina Komisija, kad
         naudojimusi specialiosiomis teisėmis, kurias Portugalijos valstybei suteikia turimos GALP privilegijuotosios akcijos, priešingai
         nei tvirtina valstybė narė atsakovė, nėra taikoma jokia sąlyga ar speciali ir objektyvi aplinkybė.

      89      Iš tikrųjų, nors PĮP 15 straipsnio 3 dalyje numatyta, jog išleidžiant GALP privilegijuotąsias akcijas, kurios suteikia Portugalijos
         valstybei specialias teises, taikoma sąlyga (beje, suformuluota gana abstrakčiai ir netiksliai), kad to reikia dėl nacionalinio
         intereso pagrindų, vis dėl to reikia pripažinti, kad nei šiame įstatyme, nei GALP įstatuose nėra nustatyti kriterijai dėl
         specialių aplinkybių, kurioms esant būtų galima pasinaudoti šiomis specialiosiomis teisėmis (žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 51 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 91 punktą). Tai taikytina ir minėto 15 straipsnio 1 daliai tiek, kiek šioje nuostatoje Portugalijos valstybės skiriamam administratoriui
         taikoma sąlyga (taip pat suformuluota gana abstrakčiai ir netiksliai) dėl bendrojo intereso apsaugos.

      90      Taigi toks netikrumas sukelia didelę grėsmę kapitalo judėjimo laisvei, nes jos nacionalinėms valdžios institucijoms, kiek
         tai susiję su tokių teisių pasinaudojimu, suteikia tokią didelę diskreciją, kad ji negali būti laikoma proporcinga siekiamiems
         tikslams (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 52 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 92 punktą).

      91      Galiausiai, kalbant apie pateisinimą pagal EB 86 straipsnio 2 dalį, reikia pažymėti, kad pagal šią nuostatą, skaitomą kartu
         su šio straipsnio 1 dalimi, galima pateisinti tai, kad valstybė narė suteikia Sutarties nuostatoms prieštaraujančias specialias
         ar išskirtines teises įmonei, kuriai patikėta teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas, jeigu jai pavestos užduoties vykdymas
         gali būti užtikrinamas tik suteikiant tokias teises ir jeigu prekybos plėtojimui nedaromas toks poveikis, kuris prieštarautų
         Sąjungos interesams (2001 m. gegužės 17 d. Sprendimo TNT Traco, C‑340/99, Rink. p. I‑4109, 52 punktas; 2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Asociación Profesional de Empresas de Reparto y Manipulado de Correspondencia, C‑220/06, Rink. p. I‑12175, 78 punktas ir 2009 m. spalio 1 d. Sprendimo Woningstichting Sint Servatius, C‑567/07, Rink. p. I‑9021, 44 punktas).

      92      Tačiau šioje byloje dėl Portugalijos Respublikos įsipareigojimų neįvykdymo reikia konstatuoti, kad tokio tikslo nesiekiama
         nagrinėjamoje nacionalinėje teisėje įtvirtintomis nuostatomis.

      93      Kaip teisingai tvirtina Komisija šis procesas nėra susijęs nei su specialių ar išimtinių teisių suteikimu GALP, nei su jos
         veiklos kvalifikavimu kaip bendros ekonominės svarbos paslaugos, tačiau susijęs su Portugalijos valstybei, kaip šios bendrovės
         akcininkei, specialių teisių, kurias suteikia jos turimos GALP privilegijuotosios akcijos, suteikimo teisėtumu.

      94      Bet kuriuo atveju, kadangi valstybė narė privalo nurodyti išsamius motyvus, dėl kurių panaikinus inkriminuojamas priemones
         bendrosios ekonominės svarbos veiklos, kurią vykdyti ji įpareigojo įmonę, įgyvendinimui esant priimtinoms ekonominėms sąlygoms,
         jos nuomone, kiltų pavojus (minėto 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 82 punktas), Portugalijos Respublika niekaip nepaaiškino, kodėl būtent toks atvejis yra šioje byloje.

      95      Iš to darytina išvada, kad EB 86 straipsnio 2 dalis netaikytina tokiai situacijai, kaip antai nagrinėjama šioje byloje, todėl
         Portugalijos Respublika negali ja remtis siekdama pateisinti nagrinėjamas nacionalines nuostatas, nes jos riboja Sutarties
         garantuojamą laisvą kapitalo judėjimą.

      96      Taigi reikia atmesti ir EB 86 straipsnio 2 dalimi grindžiamą argumentą.

      97      Todėl reikia konstatuoti, kad išsaugodama bendrovėje GALP tokias specialiąsias teises, kokios šiuo atveju Portugalijos valstybei
         ir kitiems viešiesiems subjektams numatytos PĮP, Dekrete įstatyme Nr. 261-A/99 ir šios bendrovės įstatuose, kurias suteikia
         šiai valstybei priklausančios minėtos bendrovės privilegijuotosios akcijos, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų
         pagal EB 56 straipsnį.

      –       Dėl įsipareigojimų pagal EB 43 straipsnį neįvykdymo
      98      Dėl Komisijos prašymo konstatuoti Portugalijos Respublikos įsipareigojimų pagal EB 43 straipsnį neįvykdymo pakanka pažymėti,
         kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką tuo atveju, kai nagrinėjamos nacionalinės priemonės sukelia įsisteigimo
         laisvės apribojimus, tokie apribojimai yra tiesioginė šiame sprendime nagrinėtų laisvo kapitalo judėjimo kliūčių, nuo kurių
         jie neatsiejami, pasekmė. Todėl pripažinus EB 56 straipsnio 1 dalies pažeidimą, nagrinėjamų priemonių nereikia atskirai įvertinti
         pagal su įsisteigimo laisve susijusias Sutarties normas (žr., be kita ko, minėto 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 86 punktą; minėto Sprendimo Komisija prieš Nyderlandus 43 punktą; minėto 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 80 punktą ir minėto 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją 99 punktą).

