title: 2017 m. kovo 28 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#Deutsche Telekom AG prieš Europos Komisiją.#Galimybė susipažinti su dokumentais – Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 – Dokumentai, susiję su konkurencijos taisyklių taikymo procedūra – Atsisakymas suteikti prieigą – Pareiga motyvuoti – Trečiųjų asmenų komercinių interesų apsaugos išimtis – Inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsaugos išimtis – Viršesnis viešasis interesas – Konsultavimasis su trečiaisiais asmenimis – Skaidrumas – Atsakymo į kartotinę paraišką nepateikimas laiku.#Byla T-210/15.

text:
         BENDROJO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
      2017 m. kovo 28 d. (
            *1
         )
      „Galimybė susipažinti su dokumentais — Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 — Dokumentai, susiję su konkurencijos taisyklių taikymo procedūra — Atsisakymas suteikti prieigą — Pareiga motyvuoti — Trečiųjų asmenų komercinių interesų apsaugos išimtis — Inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsaugos išimtis — Viršesnis viešasis interesas — Konsultavimasis su trečiaisiais asmenimis — Skaidrumas — Atsakymo į kartotinę paraišką nepateikimas laiku“
      Byloje T‑210/15

         Deutsche Telekom AG, įsteigta Bonoje (Vokietija), atstovaujama advokatų A. Rosenfeld ir O. Corzilius,
      ieškovė,
      prieš

         Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą J. Vondung ir A. Buchet, vėliau – F. Erlbacher, P. Van Nuffel ir A. Dawes,
      atsakovę,
      dėl SESV 263 straipsniu pagrįsto prašymo panaikinti 2015 m. vasario 17 d. Komisijos sprendimą nesuteikti ieškovei galimybės susipažinti su dokumentais, susijusiais su procedūra dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi Nr. COMP/AT.40089 – Deutsche Telekom,
      BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas S. Frimodt Nielsen, teisėjai A. M. Collins ir V. Valančius (pranešėjas),
      posėdžio sekretorė S. Bukšek Tomac, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2016 m. spalio 27 d. posėdžiui,
      priima šį

         Sprendimą

         Ginčo aplinkybės

               1

               2013 m. birželio 25 d. sprendimu Europos Komisija, vadovaudamasi 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [SESV 101] ir [102] straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 20 straipsniu, ieškovės Deutsche Telekom AG patalpose nurodė atlikti patikrinimą.

               2

               Remiantis tuo sprendimu, Komisija turėjo informacijos, kad ieškovė „[galėjo] užimti dominuojančią padėtį vienoje ar keliose atitinkamose rinkose, kiek tai susiję su interneto prieigos paslaugų teikimu“, ir „[galėjo] imtis veiksmų, kurie ribojo ir (arba) mažino interneto prieigos paslaugų kokybę EEE“, o dėl to „nepriklausomi interneto turinio ir (arba) taikomųjų programų paslaugų teikėjai atsidūrė mažiau palankioje konkurencinėje padėtyje“.

               3

               Nuo 2013 m. liepos 9 iki 11 d. Komisija vykdė kratą ieškovės patalpose.

               4

               2014 m. spalio 3 d. pranešime spaudai Komisija paskelbė apie savo sprendimą baigti tyrimą dėl tam tikrų Europos telekomunikacijų operatorių veiksmų interneto prieigos paslaugų rinkose ir nurodė, kad toliau stebės šį sektorių.

               5

               2014 m. spalio 7 d. ieškovė pagal 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, 2001, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331) 2 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 2 dalies antrą sakinį pateikė paraišką dėl galimybės susipažinti su Komisijos byloje esančiais dokumentais suteikimo.

               6

               Komisijai adresuotame 2014 m. spalio 14 d. rašte ir 2014 m. spalio 23 d. elektroniniame laiške ieškovė patikslino, kad paraiška pateikta dėl visų dokumentų, esančių Komisijos procedūros dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi Nr. COMP/AT.40089 – Deutsche Telekom byloje. Be to, minėtame elektroniniame laiške ieškovė patikslino, kad jos paraišką galima laikyti Reglamentu Nr. 1049/2001 pagrįsta paraiška dėl galimybės susipažinti su dokumentais suteikimo.

               7

               2014 m. lapkričio 13 d. raštu Komisija atmetė pirminę ieškovės paraišką. Tuo tikslu ji išskyrė dvi kategorijas dokumentų: viena vertus, Komisijos vidaus dokumentus, su kuriais susipažinti ji nesuteikė galimybės pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalį, susijusią su sprendimų priėmimo proceso apsauga, ir to paties reglamento 4 straipsnio 2 dalies pirmą įtrauką, susijusią su fizinių arba juridinių asmenų komercinių interesų apsauga, ir, kita vertus, dokumentus, kuriais pasikeitė Komisija ir suinteresuotieji asmenys ir su kuriais susipažinti ji nesuteikė galimybės pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmą įtrauką.

               8

               2014 m. lapkričio 26 d. raštu ieškovė pateikė kartotinę paraišką, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnį.

               9

               2014 m. gruodžio 17 d. raštu Komisija informavo ieškovę, kad terminą, per kurį turi būti pateiktas atsakymas, jai reikia pratęsti iki 2015 m. sausio 19 d.2015 m. sausio 19 d. Komisija ieškovei pranešė, kad per numatytą terminą negalėjo priimti sprendimo dėl paraiškos ir kad atsakymas jai bus išsiųstas kuo skubiau.

               10

               2015 m. vasario 17 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) Komisija atmetė kartotinę ieškovės paraišką, tačiau grįsdama savo sprendimą ji rėmėsi kitu teisiniu pagrindu, nei nurodė savo atsakyme į pirminę paraišką.

               11

               Dėl išimties, susijusios su sprendimų priėmimo procesu, Komisija visų pirma nurodė, kad ji nebėra reikšminga, nes Komisija 2014 m. spalio 3 d. priėmė galutinį sprendimą procedūroje dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi COMP/AT.40089.

               12

               Toliau Komisija iš esmės rėmėsi išimtimi, susijusia su komercinių interesų apsauga, ir šiuo pagrindu nesuteikė galimybės susipažinti su savo vidaus dokumentais ir su dokumentais, kuriais pasikeitė su trečiaisiais asmenimis.

               13

               Vis dėlto, kaip šalys pripažino per posėdį, toks skirstymas į vidaus dokumentus ir dokumentus, kuriais buvo pasikeista su trečiaisiais asmenimis, nors ir nepalengvino bylos nagrinėjimo Bendrajame Teisme, šiuo atveju nėra svarbus, nes neginčijama, kad Komisija vadovavosi prezumpcija dėl visų procedūros bylos dokumentų.

               14

               Galiausiai, vadovaudamasi šia bendrąja prezumpcija, Komisija Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatyta išimtimi, susijusia su tyrimų tikslų apsauga, rėmėsi visų paraiškoje nurodytų dokumentų atžvilgiu, tačiau šį kartą nebeskirstė dokumentų į vidaus dokumentus ir dokumentus, kuriais pasikeitė su trečiaisiais asmenimis.

               15

               Šiuo klausimu ji tvirtino, kad pagal analogiją su jurisprudencija kartelių srityje egzistuoja bendroji prezumpcija, kad tokių dokumentų atskleidimas iš esmės kenkia atitinkamų įmonių komercinių interesų ir tyrimų tikslų apsaugai, todėl ji turi teisę nesuteikti galimybės susipažinti su dokumentais, esančiais administracinėje byloje, užvestoje dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi, neatlikusi individualaus kiekvieno tos bylos dokumento patikrinimo.

               16

               Galiausiai, ji nusprendė, kad nė vienas ieškovės nurodytas argumentas nepagrindžia viršesnio viešojo intereso egzistavimo, kuris pateisintų dokumentų atskleidimą, ir todėl atmetė kartotinę paraišką.

         Procesas ir šalių reikalavimai

               17

               2015 m. balandžio 24 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo šį ieškovės ieškinį.

               18

               Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        panaikinti ginčijamą sprendimą,

                        —

                        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               19

               Komisija Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį,

                        —

                        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

         Dėl teisės

               20

               Grįsdama savo ieškinį ieškovė iš esmės remiasi septyniais ieškinio pagrindais: pirmasis grindžiamas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies antros pastraipos ir pareigos motyvuoti pažeidimu, antrasis – Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmos ir trečios įtraukų pažeidimu, trečiasis – Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies paskutinės pastraipos pažeidimu, ketvirtasis – Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalies pažeidimu, penktasis – Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalies pažeidimu, šeštasis –Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies b punkto bei 42 straipsnio ir SESV 15 straipsnio 3 dalyje numatytos skaidrumo pareigos pažeidimu, o septintasis – Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio pažeidimu.

               21

               Pirmiausia reikia įvertinti, ar pripažintina, jog tuo atveju, kai pateikta paraiška dėl galimybės susipažinti su dokumentais, esančiais administracinėje byloje dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi, suteikimo, egzistuoja bendroji prezumpcija.

         Dėl bendrosios prezumpcijos egzistavimo, kai teikiama paraiška dėl galimybės susipažinti su dokumentais, esančiais administracinėje byloje dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi, suteikimo

               22

               Remiantis SESV 15 straipsnio 3 dalimi ir Pagrindinių teisių chartijos 42 straipsniu, visi Sąjungos piliečiai ir visi fiziniai ar juridiniai asmenys, gyvenantys ar turintys registruotą buveinę valstybėje narėje, turi teisę, laikydamiesi pagal SESV 15 straipsnio 3 dalį nustatytų principų ir sąlygų, susipažinti su Sąjungos institucijų, įstaigų ir organų dokumentais. Remiantis pastarosios nuostatos antra pastraipa, minėtus principus ir sąlygas įprasta teisėkūros procedūra priimdami reglamentus nustato Europos Parlamentas ir Europos Sąjungos Taryba.

