title: 2015 m. kovo 12 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#eVigilo Ltd prieš Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentą prie Vidaus reikalų ministerijos.#Lietuvos Aukščiausiojo Teismo prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Viešieji pirkimai – Direktyvos 89/665/EEB ir 2004/18/EB – Vienodo požiūrio ir skaidrumo principai – Konkursą laimėjusio dalyvio sąsaja su perkančiosios organizacijos ekspertais – Pareiga atsižvelgti į šią sąsają – Eksperto šališkumo įrodinėjimo pareiga – Tokio šališkumo poveikio nebuvimas galutiniam vertinimo rezultatui – Apskundimo terminas – Abstrakčių sutarties sudarymo kriterijų ginčijimas – Šių kriterijų paaiškėjimas pranešus išsamius sutarties sudarymo motyvus – Pasiūlymų atitikties techninėms specifikacijoms laipsnis kaip vertinimo kriterijus.#Byla C-538/13.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C‑538/13
            dėl Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Lietuva) 2013 m. spalio 9 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2013 m. spalio 14 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
            eVigilo Ltd
            prieš
            Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentą prie Vidaus reikalų ministerijos ,
            palaikomą:
            UAB „NT Service“,
            UAB „HNIT-Baltic“,
            TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkas T. von Danwitz, teisėjai C. Vajda, A. Rosas, E. Juhász (pranešėjas) ir D. Šváby,
            generalinis advokatas N. Jääskinen,
            kancleris A. Calot Escobar,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – eVigilo Ltd , atstovaujamos advokatės J. Puškorienės,
            – Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento prie Vidaus reikalų ministerijos, atstovaujamo R. Baniulio,
            – UAB „NT Service“ ir UAB „HNIT - Baltic“, atstovaujamų advokato D. Soloveičiko,
            – Lietuvos vyriausybės, atstovaujamos D. Kriaučiūno, K. Dieninio ir V. Kazlauskaitės-Švenčionienės,
            – Graikijos vyriausybės, atstovaujamos K. Paraskevopoulou ir V. Stroumpouli,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos A. Steiblytės ir A. Tokár,
            atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 89/665/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su peržiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo (OL L 395, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 246), iš dalies pakeistos 2007 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/66/EB (OL L 335, p. 31; toliau – Direktyva 89/665), 1 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos ir 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134, p. 114; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 132) 2 straipsnio, 44 straipsnio 1 dalies ir 53 straipsnio 1 dalies a punkto išaiškinimo.
            2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant eVigilo Ltd  (toliau – eVigilo ) ir Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento prie Vidaus reikalų ministerijos (toliau – perkančioji organizacija) ginčą dėl konkurso dalyvių pasiūlymų vertinimo vykstant viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūrai.
            Teisinis pagrindas
            Sąjungos teisė
            3. Direktyvos 89/665 1 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje nustatyta:
            „Valstybės narės turi imtis reikiamų priemonių užtikrinti, kad sutarčių, kurias apima Direktyvos 2004/18/EB taikymo sritis, atveju perkančiųjų organizacijų priimti sprendimai galėtų būti veiksmingai ir visų pirma kuo greičiau peržiūrėti šios direktyvos 2–2f straipsniuose nurodytomis sąlygomis remiantis tuo, kad tokiais sprendimais buvo pažeisti viešuosius pirkimus reglamentuojantys Bendrijos teisės aktai arba nacionalinės taisyklės, kuriomis tie teisės aktai perkeliami į nacionalinę teisę.“
            4. Direktyvos 2004/18 2 ir 46 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
            „(2) Sutartys, sudarytos valstybėse narėse valstybės, regioninės ar vietos valdžios institucijų arba kitų viešosios teisės reguliuojamų subjektų vardu, turi atitikti Sutartyje numatytus principus, ypač laisvo prekių judėjimo, įsisteigimo laisvės ir laisvo paslaugų judėjimo, bei iš jų kylančius principus, pavyzdžiui, lygiateisiškumo, nediskriminavimo, abipusio pripažinimo, proporcingumo ir skaidrumo principus. Tačiau viešosioms [viešojo pirkimo] sutartims, kurių vertė viršija tam tikrą sumą, šių principų pagrindu patartina nustatytias [nustatyti] nacionalinių procedūrų, sudarant tokias sutartis, derinimą Bendrijos mastu, kad būtų užtikrintas šių principų veiksmingumas ir sudarytos sąlygos konkurencijai atliekant viešuosius pirkimus. [Todėl] šios derinimo nuostatos turėtų būti aiškinamos remiantis tiek minėtomis taisyklėmis ir principais, tiek ir kitomis Sutarties nuostatomis.
            < ... >
            (46) Sutartys turėtų būti sudaromos remiantis objektyviais kriterijais, kurie užtikrintų skaidrumo, nediskriminavimo ir lygiateisiškumo principų laikymąsi ir garantuotų, kad pasiūlymai būtų vertinami veiksmingos konkurencijos sąlygomis. Todėl atitinkamai reikėtų leisti taikyti tik du sutarties sudarymo kriterijus: „žemiausios kainos“ ir „ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo“.
            Norint užtikrinti, kad, sudarant sutartis, būtų laikomasi lygiateisiškumo principo, reikėtų nustatyti būtiną teisminėje praktikoje nusistovėjusią sąlygą – užtikrinti reikiamą skaidrumą, kad kiekvienas dalyvis būtų tinkamai informuotas apie kriterijus ir tvarkas, kurios bus taikomos nustatant ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą. Todėl perkančiųjų organizacijų pareiga yra tinkamu laiku nurodyti sutarties sudarymo kriterijus ir kiekvieno kriterijaus lyginamąjį svorį, kad dalyviai, rengdami pasiūlymus, būtų apie juos informuoti. < ... >
            Perkančiosios organizacijos, pasirinkdamos sutarčiai sudaryti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą, įvertina, kurio pasiūlymo kainos ir kokybės santykis yra geriausias. Šiam tikslui jos nustato ekonominius ir kokybės kriterijus, kuriais remiantis kaip visuma, perkančioji organizacija galėtų nustatyti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą. Šių kriterijų nustatymas priklauso nuo sutarties objekto, kadangi jie turėtų padėti įvertinti kiekvieno pasiūlymo įvykdymo lygį sutarties objekto atžvilgiu, kaip yra apibrėžta techninėse specifikacijose, ir nustatyti kiekvieno pasiūlymo kainos ir kokybės santykį.
            < ... > “
            5. Pagal Direktyvos 2004/18 2 straipsnį:
            „Perkančiosios organizacijos ūkio subjektams taiko vienodas sąlygas, jų nediskriminuoja ir veikia skaidriai.“
            6. Šios direktyvos 44 straipsnio 1 dalyje numatyta:
            „Sutartys sudaromos remiantis kriterijais, apibrėžtais 53 ir 55 straipsniuose, atsižvelgiant į 24 straipsnį, perkančiajai organizacijai patikrinus ūkio subjektų, neatmestų remiantis 45 ir 46 straipsniais, tinkamumą remiantis ekonominiais ir finansiniais kriterijais, profesinėmis ir techninėmis žiniomis arba sugebėjimais, apibrėžtais 47–52 straipsniuose, ir, jei reikia, taikant nediskriminacines taisykles ir kriterijus, nurodytus 3 dalyje.
            7. Minėtos direktyvos 53 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta:
            „Nepažeidžiant nacionalinių įstatymų ar kitų teisės aktų dėl atlygio už tam tikras paslaugas, kriterijai, kuriais remiantis perkančiosios organizacijos sudaro sutartį, yra šie:
            a) kai sutartis sudaroma, perkančiajai organizacijai išsirenkant ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą, tai – įvairūs kriterijai, susiję su atitinkamos sutarties dalyku, pavyzdžiui, kokybė, kaina, techniniai privalumai, estetinės ir funkcinės charakteristikos, aplinkosaugos charakteristikos, eksploatacinės sąnaudos, ekonomiškumas, garantinis aptarnavimas ir techninė pagalba, pristatymo data, pristatymo laikotarpis arba užbaigimo laikotarpis“.
            Lietuvos teisė
            8. 1996 m. rugpjūčio 13 d. Viešųjų pirkimų įstatymo Nr. VIII‑1210 ( Žin. , Nr. 84-2000, 1996 m.) (toliau – Viešųjų pirkimų įstatymas) 2 straipsnio 17 dalyje numatyta:
            „Nešališkumo deklaracija – Viešųjų pirkimų komisijos nario ar eksperto pareiškimas raštu, kad jis nešališkas tiekėjams.“
            9. Šio įstatymo 16 straipsnio 5 dalyje nurodyta:
            „Kiekvienas Komisijos narys ir ekspertas gali dalyvauti Komisijos darbe tik prieš tai pasirašęs nešališkumo deklaraciją ir konfidencialumo pasižadėjimą.“
            10. Šio įstatymo 3 straipsnio „Pagrindiniai pirkimų principai ir jų laikymasis“ 1 dalyje numatyta:
            „Perkančioji organizacija užtikrina, kad atliekant pirkimo procedūras ir nustatant laimėtoją būtų laikomasi lygiateisiškumo, nediskriminavimo, abipusio pripažinimo, proporcingumo ir skaidrumo principų.“
            11. To paties įstatymo 90 straipsnyje numatyta:
            „Prekės, paslaugos ar darbai perkami iš to tiekėjo, kuris pateikė ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą arba pasiūlė mažiausią kainą pagal šio įstatymo 39 straipsnio 7 dalyje nurodyta tvarka atlikto pasiūlymų vertinimo rezultatus. Perkant prekes, paslaugas ar darbus pateikti pasiūlymai gali būti vertinami remiantis ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo arba mažiausios kainos kriterijumi, arba pagal perkančiosios organizacijos pirkimo dokumentuose nustatytus su pirkimo objektu susijusius kriterijus, kurie negali nepagrįstai ir neobjektyviai riboti tiekėjų galimybių dalyvauti pirkime ar nesudaro išskirtinių sąlygų konkretiems tiekėjams, pažeidžiant šio įstatymo 3 straipsnio 1 dalyje nustatytus reikalavimus.“
            12. Nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. iki 2010 m. kovo 2 d. aktualios Viešųjų pirkimų įstatymo redakcijos 39 straipsnio 7 dalyje buvo nustatyta:
            „Perkančioji organizacija, norėdama priimti sprendimą dėl laimėjusio pasiūlymo, turi:
            1) pagal pirkimo dokumentuose nustatytus vertinimo kriterijus ir tvarką nedelsdama įvertinti pateiktus dalyvių pasiūlymus ir nustatyti preliminarią pasiūlymų eilę (išskyrus atvejus, kai pasiūlymą pateikti kviečiamas tik vienas tiekėjas arba pasiūlymą pateikia tik vienas tiekėjas). Preliminari pasiūlymų eilė nustatoma ekonominio naudingumo mažėjimo arba kainų didėjimo tvarka. Tais atvejais, kai taikomas ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo vertinimo kriterijus ir kelių tiekėjų pasiūlymų ekonominis naudingumas yra vienodas, sudarant preliminarią pasiūlymų eilę pirmesnis į šią eilę įrašomas tiekėjas, kurio vokas su pasiūlymais įregistruotas ar pasiūlymas elektroninėmis priemonėmis pateiktas anksčiausiai. Tais atvejais, kai pasiūlymų vertinimo kriterijus yra pasiūlyta mažiausia kaina ir keli pasiūlymai pateikiami vienodomis kainomis, sudarant preliminarią pasiūlymų eilę pirmesnis į šią eilę įrašomas tiekėjas, kurio vokas su pasiūlymais įregistruotas ar pasiūlymas elektroninėmis priemonėmis pateiktas anksčiausiai;
            2) nedelsdama pranešti kiekvienam pasiūlymą pateikusiam dalyviui apie preliminarią pasiūlymų eilę, o dalyviui, kurio pasiūlymas neįrašytas į šią eilę, – ir jo pasiūlymo atmetimo priežastis, įskaitant pasiūlymo atmetimą dėl nelygiavertiškumo ar neatitikimo perkančiosios organizacijos nustatytų norimo rezultato apibūdinimo ir funkcinių reikalavimų, kaip nurodyta šio įstatymo 25 straipsnyje;
            3) patvirtinti pasiūlymų eilę ir priimti sprendimą dėl laimėjusio pasiūlymo tik tada, kai šio įstatymo nustatyta tvarka išnagrinėtos pasiūlymus pateikusių dalyvių pretenzijos ir ieškiniai (jeigu tokių buvo gauta), bet ne anksčiau kaip po 10 dienų nuo pranešimo apie preliminarią pasiūlymų eilę išsiuntimo dalyviams dienos.“
            13. Nuo 2010 m. kovo 2 d. aktualios Viešųjų pirkimų įstatymo redakcijos 39 straipsnio 7 dalis suformuluota taip:
            „Perkančioji organizacija, norėdama priimti sprendimą sudaryti pirkimo sutartį, turi pagal pirkimo dokumentuose nustatytus vertinimo kriterijus ir tvarką nedelsdama įvertinti pateiktus dalyvių pasiūlymus, šio įstatymo 32 straipsnio 8 dalyje nustatytu atveju patikrinti tiekėjo, kurio pasiūlymas pagal vertinimo rezultatus gali būti pripažintas laimėjusiu, atitiktį minimaliems kvalifikaciniams reikalavimams, nustatyti pasiūlymų eilę (išskyrus atvejus, kai pasiūlymą pateikti kviečiamas tik vienas tiekėjas arba pasiūlymą pateikia tik vienas tiekėjas) ir laimėjusį pasiūlymą. Pasiūlymų eilė nustatoma ekonominio naudingumo mažėjimo arba kainų didėjimo tvarka. Tais atvejais, kai taikomas ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo vertinimo kriterijus ir kelių tiekėjų pasiūlymų ekonominis naudingumas yra vienodas arba kai pasiūlymų vertinimo kriterijus yra pasiūlyta mažiausia kaina ir keli pasiūlymai pateikiami vienodomis kainomis, sudarant pasiūlymų eilę pirmesnis į šią eilę įrašomas tiekėjas, kurio vokas su pasiūlymais įregistruotas ar pasiūlymas elektroninėmis priemonėmis pateiktas anksčiausiai.“
            Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
            14. 2010 m. sausio 22 d. perkančioji organizacija paskelbė atvirą konkursą „Gyventojų perspėjimo ir informavimo, naudojant viešųjų judriojo telefono ryšių paslaugų teikėjų tinklų infrastruktūrą, sistemos pirkimas“; jam vykstant eVigilo  kartu su UAB ERP ir UAB „Inta“ pateikė pasiūlymą. Pasiūlymą pateikė ir kitas konsorciumas, kurį sudarė UAB „NT Service“ ir UAB „HNIT-Baltic“.