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      99      Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
         šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Portugalijos Respublika pralaimėjo bylą, pastaroji
         turi jas padengti.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Išsaugodama bendrovėje GALP Energia SGPS SA tokias specialiąsias teises, kokios šiuo atveju Portugalijos valstybei ir kitiems viešiesiems subjektams numatytos 1990 m.
            balandžio 5 d. Pagrindų įstatyme dėl privatizavimo Nr. 11/90 (Lei no. 11/90, Lei Quadro das Privatizaçoes), 1999 m. liepos 7 d. Dekrete įstatyme Nr. 261-A/99, patvirtinančiame pirmąjį GALP − Pétroleos e Gás de Portugal SGPS SA įstatinio kapitalo privatizavimo proceso etapą (Decreto-Lei n° 261-A/99 aprova a 1.ª fase do processo de privatização do capital social da GALP – Petróleos e Gás de Portugal,
               SGPS, SA), ir šios bendrovės įstatuose, kurias suteikia šiai valstybei priklausančios minėtos bendrovės privilegijuotosios akcijos
            („golden shares“), Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 56 straipsnį.
      2.      Priteisti iš Portugalijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: portugalų


1987 m. lapkričio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Italijos Respublika prieš Europos Bendrijų Komisiją. # EŽŪOGF sąskaitų apmokėjimas. # Byla 343/85.


title: 2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Europos Bendrijų Komisija prieš Transport Environment Development Systems (Trends).#Arbitražinė išlyga - Ketvirtoji mokslo tyrimų, technologijų plėtros ir demonstruojamosios veiklos bendroji programa - Sutartys, susijusios su bendrojo intereso telematikos priemonių projektais - Pagrindžiančių dokumentų nebuvimas dalies deklaruotų išlaidų atžvilgiu ir dalies jų neatitiktis sutarties sąlygoms - Sumokėtų sumų grąžinimas.#Byla T-448/04.

text:
      2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas Komisija prieš Trends
      (Byla T‑448/04)
      „Arbitražinė išlyga – Ketvirtoji mokslo tyrimų, technologijų plėtros ir demonstruojamosios veiklos bendroji programa – Sutartys, susijusios su bendrojo intereso telematikos priemonių projektais – Pagrindžiančių dokumentų nebuvimas dalies deklaruotų išlaidų atžvilgiu ir dalies jų neatitiktis sutarties sąlygoms – Sumokėtų sumų grąžinimas“
      1.                     Procesas – Terminas pateikti įrodymus (Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 1 dalis ir 66 straipsnio
            2 dalis) (žr. 52, 56 punktus)
      2.                     Procesas – Kreipimasis į Pirmosios instancijos teismą remiantis arbitražine išlyga (EB 238 straipsnis; Europos Parlamento
            ir Tarybos sprendimas Nr. 1110/94; Tarybos sprendimas 94/801) (žr. 63–64, 91–94 punktus)
      Dalykas

         Pagal arbitražinę išlygą EB 238 straipsnio prasme Komisijos pateiktas prašymas, kuriuo prašoma įpareigoti
               Trends
                grąžinti Komisijai 48 046 eurų sumą, padidintą sutartyje nustatytomis palūkanomis, arba, nepatenkinus šio reikalavimo, delspinigiais
            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti papildomą prašymą.

                  2.

                  	Įpareigoti Transport Environment Development Systems (Trends) sumokėti Komisijai 48 046 eurų sumą, padidintą 5,5 % metiniais
                     delspinigiais, skaičiuojamais nuo 1999 m. sausio 1 d. iki visiško atsiskaitymo.

                  3.

                  	Trends padengia bylinėjimosi išlaidas.


2017 m. rugsėjo 21 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas.#Portugalijos Respublika prieš Europos Komisiją.#EŽŪGF ir EŽŪFKP – Nefinansuojamos išlaidos – Reglamentas (EB) Nr. 1290/2005 – Tiesioginės paramos ūkininkams schema – Reglamentai (EB) Nr. 73/2009 ir Nr. 1122/2009 – Pieno kvotų sistema – Reglamentai (EB) Nr. 1788/2003 ir 595/2004 – Patikrų ūkiuose pakeitimas administracinėmis patikromis.#Byla T-261/16.


title: 2011 m. gruodžio 8 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA prieš Administración General del Estado.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal Supremo - Ispanija.#Laisvas kapitalo judėjimas - Pelno mokestis - Dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartis - Draudimas atskaityti kitose valstybėse narėse mokėtiną, bet nesumokėtą mokestį.#Byla C-157/10.

text:
      Byla C‑157/10
      Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA
      prieš
      Administración General del Estado
      (Tribunal Supremo prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Laisvas kapitalo judėjimas – Pelno mokestis – Dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartis – Draudimas atskaityti kitose valstybėse narėse mokėtiną, bet nesumokėtą mokestį“
      Sprendimo santrauka
      1.        Prejudiciniai klausimai – Teisingumo Teismo jurisdikcija – Reikšmingų Sąjungos teisės nuostatų nustatymas
      (SESV 267 straipsnis)
      2.        Laisvas kapitalo judėjimas – Apribojimai – Nepalanki padėtis dėl lygiagretaus valstybių narių kompetencijos mokesčių srityje
            įgyvendinimo – Leistinumas – Sąlyga – Diskriminacijos nebuvimas
      (SESV 63 ir 65 straipsniai)
      3.        Laisvas kapitalo judėjimas – Apribojimai – Mokesčių teisės aktai – Pelno mokestis – Pajamų, gautų palūkanų forma kitoje valstybėje
            narėje, dvigubo ekonominio apmokestinimo išvengimo sistema
      (EEB sutarties 67 straipsnis (tapęs EB sutarties 67 straipsniu, panaikintas Amsterdamo sutartimi); SESV 63 ir 65 straipsniai;
            Tarybos direktyvos 88/361 1 straipsnis)
      1.        Vykdant SESV 267 straipsnyje įtvirtintą nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrą, Teisingumo Teismas
         prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui turi pateikti naudingą atsakymą, kuris jam leistų išspręsti jo nagrinėjamą
         bylą. Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismui prireikus gali tekti performuluoti jam pateiktą klausimą. Be to, Teisingumo Teismas,
         siekdamas pateikti naudingą atsakymą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, gali atsižvelgti į Sąjungos
         teisės normas, kuriomis nacionalinis teismas nesirėmė savo prejudiciniuose klausimuose.