               23

               Šiuo pagrindu Reglamentu Nr. 1049/2001 siekiama suteikti visuomenei kuo platesnę teisę susipažinti su Sąjungos institucijų dokumentais, tačiau, kaip matyti visų pirma iš jo 4 straipsnyje numatytos išimčių sistemos, taikant tam tikrus apribojimus, pagrįstus viešojo ar privataus intereso priežastimis (žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 61 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).

               24

               Konkrečiai kalbant, iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmos ir trečios įtraukų matyti, kad institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentu, dėl kurio atskleidimo nukentėtų fizinių arba juridinių asmenų komercinių interesų ir inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsauga, nebent jį atskleisti reikalautų viršesnis viešasis interesas.

               25

               Ši išimčių sistema pagrįsta skirtingų egzistuojančių interesų pusiausvyra, t. y. interesų, kuriuos atitiktų prašomų dokumentų atskleidimas, ir interesų, kuriems šis atskleidimas pakenktų (2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo LPN ir Suomija / Komisija, C‑514/11 P ir C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 42 punktas ir 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 63 punktas).

               26

               Kadangi Reglamente Nr. 1049/2001 numatytomis išimtimis nukrypstama nuo kuo platesnės galimybės visuomenei susipažinti su Sąjungos dokumentais principo, jos turi būti aiškinamos ir taikomos siaurai (žr. 2014 m. liepos 3 d. Sprendimo Taryba / in ’t Veld, C‑350/12 P, EU:C:2014:2039, 48 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).

               27

               Vadinasi, norint pagrįsti atsisakymą suteikti galimybę susipažinti su prašomu atskleisti dokumentu, iš principo nepakanka to, kad toks dokumentas yra susijęs su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalyje minima veikla. Paraišką gavusi institucija iš esmės taip pat privalo paaiškinti, kaip galimybė susipažinti su minėtu dokumentu galėtų konkrečiai ir realiai pakenkti jos nurodyta išimtimi ar išimtimis saugomam interesui (2008 m. liepos 1 d. Sprendimo Švedija ir Turco / Taryba, C‑39/05 P ir C‑52/05 P, EU:C:2008:374, 49 punktas ir 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBWC‑365/12 P, EU:C:2014:112, 64 punktas). Be to, rizika pakenkti tokiam interesui turi būti pagrįstai nuspėjama, o ne vien hipotetinė (2008 m. liepos 1 d. Sprendimo Švedija ir Turco / Taryba, C‑39/05 P ir C‑52/05 P, EU:C:2008:374, 43 punktas).

               28

               Vis dėlto atitinkama institucija gali remtis bendrosiomis prezumpcijomis, taikomomis kai kurių kategorijų dokumentams, nes panašūs pagrindai gali būti taikomi paraiškoms dėl tokio paties pobūdžio dokumentų (žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 65 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).

               29

               Taigi tuo atveju, kai paraiška pateikta dėl visų tam tikro pobūdžio dokumentų, atitinkama institucija gali remtis bendrąja prezumpcija, kad jų atskleidimas iš principo pakenktų kurio nors iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje išvardytų interesų apsaugai, o tai jai leidžia atitinkamai nagrinėti bendrą paraišką (žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 67 ir 68 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).

               30

               Dėl atvejo, kai paraiška pateikta dėl visų dokumentų, esančių su konkurencijos taisyklių taikymo procedūra susijusioje byloje, Sąjungos teismas pirmiausia nusprendė, kad Komisija turi teisę, nenagrinėdama kiekvieno iš šių dokumentų konkrečiai ir individualiai, daryti prielaidą, jog juos atskleidus iš principo gali būti pakenkta tiek inspekcijų ir tyrimų tikslų apsaugai, tiek šioje procedūroje dalyvaujančių ir tokiomis aplinkybėmis glaudžiai susijusių įmonių komercinių interesų apsaugai (žr. 2015 m. liepos 7 d. Sprendimo Axa Versicherung / Komisija, T‑677/13, EU:T:2015:473, 39 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).

               31

               Manytina, kad ši dėl galimybės susipažinti su dokumentais, esančiais administracinėje byloje, užvestoje per procedūrą dėl kartelio, suformuota jurisprudencija pagal analogiją ir dėl tapačių priežasčių turi būti taikoma galimybei susipažinti su dokumentais, esančiais administracinėje byloje, užvestoje per procedūrą dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi, ir konkrečiai – tiek dokumentams, kuriais Komisija pasikeitė su procedūros šalimis ar trečiaisiais asmenimis, tiek vidaus dokumentams, kuriuos Komisija parengė siekdama pradėti atitinkamą procedūrą.

               32

               Kiek tai susiję su SESV 102 straipsnio taikymo procedūromis, tokia bendroji prezumpcija gali būti kildinama iš Reglamento Nr. 1/2003 ir 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal [SESV 101] ir [102] straipsnius tvarkos (OL L 123, 2004, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 81) nuostatų, kuriomis konkrečiai reglamentuojama teisė susipažinti su dokumentais, esančiais Komisijos bylose dėl šių procedūrų.

               33

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad reglamentų Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004 siekiami tikslai skiriasi nuo Reglamento Nr. 1049/2001 tikslų, nes jais siekiama garantuoti, kad bus paisoma atitinkamų šalių teisių į gynybą, o skundai kruopščiai nagrinėjami, kartu užtikrinant profesinės paslapties laikymąsi vykdant SESV 102 straipsnio taikymo procedūras; Reglamentu Nr. 1049/2001 siekiama kuo labiau palengvinti teisės susipažinti su dokumentais įgyvendinimą ir skatinti gerąją administracinę praktiką, užtikrinant kuo didesnį viešųjų valdžios institucijų sprendimų priėmimo proceso ir informacijos, kuria grindžiami jų sprendimai, skaidrumą (pagal analogiją žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 83 punktą ir 2013 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Nyderlandai / Komisija, T‑380/08, EU:T:2013:480, 30 punktą).

               34

               Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad ieškovė pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 pateikė paraišką dėl galimybės susipažinti su dokumentais, esančiais aptariamoje administracinėje byloje, suteikimo, ką ji, beje, patvirtino savo 2014 m. spalio 23 d. elektroniniame laiške.

               35

               Be to, kalbant apie prieštaravimą tarp Reglamento Nr. 1049/2001 ir kitos Sąjungos teisės normos primintina, kad reglamentuose Nr. 1049/2001 ir Nr. 1/2003 nėra nuostatų, kuriose būtų aiškiai numatyta vieno iš jų viršenybė prieš kitą. Todėl reikia užtikrinti tokį kiekvieno šių reglamentų taikymą, kuris būtų suderinamas su kito taikymu, ir tai sudarytų sąlygas darniam taikymui (2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 84 punktas ir 2013 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Nyderlandai / Komisija, T‑380/08, EU:T:2013:480, 31 punktas).

               36

               Viena vertus, nors Reglamentu Nr. 1049/2001 siekiama suteikti visuomenei kuo platesnę teisę susipažinti su institucijų dokumentais, šiai teisei taikomi tam tikri apribojimai, pagrįsti viešojo arba privataus intereso priežastimis.

               37

               Kita vertus, Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 2 dalimi bei 28 straipsniu ir Reglamento Nr. 773/2004 6, 8, 15 ir 16 straipsniais ribojamas bylos, susijusios su SESV 102 straipsnio taikymo procedūra, dokumentų naudojimas numatant galimybę susipažinti su bylos medžiaga tik „atitinkamoms šalims“ ir „skundų pareiškėjams“, kurių skundus Komisija ketina atmesti, su sąlyga, kad nebus atskleistos nei verslo paslaptys ir kita konfidenciali įmonių informacija, nei Komisijos ir valstybių narių konkurencijos institucijų vidaus dokumentai, ir tik jeigu dokumentai, su kuriais leista susipažinti, bus naudojami vien siekiant vykdyti teismines ar administracines procedūras, susijusias su SESV 102 straipsnio taikymu (pagal analogiją žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 86 punktą ir 2013 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Nyderlandai / Komisija, T‑380/08, EU:T:2013:480, 38 punktą).

               38

               Remiantis tuo darytina išvada, kad ne tik SESV 102 straipsnio taikymo procedūros šalys neturi neribotos teisės susipažinti su Komisijos bylos dokumentais, bet ir tretieji asmenys, išskyrus skundo pareiškėjus, vykstant tokiai procedūrai neturi teisės susipažinti su Komisijos bylos dokumentais (pagal analogiją žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 87 punktą).

               39

               Į šiuos argumentus turi būti atsižvelgta aiškinant Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmą ir trečią įtraukas. Jeigu pagal reglamentus Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004 teisės susipažinti su byla neturintys asmenys arba tie, kurie iš principo turi tokią teisę, bet ja nepasinaudojo arba kurių paraiškos buvo atmestos, galėtų susipažinti su dokumentais remdamiesi Reglamentu Nr. 1049/2001, būtų paneigta reglamentais Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004 įtvirtinta galimybės susipažinti su byla reglamentavimo sistema (pagal analogiją žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 88 punktą ir 2013 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Nyderlandai / Komisija, T‑380/08, EU:T:2013:480, 40 punktą).

               40

               Žinoma, teisė susipažinti su administracine byla vykstant SESV 102 straipsnio taikymo procedūrai ir teisė pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 susipažinti su institucijų dokumentais teisiškai skiriasi, tačiau jos abi lemia funkciniu požiūriu panašią situaciją. Nesvarbu, kokiu teisiniu pagrindu suteikta galimybė susipažinti su byla, būtent dėl jos suinteresuotieji asmenys gali gauti visas atitinkamos įmonės ir trečiųjų asmenų Komisijai pateiktas pastabas ir dokumentus (pagal analogiją žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 89 punktą ir 2013 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Nyderlandai / Komisija, T‑380/08, EU:T:2013:480, 32 punktą).