            15. Kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, jo nagrinėjamoje byloje sutarties vertė yra 14 998 972,45 LTL (t. y. apie 4 344 002 EUR), taigi, nagrinėjamas konkursas susijęs su pirkimu, kuris patenka į direktyvų 2004/18 ir 89/665 taikymo sritį.
            16. Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad konkurso sąlygų 67 punkte kaip vertinimo kriterijai nurodyti bendra minėtos perspėjimo sistemos kaina ir kartu su tiekėju projekte dalyvaujančių operatorių skaičius, taip pat bendrieji ir funkciniai reikalavimai. Pastarieji apima techninio ir architektūrinio sprendimo pagrįstumą, funkcinių elementų detalumą ir jų atitiktį techninėms specifikacijoms ir perkančiosios organizacijos poreikiams, siūlomos sistemos integralumą ir suderinamumą su perkančiosios organizacijos eksploatuojama informacine ir technine infrastruktūra, sistemos funkcionalumo galimybių išplėtimą ir jų pagrindimą, taip pat projekto įgyvendinimo strategiją, valdymo plano efektyvumą, kokybės užtikrinimo kontrolės priemonių aprašymą ir projekto komandos apibūdinimą.
            17. Išnagrinėjusi šešių ekspertų atliktą techninių pasiūlymų vertinimą, perkančiosios organizacijos viešojo pirkimo komisija pritarė tokio vertinimo rezultat ams. 2010 m. lapkričio 4 d. perkančioji organizacija pranešė tiekėjams šio vertinimo rezultatus.
            18. 2010 m. lapkričio 2 d. eVigilo  pareiškė pirmą ieškinį dėl šios viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūros teisėtumo, kuriame, be kita ko, ginčijo nepakankamai aiškias konkurso sąlygas.
            19. Šis ieškinys buvo patikslintas 2010 m. gruodžio 20 d., nurodant tariamus ekspertų vertinimo trūkumus ir tokio vertinimo rezultatų nepagrįstumą.
            20. 2011 m. sausio 31 d. pareikštame antrame ieškinyje eVigilo  ginčijo perkančiosios organizacijos veiksmų teisėtumą tvirtindama, kad trečiųjų asmenų pasiūlymas turėjo būti atmestas, nes jame nurodyta kaina viršijo nagrinėjamam projektui skirtą finansavimą.
            21. 2011 m. kovo 8 d. perkančioji organizacija sudarė sutartį su UAB „NT Service“ ir UAB „HNIT-Baltic“, nors eVigilo  ginčai su perkančiąja organizacija dar nebuvo baigti nagrinėti.
            22. 2012 m. kovo 19 d. eVigilo  papildė pirmą ieškinį dėl pasiūlymų vertinimo teisėtumo patikslindama argumentus, susijusius su skelbime apie konkursą pateikta netinkama ekonominio naudingumo vertinimo kriterijų apibrėžtimi.
            23. 2012 m. balandžio 10 d. eVigilo  dar kartą papildė pirmą ieškinį ir nurodė naujas aplinkybes, susijusias su pasiūlymus vertinusių ekspertų šališkumu ir galinčias patvirtinti profesinius santykius tarp minėtų ekspertų ir trečiųjų asmenų pasiūlyme nurodytų specialistų.
            24. Ji tvirtino, kad konkurso laimėtojų pasiūlyme nurodyti specialistai ir trys iš šešių perkančiosios organizacijos ekspertų, rengusių pirkimo sąlygas ir vertinusių pasiūlymus, kartu dirbo Kauno technologijos universitete.
            25. Pirmosios ir apeliacinės instancijų teismai atmetė atitinkamai eVigilo  ieškinius ir apeliacinį skundą.
            26. Kasaciniame skunde, kurį pateikė Lietuvos Aukščiausiajam Teismui, eVigilo  nurodo, kad minėti teismai klaidingai įvertino sąsajas tarp konkurso laimėtojų nurodytų specialistų ir perkančiosios organizacijos paskirtų ekspertų. Ji taip pat teigia, kad tokiu būdu šie teismai neatsižvelgė į ekspertų šališkumą.
            27. Be to, eVigilo  tvirtina, kad perkančioji organizacija nustatė labai abstrakčius ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo vertinimo kriterijus, visų pirma „atitikties perkančiosios organizacijos poreikiams“ kriterijų, turėjusį įtakos tiekėjų pasiūlymams ir perkančiosios organizacijos atliktam pasiūlymų vertinimui. Ji teigia, kad galėjo suprasti ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo nustatymo kriterijus tik tada, kai perkančioji organizacija nurodė jai išsamius atsisakymo sudaryti su ja sutartį motyvus. Taigi, apskundimo terminas turėjo būti pradėtas skaičiuoti tik nuo tokio pranešimo dienos.
            28. Perkančiosios organizacijos ir konkurso laimėtojų teigimu, pirmosios ir apeliacinės instancijų teismai teisingai konstatavo, kad eVigilo  turėjo ne tik nurodyti objektyvias sąsajas tarp konkurso laimėtojų specialistų ir pasiūlymus vertinusių ekspertų, bet ir įrodyti subjektyvųjį ekspertų šališkumo faktą. Jie taip pat teigia, kad eVigilo  per vėlai ėmė ginčyti ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo vertinimo kriterijų teisėtumą.
            29. Perkančioji organizacija ir konkurso laimėtojai taip pat nesutinka su teiginiu, kad minėti viešojo pirkimo sutarties sudarymo kriterijai apibrėžti netinkamai, atsižvelgiant į tai, kad iki galutinio pasiūlymų pateikimo termino eVigilo  jų neginčijo ir  neprašė jų paaiškinti.
            30. Šiomis aplinkybėmis Lietuvos Aukščiausiasis Teismas nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
            „1. Ar Europos Sąjungos viešųjų pirkimų teisės normos – [Direktyvos 89/665] 1 straipsnio 1 dalies trečioji pastraipa, kurioje [įtvirtinti] tiekėjų pažeistų teisių gynybos veiksmingumo ir operatyvumo principai, bei [Direktyvos 2004/18] 2 straipsnis, kuriame nurodyti tiekėjų vienodo požiūrio ir skaidrumo principai, taip pat šios direktyvos 44 straipsnio [1 dalies] ir 53 straipsnio 1 dalies a punktas, kuriuose nustatyta sutarties sudarymo su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu tiekėju tvarka, – kartu ar atskirai (bet jomis neapsiribojant) turi būti suprantamos ir aiškinamos taip, kad:
            a) tiekėjui, sužinojusiam apie galimą reikšmingą kito dalyvio sąsają (ryšį) su perkančiosios organizacijos pasitelktais ekspertais, vertinusiais pasiūlymus, ir (ar) šio dalyvio galimą išskirtinę padėtį dėl prieš tai vykdytų su ginčo pirkimu susijusių parengiamųjų darbų, ir kai dėl šių aplinkybių perkančioji organizacija nesiėmė jokių veiksmų, tik ši informacija pakankama pagrįsti reikalavimą peržiūros institucijai perkančiosios organizacijos veiksmus, neužtikrinusius procedūrų skaidrumo ir objektyvumo, pripažinti neteisėtais, papildomai iš ieškovo nereikalaujant konkrečiai įrodyti ekspertų šališko elgesio[,]
            b) peržiūros institucija, nustačiusi ieškovo pirmiau nurodyto reikalavimo pagrindų pagrįstumą, spręsdama dėl jų padarinių pirkimo rezultatams, neprivalo atsižvelgti į aplinkybę, kad tiekėjų pasiūlymų vertinimo rezultatai iš esmės būtų tie patys, jei tarp pasiūlymus vertinusių ekspertų nebūtų šališkų vertintojų[,]
            c) tiekėjas apie pirkimo sąlygose abstrakčiai įtvirtintų pagal kokybinius parametrus suformuluotų ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo kriterijų (pvz., integralumas, suderinamumas su perkančiosios organizacijos poreikiais), dėl kurių jis iš esmės galėjo pateikti pasiūlymą, turinį [galutinai] supranta tik tada, kai pagal juos perkančioji organizacija įvertino dalyvių pasiūlymus ir suinteresuotiems asmenims pateikė išsamią informaciją apie priimtų sprendimų motyvus, ir tik nuo šio momento šiam tiekėjui gali būti taikomi nacionalinėje teisėje įtvirtinti naikinamieji peržiūros procedūros terminai?
            2. Ar [Direktyvos 2004/18] 53 straipsnio 1 dalies a punktas, kartu taikomas su šios direktyvos 2 punkte įtvirtintais sutarties sudarymo principais, turi būti suprantamas ir aiškinamas taip, kad perkančiosioms organizacijoms draudžiama nustatyti tokią tiekėjų pasiūlymų vertinimo tvarką (bei ją taikyti), pagal kurią pasiūlymų vertinimo rezultatai priklauso nuo to, kaip išsamiai tiekėjai pagrindė jų pasiūlymų atitiktį pirkimo dokumentų reikalavimams, t. y. kuo išsamiau (plačiau) tiekėjas aprašė pasiūlymo atitiktį pirkimo sąlygoms, tuo didesne balų suma bus įvertintas jo pasiūlymas?“
            Dėl prejudicinių klausimų
            Dėl pirmojo klausimo a ir b punktų
            31. Pirmojo klausimo a ir b punktais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 89/665 1 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą ir Direktyvos 2004/18 2 straipsnį, 44 straipsnio 1 dalį ir 53 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad jie draudžia konstatuoti, jog konkurso dalyvių pasiūlymai įvertinti neteisėtai, remiantis vien tuo, kad tarp konkurso laimėtojo ir pasiūlymus vertinusių perkančiosios organizacijos paskirtų ekspertų buvo reikšmingų sąsajų, nenagrinėjant kitų su procedūra susijusių elementų, įskaitant tai, kad šių ekspertų eventualus šališkumas nebūtų turėjęs poveikio sprendimui dėl sutarties sudarymo, ir nereikalaujant iš konkurso dalyvio, kurio pasiūlymas atmestas, konkrečiai įrodyti, kad šie ekspertai elgėsi šališkai.
            32. Direktyvos 2004/18 2 straipsnyje „Sutarčių sudarymo principai“ numatyta, kad „[p]erkančiosios organizacijos ūkio subjektams taiko vienodas sąlygas, jų nediskriminuoja ir veikia skaidriai“.
            33. Pagal vienodo požiūrio į konkurso dalyvius principą, kurio tikslas skatinti sveikos ir veiksmingos konkurencijos tarp viešajame pirkime dalyvaujančių įmonių plėtrą, visi konkurso dalyviai turi turėti vienodas galimybes suformuluoti savo pasiūlymus, o tai reiškia, kad visų konkuruojančių subjektų pasiūlymams turi būti taikomos vienodos sąlygos (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija / CAS Succhi di Frutta , C‑496/99 P, EU:C:2004:236, 110 punktą ir Sprendimo Cartiera dell’Adda , C‑42/13, EU:C:2014:2345, 44 punktą).
            34. Iš jo kylančia skaidrumo pareiga iš esmės siekiama užtikrinti perkančiosios organizacijos favoritizmo ir savivalės tam tikrų konkurso dalyvių arba tam tikrų pasiūlymų atžvilgiu nebuvimą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija / CAS Succhi di Frutta , EU:C:2004:236, 111 punktą ir Sprendimo Cartiera dell’Adda , EU:C:2014:2345, 44 punktą).
            35. Interesų konfliktas kelia pavojų, kad perkančioji organizacija vadovausis su nagrinėjamu pirkimu nesusijusiais kriterijais ir vien dėl to pirmenybę teiks kuriam nors konkurso dalyviui. Taigi, toks interesų konfliktas gali lemti Direktyvos 2004/18 2 straipsnio pažeidimą.
            36. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad dėl aplinkybės, jog perkančioji organizacija paskyrė ekspertus, kuriems pavedė jos vardu įvertinti pateiktus pasiūlymus, neišnyksta jos atsakomybė laikytis Sąjungos teisės reikalavimų (šiuo klausimu žr. Sprendimo SAG ELV Slovensko ir kt. , C‑599/10, EU:C:2012:191, 23 punktą).
            37. Siekiant nustatyti, ar ekspertas buvo šališkas, pirmiausia reikia įvertinti faktines aplinkybes ir įrodymus, o tai turi padaryti perkančiosios organizacijos ir administracinės arba teisminės kontrolės institucijos.
            38. Pabrėžtina, kad nei Direktyvoje 89/665, nei Direktyvoje 2004/18 nėra konkrečių šį klausimą reglamentuojančių nuostatų.
            39. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, nesant Sąjungos teisės nuostatų konkrečioje srityje, kiekviena valstybė narė turi nustatyti administracinės procedūros ir teismo proceso taisykles, skirtas asmenų teisių, kylančių iš Sąjungos teisės, apsaugai užtikrinti. Vis dėlto šios procesinės taisyklės neturi būti mažiau palankios nei taikomos panašiems ieškiniams dėl teisių, kylančių iš nacionalinės teisės sistemos, apsaugos (lygiavertiškumo principas) ir dėl jų naudojimasis Sąjungos teisės sistemoje nustatytomis teisėmis neturi tapti praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas (veiksmingumo principas) (žr. Sprendimo Club Hotel Loutraki ir kt. , C‑145/08 ir C‑149/08, EU:C:2010:247, 74 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            40. Visų pirma procesinės kreipimosi į teismą normos, skirtos apsaugoti teisėms, kurios Sąjungos teisės suteiktos kandidatams ir konkurso dalyviams, patyrusiems žalos dėl perkančiųjų organizacijų sprendimų, neturi pakenkti Direktyvos 89/665 veiksmingumui (žr. Sprendimo Uniplex (UK) , C‑406/08, EU:C:2010:45, 27 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            41. Pagal šiuos principus paprastai nedraudžiama, kad valstybėse narėse eksperto šališkumą galima būtų įrodyti remiantis vien objektyvia situacija, siekiant užkirsti kelią bet kokiam pavojui, kad viešoji perkančioji organizacija vadovausis su nagrinėjamu pirkimu nesusijusiais kriterijais ir vien dėl to pirmenybę teiks kuriam nors konkurso dalyviui.
            42. Kiek tai susiję su šio fakto įrodinėjimo taisyklėmis, pažymėtina, kad pagal Direktyvos 2004/18 2 straipsnį perkančiosios organizacijos ūkio subjektams turi taikyti vienodas sąlygas, jų nediskriminuoti ir veikti skaidriai. Iš to matyti, kad joms priskirtas aktyvus vaidmuo taikant šiuos viešojo pirkimo sutarčių sudarymo principus.
            43. Ši pareiga atitinka pačią direktyvų, kurios reglamentuoja viešojo pirkimo sutarčių sudarymo tvarką, esmę (žr. Sprendimo Michaniki , C‑213/07, EU:C:2008:731, 45 punktą), o tai reiškia, kad perkančioji organizacija bet kuriuo atveju privalo patikrinti, ar egzistuoja interesų konfliktai, ir imtis tinkamų priemonių, skirtų jiems išvengti, nustatyti ir pašalinti. Su tokiu aktyviu vaidmeniu nesuderinama ieškovei nustatyta pareiga vykstant apskundimo procedūrai konkrečiai įrodyti perkančiosios organizacijos paskirtų ekspertų šališkumą. Toks sprendimas taip pat pažeistų veiksmingumo principą ir Direktyvos 89/665 1 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje įtvirtintą veiksmingos peržiūros reikalavimą, atsižvelgiant, be kita ko, į tai, kad konkurso dalyvis paprastai negali turėti prieigos prie informacijos ir įrodymų, kurie jam leistų įrodyti tokį šališkumą.