      (žr. 18 ir 19 punktus)
      2.        Nesant Sąjungos suvienodinimo ar suderinimo priemonių, valstybės narės lieka kompetentingos sutartimis arba vienašališkai
         nustatyti savo apmokestinimo įgaliojimų paskirstymo kriterijus, visų pirma kad būtų išvengta dvigubo apmokestinimo. Jos turi
         imtis priemonių, būtinų tam, kad būtų išvengta dvigubo apmokestinimo situacijų, taikydamos, be kita ko, tarptautinėje mokesčių
         praktikoje naudojamus kriterijus. Nepalanki padėtis, galinti kilti dėl to, jog įvairios valstybės narės lygiagrečiai įgyvendina
         savo kompetenciją mokesčių srityje, nėra laisvo kapitalo judėjimo apribojimas, jeigu dėl to nėra diskriminuojama. Taigi, jei
         valstybės narės neprivalo pritaikyti savo mokesčių sistemos prie įvairių kitų valstybių narių mokesčių sistemų, be kita ko,
         siekdamos išvengti dvigubo apmokestinimo, a fortiori šios valstybės neprivalo pritaikyti savo mokesčių teisės aktų siekdamos suteikti mokesčių mokėtojui galimybę pasinaudoti
         kitos valstybės narės įgyvendinant kompetenciją mokesčių srityje suteikta mokesčio lengvata, jeigu jų teisės aktai nėra diskriminaciniai.

      (žr. 31, 38 ir 39 punktus)
      3.        EEB sutarties 67 straipsniu ir Direktyvos 88/361 dėl Sutarties 67 straipsnio (straipsnis panaikintas Amsterdamo sutartimi)
         įgyvendinimo 1 straipsniu nedraudžiami tokie valstybės narės teisės aktai, kuriais taikant pelno mokestį ir taisykles, kuriomis
         siekiama išvengti dvigubo apmokestinimo, draudžiama atskaityti kitose Europos Sąjungos valstybėse narėse mokėtino mokesčio
         sumą nuo jų teritorijoje gautų ir apmokestinamų šiuo mokesčiu pajamų, kai, nors ir mokėtinos, šios sumos nesumokėtos dėl atleidimo
         nuo mokesčio, mokesčio sumažinimo ar bet kurios kitos mokesčio lengvatos, jeigu šiais teisės aktais nėra diskriminuojama šioje
         valstybėje narėje gautų palūkanų vertinimo atžvilgiu, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
         teismas.

      (žr. 46 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. gruodžio 8 d.(*)

      „Laisvas kapitalo judėjimas – Pelno mokestis – Dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartis – Draudimas atskaityti kitose valstybėse narėse mokėtiną, bet nesumokėtą mokestį“
      Byloje C‑157/10
      dėl Tribunal Supremo (Ispanija) 2010 m. sausio 25 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2010 m. balandžio 2 d., pagal SESV 267 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA
      prieš
      Administración General del Estado
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Tizzano, teisėjai M. Safjan, M. Ilešič, E. Levits (pranešėjas) ir J.‑J. Kasel,
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos M. Muñoz Pérez,
      –        Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek ir V. Štencel,
      –        Danijos vyriausybės, atstovaujamos C. Vang,
      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir C. Blaschke,
      –        Estijos vyriausybės, atstovaujamos M. Linntam,
      –        Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos G. de Bergues ir J. Gstalter,
      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato P. Gentili,

      –        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos C. Wissels ir J. Langer,
      –        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos M. Szpunar,
      –        Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Inez Fernandes,
      –        Švedijos vyriausybės, atstovaujamos A. Falk ir S. Johannesson,
      –        Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos H. Walker,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos R. Lyal ir C. Urraca Caviedes,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 63 ir 65 straipsnių išaiškinimo.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (toliau – BBVA) ir Administración General del Estado ginčą dėl pastarosios atsisakymo leisti BBVA iš pelno mokesčio, mokėtino nuo visų jos per 1991 m. mokestinius metus gautų
         pajamų, sumos atskaityti Belgijoje mokėtino mokesčio sumą nuo šioje valstybėje narėje gautų palūkanų, tačiau nesumokėtą dėl
         atleidimo nuo mokesčio.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisė
      3        EEB sutarties 67 straipsnis (tapęs EB sutarties 67 straipsniu, panaikintas Amsterdamo sutartimi), taikytinas aplinkybėms pagrindinėje
         byloje, išdėstytas taip:

      „1.      Pereinamuoju laikotarpiu ir tiek, kiek reikia užtikrinti, kad bendroji rinka tinkamai veiktų, valstybės narės palaipsniui
         naikina tarpusavyje taikomus kapitalo, priklausančio valstybėse narėse gyvenantiems asmenims, judėjimo apribojimus, taip pat
         bet kokią diskriminaciją dėl šalių pilietybės ar gyvenamosios vietos arba dėl vietos, kurioje kapitalas yra investuotas.

      <...>“
      4        1988 m. birželio 24 d. Tarybos direktyvos 88/361/EEB dėl Sutarties 67 straipsnio įgyvendinimo [straipsnis panaikintas Amsterdamo
         sutartimi] (OL L 178, p. 5; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 10 sk., 1 t., p. 10) 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Nepažeisdamos toliau pateikiamų nuostatų, valstybės narės panaikina kapitalo judėjimų tarp asmenų, gyvenančių valstybėse
         narėse, apribojimus. Šios direktyvos taikymui palengvinti kapitalo judėjimai skirstomi pagal I priede pateiktą nomenklatūrą.“

      5        Direktyvos 88/361 6 straipsnio 2 dalimi leidžiama, be kita ko, Ispanijos Karalystei laikinai tęsti apribojimus šios direktyvos
         IV priede išvardytiems kapitalo judėjimams, vadovaujantis sąlygomis ir terminais, numatytais šiame priede.