               41

               Tokiomis aplinkybėmis laikytina, kad bendro pobūdžio prieiga pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 prie dokumentų, kuriais per SESV 102 straipsnio taikymo procedūrą pasikeitė Komisija ir atitinkamos šalys arba tretieji asmenys, galėtų kelti pavojų pusiausvyrai, kurią Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė užtikrinti priimdamas reglamentus Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004, tarp atitinkamos įmonės pareigos pateikti Komisijai galimai jautrią komercinę informaciją ir didesnės Komisijai pateiktos informacijos apsaugos, kurią lemia profesinė ir verslo paslaptis, užtikrinimo (pagal analogiją žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 90 punktą ir 2013 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Nyderlandai / Komisija, T‑380/08, EU:T:2013:480, 39 punktą).

               42

               Šiuo klausimu primintina, kad, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, Komisijos administracinės veiklos atveju nebūtina turėti tokios pačios apimties teisės susipažinti su dokumentais, kokia yra Sąjungos institucijų teisėkūros veiklos atveju (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija / Technische Glaswerke Ilmenau, C‑139/07 P, EU:C:2010:376, 60 punktą; 2010 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Švedija ir kt. / API ir Komisija, C‑514/07 P, C‑528/07 P ir C‑532/07 P, EU:C:2010:541, 77 punktą ir 2011 m. liepos 21 d. Sprendimo Švedija / MyTravel ir Komisija, C‑506/08 P, EU:C:2011:496, 87 punktą).

               43

               Vadinasi, SESV 102 straipsnio taikymo procedūrų atveju tokią bendrąją prezumpciją gali lemti reglamentų Nr. 1/2003 ir 773/2004 nuostatos, kuriose reglamentuojama būtent teisė susipažinti su dokumentais, esančiais su šiomis procedūromis susijusiose Komisijos bylose (pagal analogiją žr. 2010 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija / Technische Glaswerke Ilmenau, C‑139/07 P, EU:C:2010:376, 55–57 punktus; 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 117 punktą ir 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija /Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, 58 punktą), ir šiuo požiūriu nereikia skirti vidaus dokumentų ir dokumentų, kuriais pasikeista su trečiaisiais asmenimis, nes toks skyrimas faktiškai neturi prasmės, kadangi bendroji prezumpcija galioja visai administracinės procedūros bylos medžiagai (žr. šio sprendimo 31 punktą).

               44

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, laikytina, kad Komisija teisingai rėmėsi bendrąja prezumpcija, kildinama iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje ir trečioje įtraukose numatytų išimčių, norėdama nesuteikti ieškovei galimybės susipažinti su aptariamos procedūros dokumentais, ir manė, kad šių dokumentų atskleidimas iš principo kelia grėsmę tokioje procedūroje dalyvaujančių bendrovių komercinių interesų ir su ja susijusių tyrimo tikslų apsaugai (pagal analogiją žr. 2010 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija / Technische Glaswerke Ilmenau, C‑139/07 P, EU:C:2010:376, 61 punktą; 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 123 punktą; 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija /Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, 64 punktą ir 2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo LPN ir Suomija / Komisija, C‑514/11 P ir C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 64 punktą).

               45

               Atsižvelgiant į saugomų interesų pobūdį, manytina, kad bendroji prezumpcija egzistuoja, nesvarbu, ar suteikti galimybę susipažinti su dokumentais prašoma dėl jau baigtos, ar dar nebaigtos tyrimo procedūros. Jautrios informacijos apie procedūroje dalyvaujančių įmonių ekonominę veiklą paskelbimas gali kelti pavojų jų komerciniams interesams, nesvarbu, ar tyrimo procedūra vis dar vykdoma. Be to, tokio paskelbimo užbaigus tyrimo procedūrą perspektyva gali pakenkti įmonių pasirengimui bendradarbiauti vykstant tokiai procedūrai (pagal analogiją žr. 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 124 punktą ir 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, 66 punktą).

               46

               Galiausiai iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad Komisijai suteikta galimybė remtis bendrąja prezumpcija, kuri taikoma dokumentų visumai, reiškia, kad aptariamiems dokumentams negalioja visiško ar dalinio jų turinio atskleidimo pareiga (šiuo klausimu žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 134 punktą).

               47

               Vadovaujantis šiais argumentais reikia paeiliui išnagrinėti ieškinio pagrindus, grindžiamus Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmos ir trečios įtraukų, 4 straipsnio 2 dalies paskutinės pastraipos, 4 straipsnio 3 dalies ir pareigos motyvuoti, 4 straipsnio 4 dalies, 4 straipsnio 6 dalies, Pagrindinių teisių chartijos 41 bei 42 straipsnių ir SESV 15 straipsnio 3 dalyje numatytos skaidrumo pareigos ir galiausiai Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio pažeidimu.

         Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmos ir trečios įtraukų pažeidimu

               48

               Ieškovė tvirtina, kad Komisija pažeidė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmą ir trečią įtraukas. Jos teigimu, Komisija turėjo konkrečiai ir individualiai įvertinti dokumentus ir paaiškinti, kaip jų atskleidimas galėjo konkrečiai ir realiai pakenkti saugomam interesui.

               49

               Ieškovė mano, kad Komisija neįrodė, jog atskleidus vidaus dokumentus ar dokumentus, kuriais ji pasikeitė su trečiaisiais asmenimis, t. y. prašymus suteikti informacijos, iš šalių gautą korespondenciją ir priedus ir trečiųjų asmenų perduotą informaciją, būtų konkrečiai ir realiai pakenkta saugomam interesui.

               50

               Ieškovės vertinimu, Komisija klaidingai rėmėsi bendrąja prezumpcija, kuri taikoma tik procedūroms dėl kartelių ir negali būti perkelta procedūroms dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi; iš tiesų ji dėl kiekvieno dokumento turėjo įvertinti, ar jame yra informacijos, susijusios su jos sprendimu atlikti inspekciją, jautrios komercinės trečiųjų asmenų informacijos ir ar tokiu atveju nebūtų įmanoma jos apsaugoti pašalinant minėtų dokumentų dalis.

               51

               Ieškovė tvirtina, kad galimybė susipažinti su dokumentais dėl tyrimų apsaugos priežasčių nesuteikiama tik tol, kol vyksta tyrimas.

               52

               Ieškovės manymu, Komisijos paaiškinimai, kad vėliau galėjo būti atlikta pakartotinė inspekcija, nepagrindžia atsisakymo suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, o Komisija negali nei remtis Reglamento Nr. 1/2003 28 straipsnio ir Reglamento Nr. 773/2004 15 straipsnio nuostatomis norėdama jai nesuteikti galimybės susipažinti su dokumentais, nei tvirtinti, kad dokumentų atskleidimo perspektyva sumažintų bendrovės pasirengimą bendradarbiauti per procedūrą.

               53

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta 22–44 punktuose, laikytina, kad Komisija teisingai rėmėsi bendrąja prezumpcija, kildinama iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje ir trečioje įtraukose numatytų išimčių, norėdama nesuteikti ieškovei galimybės susipažinti su aptariamos procedūros dokumentais, ir manė, kad šių dokumentų atskleidimas iš principo gali kelti grėsmę tokioje procedūroje dalyvaujančių bendrovių komercinių interesų ir su šia procedūra susijusių tyrimo tikslų apsaugai.

               54

               Be to, bendrosios prezumpcijos, kad tam tikro pobūdžio dokumentų atskleidimas iš principo pakenktų kurio nors iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje išvardytų interesų apsaugai, pripažinimas leidžia kompetentingai institucijai nagrinėti bendrą paraišką ir atitinkamai į ją atsakyti (2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo LPN ir Suomija / Komisija, C‑514/11 P ir C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 48 punktas).

               55

               Vadinasi, bendroji prezumpcija reiškia, kad dokumentams, kuriems ji taikoma, negalioja visiško ar dalinio jų turinio atskleidimo pareiga (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 133 punktą).

               56

               Todėl Komisija neprivalėjo nei atlikti individualaus kiekvieno administracinės bylos dokumento patikrinimo, nei patikrinti, ar negalėjo būti suteikta bent dalinė prieiga prie minėtų dokumentų.

               57

               Taigi šiuo klausimu ieškovės pateiktus argumentus reikia atmesti.

               58

               Be to, dėl ieškovės argumentų, kad atsisakymas suteikti galimybę susipažinti su dokumentais dėl tyrimo apsaugos priežasčių netaikomas baigtos tyrimo procedūros dokumentams ir kad Komisija negali remtis tuo, jog dokumentų atskleidimas mažina bendrovių pasirengimą bendradarbiauti per procedūrą, konstatuotina, kad jiems dėl 45 punkte nurodytų priežasčių negali būti pritarta.

               59

               Vadinasi, antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

         Dėl trečiojo pagrindo, grindžiamo Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies paskutinės pastraipos pažeidimu

               60

               Ieškovės tvirtinimu, esama viršesnio viešojo intereso, kad visuomenė susipažintų su tam tikrais esminiais Komisijos veiksmų konkurencijos srityje aspektais, o ypač su Sąjungos konkurencijos teisės normų įgyvendinimo būdu.

               61

               Ieškovė mano, kad taip pat esama viršesnio viešojo intereso, kad dėl įvairių priežasčių – Komisijos gerosios administracinės praktikos skatinimo, įmonių atliekamo atitikties užtikrinimo priemonių gerinimo, žalos, patirtos būtent dėl inspekcijų, atlyginimo ir būtinybės atlikti teisminę administracinių veiksmų kontrolę – būtų atskleisti aptariamos procedūros dokumentai.