            44. Taigi, jeigu konkurso dalyvis, kurio pasiūlymas atmestas, pateikia objektyvios informacijos, keliančios abejonių dėl perkančiosios organizacijos eksperto nešališkumo, būtent ši perkančioji organizacija turi išnagrinėti visas reikšmingas aplinkybes, kurios lėmė sprendimo dėl sutarties sudarymo priėmimą, kad būtų išvengta interesų konflikto, jis būtų nustatytas ir pašalintas, ir prireikus prašyti šalių pateikti tam tikros informacijos ir įrodymų.
            45. Jeigu pasitvirtintų informacija, t. y. pagrindinėje byloje išdėstyti teiginiai dėl perkančiosios organizacijos paskirtų ekspertų ir konkursą laimėjusių įmonių specialistų sąsajų, be kita ko, aplinkybė, kad šie asmenys kartu dirba tame pačiame universitete, priklauso tai pačiai mokslinei grupei arba tame universitete juos sieja pavaldumo santykiai, ją reikėtų laikyti objektyvia informacija, dėl kurios perkančioji organizacija arba prireikus administracinės ar teisminės kontrolės institucijos turi pradėti išsamų tyrimą.
            46. Su sąlyga, kad bus laikomasi Sąjungos teisėje nustatytų įpareigojimų, ir konkrečiai tų, kurie nurodyti šio sprendimo 43 punkte, „šališkumo“ sąvoka ir jo nustatymo kriterijai turi būti apibrėžti nacionalinėje teisėje. Tai taikytina ir taisyklėms, susijusioms su eventualaus šališkumo teisiniais padariniais. Taigi, būtent nacionalinėje teisėje turi būti nustatyta, ar ir kiek kompetentingos administracinės ir teisminės valdžios institucijos privalo atsižvelgti į aplinkybę, kad eventualus ekspertų šališkumas nebūtų turėjęs poveikio sprendimui dėl sutarties sudarymo.
            47. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmojo klausimo a ir b punktus reiki atsakyti taip: Direktyvos 89/665 1 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą ir Direktyvos 2004/18 2 straipsnį, 44 straipsnio 1 dalį ir 53 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad jie iš principo nedraudžia konstatuoti, jog konkurso dalyvių pasiūlymai įvertinti neteisėtai, remiantis vien tuo, kad tarp konkurso laimėtojo ir pasiūlymus vertinusių perkančiosios organizacijos paskirtų ekspertų buvo reikšmingų sąsajų. Perkančioji organizacija bet kuriuo atveju privalo patikrinti, ar egzistuoja interesų konfliktai, ir imtis tinkamų priemonių, skirtų jiems išvengti, nustatyti ir pašalinti. Nagrinėjant ieškinį, kuriuo siekiama panaikinti sprendimą dėl sutarties sudarymo remiantis ekspertų šališkumu, iš konkurso dalyvio, kurio pasiūlymas atmestas, negalima reikalauti konkrečiai įrodyti, kad ekspertų elgesys buvo šališkas. Iš esmės būtent nacionalinėje teisėje turi būti nustatyta, ar ir kiek kompetentingos administracinės ir teisminės valdžios institucijos privalo atsižvelgti į aplinkybę, kad eventualus ekspertų šališkumas būtų turėjęs poveikį sprendimui dėl sutarties sudarymo ar nebūtų jo turėjęs.
            Dėl pirmojo klausimo c punkto
            48. Pirmojo klausimo c punktu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 89/665 1 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą ir Direktyvos 2004/18 2 straipsnį, 44 straipsnio 1 dalį ir 53 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad jais reikalaujama, jog konkurso dalyvis, kuris galėjo suprasti konkurso sąlygas tik tada, kai, įvertinusi pasiūlymus, perkančioji organizacija pateikė išsamią informaciją apie savo sprendimo motyvus, turėtų teisę apskųsti konkurso teisėtumą pasibaigus nacionalinėje teisėje numatytam terminui.
            49. Šis klausimas susijęs su nacionalinėje teisėje numatytu naikinamuoju terminu, per kurį galima apskųsti konkurso teisėtumą. Jis paremtas prielaida, kad suinteresuotieji konkurso dalyviai gali pasinaudoti apskundimo teise vykstant konkursui ir ji jiems suteikia galimybę ginčyti tokio konkurso teisėtumą. Šis klausimas pateiktas siekiant išsiaiškinti, ar dėl naikinamojo termino praleidimo suinteresuotojo konkurso dalyvio ieškinys dėl konkurso teisėtumo, kurį jis pareiškė prieš jam pranešant apie nagrinėjamos viešojo pirkimo sutarties sudarymą, tampa negalimas.
            50. Šiuo atžvilgiu konstatuotina, kad Direktyvos 89/665 nuostatomis, skirtomis konkurso dalyviams apsaugoti nuo perkančiosios organizacijos savivalės, siekiama sustiprinti esamus mechanizmus, kad būtų užtikrintas veiksmingas Sąjungos taisyklių viešojo pirkimo sutarčių sudarymo srityje taikymas, ypač toje stadijoje, kai pažeidimus dar galima ištaisyti (Sprendimo Fastweb , C‑19/13, EU:C:2014:2194, 34 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Direktyvos 89/665 1 straipsnio 1 ir 3 dalimis reikalaujama veiksmingos peržiūros „pagal išsamias taisykles, kurias gali nustatyti valstybės narės“, ir ypač kuo greitesnio jos atlikimo šios direktyvos 2–2f straipsniuose nurodytomis sąlygomis.
            51. Pagal Teisingumo Teismo praktiką protingų naikinamųjų apskundimo terminų nustatymas iš esmės atitinka Direktyvoje 89/665 nustatytą veiksmingumo reikalavimą, nes juo įgyvendinamas pagrindinis teisinio saugumo principas. Direktyva 89/665 siekiamo tikslo visiškam įgyvendinimui kiltų pavojus, jei kandidatams ir konkurso dalyviams būtų leidžiama bet kuriuo sutarties sudarymo procedūros momentu nurodyti sutarčių sudarymo taisyklių pažeidimus, taip perkančiąją organizaciją įpareigojant iš naujo pakartoti visą procedūrą tam, kad būtų pašalinti šie pažeidimai (Sprendimo Universale-Bau ir kt.  C‑470/99, EU:C:2002:746, 75 ir 76 punktai ir juose nurodyta teismo praktika; Sprendimo Lämmerzahl , C‑241/06, EU:C:2007:597, 50 ir 51 punktai ir Sprendimo Komisija / Airija , C‑456/08, EU:C:2010:46, 51 ir 52 punktai).
            52. Pagal Teisingumo Teismo praktiką Direktyvos 89/665 1 straipsnio 1 dalyje nustatytas tikslas užtikrinti veiksmingos peržiūros egzistavimą, kai pažeidžiamos viešojo pirkimo sutarčių sudarymui taikomos nuostatos, gali būti įgyvendintas, tik jei numatyti apskundimo terminai bus skaičiuojami nuo datos, kai pareiškėjas sužinojo arba turėjo sužinoti apie tariamą minėtų nuostatų pažeidimą (žr. Sprendimo Uniplex (UK),  EU:C:2010:45, 32 punktą ir Sprendimo Idrodinamica Spurgo Velox ir kt. , C‑161/13, EU:C:2014:307, 37 punktą).
            53. Konstatuotina, kad sutarties sudarymo kriterijai turi būti nurodyti skelbime apie pirkimą arba pirkimo sąlygose, o tai, kad jie išdėstyti nesuprantamai arba nepakankamai aiškiai, gali reikšti Direktyvos 2004/18 pažeidimą.
            54. Sprendimo SIAC Construction (C‑19/00, EU:C:2001:553) 42 punkte Teisingumo Teismas nurodė, jog sutarties sudarymo kriterijai turi būti suformuluoti specifikacijose arba skelbime apie pirkimą taip, kad visi deramai informuoti ir įprastai rūpestingi konkurso dalyviai galėtų juos vienodai aiškinti.
            55. Iš to matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, a r atitinkamas konkurso dalyvis iš tikrųjų neturėjo galimybės suprasti nagrinėjamų sutarties sudarymo kriterijų, ar vis dėlto jis turėjo juos suprasti taikant deramai informuoto ir įprastai rūpestingo konkurso dalyvio standartą.
            56. Atliekant šią analizę reikia atsižvelgti į tai, kad atitinkamas konkurso dalyvis ir kiti konkurso dalyviai galėjo pateikti pasiūlymus ir kad prieš pateikdamas savo pasiūlymą atitinkamas konkurso dalyvis perkančiosios organizacijos neprašė pateikti paaiškinimų.
            57. Jeigu iš šios analizės būtų matyti, kad pirkimo sąlygos konkurso dalyviui iš tikrųjų buvo nesuprantamos ir kad jis negalėjo jų apskųsti per nacionalinėje teisėje numatytą terminą, jis gali jas apskųsti iki paskutinės sprendimo dėl sutarties sudarymo apskundimo termino dienos.
            58. Todėl į pirmojo klausimo c punktą reikia atsakyti taip: Direktyvos 89/665 1 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą ir Direktyvos 2004/18 2 straipsnį, 44 straipsnio 1 dalį ir 53 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad jais reikalaujama, jog deramai informuotas ir įprastai rūpestingas konkurso dalyvis, kuris galėjo suprasti konkurso sąlygas tik tada, kai, įvertinusi pasiūlymus, perkančioji organizacija pateikė išsamią informaciją apie savo sprendimo motyvus, pasibaigus nacionalinėje teisėje numatytam terminui turėtų teisę apskųsti konkurso teisėtumą. Pasinaudoti tokia apskundimo teise jis gali iki paskutinės sprendimo dėl sutarties sudarymo apskundimo termino dienos.
            Dėl antrojo klausimo
            59. Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 2004/18 2 straipsnį ir 53 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad jais perkančiajai organizacijai leidžiama vykstant viešajam pirkimui konkurso dalyvių pateiktų pasiūlymų vertinimo kriterijumi laikyti tokių pasiūlymų atitikties pirkimo dokumentuose įtvirtintiems reikalavimais laipsnį.
            60. Direktyvos 2004/18 53 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta, kad ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą perkančioji organizacija nustato remdamasi įvairiais kriterijais, susijusiais su atitinkamos sutarties dalyku, pavyzdžiui, kokybe, kaina, techniniais privalumais, estetinėmis ir funkcinėmis charakteristikomis, aplinkosaugos charakteristikomis, eksploatacinėmis sąnaudomis, ekonomiškumu, garantiniu aptarnavimu ir technine pagalba, pristatymo data, pristatymo laikotarpiu arba užbaigimo laikotarpiu.
            61. Pagal teismo praktiką šis sąrašas, kaip matyti iš žodžio „pavyzdžiui“ vartojimo, nėra išsamus (žr. Sprendimo Komisija / Nyderlandai , C‑368/10, EU:C:2012:284, 84 punktą).
            62. Taigi, perkančioji organizacija turi teisę nustatyti kitus sutarties sudarymo kriterijus, jeigu jie susiję su sutarties dalyku ir nepažeidžia Direktyvos 2004/18 2 straipsnyje nustatytų principų.
            63. Perkančioji organizacija juo labiau turi turėti tokią laisvę, nes ekonomiškai naudingiausias pasiūlymas nustatomas „perkančiajai organizacijai išsirenkant“.
            64. Pagrindinėje byloje pasiūlymo atitikties pirkimo dokumentuose nustatytiems reikalavimams laipsnis yra susietas su sutarties dalyku ir nėra nieko, kas leistų manyti, kad šis vertinimo kriterijus pažeidžia Direktyvos 2004/18 2 straipsnyje nustatytus principus (tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas).
            65. Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 2004/18 2 straipsnį ir 53 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad jais perkančiajai organizacijai iš principo leidžiama vykstant viešajam pirkimui konkurso dalyvių pateiktų pasiūlymų vertinimo kriterijumi laikyti tokių pasiūlymų atitikties pirkimo dokumentuose įtvirtintiems reikalavimams laipsnį.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            66. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
            1. 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 89/665/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su peržiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo, iš dalies pakeistos 2007 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/66/EB, 1 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą ir 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo 2 straipsnį, 44 straipsnio 1 dalį ir 53 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad jie iš principo nedraudžia konstatuoti, jog konkurso dalyvių pasiūlymai įvertinti neteisėtai, remiantis vien tuo, kad tarp konkurso laimėtojo ir pasiūlymus vertinusių perkančiosios organizacijos paskirtų ekspertų buvo reikšmingų sąsajų. Perkančioji organizacija bet kuriuo atveju privalo patikrinti, ar egzistuoja interesų konfliktai, ir imtis tinkamų priemonių, skirtų jiems išvengti, nustatyti ir pašalinti. Nagrinėjant ieškinį, kuriuo siekiama panaikinti sprendimą dėl sutarties sudarymo remiantis ekspertų šališkumu, iš konkurso dalyvio, kurio pasiūlymas atmestas, negalima reikalauti konkrečiai įrodyti, kad ekspertų elgesys buvo šališkas. Iš esmės būtent nacionalinėje teisėje turi būti nustatyta, ar ir kiek kompetentingos administracinės ir teisminės valdžios institucijos privalo atsižvelgti į aplinkybę, kad eventualus ekspertų šališkumas būtų turėjęs poveikį sprendimui dėl sutarties sudarymo ar nebūtų jo turėjęs.
            Direktyvos 89/665, iš dalies pakeistos Direktyva 2007/66, 1 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą ir Direktyvos 2004/18 2 straipsnį, 44 straipsnio 1 dalį ir 53 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad jais reikalaujama, jog deramai informuotas ir įprastai rūpestingas konkurso dalyvis, kuris galėjo suprasti konkurso sąlygas tik tada, kai, įvertinusi pasiūlymus, perkančioji organizacija pateikė išsamią informaciją apie savo sprendimo motyvus, pasibaigus nacionalinėje teisėje numatytam terminui turėtų teisę apskųsti konkurso teisėtumą. Pasinaudoti tokia apskundimo teise jis gali iki paskutinės sprendimo dėl sutarties sudarymo apskundimo termino dienos.
            2. Direktyvos 2004/18 2 straipsnį ir 53 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad jais perkančiajai organizacijai leidžiama vykstant viešajam pirkimui konkurso dalyvių pateiktų pasiūlymų vertinimo kriterijumi laikyti tokių pasiūlymų atitikties pirkimo dokumentuose įtvirtintiems reikalavimams laipsnį.