       Ispanijos vidaus teisė
      6        1963 m. gruodžio 28 d. Bendrojo apmokestinimo įstatymo 230/1963 (Ley General Tributaria 230/1963) (BOE, Nr. 313, 1963 m. gruodžio 31 d., p. 18248) 57 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Kai iš mokesčio sumos reikia atskaityti mokėtinas ar sumokėtas anksčiau apskaičiuotų vieno ar kelių mokesčių sumas, šios
         sumos atskaitomos visos, net jei joms pritaikytas atleidimas nuo mokesčio ar mokesčio sumažinimas.“

      7        1978 m. gruodžio 27 d. Pelno mokesčio įstatymo 61/1978 (Ley 61/1978 del Impuesto sobre Sociedades) (BOE, Nr. 312, 1978 m. gruodžio 30 d., p. 29429) 24 straipsnio 4 dalyje numatyta:

      „Kai asmuo turi sumokėti mokestį, jei tarp mokesčio mokėtojo pajamų yra užsienyje gautų ir apmokestintų pajamų, turi būti
         atskaitoma mažesnė iš šių dviejų sumų:

      a)      užsienyje faktiškai sumokėta suma dėl apmokestinimo identišku ar analogišku mokesčiu;
      b)      mokesčio suma, kuri būtų mokėtina Ispanijoje nuo šių pajamų, jei jos būtų gautos Ispanijos teritorijoje.“
       Dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartis
      8        Ispanijos Karalystės ir Belgijos Karalystės sutarties, sudarytos siekiant išvengti dvigubo apmokestinimo ir išspręsti tam
         tikrus klausimus pajamų ir kapitalo mokesčių srityje, kuri pasirašyta 1970 m. rugsėjo 24 d. Briuselyje ir kurią Ispanijos
         Karalystė ratifikavo 1971 m. gegužės 28 d. (BOE, Nr. 258, 1972 m. spalio 27 d., p. 19176, toliau – dvigubo apmokestinimo išvengimo
         sutartis), taikytinos aplinkybėms pagrindinėje byloje, 11 straipsnyje numatyta:

      „1.      Susitariančiojoje valstybėje sumokėtos ir skirtos kitos Susitariančiosios valstybės rezidentui palūkanos apmokestinamos šioje
         kitoje valstybėje.

      2.      Tačiau šios palūkanos gali būti apmokestinamos jų kilmės valstybėje ir pagal šios valstybės teisės aktus, tačiau taip nustatytas
         mokestis negali viršyti 15 % jų sumos.

      <...>“
      9        Pagal šios sutarties 23 straipsnį:

      „1.      Kai Susitariančiosios valstybės rezidentas gauna toliau, t. y. 3 ir 4 dalyse, nenurodytų pajamų, kurios apmokestinamos kitoje
         Susitariančiojoje valstybėje pagal sutarties nuostatas, pirmoji valstybė atleidžia šias pajamas nuo mokesčio <...>.

      <...>
      3.      <...> Kai Susitariančiosios valstybės rezidentas gauna pajamų, apmokestinamų kitoje Susitariančiojoje valstybėje pagal 10 straipsnio
         2 dalį, 11 straipsnio 2 ir 7 dalis ar 12 straipsnio 2 ir 6 dalis, pirmoji valstybė iš šio rezidento nuo šių pajamų mokėtino
         mokesčio leidžia atskaityti sumą, apskaičiuojamą nuo pirma nurodytų pajamų sumos, kuri įtraukiama į šio rezidento mokėtino
         mokesčio, kurio tarifas negali būti mažesnis nei kitoje Susitariančiojoje valstybėje šioms pajamoms taikomas mokesčio tarifas,
         bazę <...>.“

       Faktinės aplinkybės pagrindinėje byloje ir prejudicinis klausimas
      10      BBVA yra Grupo Consolidado (konsoliduota įmonių grupė) 2/82 pagrindinė bendrovė. Ispanijos teisinėje sistemoje konsoliduota įmonių grupė yra mokesčių tikslais įmonių grupės, kurioje
         viena bendrovė yra pagrindinė kitų atžvilgiu, suformuotas vienetas.

      11      Atlikusi patikrinimo ir kontrolės veiksmus dėl 1991 m. mokestinių metų pelno mokesčio spalio 24 d. priimtu sprendimu, manydama,
         kad pagal Įstatymo 61/1978 24 straipsnio 4 dalies nuostatas galima atskaityti tik „faktiškai“ sumokėtą mokesčių sumą, Oficina Nacional de Inspección BBVA deklaruotą mokesčio bazę padidino 6 750 405 ESP (40 570,75 EUR). Ši suma atitinka BBVA atskaitytą iš pelno mokesčio
         sumą dėl Belgijoje mokėtino mokesčio nuo šioje valstybėje narėje gautų palūkanų, nors šis mokestis nebuvo sumokėtas dėl atleidimo
         nuo mokesčio.

      12      2001 m. gegužės 11 d. sprendimu Tribunal Económico-Administrativo Central (administracinės kontrolės institucija) patvirtino Oficina Nacional de Inspección sprendimą. Kadangi BBVA dėl šio sprendimo pateiktą skundą Audiencia Nacional Administracinių bylų skyrius 2003 m. birželio 26 d. sprendimu atmetė, BBVA pateikė kasacinį skundą Tribunal Supremo.

      13      Kasaciniame skunde BBVA reikalauja pripažinti teisę atskaityti iš Ispanijoje visoms jos pajamoms taikomo pelno mokesčio sumos
         Belgijoje mokėtino mokesčio sumą nuo šioje valstybėje narėje gautų palūkanų, kurios ji nemokėjo, nes buvo atleista nuo mokesčio.

      14      Tribunal Supremo pažymi, kad pagal Ispanijos vidaus teisę, kaip išaiškinta paskutiniuose jo sprendimuose, draudžiama, jog BBVA iš Ispanijoje
         mokėtino pelno mokesčio sumos atskaitytų Belgijoje mokėtino mokesčio sumą, jei šis mokestis nebuvo sumokėtas atleidus nuo
         mokesčio. Ta pati išvada darytina iš dvigubo apmokestinimo išvengimo sutarties 23 straipsnio 3 dalies.

      15      Šis teismas kelia klausimą dėl tokios taisyklės suderinamumo su laisvo kapitalo judėjimo principu, nes Ispanijoje įsikūrusios
         bendrovės, kurios investuoja Belgijoje ir iš to gauna pelno, praranda Belgijos mokesčių institucijų suteiktą mokesčio lengvatą,
         kadangi jų registruotos buveinės valstybėje narėje galiausiai turi sumokėti pelno mokesčio sumą, kurią jos turėjo sumokėti
         investavimo valstybėje, bet nesumokėjo, nes buvo atleistos nuo mokesčio.