               62

               Remiantis jurisprudencija, bendrosios prezumpcijos egzistavimas neužkerta kelio galimybei įrodyti, kad konkrečiam prašomam atskleisti dokumentui ši prezumpcija netaikoma arba kad egzistuoja atitinkamo dokumento atskleidimą pateisinantis viršesnis viešasis interesas, numatytas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pabaigoje (2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo LPN ir Suomija / Komisija, C‑514/11 P ir C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 66 punktas).

               63

               Tačiau pareiškėjas turi konkrečiai nurodyti aplinkybes, pagrindžiančias viršesnį viešąjį interesą, kuris pateisina atitinkamų dokumentų atskleidimą (2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo LPN ir Suomija / Komisija, C‑514/11 P ir C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 94 punktas ir 2015 m. liepos 15 d. Sprendimo ClientEarth / Komisija, C‑612/13 P, EU:C:2015:486, 90 punktas).

               64

               Dėl viršesnio viešojo intereso egzistavimo primintina, kad visuomenė turi turėti galimybę žinoti, kokių veiksmų Komisija imasi konkurencijos srityje, kad, pirma, būtų tikra tuo, jog galima pakankamai tiksliai identifikuoti elgesį, už kurį ūkio subjektams gali būti skirtos sankcijos, ir, antra, suprastų Komisijos sprendimų priėmimo praktiką, kuri turi esminę reikšmę vidaus rinkos, svarbios visiems Sąjungos piliečiams kaip ūkio subjektams arba vartotojams, veikimui (2014 m. spalio 7 d. Sprendimo Schenker / Komisija, T‑534/11, EU:T:2014:854, 80 punktas).

               65

               Taigi, egzistuoja viršesnis viešasis interesas, kad visuomenė galėtų susipažinti su tam tikrais esminiais Komisijos veiksmų konkurencijos srityje aspektais. Vis dėlto, priešingai, nei iš esmės teigia ieškovė, šio viešojo intereso egzistavimas neįpareigoja Komisijos pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 suteikti bendros prieigos prie visos per SESV 101 straipsnio taikymo procedūrą surinktos informacijos (pagal analogiją žr. 2014 m. spalio 7 d. Sprendimo Schenker / Komisija, T‑534/11, EU:T:2014:854, 81 ir 82 punktus).

               66

               Primintina, kad tokia bendra prieiga galėtų kelti pavojų pusiausvyrai, kurią priimdamas Reglamentą Nr. 1/2003 Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė užtikrinti tarp atitinkamos įmonės ar įmonių pareigos pateikti Komisijai galimai jautrią komercinę informaciją ir didesnės Komisijai pateiktos informacijos apsaugos, kurią lemia profesinė ir verslo paslaptis, užtikrinimo (2014 m. spalio 7 d. Sprendimo Schenker / Komisija, T‑534/11, EU:T:2014:854, 83 punktas).

               67

               Be to, reikia pažymėti, kad iš Reglamento Nr. 1049/2001 6 konstatuojamosios dalies matyti, jog viešasis interesas laikantis skaidrumo principo susipažinti su dokumentu nėra tokios pačios svarbos, nelygu, ar tai yra administracinės procedūros dokumentas, ar dokumentas, susijęs su procedūra, per kurią Sąjungos institucija veikia kaip teisės aktų leidėja (2014 m. spalio 7 d. Sprendimo Schenker / Komisija, T‑534/11, EU:T:2014:854, 84 punktas).

               68

               Atsižvelgiant į bendrąjį galimybės susipažinti su dokumentais principą, įtvirtintą SESV 15 straipsnyje, ir į Reglamento Nr. 1049/2001 1 ir 2 konstatuojamąsias dalis, viršesnis viešasis interesas turi būti objektyvaus ir bendro pobūdžio ir neturėtų būti painiojamas su individualiais ar privačiais interesais (2014 m. kovo 20 d. Sprendimo Reagens / Komisija, T‑181/10, nepaskelbtas Rink., EU:T:2014:139, 142 punktas).

               69

               Šiuo atveju konstatuotina, kad, išskyrus gero administravimo skatinimą ir įmonių atliekamą atitikties užtikrinimo priemonių gerinimą, dėl kurių ieškovė pateikia tik neapibrėžtus argumentus, interesai, kuriais iš esmės remiasi ieškovė, aktualūs tik jai ir nėra bendro ir objektyvaus pobūdžio, kaip to reikalaujama jurisprudencijoje. Todėl tokie interesai traktuotini kaip individualūs ar privatūs interesai ir negali būti laikomi viršesniu viešuoju interesu, pateisinančiu prašomų dokumentų atskleidimą.

               70

               Vertinant šiuo požiūriu, negalima pritarti ieškovės argumentui, kad atsisakius suteikti galimybę susipažinti su dokumentais teisė į veiksmingą teisinę gynybą netektų praktinio veiksmingumo.

               71

               Šiuo klausimu primintina, pirma, kad yra galimybių apskųsti sprendimą dėl inspekcijos ir kad ieškovė – kuri nagrinėjamu atveju jomis nepasinaudojo dėl šio sprendimo – nenurodė, kad jai buvo neleista ar sukliudyta jomis laiku pasinaudoti. Antra, jeigu ieškovė būtų pasinaudojusi apskundimo galimybėmis siekdama apginti savo teises, toks pasinaudojimas taip pat būtų subjektyvaus pobūdžio ir todėl negalėtų būti laikomas viršesniu viešuoju interesu, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies paskutinę pastraipą.

               72

               Tas pats pasakytina ir apie ieškovės argumentą, susijusį su žalos, patirtos konkrečiai dėl inspekcijos, atlyginimo interesu, kuris akivaizdžiai yra privatus interesas.

               73

               Šiomis aplinkybėmis tariamu Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies paskutinės pastraipos pažeidimu grindžiamai argumentų grupei negali būti pritarta.

               74

               Vadinasi, trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

         Dėl pagrindo, grindžiamo Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies ir pareigos motyvuoti pažeidimu

               75

               Ieškovė iš esmės tvirtina, kad Komisija padarė teisės klaidą, nes ginčijamame sprendime nesirėmė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalimi dėl vykstančio sprendimo priėmimo proceso, nors šią dalį nurodė savo atsakyme į pirminę paraišką. Anot ieškovės, kadangi sprendimo priėmimo procesas baigėsi, susiklosčius tokiai naujai situacijai turėjo pasikeisti jos pozicija ir todėl turėjo būti suteikta galimybė susipažinti su bylos medžiaga. Ieškovės teigimu, Komisija, norėdama nepatenkinti jos paraiškos dėl galimybės susipažinti su dokumentais suteikimo, rėmėsi tik Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmos ir trečios įtraukų nuostatomis, kurios yra švelnesnės nei to paties reglamento 4 straipsnio 3 dalies antros pastraipos nuostatos.

               76

               Todėl ieškovė abejoja dėl sąlygų, kuriomis Komisija taikė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnį. Jos nuomone, nesuteikusi galimybės susipažinti su dokumentais, Komisija turi paaiškinti, kaip ši galimybė konkrečiai ir realiai gali pakenkti saugomam interesui, o tokio neigiamo poveikio rizika turi būti pagrįstai nuspėjama, o ne vien hipotetinė.

               77

               Dėl vidaus dokumentų ieškovė pabrėžia, kad nepakanka paprasčiausiai pakenkti sprendimo priėmimo procesui ir kad jurisprudencijoje reikalaujama, jog neigiamas poveikis būtų didelis.

               78

               Be to, ieškovė mano, kad, nepaaiškindama, kodėl nebesirėmė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies antra pastraipa, Komisija pažeidė SESV 296 straipsnio antroje pastraipoje numatytą pareigą motyvuoti ir kad, vadovaudamasi Reglamento Nr. 1049/2001 7 straipsnio 2 dalimi, ji turėjo persvarstyti visą pirminį sprendimą ir kartotiniame sprendime nurodyti priežastis, dėl kurių netaikomos Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje numatytos išimtys.

               79

               Visų pirma dėl tariamo Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies pažeidimo konstatuotina, kad, norėdama netenkinti ieškovės paraiškos dėl galimybės susipažinti su dokumentais suteikimo, Komisija atsakyme į pirminę paraišką iš pradžių tikrai rėmėsi šioje nuostatoje numatyta išimtimi, susijusia su rizika, kad, kalbant apie jos vidaus dokumentus, bus pakenkta sprendimo priėmimo procesui.

               80

               Vis dėlto primintina, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, iš Reglamento Nr. 1049/2004 8 straipsnio matyti, jog atsakymas į pirminę paraišką reiškia tik pirmosios pozicijos priėmimą šiuo klausimu, pareiškėjui suteikiant galimybę Komisijos Generalinio sekretoriaus paprašyti persvarstyti minėtą poziciją (žr. 2011 m. gegužės 24 d. Sprendimo NLG / Komisija, T‑109/05 ir T‑444/05, EU:T:2011:235, 101 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).

               81

               Todėl tik Komisijos Generalinio sekretoriaus priimta priemonė, kuri laikoma sprendimu ir visiškai pakeičia ankstesnę poziciją atitinkamu klausimu, gali sukelti teisinių pasekmių, galinčių daryti poveikį pareiškėjo interesams, taigi dėl jos gali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo (žr. 2011 m. gegužės 24 d. Sprendimo NLG / Komisija, T‑109/05 ir T‑444/05, EU:T:2011:235, 102 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).

               82

               Be to, remiantis suformuota jurisprudencija, Sąjungos institucija, vertindama paraišką dėl galimybės susipažinti su jos turimais dokumentais suteikimo, gali atsižvelgti į kelis Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje nurodytus atsisakymo motyvus (2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 113 punktas ir 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, 55 punktas).