title: 2007 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#Benetton Group SpA prieš G-Star International BV.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Hoge Raad der Nederlanden - Nyderlandai.#Prekių ženklai - Direktyva 89/104/EEB - 3 straipsnio 1 dalies e punkto trečia įtrauka - Žymuo - Prekėms esminę vertę suteikianti forma - Naudojimas - Reklaminės kampanijos - Formos patrauklumas dėl jos, kaip skiriamojo žymens, žinomumo, įgytas iki paraiškos įregistruoti pateikimo.#Byla C-371/06.

text:
      Byla C‑371/06
      Benetton Group SpA
      prieš
      G-Star International BV
      (Hoge Raad der Nederlanden prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Prekių ženklai – Direktyva 89/104/EEB – 3 straipsnio 1 dalies e punkto trečia įtrauka ir 3 dalis – Žymuo – Prekei esminę vertę suteikianti forma – Naudojimas – Reklaminės kampanijos – Formos patrauklumas dėl jos, kaip skiriamojo žymens, žinomumo, įgytas iki paraiškos įregistruoti pateikimo“
      Sprendimo santrauka
      Teisės aktų derinimas – Prekių ženklai – Direktyva 89/104 – Atsisakymas registruoti arba negaliojimas – Žymuo, kurį sudaro
            prekei esminę vertę suteikianti forma
      (Tarybos direktyvos 89/104 3 straipsnio 1 dalies e punktas ir 3 dalis)
      Direktyvos 89/104 valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti 3 straipsnio 1 dalies e punkto trečią
         įtrauką reikia aiškinti taip, kad prekės forma, suteikianti jai esminę vertę, negali būti prekių ženklas pagal šios direktyvos
         3 straipsnio 3 dalį, jeigu prieš pateikiant paraišką įregistruoti ji tapo patraukli dėl jos, kaip skiriamojo žymens, žinomumo,
         organizavus reklamines kampanijas, pristatančias specifinius atitinkamos prekės požymius.