      16      Šiomis aplinkybėmis Tribunal Supremo nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:

      „Ar [SESV] 63 ir 65 straipsnius reikia aiškinti taip, kad jais draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos (priimtos vienašališkai
         ar pagal dvišalę dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartį), pagal kurias, kiek jos susijusios su pelno mokesčiu ir taisyklėmis
         dėl šio dvigubo apmokestinimo išvengimo, draudžiama atskaityti kitose Europos Sąjungos valstybėse narėse mokėtino mokesčio
         sumą nuo pajamų, gautų jų teritorijoje ir apmokestinamų šiuo mokesčiu, jei nors mokėtinos, šios sumos nesumokėtos dėl atleidimo
         nuo mokesčio, mokesčio sumažinimo ar bet kurios kitos mokesčio lengvatos?“

       Dėl prejudicinio klausimo
       Dėl priimtinumo
      17      Portugalijos vyriausybė mano, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą turi būti atmestas kaip nepriimtinas, nes prašymą
         priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašomas SESV 63 ir 65 straipsnių išaiškinimas yra nesvarbus, taikant teisės
         normą laiko atžvilgiu, sprendimui pagrindinėje byloje, kuri susijusi su 1991 m. mokestiniais metais. Iš tiesų EB sutarties
         73B ir 73D straipsniai (atitinkamai tapę EB sutarties 56 ir 58 straipsniais), kuriuos atitinka SESV 63 ir 65 straipsniai,
         į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį buvo įtraukti tik 1992 m. vasario 7 d. Mastrichte pasirašyta Europos Sąjungos
         sutartimi.

      18      Šiuo klausimu primintina, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką vykdant SESV 267 straipsnyje įtvirtintą nacionalinių teismų
         ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrą, Teisingumo Teismas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui
         turi pateikti naudingą atsakymą, kuris jam leistų išspręsti jo nagrinėjamą bylą. Tokiu atveju Teisingumo Teismui prireikus
         gali tekti performuluoti jam pateiktą klausimą (visų pirma žr. 2006 m. gegužės 4 d. Sprendimo Haug, C‑286/05, Rink. p. I‑4121, 17 punktą ir 2008 m. kovo 11 d. Sprendimo Jager, C‑420/06, Rink. p. I‑1315, 46 punktą).

      19      Be to, pagal nusistovėjusią teismų praktiką Teisingumo Teismas, siekdamas pateikti tinkamą atsakymą prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikusiam teismui, gali atsižvelgti į Sąjungos teisės normas, kuriomis nacionalinis teismas nesirėmė savo prejudiciniuose
         klausimuose (visų pirma žr. 2004 m. spalio 12 d. Sprendimo Wolff & Müller, C‑60/03, Rink. p. I‑9553, 24 punktą; 2005 m. liepos 7 d. Sprendimo Weide, C‑153/03, Rink. p. I‑6017, 25 punktą ir 2006 m. vasario 23 d. Sprendimo van Hilten‑van der Heijden, C‑513/03, Rink. p. I‑1957, 26 punktą).

      20      Iš tiesų Teisingumo Teismas turi aiškinti visas Sąjungos teisės nuostatas, kurių reikia nacionaliniams teismams, kad šie išspręstų
         nagrinėjamas bylas, net jei šios nuostatos nėra aiškiai nurodytos šių teismų pateiktuose klausimuose (žr. 2002 m. lapkričio
         19 d. Sprendimo Strawson ir Gagg & Sons, C‑304/00, Rink. p. I‑10737, 58 punktą ir minėto Sprendimo Jager 47 punktą).

      21      Kadangi Teisingumo Teismas turi atsakyti į prejudicinį klausimą, atsižvelgdamas į aplinkybėms pagrindinėje byloje taikytinas
         teisės nuostatas, reikia atmesti Portugalijos vyriausybės iškeltą prieštaravimą dėl priimtinumo.

       Dėl esmės
       Pirminės pastabos
      22      Pagrindinė byla susijusi su 1991 m. mokestiniais metais, t. y. su faktine ir teisine situacija iki ESV sutarties įsigaliojimo.
         Taisyklės laisvo kapitalo judėjimo srityje, taikytinos aplinkybėms pagrindinėje byloje, buvo įtvirtintos EEB sutarties 67 straipsnyje
         ir Direktyvoje 88/361, priimtoje įgyvendinant šį straipsnį.

      23      Iš to darytina išvada, kad į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktą prejudicinį klausimą reikia
         atsakyti atsižvelgiant į šias nuostatas.

      24      Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Direktyva 88/361 įgyvendintas visiškas kapitalo judėjimo liberalizavimas, o jos 1 straipsnio
         1 dalimi, kurios tiesioginį veikimą pripažino Teisingumo Teismas, šiuo tikslu valstybėms narėms nustatyta pareiga panaikinti
         bet kokius kapitalo judėjimo apribojimus (žr. 2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Barbier, C‑364/01, Rink. p. I‑15013, 57 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      25      Tačiau Direktyvos 88/361 6 straipsnio 2 dalimi Ispanijos Karalystei leista iki 1992 m. gruodžio 31 d. taikyti apribojimus
         tam tikriems kapitalo judėjimams, nurodytiems šios direktyvos IV priedo III ir IV sąrašuose.

      26      Iš to matyti, kad reikia patikrinti, pirma, ar tokiomis teisės nuostatomis, kaip nagrinėjamosios pagrindinėje byloje, ribojamas
         laisvas kapitalo judėjimas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 88/361 1 straipsnio 1 dalį.

      27      Tik jei pagrindinėje byloje nagrinėjamomis teisės nuostatomis ribojamas laisvas kapitalo judėjimas, prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikęs teismas turi, antra, nustatyti, ar kapitalo judėjimas, dėl kurio sumokėtos palūkanos pagrindinėje byloje,
         patenka į Direktyvos 88/361 6 straipsnio 2 dalyje numatytą išimtį, nes tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
         teismas yra kompetentingas konstatuoti faktines aplinkybes ir nustatyti BBVA Belgijoje gautų palūkanų pobūdį ir šaltinį.

       Dėl laisvo kapitalo judėjimo apribojimo buvimo
      28      Reikia priminti, kad nors tiesioginiai mokesčiai priklauso valstybių narių kompetencijai, jos vis dėlto turi ją įgyvendinti
         laikydamosi Sąjungos teisės (žr. 1995 m. vasario 14 d. Sprendimo Schumacker, C‑279/93, Rink. p. I‑225, 21 punktą; 1995 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Wielockx, C‑80/94, Rink. p. I‑2493, 16 punktą; 2000 m. birželio 6 d. Sprendimo Verkooijen, C‑35/98, Rink. p. I‑4071, 32 punktą ir minėto Sprendimo Barbier 56 punktą).