               83

               Todėl sprendime, kurį priima atsakydama į kartotinę paraišką, Komisija niekaip neprivalo laikytis teisinio pagrindo, kurį pasirinko pagrįsdama savo atsakymą į pirminę paraišką.

               84

               Be to, nors institucija turi teisę atsižvelgti į įvairius Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje numatytus atsisakymo motyvus, niekas neįpareigoja remtis visais motyvais, kuriuos galima taikyti, ar pareikšti dėl jų nuomonės.

               85

               Nagrinėjamu atveju Komisija ginčijamą sprendimą grindė vien Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje ir trečioje įtraukoje numatytomis išimtimis ir nebesirėmė šio reglamento 4 straipsnio 3 dalimi.

               86

               Todėl tariamu Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies antros pastraipos pažeidimu grindžiamą argumentų grupę bet kuriuo atveju reikia atmesti kaip netinkamą.

               87

               Antra, dėl tariamo pareigos motyvuoti pažeidimo primintina, kad, vadovaujantis suformuota jurisprudencija, pagal SESV 296 straipsnio antrą pastraipą reikalaujami motyvai turi būti pritaikyti prie nagrinėjamo akto pobūdžio ir aiškiai bei nedviprasmiškai atspindėti aktą priėmusios institucijos argumentus taip, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti, kodėl buvo priimta atitinkama priemonė, o jurisdikciją turintis teismas galėtų vykdyti jam pavestą kontrolę.

               88

               Konstatuotina, kad ginčijamame sprendime Komisija paaiškino priežastis, dėl kurių ji nebesirėmė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalimi, siekdama pateisinti atsisakymą suteikti galimybę susipažinti su jos administracinėje byloje esančiais dokumentais, būtent dėl to, kad 2014 m. spalio 3 d. galutiniu sprendimu buvo nutrauktas tyrimas.

               89

               Be to, Komisija taip pat patikrino, ar būta viršesnio viešojo intereso atskleisti prašomus dokumentus, ir nusprendė, kad minėtiems dokumentams taikomos Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje ir trečioje įtraukose numatytos išimtys. Todėl ieškovei buvo suteikta galimybė sužinoti motyvus, dėl kurių Komisija netenkino jos paraiškos dėl galimybės susipažinti su procedūros, dėl kurios vyksta ginčas, dokumentais suteikimo.

               90

               Šiomis aplinkybėmis motyvavimo pareigos pažeidimu grindžiamam ieškovės argumentui negali būti pritarta.

               91

               Trečia, dėl ieškovės argumento, kad Komisija pagal Reglamento Nr. 1049/2001 7 straipsnio 2 dalį turėjo persvarstyti pradinį sprendimą ir nurodyti priežastis, dėl kurių netaikoma Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalyje numatyta išimtis, primintina, kad 7 straipsnio 2 dalyje dėl pirminių paraiškų nagrinėjimo numatyta, kad visiško arba dalinio atsisakymo atveju pareiškėjas gali, gavęs institucijos atsakymą, per 15 darbo dienų pateikti kartotinę paraišką, kad institucija dar kartą persvarstytų savo poziciją.

               92

               Konstatuotina, kad ieškovė pateikė Komisijai kartotinę paraišką ir ši į ją atsakė.

               93

               Taigi trečios šio pagrindo dalies pirmasis argumentas neatitinka faktinių aplinkybių, o antroji argumentų grupė sutampa su argumentais, pateiktais pagrindžiant šio pagrindo antrą dalį, kuriuos reikia atmesti dėl 87 ir 88 punktuose nurodytų priežasčių.

               94

               Vadinasi, šį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies netinkamą ir iš dalies nepagrįstą.

         Dėl ketvirtojo pagrindo, grindžiamo Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalies pažeidimu

               95

               Nurodydama ketvirtąjį ieškinio pagrindą ieškovė teigia, jog Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad institucija konsultuojasi su trečiaisiais asmenimis – šiuo atveju su kitomis telekomunikacijų bendrovėmis, dėl kurių vyko aptariama procedūra, – siekdama nustatyti, ar taikytina 4 straipsnio 1 arba 2 dalyje numatyta išimtis, ir kad šio konsultavimosi įmanoma išvengti tik jeigu akivaizdu, kad dokumentas turi arba neturi būti atskleistas, o tai nagrinėjamu atveju nebuvo nustatyta. Jos teigimu, šiuo atveju visiškai nebuvo konsultuotasi.

               96

               Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad, kalbant apie trečiųjų asmenų dokumentus, institucija konsultuojasi su šiais asmenimis, siekdama nustatyti, ar taikytina išimtis, numatyta 4 straipsnio 1 arba 2 dalyje, nebent būtų akivaizdu, kad dokumentas turi arba neturi būti atskleistas.

               97

               Tai reiškia, kad Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalyje institucijoms nenustatyta pareiga visomis aplinkybėmis konsultuotis su trečiaisiais asmenimis.

               98

               Nagrinėjamu atveju konstatuotina, kad Komisija netenkino ieškovės paraiškos dėl galimybės susipažinti su dokumentais suteikimo, vadovaudamasi bendrąja prezumpcija, kildinama iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje ir trečioje įtraukose numatytų išimčių, ir kad ji nusprendė, jog neturi būti atskleisti jokie aptariamos procedūros dokumentai.

               99

               Šiomis aplinkybėmis Komisija neprivalėjo, priešingai, nei teigia ieškovė, konsultuotis su trečiaisiais asmenimis – nagrinėjamu atveju su kitomis telekomunikacijų bendrovėmis, dėl kurių per aptariamą procedūrą vyko tyrimas.

               100

               Todėl tariamu Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalies pažeidimu grindžiamai argumentų grupei negali būti pritarta.

               101

               Vadinasi, ketvirtąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

         Dėl penktojo pagrindo, grindžiamo Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalies pažeidimu

               102

               Ieškovė tvirtina, kad nesuteikdama ieškovei bent dalinės prieigos prie dokumentų Komisija klaidingai taikė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalį.

               103

               Jos nuomone, Komisija turėjo įvertinti galimybę suteikti dalinę prieigą prie tam tikrų dokumentų pašalinant tam tikras teksto dalis arba parengiant nekonfidencialią versiją, antraip teisė į dalinę prieigą prie dokumentų netektų praktinio veiksmingumo.

               104

               Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalį, jei viena ar kelios išimtys taikomos tik vienai dokumento daliai, likusios dokumento dalys atskleidžiamos.

               105

               Primintina, kad bendroji prezumpcija, kuria vadovavosi Komisija, neužkerta kelio galimybei įrodyti, kad prašomam atskleisti konkrečiam dokumentui ši prezumpcija netaikoma (šiuo klausimu žr. 2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo LPN ir Suomija / Komisija, C‑514/11 P ir C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 66 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Tačiau reikalavimas patikrinti, ar ši bendroji prezumpcija iš tikrųjų taikoma, negali būti aiškinamas taip, kad Komisija turi individualiai išnagrinėti visus konkrečiu atveju prašomus dokumentus. Dėl tokio reikalavimo ši bendroji prezumpcija būtų praktiškai neveiksminga, t. y. neleistų Komisijai į paraišką dėl bendros prieigos suteikimo atsakyti taip pat bendrai (2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo LPN ir Suomija / Komisija, C‑514/11 P ir C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 68 punktas).

               106

               Nagrinėjamu atveju pakanka konstatuoti, kad Komisija atmetė paraišką dėl galimybės susipažinti su aptariamos procedūros byloje esančiais dokumentais suteikimo, vadovaudamasi bendrąja prezumpcija, kildinama iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje ir trečioje įtraukose numatytų išimčių.

               107

               Šiomis aplinkybėmis, kadangi prašomiems dokumentams taikoma nurodyta bendroji prezumpcija, pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją jiems negalioja visiško ar dalinio jų turinio atskleidimo pareiga (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 133 punktą ir 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 134 punktą).

               108

               Todėl tariamu Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalies pažeidimu grindžiamai argumentų grupei negali būti pritarta.

               109

               Vadinasi, penktąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

         Dėl šeštojo pagrindo, grindžiamo Pagrindinių teisių chartijos 41 ir 42 straipsnių ir SESV 15 straipsnio 3 dalyje numatytos skaidrumo pareigos pažeidimu

               110

               Subsidiariai nurodydama šį pagrindą ieškovė iš esmės teigia, kad, jeigu nebūtų pritarta jos argumentams, grindžiamiems Reglamento Nr. 1049/2001 pažeidimu, reikėtų konstatuoti, kad buvo pažeista jos pagrindinė teisė susipažinti su Komisijos administracinėje byloje esančiais dokumentais, garantuojama Pagrindinių teisių chartijos 42 straipsniu, jos teisė susipažinti su minėta bylos medžiaga, garantuota Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies b punktu, ir skaidrumo principas, įtvirtintas SESV 15 straipsnio 3 dalyje.

               111

               Be to, ieškovė mano, kad nors konfidencialumo ir profesinių bei verslo paslapčių apsauga yra bendrojo intereso tikslas, pripažintas SESV 339 straipsnyje ir tiksliau apibrėžtas antrinės teisės nuostatose, šiuo atveju teisė susipažinti su dokumentais buvo neproporcingai apribota siekiant apsaugoti šiuos interesus arba tyrimus.

               112

               Pirmiausia primintina, kad, kaip matyti iš 2014 m. spalio 23 d. ieškovės elektroninio laiško, šis ginčas kilo dėl paraiškos pagal Reglamentą Nr. 1049/2001, kuria prašoma suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, esančiais administracinės procedūros byloje, o ne dėl paraiškos, kuria prašoma suteikti galimybę susipažinti su bylos medžiaga, pagrįstos specialiosiomis reglamentų Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004 nuostatomis, kuriomis siekiama užtikrinti šalių, dalyvaujančių konkurencijos teisės normų pažeidimo procedūroje, teisių į gynybą paisymą.