      (žr. 28 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2007 m. rugsėjo 20 d.(*)

      „Prekių ženklai – Direktyva 89/104/EEB – 3 straipsnio 1 dalies e punkto trečia įtrauka ir 3 dalis – Žymuo – Prekei esminę vertę suteikianti forma – Naudojimas – Reklaminės kampanijos – Formos patrauklumas dėl jos, kaip skiriamojo žymens, žinomumo, įgytas iki paraiškos įregistruoti pateikimo“
      Byloje C‑371/06
      dėl Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandai) 2006 m. rugsėjo 8 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2006 m rugsėjo 12 d., pateikto prašymo priimti
         prejudicinį sprendimą byloje

      Benetton Group SpA
      prieš
      G‑Star International BV,
      TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Kūris, teisėjai K. Schiemann ir L. Bay Larsen (pranešėjas),
      generalinis advokatas D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Benetton Group SpA, atstovaujamos advokato N. W. Mulder,

      –        G‑Star International BV, atstovaujamos advokato G. van der Wal,

      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos I. M. Braguglia, padedamo avvocato dello Stato S. Fiorentino,

      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos W. Wils,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių
         narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40, 1989, p. 1, toliau – direktyva) 3 straipsnio 1 dalies
         e punkto trečiosios įtraukos išaiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Benetton Group Spa (toliau – Benetton) ir G‑Star International BV (toliau – G‑Star) dėl to, kad Benetton prekiauja drabužiu, kuris savo forma pažeidžia du G‑Star įregistruotus tam tikros formos prekių ženklus.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisė
      3        Direktyvos 2 straipsnis „Žymenys, sudarantys prekių ženklą“ nustato:

      „Prekių ženklas gali būti sudarytas iš bet kokio žymens, kurį galima pavaizduoti grafiškai, būtent iš žodžių, įskaitant asmenvardžius,
         dizaino, raidžių, skaitmenų, išorinio prekių ar jų įpakavimo vaizdo su sąlyga, kad tokie žymenys leidžia atskirti vienai įmonei
         priklausančias prekes arba paslaugas nuo kitai įmonei priklausančių prekių arba paslaugų.“

      4        Direktyvos 3 straipsnis „Atsisakymo registruoti ir negaliojimo pagrindai“ numato:

      „1.      Toliau išvardyti žymenys nebus registruojami arba, jeigu įregistruoti, galės būti pripažinti negaliojančiais:
      a)      žymenys, negalintys sudaryti prekių ženklų;
      b)      prekių ženklai, neturintys jokių skiriamųjų požymių;
      c)      prekių ženklai, susidedantys tik iš žymenų arba požymių, kurie prekyboje gali būti naudojami pažymėti rūšį, kokybę, kiekį,
         paskirtį, vertę, geografinę kilmę arba prekių pagaminimo ar paslaugų suteikimo laiką, arba kitas prekių ar paslaugų ypatybes;

      d)      prekių ženklai, susidedantys tik iš tokių žymenų arba požymių, kurie dabartinėje kalboje, sąžiningoje ir nusistovėjusioje
         prekybos praktikoje tapo įprastiniais;

      e)      žymenys, susidedantys vien iš:
      –        formos, kurią nulemia pačių prekių rūšis, arba
      –        prekių formos, būtinos techniniam rezultatui gauti, arba
      –        prekėms esminę vertę suteikiančios formos;
      <...>
      3.      Nebus atsisakoma registruoti prekių ženklo ir jo registracija 1 dalies b, c arba d punktuose nurodyta tvarka nebus pripažįstama
         negaliojančia, jeigu iki paraiškos registruoti padavimo datos ir vėliau jį naudojant prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį.
         Bet kuri valstybė narė gali papildomai numatyti, jog ši nuostata taikoma ir tada, kai skiriamasis požymis buvo įgytas po paraiškos
         registruoti padavimo arba registravimo datos.

      <...>“
       Nacionalinės teisės aktai
      5        Susiklostant pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos 1962 m. kovo 19 d. Vienodo Beniliukso prekių ženklų įstatymo
         (Trb. 1952, 58) redakcijos 1 straipsnis nustato:

      „Individualiais prekių ženklais laikomi pavadinimai, piešiniai, atspaudai, antspaudai, raidės, skaičiai, prekių ar pakuočių
         formos ir visi kiti žymenys, leidžiantys atskirti įmonės prekes.

      Tačiau prekių ženklais negali būti laikomos formos, kurias nulemia pačių prekių rūšys, turinčios įtakos esminei prekių vertei
         arba pabrėžiančios gamybinius pasiekimus.“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      6        G‑Star kuria, gamina ir parduoda to paties prekių ženklo drabužius, visų pirma džinsus.

      7        Ji yra dviejų tam tikros formos prekių ženklų, skirtų peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos  Nicos sutarties dėl tarptautinės
         prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 25 klasės prekėms, t. y. drabužiams, savininkė. Šie du prekių ženklai
         buvo įregistruoti 1997 m. rugpjūčio 7 d. ir 1999 m. lapkričio 24 dieną.

      8        Apsaugos prašoma kiekvienam šių prekių ženklų, atitinkamai atsižvelgiant į tokius skiriamuosius elementus:

      –        skersas siuvinėjimas nuo klubų iki žingsnio siūlės, antkeliai, antsiuvas ant kelnių sėdynės, horizontalus siuvinėjimas užpakalinėje
         kelnių dalyje kelių lygyje, kontrastingos spalvos ar kitokios medžiagos juosta užpakalinės kelnių dalies apačioje ir visa
         tai kartu;

      –        siūlės, siuvinėjimai ir įsiuvai kelnių antkeliuose, antkeliai kiek suglamžyti.
      9        Benetton turi tekstilės prekybos įmones. Nyderlanduose ji parduoda savo prekes per franšizės pagrindu veikiančias parduotuves.

      10      2000 m. kovo 25 d. G‑Star patraukė Benetton atsakomybėn Rechtbank te Amsterdam siekdama, kad būtų nutraukta Benetton kelnių gamyba, pardavimas ir (arba) platinimas Nyderlanduose. Pagrįsdama savo prašymą ji teigė, kad, gamindama ir 1999 m.
         vasarą išleisdama į rinką kelnes su apvaliais antkeliais ir dviem siuvinėjimais nuo klubų iki žingsnio siūlės, ši įmonė pažeidžia
         jos teises į prekių ženklą, susijusias su jos Elwood modelio kelnėmis.

      11      Benetton ginčijo šį prašymą ir priešpriešiniu ieškiniu paprašė atšaukti prekių ženklų registraciją Vienodo Beniliukso prekių ženklų
         įstatymo 1 straipsnio antrosios pastraipos pagrindu, nes nagrinėjamos formos dėl savo grožio ir originalumo turi labai didelės
         įtakos prekių prekinei vertei.