      29      Kiekviena valstybė narė, laikydamasi Sąjungos teisės, turi nustatyti savą pajamų iš investuoto kapitalo apmokestinimo sistemą
         ir atsižvelgdama į tai apibrėžti mokesčio bazę bei mokesčio tarifą, kurie taikomi šių pajamų gavėjui (pagal analogiją žr.
         2009 m. liepos 16 d. Sprendimo Damseaux, C‑128/08, Rink. p. I‑6823, 25 punktą ir 2011 m. vasario 10 d. Sprendimo Haribo Lakritzen Hans Riegel ir Österreichische Salinen, C‑436/08 ir C‑437/08, Rink. p. I‑0000, 167 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      30      Iš to matyti, kad vienoje valstybėje narėje įsikūrusio skolininko kitoje valstybėje narėje įsikūrusiam gavėjui sumokėtoms
         palūkanoms gali būti taikomas dvigubas teisinis apmokestinimas, kai abi valstybės narės pasirenka įgyvendinti savo kompetenciją
         mokesčių srityje ir apmokestinti palūkanas: pirmoji taikydama mokestį prie pajamų šaltinio, o antroji įtraukdama palūkanas
         į apmokestinamąsias gavėjo pajamas.

      31      Nesant Sąjungos suvienodinimo ar suderinimo priemonių, valstybės narės lieka kompetentingos sutartimis arba vienašališkai
         nustatyti savo apmokestinimo įgaliojimų paskirstymo kriterijus, visų pirma kad būtų išvengta dvigubo apmokestinimo (1998 m.
         gegužės 12 d. Sprendimo Gilly, C‑336/96, Rink. p. I‑2793, 24 ir 30 punktai; 1999 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Saint‑Gobain ZN, C‑307/97, Rink. p. I‑6161, 57 punktas; 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Amurta, C‑379/05, Rink. p. I‑9569, 17 punktas ir 2008 m. gegužės 20 d. Sprendimo Orange European Smallcap Fund, C‑194/06, Rink. p. I‑3747, 32 punktas). Jos turi imtis priemonių, būtinų tam, kad būtų išvengta dvigubo apmokestinimo situacijų,
         taikydamos, be kita ko, tarptautinėje mokesčių srities praktikoje naudojamus kriterijus (žr. 2006 m. lapkričio 14 d. Sprendimo
         Kerckhaert ir Morres, C‑513/04, Rink. p. I‑10967, 23 punktą).

      32      Šioje byloje iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad tokios palūkanų dvigubo apmokestinimo išvengimo priemonės
         Ispanijos teisėje nustatytos, pirma, dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartyje ir, antra, Ispanijos teisės aktuose.

      33      Taigi šios sutarties 23 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad Ispanijos Karalystė leidžia iš šios valstybės narės rezidento nuo
         Belgijoje gautų palūkanų mokėtino mokesčio atskaityti sumą, apskaičiuotą nuo šių palūkanų sumos, įtrauktos į šio rezidento
         mokėtino mokesčio bazę, kuri negali būti mažesnė nei šioms pajamoms Belgijoje taikomas mokesčio tarifas.

      34      Įstatymo 61/1978 24 straipsnio 4 dalyje numatytas, kiek tai susiję su užsienyje gautomis ir apmokestintomis pajamomis, mažesnės
         iš šių dviejų sumų, t. y. arba užsienyje faktiškai sumokėtos sumos dėl apmokestinimo identišku ar analogišku mokesčiu, arba
         mokesčio sumos, kuri būtų mokėtina Ispanijoje nuo šių pajamų, jei jos būtų gautos Ispanijos teritorijoje, atskaitymas.

      35      Tačiau pagrindinėje byloje BBVA prašo, kad iš Ispanijoje mokėtino pelno mokesčio sumos būtų leidžiama atskaityti Belgijoje
         mokėtino mokesčio sumą nuo šioje valstybėje narėje gautų palūkanų, kuri nebuvo sumokėta dėl atleidimo nuo mokesčio.

      36      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog dvigubo apmokestinimo išvengimo sutarties ir Ispanijos vidaus
         teisės aktų nuostatų aiškinimas, kad tik faktiškai kitoje valstybėje narėje sumokėtas mokestis gali būti atskaitytas iš Ispanijoje
         mokėtino mokesčio, gali turėti neigiamos įtakos Ispanijoje įsikūrusių bendrovių ketinimams investuoti kapitalą kitoje valstybėje
         narėje.

      37      Todėl reikia konstatuoti, kad šiuo atveju BBVA tariamai nepalanki padėtis susiklostė ne dėl BBVA gautų palūkanų dvigubo apmokestinimo,
         nes jos apmokestintos tik Ispanijoje, tačiau dėl negalėjimo pasinaudoti mokesčio lengvata, t. y. Belgijoje teisės aktais suteiktu
         atleidimu nuo mokesčio, apskaičiuojant mokėtiną mokestį Ispanijoje.

      38      Tačiau Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad nepalanki padėtis, galinti kilti dėl to, jog įvairios valstybės narės lygiagrečiai
         įgyvendina savo kompetenciją mokesčių srityje, nėra laisvo kapitalo judėjimo apribojimas, jeigu dėl to nėra diskriminuojama
         (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Kerckhaert ir Morres 19, 20 ir 24 punktus, minėto Sprendimo Orange European Smallcap Fund 41, 42 ir 47 punktus ir minėto Sprendimo Damseaux 27 punktą).

      39      Taigi, jei valstybės narės neprivalo pritaikyti savo mokesčių sistemos prie įvairių kitų valstybių narių mokesčių sistemų,
         be kita ko, siekdamos išvengti dvigubo apmokestinimo (žr. 2009 m. vasario 12 d. Sprendimo Block, C‑67/08, Rink. p. I‑883, 31 punktą), a fortiori šios valstybės neprivalo pritaikyti savo mokesčių teisės aktų siekdamos suteikti mokesčių mokėtojui galimybę pasinaudoti kitos
         valstybės narės suteikta mokesčio lengvata, įgyvendinant jos kompetenciją mokesčių srityje, jeigu jų teisės aktai nėra diskriminaciniai.