               113

               Pirma, dėl Komisijos tariamai padaryto Pagrindinių teisių chartijos 42 straipsnio, susijusio su teise susipažinti su dokumentais, ir SESV 15 straipsnio 3 dalies pažeidimo primintina, kad pagal pastarąją nuostatą teisė susipažinti su dokumentais užtikrinama laikantis principų ir sąlygų, kuriuos įprasta teisėkūros procedūra priimdami reglamentus nustato Europos Parlamentas ir Taryba. Remiantis EB 255 straipsniu, kurio turinys įtvirtintas SESV 15 straipsnio 3 dalyje, priimtame Reglamente Nr. 1049/2001 nustatyti bendrieji principai ir apribojimai, taikomi teisei susipažinti su Komisijos turimais dokumentais. Be to, Pagrindinių teisių chartijos 52 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad joje pripažintos teisės, reglamentuojamos Sutartyse, įgyvendinamos jose nustatytomis sąlygomis ir neperžengiant nustatytų ribų.

               114

               Taigi, Bendrasis Teismas turi patikrinti neigiamo sprendimo teisėtumą atsižvelgdamas vien į Reglamentą Nr. 1049/2001, o ne šio reglamento teisėtumą Pagrindinių teisių chartijos atžvilgiu, nes šioje byloje nebuvo pateikta jokių neteisėtumu grindžiamų prieštaravimų. Kaip matyti, be kita ko, iš antrojo pagrindo analizės, Komisija atsisakė suteikti galimybę susipažinti su prašomais dokumentais pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 2 d. Nutarties Verein Natura Havel ir Vierhaus / Komisija, T‑538/13, nepaskelbta Rink., EU:T:2014:738, 69 ir 70 punktus).

               115

               Antra, dėl tariamo teisės į gerą administravimą, kuri apima, be kita ko, Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies b punkte pripažintą kiekvieno asmens teisę susipažinti su savo byla, pažeidimo pakanka konstatuoti, kad ginčijamas sprendimas priimtas dėl paraiškos, kuria prašoma suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, o ne dėl paraiškos, kuria prašoma suteikti galimybę susipažinti su byla. Kaip matyti iš 2014 m. spalio 23 d. elektroninio laiško, ieškovė aiškiai nurodė Komisijai, kad jos paraišką galima laikyti paraiška dėl galimybės susipažinti su dokumentais suteikimo pagal Reglamentą Nr. 1049/2001, o tą patvirtina bendra kartotinės paraiškos analizė.

               116

               Bet kuriuo atveju pažymėtina, kad Pagrindinių teisių chartijoje pripažinta teisė susipažinti su byla numatyta reglamentuose Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004, kiek tai susiję su tyrimais pagal SESV 101 ir 102 straipsnius. Be to, ieškovė nepateikė jokių reglamentų Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004 neteisėtumu grindžiamų prieštaravimų dėl Chartijos pažeidimo. Iš Reglamento Nr. 773/2004 15 straipsnio 1 dalies formuluotės taip pat matyti, kad teisė susipažinti su byla suteikiama šalims, kurioms Komisija išsiuntė pranešimą apie kaltinimus. Neginčijama, kad Komisija ieškovei nesiuntė pranešimo apie kaltinimus. Todėl šiomis aplinkybėmis ieškovė negali remtis tuo, kad buvo pažeista teisė susipažinti su Komisijos byla per aptariamą konkurencijos tyrimą.

               117

               Taigi reikia atmesti tariamu Pagrindinių teisių chartijos 41 ir 42 straipsnių ir SESV 15 straipsnio 3 dalyje numatytos skaidrumo pareigos pažeidimu grindžiamą argumentų grupę.

               118

               Trečia, kalbant apie ieškovės argumentus dėl apribojimų, kurie gali būti taikomi teisei susipažinti su dokumentais, tik jeigu tikrai atitinka bendrojo intereso tikslus ir atsižvelgiant į siekiamą tikslą nėra neproporcingas ir netoleruotinas kišimasis – preziumuojant, kad ieškovė ketino remtis proporcingumo principo pažeidimu, – primintina, kad pagal šį principą reikalaujama, kad Sąjungos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina nagrinėjamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, todėl, esant galimybei rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai varžančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi nurodytiems tikslams (2013 m. spalio 17 d. Sprendimo Schaible, C‑101/12, EU:C:2013:661, 29 punktas). Jurisprudencijoje dėl galimybės susipažinti su dokumentais nustatyta, kad pagal proporcingumo principą reikalaujama, jog išimtys neviršytų to, kas tinkama ir būtina užsibrėžtam tikslui pasiekti (2016 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo PAN Europe / Komisija, T‑51/15, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:519, 21 punktas).

               119

               Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje ir trečioje įtraukose numatytos išimtys, kuriomis Komisija rėmėsi siekdama pateisinti sprendimą nesuteikti ieškovei galimybės susipažinti su dokumentais, susijusios su atitinkamų bendrovių komercinių interesų apsauga ir su tyrimų apsauga ir kad šie tikslai atitinka bendrojo intereso pagrindus, kurie, beje, neatrodo esantys neproporcingi siekiamų tikslų požiūriu.

               120

               Todėl proporcingumo principo pažeidimu grindžiamą argumentų grupę reikia atmesti.

               121

               Vadinasi, šeštąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

         Dėl septintojo pagrindo, grindžiamo Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio pažeidimu

               122

               Ieškovė tvirtina, kad Komisija pažeidė Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 1 ir 2 dalis, nes kartotinės paraiškos dėl galimybės susipažinti su byla suteikimo neišnagrinėjo per tose nuostatose numatytą terminą.

               123

               Ieškovė pabrėžia, kad nors tą dieną, kai suėjo taikomas terminas, Komisija ją informavo apie tai, kad šis terminas pratęsiamas penkiolika darbo dienų, šiuo klausimu ji nepateikė jokių išsamių motyvų.

               124

               Ieškovės nuomone, tai, kad Komisija antrą kartą pratęsė atsakymo terminą, nors Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 2 dalyje tokia galimybė nenumatyta, taip pat yra šios nuostatos pažeidimas. Ji pažymi, kad ir antrą kartą pratęsdama Komisija nenurodė jokių išsamių motyvų.

               125

               Primintina, kad per administracinę procedūrą Komisijoje ši institucija turi paisyti Sąjungos teisėje numatytų procedūrinių garantijų (1998 m. gegužės 14 d. Sprendimo Enso Española / Komisija, T‑348/94, EU:T:1998:102, 56 punktas ir 2008 m. birželio 18 d. Sprendimo Hoechst / Komisija, T‑410/03, EU:T:2008:211, 128 punktas).

               126

               Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatytas penkiolikos darbo dienų terminas, kurį galima pratęsti ir per kurį institucija turi atsakyti į kartotinę paraišką, yra imperatyvus. Vis dėlto pasibaigus šiam terminui institucija nepraranda įgaliojimų priimti sprendimą.

               127

               Kiek tai susiję su galimybe susipažinti su dokumentais, teisės aktų leidėjas numatė Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyto termino praleidimo pasekmes, to reglamento 8 straipsnio 3 dalyje nustatydamas, kad, institucijai nesilaikant šio termino, atsiranda teisė pareikšti ieškinį (2010 m. sausio 19 d. Sprendimo Co-Frutta / Komisija, T‑355/04 ir T‑446/04, EU:T:2010:15, 58 punktas).

               128

               Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad Komisija atsakė į paraišką dėl prieigos anksčiau, nei ieškovė pasinaudojo Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 3 dalyje numatyta galimybe pareikšti ieškinį dėl to, kad per nustatytą terminą nebuvo pateiktas atsakymas.

               129

               Šiomis aplinkybėmis, kad ir kaip būtų galima apgailestauti dėl praleistų terminų, pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją termino praleidimas nelemia ginčijamo sprendimo neteisėtumo, galinčio pateisinti jo panaikinimą (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 28 d.Sprendimo Komisija /Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, 89 punktą).

               130

               Todėl tariamu Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio pažeidimu grindžiamai argumentų grupei negalima pritarti.

               131

               Vadinasi, septintąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

               132

               Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad nė vienas ieškovės nurodytas pagrindas nėra pagrįstas.

               133

               Todėl reikia atmesti visą ieškinį.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               134

               Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė bylą pralaimėjo, iš jos priteisiamos bylinėjimosi išlaidos pagal Komisijos pateiktus reikalavimus.

               Remdamasis šiais motyvais,
               BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija)
               nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti ieškinį.

                           2.

                           Priteisti iš Deutsche Telekom AG bylinėjimosi išlaidas.

                           Frimodt Nielsen

                           Collins

                           Valančius

                     Paskelbta 2017 m. kovo 28 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


1988 m. kovo 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Graikijos Respubliką. # Įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla 147/86.


1999 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyvos 75/442/EEB ir 91/156/EEB. # Byla C-365/97.