      12      Pirmosios instancijos teismas atmetė G‑Star prašymus, grindžiamus teisių į prekių ženklą pažeidimu, bei priešpriešinį Benetton prašymą.

      13      Abi šalys pateikė apeliacinius skundus Gerechtshof te Amsterdam, kuris patenkino G‑Star skundą ir atmetė Benetton prašymą dėl registracijos panaikinimo.

      14      Gerechtshof nusprendė, kad Rechtbank teisingai manė, jog, be kita ko, Elwood kelnės turi didelį komercinį pasisekimą, kad G‑Star organizuodavo intensyvias reklamines kampanijas, siekdama išpopuliarinti specifinių požymių turinčias Elwood kelnes kaip G‑Star produktą ir kad dėl to Elwood kelnių populiarumas iš esmės paaiškinamas ne estetinio formos patrauklumo, o prekių ženklo žinomumo poveikiu.

      15      Jis pabrėžė, kad plačia reklama G‑Star neišvengiamai patraukė dėmesį į skiriamuosius kelnių ir antkelių požymius.

      16      Benetton pateikė kasacinį skundą Hoge Raad der Nederlanden, apskųsdama šią Gerechtshof išvadą.

      17      Hoge Raad pažymi, kad skundžiami Gerechtshof argumentai iš esmės grindžiami nuomone, kad atsisakymas registruoti pagal direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto trečiąją
         įtrauką negali trukdyti teisėtai įregistruoti prekių ženklo, jei tam tikrą laiką iki paraiškos įregistruoti pateikimo forma
         tapo patrauklia dėl jos kaip prekių ženklo žinomumo.

      18      Hoge Raad primena, kad 2002 m. birželio 18 d. Sprendime Philips (C‑299/99, p. I-5475) Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog žymenys, kurių registracija neįmanoma pagal direktyvos 3 straipsnio
         1 dalies e punktą, niekuomet negali įgyti skiriamojo požymio dėl savo naudojimo šios direktyvos 3 straipsnio 3 dalies prasme.

      19      Tačiau, jo nuomone, Teisingumo Teismas neišsprendė pagrindinėje byloje nagrinėjamo klausimo, kuris nėra susijęs su ginčijamų
         prekių ženklų skiriamuoju požymiu.

      20      Šiomis aplinkybėmis Hoge Raad der Nederlanden nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui pateikti tokius klausimus:

      „1.      Ar (direktyvos) 3 straipsnio 1 dalies e punkto pirmąją įtrauką reikia aiškinti taip, kad joje įtvirtintas atsisakymo registruoti
         pagrindas visada užkerta kelią formos, kaip prekių ženklo, įregistravimui, jei prekė yra tokios rūšies, jog tik – arba didele
         dalimi – jos išvaizda ir forma savo grožiu bei originalumu lemia jos rinkos vertę, ar vis dėlto šis atsisakymo registruoti
         pagrindas netaikomas, jei iki pateikiant paraišką įregistruoti atitinkamos formos patrauklumą visuomenei daugiausia lėmė jos,
         kaip skiriamojo žymens, žinomumas?

      2.       Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta, kaip išdėstyta antroje alternatyvoje, kokio laipsnio patrauklumas reikalingas, kad
         atsisakymo registruoti pagrindas nebūtų taikomas?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo
      21      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar direktyvos 3 straipsnio 1 dalies
         e punkto trečiąją įtrauką reikia aiškinti taip, kad prekės forma, suteikianti jai esminę vertę, vis dėlto gali būti prekių
         ženklu pagal direktyvos 3 straipsnio 3 dalį, jeigu prieš pateikiant paraišką įregistruoti ji įgijo patrauklumą dėl jos, kaip
         skiriamojo žymens, žinomumo, organizavus reklamines kampanijas, pristatančias specifinius atitinkamos prekės požymius.

      22      Taigi šis klausimas susijęs su hipoteze, kad žymuo, kurį iš esmės sudaro tik forma, suteikianti prekei esminę vertę, vėliau
         ir iki pateikiant paraišką įregistruoti dėl reklaminių kampanijų, t. y. dėl jo naudojimo, tapo žinomas.

      23      Kitaip tariant, tai reiškia, kad keliamas klausimas, ar direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto trečioje įtraukoje nurodyto
         žymens naudojimas prieš pateikiant paraišką įregistruoti gali leisti jį įregistruoti kaip prekių ženklą arba neleisti panaikinti
         jo registracijos, jei žymuo jau buvo įregistruotas.

      24      Šiuo atžvilgiu pirmiausia konstatuotina, kad direktyvos 3 straipsnio 3 dalis turi sąsają su sąvoka „žymens skiriamasis požymis“
         direktyvos 2 straipsnio prasme. Remiantis jos tekstu, ji leidžia registruoti 1 dalies b, c arba d punktuose numatytus prekių
         ženklus arba patvirtinti jų registracijos galiojimą dėl jų naudojimo, jeigu dėl šio naudojimo prekių ženklas „įgijo skiriamąjį
         požymį“.

      25      Taip pat reikia konstatuoti, kad direktyvos 3 straipsnio 3 dalis, apibrėždama joje numatytos išimties apimtį, nenurodo žymenų,
         numatytų to paties straipsnio 1 dalies e punkte.

      26      Galiausiai reikia priminti, kad savo sprendime Philips Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog:

      –        jeigu formą atsisakoma registruoti pagal direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punktą, ji niekuomet negali būti įregistruota
         pagal to paties straipsnio 3 dalį (57 punktas),

      –        žymuo, kurį buvo atsisakyta įregistruoti remiantis 3 straipsnio 1 dalies e punktu, niekuomet negali įgyti skiriamųjų požymių
         3 straipsnio 3 dalies prasme dėl savo naudojimo (75 punktas),

      –        3 straipsnio 1 dalies e punktas susijęs su tam tikrais žymenimis, kurie negali būti prekių ženklais, ir ab initio prieštarauja tam, kad žymuo, kurį sudaro vien prekės forma, būtų įregistruotas kaip prekių ženklas (76 punktas).

      27      Iš to išplaukia, kad tokiu atveju, kaip aprašė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, direktyvos 3 straipsnio
         1 dalies e punkte numatyto žymens naudojimas organizuojant reklamines kampanijas neleidžia taikyti šiam žymeniui direktyvos
         3 straipsnio 3 dalies.

      28      Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, jog direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto trečią įtrauką reikia aiškinti taip,
         kad prekės forma, suteikianti jai esminę vertę, negali būti prekių ženklas pagal šios direktyvos 3 straipsnio 3 dalį, jeigu
         prieš pateikiant paraišką įregistruoti ji tapo patraukli dėl jos, kaip skiriamojo žymens, žinomumo, organizavus reklamines
         kampanijas, pristatančias specifinius atitinkamos prekės požymius.

       Dėl antrojo klausimo
      29      Atsižvelgiant į pirmojo klausimo atsakymą, nėra reikalo atsakyti į antrąjį klausimą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      30      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
      1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais,
            suderinti 3 straipsnio 1 dalies e punkto trečią įtrauką reikia aiškinti taip, kad prekės forma, suteikianti jai esminę vertę,
            negali būti prekių ženklas pagal šios direktyvos 3 straipsnio 3 dalį, jeigu prieš pateikiant paraišką įregistruoti ji tapo
            patraukli dėl jos, kaip skiriamojo žymens, žinomumo, organizavus reklamines kampanijas, pristatančias specifinius atitinkamos
            prekės požymius.
      Parašai.
      * Proceso kalba: olandų.


1997 m. birželio 12 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Vokietijos Federacinę Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 92/116/EEB. # Byla C-138/96.


title: 2016 m. liepos 28 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Nils-Johannes Kratzer prieš R+V Allgemeine Versicherung AG.#Bundesarbeitsgericht prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė politika – Direktyva 2000/78/EB – Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje – 3 straipsnio 1 dalies a punktas – Direktyva 2006/54/EB – Lygios galimybės ir vienodas požiūris į vyrus ir moteris užimtumo ir profesinėje srityje – 14 straipsnio 1 dalies a punktas – Taikymo sritis – Sąvoka „įsidarbinant, savarankiškai įsidarbinant ar profesinėje srityje“ – Paraiškos dėl darbo vietos pateikimas, siekiant gauti formalų kandidato statusą vien tam, kad būtų galima reikalauti atlyginti žalą, patirtą dėl diskriminacijos – Piktnaudžiavimas teise.#Byla C-423/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. liepos 28 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Socialinė politika — Direktyva 2000/78/EB — Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje — 3 straipsnio 1 dalies a punktas — Direktyva 2006/54/EB — Lygios galimybės ir vienodas požiūris į vyrus ir moteris užimtumo ir profesinėje srityje — 14 straipsnio 1 dalies a punktas — Taikymo sritis — Sąvoka „įsidarbinant, savarankiškai įsidarbinant ar profesinėje srityje“ — Paraiškos dėl darbo vietos pateikimas, siekiant gauti formalų kandidato statusą vien tam, kad būtų galima reikalauti atlyginti žalą, patirtą dėl diskriminacijos — Piktnaudžiavimas teise“
      Byloje C‑423/15
      dėl Bundesarbeitsgericht (Federalinis darbo teismas, Vokietija) 2015 m. birželio 18 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2015 m. liepos 31 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Nils‑Johannes Kratzer

      prieš

         R+V Allgemeine Versicherung AG

      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkė R. Silva de Lapuerta (pranešėja), teisėjai A. Arabadjiev, J.‑C. Bonichot, C. G. Fernlund ir S. Rodin,
      generalinis advokatas M. Wathelet,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               paties N.‑J. Kratzer,

               —

                  R+V Allgemeine Versicherung AG, atstovaujamos advokato B. Göpfert,

               —

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir A. Lippstreu,

               —

               Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos M. Holt, padedamo baristerės K. Apps,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos M. Kellerbauer ir D. Martin,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvos 2000/78/EB, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus (OL L 303, 2000, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 79), 3 straipsnio 1 dalies a punkto ir 2006 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/54/EB dėl moterų ir vyrų lygių galimybių ir vienodo požiūrio į moteris ir vyrus užimtumo bei profesinės veiklos srityje principo įgyvendinimo (OL L 204, 2006, p. 23) 14 straipsnio 1 dalies a punkto išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Nils‑Johannes Kratzer ir R+V Allgemeine Versicherung AG (toliau – R+V) ginčą dėl kompensacijos, turtinės žalos atlyginimo ir veiksmų nutraukimo reikalavimų, kuriuos N.‑J. Kratzer pateikė motyvuodamas tuo, kad R+V atmetus jo paraišką dėl darbo vietos jis buvo diskriminuojamas dėl savo amžiaus ir lyties.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