      40      Todėl reikia patikrinti, ar taikant tokius teisės aktus, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, kitoje valstybėje narėje
         gautos palūkanos nėra vertinamos diskriminuojamai Ispanijoje gautų palūkanų atžvilgiu.

      41      Šiuo atžvilgiu iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad diskriminacija gali atsirasti ne tik panašiomis aplinkybėmis
         taikant skirtingas taisykles, tačiau tą pačią taisyklę taip pat taikant skirtingoms situacijoms (žr. minėto Sprendimo Schumacker 30 punktą; 1999 m. balandžio 29 d. Sprendimo Royal Bank of Scotland, C‑311/97, Rink. p. I‑2651, 26 punktą ir minėto Sprendimo Kerckhaert ir Morres 19 punktą).

      42      Tačiau buveinės valstybės mokesčių teisės aktų atžvilgiu palūkanas gaunančio mokesčių mokėtojo padėtis netampa būtinai skirtinga
         vien dėl to, kad jis jas gauna iš skolininko, įsikūrusio kitoje valstybėje narėje, kuri, įgyvendindama savo kompetenciją mokesčių
         srityje, gali apmokestinti šias palūkanas, taikydama mokestį prie pajamų šaltinio (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Kerckhaert ir Morres 19 punktą ir 2007 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Columbus Container Services, C‑298/05, Rink. p. I‑10451, 42 punktą).

      43      Iš tiesų šioje byloje kitoje valstybėje narėje gautų palūkanų diskriminacinis vertinimas iš šaltinio Ispanijoje gautų palūkanų
         atžvilgiu Teisingumo Teismui nenurodytas.

      44      Tačiau iš tokio teisinio pagrindo, kaip pateiktas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, matyti, jog Įstatymo 230/1963
         57 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad jeigu iš mokesčio sumos reikia atskaityti anksčiau apskaičiuotas mokėtinas ar sumokėtas
         vieno ar kelių kitų mokesčių sumas, atskaitomos visos šios sumos, net jei joms pritaikytas atleidimas nuo mokesčio ar mokesčio
         sumažinimas.

      45      Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vienintelis kompetentingas aiškinti nacionalinę teisę, turi
         patikrinti, ar atsižvelgiant į Ispanijoje gautų palūkanų apmokestinimo tvarką ši Įstatymo 230/1963 nuostata gali būti taikoma
         šioms palūkanoms ir, jei taip, ar kitoje valstybėje narėje gautoms palūkanoms taikomas vertinimas nėra diskriminacinis Ispanijoje
         gautų palūkanų vertinimo atžvilgiu, kiek tai susiję su galimybe atskaityti mokėtiną, bet nesumokėtą mokestį.

      46      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad EEB 67 straipsniu ir Direktyvos 88/361 1 straipsniu
         nedraudžiami tokie valstybės narės teisės aktai, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, kuriais taikant pelno mokestį ir
         taisykles, kuriomis siekiama išvengti dvigubo apmokestinimo, draudžiama atskaityti kitose Europos Sąjungos valstybėse narėse
         mokėtino mokesčio sumą nuo jų teritorijoje gautų ir apmokestinamų šiuo mokesčiu pajamų, jei, nors ir mokėtinos, šios sumos
         nesumokėtos dėl atleidimo nuo mokesčio, mokesčio sumažinimo ar bet kurios kitos mokesčio lengvatos, jeigu šiais teisės aktais
         nėra diskriminuojama šioje valstybėje narėje gautų palūkanų vertinimo atžvilgiu, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikęs teismas.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      47      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      EEB sutarties 67 straipsniu ir 1988 m. birželio 24 d. Direktyvos 88/361/EEB dėl Sutarties 67 straipsnio įgyvendinimo (straipsnis
            panaikintas Amsterdamo sutartimi) 1 straipsniu nedraudžiami tokie valstybės narės teisės aktai, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje
            byloje, kuriais taikant pelno mokestį ir taisykles, kuriomis siekiama išvengti dvigubo apmokestinimo, draudžiama atskaityti
            kitose Europos Sąjungos valstybėse narėse mokėtino mokesčio sumą nuo jų teritorijoje gautų ir apmokestinamų šiuo mokesčiu
            pajamų, jei, nors mokėtinos, šios sumos nesumokėtos dėl atleidimo nuo mokesčio, mokesčio sumažinimo ar bet kurios kitos mokesčio
            lengvatos, jeigu šiais teisės aktais nėra diskriminuojama šioje valstybėje narėje gautų palūkanų vertinimo atžvilgiu, o tai
            turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: ispanų.


title: 2011 m. gruodžio 16 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Prancūzijos Respublika prieš Europos Komisiją.#ERPF - Finansinės paramos sumažinimas - Bendrijos struktūrinė parama Martinikos regione - Ieškinys dėl panaikinimo - Viešieji pirkimai - Direktyva 93/37/EEB - Sąvoka "tiesioginė subsidija" - Sąvoka "sporto, poilsio ir laisvalaikio įrengimai" - Pareiga motyvuoti - Proporcingumo principas.#Byla T-488/10.

text:
      2011 m. gruodžio 16 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas Prancūzija prieš Komisiją
      (Byla T‑488/10)
      „ERPF – Finansinės paramos sumažinimas – Bendrijos struktūrinė parama Martinikos regione – Ieškinys dėl panaikinimo – Viešieji pirkimai – Direktyva 93/37/EEB – Sąvoka „tiesioginė subsidija“ – Sąvoka „sporto, poilsio ir laisvalaikio įrengimai“ – Pareiga motyvuoti – Proporcingumo principas“
      1.                     Valstybių teikiama pagalba – Sąvoka – Valstybės įsikišimas, kuriuo siekiama sumažinti įmonės išlaidas – Poveikis sąvokos „subsidija“,
            kaip ji suprantama pagal Direktyvos 93/37 2 straipsnio 1 dalį, aiškinimui (SESV 107 straipsnio 1 dalis; Tarybos direktyvos 93/37
            2 straipsnio 1 dalis) (žr. 25–33 punktus)
      2.                     Teisės aktų derinimas – Viešojo darbų pirkimo sutarčių sudarymo tvarka – Direktyva 93/37 – Tikslas – Veiksmingumas (Tarybos
            direktyva 93/37) (žr. 59–65 punktus)
      3.                     Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Komisijos sprendimas sumažinti Bendrijos finansinės paramos dydį (SESV 296 straipsnis;
            Tarybos direktyvos 93/37 2 straipsnio 2 dalis) (žr. 68–71 punktus)
      Dalykas

               Prašymas panaikinti 2010 m. liepos 28 d. Komisijos sprendimą C(2010) 5229 sumažinti Europos regioninės plėtros fondo (ERPF)
                  paramą, skirtą pagal Bendrijų struktūrinių fondų paramos bendrojo programavimo dokumentą tikslui Nr. 1 siekti Martinikos regione
                  Prancūzijoje.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Prancūzijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.