2003 m. kovo 5 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Unilever NV prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas. # Byla T-194/01.


title: 2013 m. spalio 17 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados (EEAE) ir kt. prieš Ypourgos Anaptyxis ir Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados.#Symvoulio tis Epikrateias prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Direktyva 2002/92/EB – Draudimo tarpininkavimas – Netaikymas draudimo įmonės veiklai arba darbuotojui, veikiančiam jos atsakomybe – Minėto darbuotojo galimybė kartais vykdyti draudimo tarpininkavimo veiklą – Profesiniai reikalavimai.#Byla C-555/11.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C‑555/11
            dėl Symvoulio tis Epikrateias  (Graikija) 2011 m. rugpjūčio 29 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2011 m. lapkričio 3 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
            Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados (EEAE) ,
            Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis (SPATE) ,
            Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon (PSAS) ,
            Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon (SEMA) ,
            Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon (PSSAS)
            prieš
            Ypourgos Anaptyxis ,
            Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados ,
            TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Ilešič (pranešėjas), teisėjai C. G. Fernlund, A. Ó Caoimh, C. Toader ir E. Jarašiūnas,
            generalinis advokatas N. Jääskinen,
            posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2013 m. birželio 20 d. posėdžiui,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados Ellados (EEAE), Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis (SPATE), Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon (PSAS), Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon (SEMA) ir Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon (PSSAS), atstovaujamos dikigoros A. K. Sinis,
            – Ypourgos Anaptyxis , atstovaujamos N. Amiralis,
            – Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados , atstovaujamos dikigoroi C. Theodorou ir C. Synodinos,
            – Graikijos vyriausybės, atstovaujamos M. Germani ir F. Dedousi ir G. Karipsiades ir N. Amiralis,
            – Belgijos vyriausybės, atstovaujamos M. Jacobs ir L. Van den Broeck,
            – Kipro vyriausybės, atstovaujamos N. Kyriakou,
            – Austrijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pesendorfer,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos I. Zervas, K.‑Ph. Wojcik ir N. Yerrell,
            susipažinęs su 2013 m. rugsėjo 12 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2002 m. gruodžio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/92/EB dėl draudimo tarpininkavimo (OL L 9, 2003, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 4 t., p. 330) 2 straipsnio 3 punkto antros pastraipos išaiškinimu.
            2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant kelių draudimo tarpininkų profesinių asociacijų, t. y. Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados  (EEAE, Graikijos draudimo darbuotojų sąjunga), Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis  (SPATE, Atikos departamento draudimo agentų asociacija), Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon  (PSAS, Graikijos pakrantės draudimo konsultantų asociacija), Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon  (SEMA, Graikijos draudimo brokerių sąjunga) ir Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon  (SEMA, Graikijos pakrantės draudimo konsultantų koordinatorių sąjunga, toliau visos kartu – EEAE ir kt. ), viena šalis, ir Ypourgos Anaptyxis  (plėtros ministras) ir Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados  (Graikijos draudimo asociacijų federacija), kita šalis, ginčą dėl ieškinio, kuriuo siekiama panaikinti iš dalies 2007 m. rugpjūčio 8 d. Plėtros valstybės sekretoriaus dekretą Nr. K3–8010, kuriame nustatytos draudimo tarpininkų patirties, gebėjimų ir bendrųjų, komercinių ir profesinių žinių patvirtinimo sąlygos.
            Teisinis pagrindas
            Sąjungos teisė
            3. Direktyvos 2002/92 6–9 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
            „(6) [d]raudimo ir perdraudimo tarpininkams turi būti sudarytos sąlygos naudotis Sutartyje įtvirtintomis įsisteigimo laisve ir laisve teikti paslaugas[;]
            (7) [t]ai, kad draudimo tarpininkai negali laisvai veikti visoje Bendrijoje, trukdo tinkamai funkcionuoti vienai bendrai draudimo rinkai[;]
            (8) [t]odėl nacionalinių nuostatų dėl profesinių ir registracijos reikalavimų asmenims, kurie pradeda ir vykdo draudimo tarpininkavimo veiklą, derinimas gali būti naudingas ir vienos bendros finansinių paslaugų rinkos sukūrimui, ir klientų apsaugos šioje srityje stiprinimui[;]
            (9) [d]raudimo produktus gali platinti įvairūs asmenys ar institucijos, pavyzdžiui, agentai, brokeriai ir bankų draudimo operatoriai; vienodas požiūris į operatorius ir kliento apsauga yra būtinas, kad visi minėti asmenys ar institucijos būtų šios direktyvos subjektai.“
            4. Direktyvos 2002/92 1 straipsnio 1 dalyje numatyta:
            „Ši direktyva nustato fizinių ir juridinių asmenų, įsteigtų valstybėje narėje arba norinčių ten įsisteigti, draudimo ir perdraudimo tarpininkavimo veiklos pradėjimą ir vykdymą.“
            5. Pagal Direktyvos 2002/92 2 straipsnio 3 ir 5 punktus:
            „Šioje direktyvoje taikomi šie sąvokų apibrėžimai:
            < … >
            3) „Draudimo tarpininkavimas“ – veikla, susijusi su supažindinimu su galimybe sudaryti draudimo sutartis, pasiūlymu sudaryti draudimo sutartis ar kitu draudimo sutarčių parengiamuoju darbu, taip pat veikla, susijusi su draudimo sutarčių sudarymu arba pagalba administruojant ar vykdant tokias sutartis, visų pirma pateikus reikalavimą išmokėti draudimo išmoką.
            Jeigu šią veiklą vykdo draudimo įmonė arba draudimo įmonės darbuotojas, veikiantis tos draudimo įmonės atsakomybe, tai ji nėra laikoma draudimo tarpininkavimu.
            < … > “
            5) „Draudimo tarpininkas“ – bet kuris fizinis ir juridinis asmuo, kuris pradeda ir vykdo draudimo tarpininkavimo veiklą, gaudamas už tai atlygį.“
            6. Šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
            „Draudimo ir perdraudimo tarpininkai privalo turėti atitinkamų žinių ir gebėjimų, kuriuos nustato tarpininko buveinės valstybė narė.
            Buveinės valstybės narės reikalaujamas sąlygas, susijusias su žiniomis ir gebėjimais, gali suderinti sudraudimo [su draudimo] ar perdraudimo tarpininkavimo bei platinamų produktų specifika, ypač jei draudimo tarpininkavimas nėra pagrindinė tarpininko profesinė veikla. Tokiais atvejais tarpininkas draudimo tarpininkavimu gali užsiimti tik tada, kai visišką atsakomybę už jo veiksmus prisiima šiame straipsnyje nustatytas sąlygas atitinkantis draudimo tarpininkas arba draudimo įmonė.
            < … >
            Valstybės narės neprivalo šios dalies pirmojoje pastraipoje nurodyto reikalavimo taikyti visiems draudimo įmonėje dirbantiems fiziniams asmenims, užsiimantiems draudimo ir perdraudimo veikla. Valstybės narės užtikrina, kad pakankamai tokių įmonių administracijoje dirbančių ir už tarpininkavimą parduodant draudimo produktus atsakingų asmenų, taip pat ir visi kiti tiesiogiai su draudimo ir perdraudimo veikla susiję asmenys turėtų žinių ir gebėjimų, būtinų savo pareigoms atlikti.“
            7. Minėtos direktyvos 12 straipsnyje išvardyta tokia informacija, kurią prieš sudarant bet kokią pirminę draudimo sutartį ir, jei būtina, iš dalies ją pakeičiant ar atnaujinant draudimo tarpininkas pateikia klientui, kaip antai tarpininko tapatybė ir adresas, registras, kuriame jis įregistruotas, ir būdai, kaip patikrinti, ar jis įsiregistravęs, bet koks jo tiesioginis ar netiesioginis 10 % balsavimo teisių arba kapitalo tam tikroje draudimo įmonėje turėjimas.
            Graikijos teisė
            Prezidento dekretas 190/2006
            8. Direktyvos 2002/92 nuostatos į Graikijos teisę buvo perkeltos Prezidento dekretu 190/2006, kurio 2 straipsnio 3 dalies pirmoje ir antroje pastraipose numatyta:
            „Draudimo tarpininkavimas – bet kokia veikla, susijusi su supažindinimu su galimybe sudaryti draudimo sutartis, pasiūlymu sudaryti draudimo sutartis ar kitu draudimo sutarčių parengiamuoju darbu, taip pat veikla, susijusi su draudimo sutarčių sudarymu arba pagalba administruojant ar vykdant tokias sutartis, visų pirma pateikus reikalavimą išmokėti draudimo išmoką.
            Jeigu šią veiklą vykdo draudimo įmonė arba pagal darbo sutartį dirbantis toje įmonėje draudimo įmonės darbuotojas ir veikiantis tos draudimo įmonės atsakomybe, tai ji nėra laikoma draudimo tarpininkavimu < ... > .“
            9. Prezidento dekreto 190/2006 4 straipsnyje išvardyti dokumentai, kuriuos turi pateikti bet kuris asmuo, kad būtų įregistruotas specialiame registre kaip draudimo ar perdraudimo tarpininkas. Pagal minėto straipsnio 1A dalies e punktą tokiai registracijai būtina pateikti ir „dokumentus, kurie įrodo, jog [suinteresuotasis asmuo] turi bendrųjų, komercinių ir profesinių žinių“.