      Direktyva 2000/78

               3

               Direktyvos 2000/78 1 straipsnyje nurodyta:
               „Šios direktyvos tikslas – nustatyti kovos su diskriminacija dėl religijos ar įsitikinimų, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos užimtumo ir profesinėje srityje bendrus pagrindus siekiant valstybėse narėse įgyvendinti vienodo požiūrio principą.“

               4

               Šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Neviršijant Bendrijai suteiktų įgaliojimų, ši direktyva taikoma visiems asmenims tiek valstybiniame, tiek privačiame sektoriuje, įskaitant valstybines įstaigas:

                        a)

                        įsidarbinant, savarankiškai įsidarbinant ar darbo sąlygoms [profesinėje srityje], įskaitant atrankos kriterijus ir priėmimo į darbą sąlygas visoms veiklos rūšims ir visais profesinės karjeros etapais, įskaitant paaukštinimą;

                  <...>“

               5

               Minėtos direktyvos 17 straipsnis išdėstytas taip:
               „Valstybės narės sankcijoms, taikytinoms už nacionalinių nuostatų, priimtų pagal šią direktyvą, pažeidimus nustato taisykles ir imasi visų priemonių, būtinų jų taikymui užtikrinti. Sankcijos, kurias gali sudaryti kompensacijos nukentėjusiajam sumokėjimas, turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgras[omos]. <...>“

         Direktyva 2006/54

               6

               Direktyvos 2006/54 1 straipsnyje numatyta:
               „Šios direktyvos tikslas – užtikrinti, kad būtų įgyvendinamas moterų ir vyrų lygių galimybių bei vienodo požiūrio į moteris ir vyrus principas užimtumo ir profesinės veiklos srityje.
               Šiuo tikslu į ją yra įtraukiamos nuostatos, skirtos vienodo požiūrio principui įgyvendinti šiose srityse:

                        a)

                        galimybės įsidarbinti, įskaitant paaukštinimą, ir siekti profesinio mokymo;

                  <...>“

               7

               Šios direktyvos 14 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
               „Nei viešajame, nei privačiame sektoriuose, įskaitant viešąsias įstaigas, negali būti nei tiesioginės, nei netiesioginės diskriminacijos dėl lyties šiais aspektais:

                        a)

                        įsidarbinant, savarankiškai įsidarbinant ar profesinėje srityje, įskaitant atrankos kriterijus ir priėmimo į darbą sąlygas visoms veiklos rūšims ir visais profesinės karjeros etapais, įskaitant paaukštinimą;

                  <...>“

               8

               Šios direktyvos 18 straipsnis suformuluotas taip:
               „Savo nacionalinėse teisės sistemose valstybės narės numato priemones, užtikrinančias realią ir veiksmingą kompensaciją arba nuostolių atlyginimą, taip kaip valstybės narės nustato atlyginti nuostolius ir žalą asmeniui, nukentėjusiam nuo diskriminacijos dėl lyties, šioms priemonėms turint atgras[omąjį] poveikį ir yra joms esant proporcingoms padarytai žalai [ir esant proporcingoms padarytai žalai]. <...>“

               9

               Tos pačios direktyvos 25 straipsnyje nustatyta:
               „Valstybės narės nustato sankcijų, taikytinų už nacionalinių nuostatų, priimtų pagal šią direktyvą, pažeidimus, taisykles ir imasi visų priemonių, būtinų jų taikymui užtikrinti. Sankcijos, kurios gali apimti kompensacijos išmoką nukentėjusiajam, turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgras[omos]. <...>“

         Vokietijos teisė

               10

               Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2006 m. rugpjūčio 14 d.Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz (Bendrasis vienodo požiūrio įstatymas) (BGBl. 2006 I, p. 1897, toliau – AGG) 1 straipsnyje nustatyta:
               „Šiuo įstatymu siekiama užkirsti kelią bet kokiai diskriminacijai dėl rasės ar etninės kilmės, lyties, religijos ar įsitikinimų, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos arba ją pašalinti.“

               11

                  AGG 2 straipsnio 1 dalyje numatyta:
               „Pagal šį įstatymą diskriminacija dėl vienos iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių draudžiama, kiek ji susijusi su:

                        1.

                        įsidarbinant, savarankiškai įsidarbinant ar profesinėje srityje taikomomis sąlygomis, įskaitant atrankos kriterijus ir priėmimo į darbą sąlygas visoms veiklos rūšims ir visais profesinės karjeros etapais, įskaitant paaukštinimą;

                  <...>“

               12

                  AGG 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Pagal šį įstatymą darbuotojo statusą turi:

                        1.

                        darbuotojos ir darbuotojai;
                        <...>

                  Pagal šį įstatymą darbuotojo statusą taip pat turi kandidatai į darbo vietą ir asmenys, kurių darbo santykiai yra pasibaigę.“

               13

               Pagal AGG 7 straipsnio 1 dalį:
               „Darbuotojai negali būti diskriminuojami dėl kurio nors iš 1 straipsnyje nurodytų motyvų; šis draudimas taikomas ir tuomet, kai diskriminuojantis asmuo, atlikdamas diskriminacinius veiksmus, tik įtaria vieno iš 1 straipsnyje nurodytų motyvų buvimą.“

               14

                  AGG 15 straipsnio 1 ir 2 dalys suformuluotos taip:
               „1.   Darbdavys, pažeidęs diskriminacijos draudimą, turi atlyginti dėl to atsiradusią žalą. Ši nuostata netaikoma, jei darbdavys nėra atsakingas už pažeidimą.
               2.   Dėl patirtos žalos, kuri nėra turtinė žala, darbuotojas turi teisę reikalauti atitinkamos piniginės kompensacijos. Neįdarbinimo atveju tokia kompensacija negali viršyti trijų mėnesių darbo užmokesčio, jeigu darbuotojas nebūtų įdarbintas net ir vykdant nediskriminacinę atranką.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               15

               2009 m. kovo mėn. R+V paskelbė kvietimą teikti paraiškas dėl stažuotojų darbo vietų, skirtų asmenims, turintiems kvalifikaciją ekonomikos mokslų, ekonominės matematikos, ekonominės informatikos arba teisės srityse.

               16

               Kvietime teikti paraiškas buvo nustatyti tokie reikalavimai: turėti labai gerais pažymiais įvertintą išsilavinimą vienoje iš nurodytų sričių, patvirtintą aukštojo mokslo diplomu, kuris buvo įgytas ne anksčiau nei prieš metus arba bus įgytas per kelis mėnesius nuo šio konkurso paskelbimo, ir reikšmingos praktinės profesinės patirties, įgytos, pavyzdžiui, per mokymus, stažuotes arba studentų darbo metu. Teisės srities kandidatams dar buvo nustatyti tokie reikalavimai: sėkmingai išlaikyti abu valstybiniai teisės egzaminai ir darbo teisės specializacija arba žinios medicinos srityje.

               17

               N.‑J. Kratzer pateikė savo paraišką dėl teisės srities stažuotojo darbo vietos, pabrėždamas, kad jis ne tik atitinka kvietime teikti paraiškas nurodytus reikalavimus, bet ir kaip advokatas bei buvęs draudimo bendrovės vadovaujantis darbuotojas turi vadovavimo patirties ir jam įprasta imtis atsakomybės ir dirbti savarankiškai. Jis taip pat nurodė, kad toliau mokosi siekdamas įgyti darbo teisės specializaciją ir kad mirus tėvui jis privalėjo pasirūpinti su medicinos teise susijusia didelės apimties byla, todėl šioje srityje turi daug patirties.

               18

               2009 m. balandžio 19 d.R+V atmetė N.‑J. Kratzer paraišką nurodydama, kad tuo metu ji negalėjo jam pasiūlyti darbo vietos.

               19

               2009 m. birželio 11 d. N.‑J. Kratzer pateikė R+V rašytinį skundą, reikalaudamas jam sumokėti 14000 EUR žalos, patirtos dėl diskriminacijos dėl amžiaus, atlyginimą.

               20

               Todėl 2009 m. liepos mėn. pradžioje R+V pakvietė N.‑J. Kratzer į pokalbį su personalo vadovu ir patikslino, kad jo paraiška buvo atmesta automatiškai, todėl tai neatitiko jos ketinimų.

               21

               N.‑J. Kratzer atsisakė kvietimo ir pasiūlė pasikalbėti apie savo ateitį bendrovėje R+V po to, kai pastaroji patenkins jo reikalavimą sumokėti žalos atlyginimą.

               22

               Jis pareiškė ieškinį Arbeitsgericht Wiesbaden (Vysbadeno darbo teismas, Vokietija) reikalaudamas jam sumokėti 14000 EUR žalos, patirtos dėl diskriminacijos dėl amžiaus, atlyginimą. Vėliau sužinojęs, kad R+V keturias teisės stažuotojų vietas skyrė tik moterims, nors iš daugiau kaip 60 pateiktų paraiškų matyti, kad į šias vietas kandidatavo beveik vienodas vyrų ir moterų skaičius, N.‑J. Kratzer pareikalavo jam papildomai sumokėti 3500 EUR žalos, patirtos dėl diskriminacijos dėl lyties, atlyginimą.

               23

                  Arbeitsgericht Wiesbaden (Vysbadeno darbo teismas) priėmus sprendimą atmesti ieškinį, N.‑J. Kratzer pateikė apeliacinį skundą Hessisches Landesarbeitsgericht (Heseno žemės apeliacinis darbo teismas, Vokietija), šis savo ruožtu atmetė N.‑J. Kratzer skundą.

               24

               Todėl N.‑J. Kratzer pateikė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.

               25

               Šiomis aplinkybėmis Bundesarbeitsgericht (Federalinis darbo teismas, Vokietija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar Direktyvos 2000/78 3 straipsnio 1 dalies a punktą ir Direktyvos 2006/54 14 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad užimtumo ar profesinės veiklos siekia ir tas asmuo, kurio paraiška leidžia suprasti, jog asmuo siekia ne būti įdarbintas ir turėti darbo vietą, o tik tapti kandidatu, kad galėtų pareikšti reikalavimus dėl žalos atlyginimo?

                        2.