2002 m. vasario 7 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Theresia Rudolph prieš Europos Sąjungos Tarybą ir Europos Bendrijų Komisiją. # Deliktinė atsakomybė. # Byla T-187/94.


title: 2009 m. lapkričio 12 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # SGL Carbon AG prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas - Konkurencija - Karteliai - EB 81 straipsnis ir EEE susitarimo 53 straipsnis - Anglies ir grafito produktų, skirtų naudoti elektriniuose ir mechaniniuose prietaisuose, rinka - Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis - Baudų nustatymo metodo gairės - Atitinkama apyvarta ir atitinkama rinkos dalis - Vartojimo savo reikmėms vertė - Vienodo požiūrio principas - Proporcingumo principas. # Byla C-564/08 P.

text:
      2009 m. lapkričio 12 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas SLG Carbon prieš Komisiją
      (Byla C‑564/08 P)
      „Apeliacinis skundas – Konkurencija – Karteliai – EB 81 straipsnis ir EEE susitarimo 53 straipsnis – Anglies ir grafito produktų, skirtų naudoti elektriniuose ir mechaniniuose prietaisuose, rinka – Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis – Baudų nustatymo metodo gairės – Atitinkama apyvarta ir atitinkama rinkos dalis – Vartojimo savo reikmėms vertė – Vienodo požiūrio principas – Proporcingumo principas“
      1.                     Apeliacinis skundas – Pagrindai – Per apeliacinį procesą pirmą kartą pateiktas pagrindas – Nepriimtinumas – Apeliacinis skundas
            dėl Pirmosios instancijos teismo sprendimo konkurencijos srityje (žr. 22–23, 25 ir 31 punktus)
      2.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Apyvarta, į kurią atsižvelgiama – Įmonės viduje atliktų tiekimų vertė  – Įtraukimas
            (Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis) (žr. 30 punktą)
      3.                     Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atitinkamų įmonių suskirstymas į kategorijas pagal specifinį atskaitos tašką
            – Leistinumas (Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis) (žr. 43, 45,
            49 ir 56 punktus)
      4.                     Apeliacinis skundas – Teisingumo Teismo jurisdikcija – Pirmosios instancijos teismo atlikto įmonei paskirtos baudos dydžio
            įvertinimo ginčijimas remiantis teisingumo motyvais – Netaikymas – Kontrolė, apsiribojanti patikrinimu, ar Pirmosios instancijos
            teismas atsižvelgė į esminius pažeidimo sunkumo vertinimo veiksnius ir į visus paskirtai baudai ginčyti pateiktus argumentus
            (žr. 58–59 punktus)
      Dalykas

         Apeliacinis skundas dėl 2008 m. spalio 8 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimo byloje
               SGL Carbon AG prieš Komisiją
               (T‑68/04), kuriuo teismas atmetė ieškovės ieškinį dėl 2003 m. gruodžio 3 d. Komisijos sprendimo 2004/420/EB, susijusio su
                  EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūra dėl kartelio anglies ir grafito produktų, skirtų naudoti
                  elektriniuose ir mechaniniuose prietaisuose, rinkoje, panaikinimo arba subsidiariai dėl ieškovei paskirtos baudos sumažinimo
                  – Neatsižvelgimas į ieškovės argumentus dėl atsižvelgimo į integruoto vartojimo vertę apskaičiuojant atitinkamų įmonių apyvartą
                  ir rinkos dalis, kvalifikuojant juos kaip nepriimtiną naują ieškinio pagrindą – Proporcingumo ir vienodo požiūrio principų
                  pažeidimas.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti apeliacinį skundą.

                  2.

                  	Priteisti iš SGL Carbon AG bylinėjimosi išlaidas.


title: 2006 m. birželio 15 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Švedijos Karalystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Socialinė politika - Darbuotojų sauga ir sveikatos apsauga - Direktyva 89/391/EEB - Saugą ir apsaugą nuo profesinės rizikos darbe užtikrinančių asmenų įgūdžiai ir gebėjimai. # Byla C-459/04.

text:
      2006 m. birželio 15 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas Komisija prieš Švediją
      (Byla C-459/04)
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Socialinė politika – Darbuotojų sauga ir sveikatos apsauga – Direktyva 89/391/EEB – Saugą ir apsaugą nuo profesinės rizikos darbe užtikrinančių asmenų įgūdžiai ir gebėjimai“
      1.                     Institucijų aktai – Direktyvos – Valstybių narių atliekamas įgyvendinimas (EB 249 straipsnio trečioji pastraipa) (žr. 32–34 punktus)
      2.                     Socialinė politika – Darbuotojų sauga ir sveikatos apsauga – Direktyva 89/391/EEB dėl priemonių darbuotojų saugai ir sveikatos
            apsaugai darbe gerinti nustatymo (Tarybos direktyvos 89/391 7 straipsnio 5 ir 8  dalys) (žr. 36–47 punktus)
      Dalykas

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Nevisiškas 1989 m. birželio 12 d. Tarybos direktyvos 89/391/EEB dėl priemonių darbuotojų
                  saugai ir sveikatos apsaugai darbe gerinti nustatymo (OL L 183, p. 1) 7 straipsnio 8 dalies perkėlimas – Darbuotojų, kuriems
                  darbdavys pavedė rūpintis sauga ir apsauga nuo profesinės rizikos darbe, įgūdžių ir gebėjimų apibrėžimai.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  Atmesti ieškinį.

                  2.

                  Europos Bendrijų Komisija ir Švedijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


2001 m. balanžio 4 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji išplėstinė kolegija) sprendimas. # Regione Friuli Venezia Giulia prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Valstybės pagalba - Ieškinys dėl panaikinimo - Motyvavimas. # Byla T-288/97.