                        Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai:
                        Ar situacija, kai kandidato statusas įgytas ne siekiant būti įdarbintam ir turėti darbo vietą, o tam, kad būtų galima pareikšti reikalavimus dėl žalos atlyginimo, pagal Sąjungos teisę gali būti vertinama kaip piktnaudžiavimas teise?“

         Dėl prejudicinių klausimų

               26

               Savo klausimais, kuriuos tikslinga nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Direktyvos 2000/78 3 straipsnio 1 dalies a punktą ir Direktyvos 2006/54 14 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad tokia situacija, kai asmuo, teikiantis paraišką dėl darbo vietos, siekia ne šios darbo vietos, bet tik formalaus kandidato statuso tam, kad galėtų reikalauti žalos atlyginimo, patenka į sąvoką „įsidarbinant, savarankiškai įsidarbinant ar profesinėje srityje“, kaip ji suprantama pagal šias nuostatas, ir ar pagal Sąjungos teisę tokia situacija gali būti laikoma piktnaudžiavimu teise.

               27

               Reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką vykstant SESV 267 straipsnyje numatytai prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrai, pagrįstai aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo jurisdikcijos atskyrimu, pagrindinėje byloje nagrinėjamų faktinių aplinkybių konstatavimas ir vertinimas priklauso tik nacionalinio teismo jurisdikcijai (žr., be kita ko, 2012 m. spalio 25 d. Sprendimo Rintisch, C‑553/11, EU:C:2012:671, 15 punktą). Todėl Teisingumo Teismas gali priimti sprendimą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar galiojimo tik atsižvelgdamas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytas faktines ir teisines aplinkybes, siekdamas šiam teismui pateikti informacijos, naudingos sprendimui šio teismo nagrinėjamoje byloje priimti (žr., be kita ko, 2006 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Chateignier, C‑346/05, EU:C:2006:711, 22 punktą).

               28

               Vadinasi, į Bundesarbeitsgericht (Federalinis darbo teismas) pateiktus prejudicinius klausimus reikia atsakyti remiantis šio teismo nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodytomis faktinėmis aplinkybėmis.

               29

               Šiuo klausimu iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, jog pagrindinei bylai būdinga tai, kad N.‑J. Kratzer pateikė R+V paraišką dėl stažuotojo vietos, siekdamas ne šios vietos, bet tik formalaus kandidato statuso tam, kad galėtų reikalauti žalos atlyginimo pagal direktyvas 2000/78 ir 2006/54.

               30

               Faktinė padėtis, kuriai būdingi tokie požymiai, kaip aprašyti minėtoje nutartyje, iš esmės nepatenka į direktyvų 2000/78 ir 2006/54 taikymo sritį.

               31

               Iš tikrųjų, reikia pažymėti, jog iš šių direktyvų pavadinimų formuluočių matyti, kad jos yra susijusios su užimtumo ir profesine sritimi.

               32

               Šiuo klausimu svarbu priminti, kad, remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, iš Direktyvos 2000/78 pavadinimo, preambulės, turinio ir tikslo matyti, jog ja nustatomi bendrieji pagrindai, siekiant, kad kiekvienam asmeniui būtų užtikrintas vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje, suteikiant jam veiksmingą apsaugą nuo diskriminacijos, pagrįstos viena iš jos 1 straipsnyje nurodytų priežasčių, įskaitant amžių (žr., be kita ko, 2007 m. spalio 16 d. Sprendimo Palacios de la Villa, C‑411/05, EU:C:2007:604, 42 punktą, 2011 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Prigge ir kt., C‑447/09, EU:C:2011:573, 39 punktą ir 2014 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Vital Pérez, C‑416/13, EU:C:2014:2371, 28 punktą).

               33

               Dėl Direktyvos 2006/54 pažymėtina, kad pagal jos 1 straipsnio pirmą pastraipą šia direktyva siekiama užtikrinti, kad būtų įgyvendintas vyrų ir moterų galimybių bei vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principas užimtumo ir profesinėje srityje.

               34

               Konkrečiai kalbant, iš Direktyvos 2000/78 3 straipsnio 1 dalies a punkto bei Direktyvos 2006/54 1 straipsnio antros pastraipos a punkto ir 14 straipsnio 1 dalies a punkto matyti, kad šios direktyvos taikomos įsidarbinti siekiančiam asmeniui, kiek tai susiję, be kita ko, su atrankos kriterijais ir priėmimo į darbą sąlygomis (žr. 2012 m. balandžio 19 d. Sprendimo Meister, C‑415/10, EU:C:2012:217, 33 punktą).

               35

               Tačiau asmuo, kuris savo paraišką dėl darbo vietos pateikia tokiomis sąlygomis, kaip aprašytos šio sprendimo 29 punkte, akivaizdžiai nesiekia darbo vietos, į kurią jis formaliai kandidatuoja. Vadinasi, jis negali remtis direktyvų 2000/78 ir 2006/54 teikiama apsauga. Priešingas aiškinimas būtų nesuderinamas su šiomis direktyvomis siekiamu tikslu – t. y. kiekvienam asmeniui užtikrinti vienodą požiūrį užimtumo ir profesinėje srityje, suteikiant veiksmingą apsaugą nuo tam tikrų rūšių diskriminacijos, kiek tai, be kita ko, susiję su galimybe įsidarbinti.

               36

               Be to, šiomis aplinkybėmis toks asmuo negali būti laikomas nukentėjusiuoju, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 17 straipsnį ir Direktyvos 2006/54 25 straipsnį, arba žalą ar nuostolius patyrusiu nukentėjusiu asmeniu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2006/54 18 straipsnį.

               37

               Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką asmenys negali remtis Europos Sąjungos teisės normomis sukčiaudami arba piktnaudžiaudami (žr. 2014 m. kovo 13 d. Sprendimo SICES ir kt., C‑155/13, EU:C:2014:145, 29 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               38

               Norint konstatuoti, kad yra piktnaudžiaujama, reikia, kad būtų nustatyti objektyvūs ir subjektyvūs elementai (žr. 2014 m. kovo 13 d. Sprendimo SICES ir kt., C‑155/13, EU:C:2014:145, 31 punktą).

               39

               Pirma, kiek tai susiję su objektyviu elementu, norint konstatuoti būtina, kad iš objektyvių aplinkybių visumos matytųsi, jog nors formaliai Sąjungos teisės normose nustatytos sąlygos buvo įvykdytos, šiose teisės normose numatytas tikslas nebuvo pasiektas (žr., be kita ko, 2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Emsland‑Stärke, C‑110/99, EU:C:2000:695, 52 punktą ir 2014 m. kovo 13 d. Sprendimo SICES ir kt., C‑155/13, EU:C:2014:145, 32 punktą).

               40

               Antra, norint konstatuoti reikia ir subjektyvaus elemento, t. y. iš objektyvių aplinkybių visumos turi būti matoma, kad pagrindinis atitinkamų sandorių tikslas yra įgyti nepagrįstą pranašumą. Iš tiesų, draudimas piktnaudžiauti neturi reikšmės, jei atitinkami sandoriai gali būti pateisinami kitaip nei vien pranašumo įgijimu (žr. 2006 m. vasario 21 d. Sprendimo Halifax ir kt., C‑255/02, EU:C:2006:121, 75 punktą, 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Weald Leasing, C‑103/09, EU:C:2010:804, 30 punktą ir 2014 m. kovo 13 d. Sprendimo SICES ir kt., C‑155/13, EU:C:2014:145, 33 punktą).

               41

               Siekiant nustatyti antrąjį kriterijų, siejamą su ūkio subjektų ketinimais, be kita ko, gali būti atsižvelgta į visiškai dirbtinį atitinkamų sandorių pobūdį (šiuo klausimu žr. 2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Emsland‑Stärke, C‑110/99, EU:C:2000:695, 53 ir 58 punktus, 2006 m. vasario 21 d. Sprendimo Halifax ir kt., C‑255/02, EU:C:2006:121, 81 punktą, 2008 m. vasario 21 d. Sprendimo Part Service, C‑425/06, EU:C:2008:108, 62 punktą ir 2014 m. kovo 13 d. Sprendimo SICES ir kt., C‑155/13, EU:C:2014:145, 33 punktą).

               42

               Būtent prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vadovaudamasis nacionalinės teisės įrodinėjimo taisyklėmis ir nepažeisdamas Sąjungos teisės veiksmingumo, turi patikrinti, ar pagrindinėje byloje yra piktnaudžiavimą sudarančių elementų (žr. 2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Emsland‑Stärke, C‑110/99, EU:C:2000:695, 54 punktą, 2005 m. liepos 21 d. Sprendimo Eichsfelder Schlachtbetrieb, C‑515/03, EU:C:2005:491, 40 punktą, 2006 m. vasario 21 d. Sprendimo Halifax ir kt., C‑255/02, EU:C:2006:121, 76 punktą ir 2014 m. kovo 13 d. Sprendimo SICES ir kt., C‑155/13, EU:C:2014:145, 34 punktą).

               43

               Šiuo atveju, jeigu objektyviai įvertinus būtų nustatyta, kad nors direktyvose 2000/78 ir 2006/54 numatytos sąlygos buvo formaliai įvykdytos, tačiau nebuvo pasiektas jomis siekiamas tikslas, ir kad dirbtinai pateikdamas paraišką dėl darbo vietos N.‑J. Kratzer iš esmės siekė ne šios vietos, bet įgyti nepagrįstą pranašumą pasinaudojant šių direktyvų teikiama apsauga, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, turėtų būti pripažįstama, kad N.‑J. Kratzer remiasi minėta apsauga piktnaudžiaudamas.

               44

               Šiomis aplinkybėmis į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip: Direktyvos 2000/78 3 straipsnio 1 dalies a punktą ir Direktyvos 2006/54 14 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad tokia situacija, kai asmuo, teikdamas paraišką dėl darbo vietos, siekia ne šios darbo vietos, bet tik formalaus kandidato statuso vien tam, kad galėtų reikalauti žalos atlyginimo, nepatenka į sąvoką „įsidarbinant, savarankiškai įsidarbinant ar profesinėje srityje“, kaip ji suprantama pagal šias nuostatas, ir gali būti laikoma piktnaudžiavimu teise, jeigu nustatomi pagal Sąjungos teisę reikalaujami piktnaudžiavimą sudarantys elementai.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               45

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

                     2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvos 2000/78/EB, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, 3 straipsnio 1 dalies a punktą ir 2006 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/54/EB dėl moterų ir vyrų lygių galimybių ir vienodo požiūrio į moteris ir vyrus užimtumo bei profesinės veiklos srityje principo įgyvendinimo 14 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad tokia situacija, kai asmuo, teikdamas paraišką dėl darbo vietos, siekia ne šios darbo vietos, o tik formalaus kandidato statuso vien tam, kad galėtų reikalauti žalos atlyginimo, nepatenka į sąvoką „įsidarbinant, savarankiškai įsidarbinant ar profesinėje srityje“, kaip ji suprantama pagal šias nuostatas, ir gali būti laikoma piktnaudžiavimu teise, jeigu nustatomi pagal Sąjungos teisę reikalaujami piktnaudžiavimą sudarantys elementai.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.