            Įstatymas 3557/2007
            10. Prezidento dekretas 190/2006 buvo pakeistas Įstatymu 3557/2007.
            11. Įstatymo 3557/2007 15 straipsnio 2 dalimi po Prezidento dekreto 190/2006 2 straipsnio 3 dalies antros pastraipos buvo įrašyta nauja pastraipa:
            „Nukrypstant nuo pirmesnės pastraipos, draudimo įmonės [darbuotojas], kaip nurodyta ankstesnėje pastraipoje, gali vykdyti draudimo tarpininkavimo veiklą ir jam nebus taikomos šio įstatymo nuostatos, jei jo metinė iš tokios veiklos gaunamų bruto pajamų bendra suma neviršija 5000 (penkių tūkstančių) eurų.“
            12. Įstatymo 3557/2007 11 straipsnio 3 dalies b punkte dėl Prezidento dekreto 190/2006 4 straipsnyje nurodytų dokumentų numatyta:
            „Plėtros ministro dekrete, kuris turi būti priimtas per trisdešimt (30) dienų nuo šio įstatymo paskelbimo, nurodomi dokumentai, patvirtinantys potencialių draudimo ar perdraudimo tarpininkų, draudimo ir priklausomų perdraudimo tarpininkų, draudimo įmonių darbuotojų ir draudimo ir perdraudimo tarpininkavimo įmonių darbuotojų bendrąsias, komercines ir profesines žinias, ir atvejai, kai tokie asmenys privalo dalyvauti papildomuose mokymuose.“
            2007 m. rugpjūčio 8 d. Dekretas Nr. K3–8010
            13. 2007 m. rugpjūčio 8 d. Dekretas Nr. K3–8010 buvo priimtas remiantis Įstatymo 3557/2007 11 straipsnio 3 dalies b punktu.
            14. Minėto dekreto XI dalyje numatyta:
            „Draudimo įmonės [darbuotojas] gali vykdyti draudimo tarpininkavimo veiklą ir jam nebus taikomas reikalavimas užsiregistruoti kompetentingoje profesinėje organizacijoje, jei jo metinių bruto pajamų kaip komisinių, gaunamų iš tokios veiklos, bendra suma neviršija 5 000 (penkių tūkstančių) eurų.
            Jei jo metinės iš šios veiklos gaunamos bruto pajamos viršija šią sumą, darbuotojas privalo užsiregistruoti kompetentingoje profesinėje organizacijoje laikydamasis jo pasirinktai draudimo tarpininkavimo kategorijai nustatytų reikalavimų.
            Draudimo darbuotojo statusas nesuderinamas su draudimo konsultanto statusu.“
            Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
            15. EEAE ir kt. yra profesinės asociacijos, kurių tikslas – ginti savo narių, kurie vykdo draudimo tarpininkavimo veiklą kaip savarankiškai dirbantys asmenys, o ne kaip įmonės darbuotojai, profesinius ir finansinius interesus. 2007 m. spalio 29 d. EEAE ir kt.  teisme, kuris vėliau pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą, pareiškė ieškinį dėl Dekreto Nr. K3‑8010 XI dalies panaikinimo. Šiame ieškinyje jos, be kita ko, teigia, kad šio dekreto XI dalis yra nesuderinama su Direktyvos 2002/92 nuostatomis, nes tam tikromis sąlygomis ja draudimo įmonės darbuotojams leidžiama atlikti draudimo tarpininkavimo veiksmus neturint šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatytos kvalifikacijos.
            16. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl ieškinio, kuriuo prašoma panaikinti 2007 m. rugpjūčio 8 d. Dekreto Nr. K3‑8010 XI dalį, pagrįstumo. Iš tiesų, pasak minėto teismo, kadangi Graikijos teisės aktais, aiškinamais atsižvelgiant į Direktyvą 2002/92, leidžiama užtikrinti, kad draudimo įmonės darbuotojas, kuris kartais vykdo tarpininkavimo veiklą, visą laiką ją vykdytų prižiūrimas įmonės, kuri taip pat jam suteikia reikiamą mokymą, ir jos atsakomybe, šioje direktyvoje išdėstyti reikalavimai turėtų būti laikomi įvykdytais neatsižvelgiant į aptariamo darbuotojo ir jį samdančios įmonės ryšį, kai jis vykdo tą veiklą.
            17. Tačiau dėl to, kad kita minėto teismo kolegija, atrodo, nepritaria šiai pozicijai, Symvoulio tis Epikrateias  nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
            „Ar Direktyvos 2002/92 < ... > [2] straipsnio 3 [punkto] antra pastraipa < ... > turi būti aiškinama taip, kad ja draudimo įmonės darbuotojui, kuris neturi [minėtos] direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nustatytos kvalifikacijos, leidžiama kartais ir ne kaip pagrindinę profesinę veiklą vykdyti draudimo tarpininkavimo veiklą, net jei tarp tokio darbuotojo ir įmonės, kuri vis dėlto prižiūri jo veiksmus, nėra pavaldumu grindžiamų darbo santykių, ar pagal [šią] direktyvą tokią veiklą leidžiama vykdyti tik tuomet, jei yra pavaldumu gr indžiami darbo santykiai?“
            Dėl prejudicinio klausimo
            18. Teikdamas klausimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 2002/92 2 straipsnio 3 punkto antros pastraipos ir 4 straipsnio 1 dalies nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad jomis draudžiama draudimo įmonės darbuotojui, kuris neturi pastaroje nuostatoje nustatytos kvalifikacijos, kartais ir ne kaip pagrindinę profesinę veiklą vykdyti draudimo tarpininkavimo veiklą, jei šis darbuotojas neturi pavaldumu grindžiamų santykių su šia įmone, tačiau ši įmonė vis dėlto prižiūri jo veiklą.
            19. EEAE ir kt.,  Belgijos ir Vokietijos vyriausybės mano, kad Direktyvos 2002/92 2 straipsnio 3 punkto antra pastraipa turi būti aiškinama taip, kad draudimo įmonės darbuotojas, neturintis minėtos direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatytos kvalifikacijos, negali kartais vykdyti draudimo tarpininkavimo veiklos. Omospondia Asfalistikon Syllogou Ellados ir Graikijos ir Kipro vyriausybės mano atvirkščiai – toks darbuotojas gali vykdyti tokią veiklą. Savo ruožtu Europos Komisija tvirtina, kad minėto 2 straipsnio 3 punkto antra pastraipa apima draudimo įmonės darbuotojo, kuris veikia jos atsakomybe, veiklą, nepriklausomai nuo sutarties, kuria jis siejamas su šia įmone, rūšies.
            20. Pirmiausia reikia priminti, kad iš Direktyvos 2002/92 2 straipsnio 3 punkto antros pastraipos matyti, jog pagal šios nuostatos pirmą pastraipą draudimo tarpininkavimu laikoma veikla nėra laikoma draudimo tarpininkavimu, jeigu šią veiklą vykdo draudimo įmonė arba draudimo įmonės darbuotojas, veikiantis tos draudimo įmonės atsakomybe.
            21. Siekiant įvertinti šioje nuostatoje numatytos išimties apimtį, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą, ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (žr. 2012 m. liepos 19 d. Sprendimo A , C‑33/11, 27 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            22. Kalbant apie minėto 2 straipsnio 3 punkto antroje pastraipoje vartojamus žodžius, reikia konstatuoti, kad draudimo įmonės darbuotojo veikla patenka į Direktyvos 2002/92 taikymo sritį, kai jis „veikia tos draudimo įmonės atsakomybe“.
            23. Šioje nuostatoje vartojami žodžiai jis „veikia tos draudimo įmonės atsakomybe“ reiškia ne tik, kad ši įmonė gali būti susieta su jos darbuotojų, kurie veikia, kaip patikslino generalinis advokatas savo išvados 45 punkte, jos vardu ir sąskaita, aktais, bet taip pat reiškia, jog ši įmonė gali būti laikoma atsakinga už jų veiklą.
            24. Tačiau kai draudimo tarpininkavimo veiklą vykdantis draudimo įmonės darbuotojas nesaistomas pavaldumo santykio, kurį jis turi su šia įmone, jis iš esmės laikytinas veikiančiu ne šios įmonės atsakomybe, taigi kaip draudimo tarpininkas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2002/92 2 straipsnio 5 dalį, ir to pasekmė, kad jis turi įgyvendinti šios direktyvos 4 straipsnyje numatytus reikalavimus. Aplinkybės, kad draudimo įmonė atlieka tam tikrą šios veiklos priežiūrą, nepakanka tam, jog minėtas tarpininkas būtų atleistas nuo pareigos įgyvendinti minėtus direktyvoje numatytus profesinius reikalavimus.
            25. Šis aiškinimas matyti ne tik iš Direktyvos 2002/92 teksto – jis taip pat atitinka jos 2 straipsnio 3 punkto antros pastraipos ir visos direktyvos tikslus.
            26. Kalbant apie minėto 2 straipsnio 3 punkto antros pastraipos tikslą, reikia konstatuoti, kad ja siekiama, jog į šios direktyvos taikymo sritį nepatektų tokia draudimo veikla, kai draudimo įmonė arba jos darbuotojai paslaugas klientams siūlo ir parduoda tiesiogiai, o ne per tarpininkus.
            27. Dėl visos Direktyvos 2002/92 tikslo reikia pažymėti, jog ja siekiama, kaip tai nustatyta jos 6‑8 konstatuojamosiose dalyse, dvejopo tikslo: pirma, sukurti vieną draudimo rinką ir užtikrinti gerą veikimą pašalinant įsisteigimo laisvės ir laisvo paslaugų teikimo kliūtis, ir, antra, pagerinti vartotojų apsaugą šioje srityje.
            28. Taigi aiškinimu, kuriuo remiantis būtų galima tam tikros kategorijos asmenims teikti draudimo tarpininkavimo paslaugas, nors jie neatitinka šiai veiklai vykdyti Direktyvos 2002/92 4 straipsnio 1 dalyje numatytų sąlygų, būtų pažeidžiamas šis dvejopas tikslas.
            29. Pirma, dėl tokio Direktyvos 2002/92 aiškinimo atsirastų akivaizdžių skirtumų tarp tarpininkų, veikiančių bendroje draudimo rinkoje, nes tiek tarpininkai, kurie atitinka šias sąlygas, tiek tie, kurie jų neatitinka, galėtų tarpininkauti tos pačios rūšies draudimo sutartims. Be to, šiuo aiškinimu būtų pažeistas tikslas užtikrinti vienodą požiūrį į visų draudimo tarpininkų kategorijas, kaip tai matyti iš Direktyvos 2002/92 9 konstatuojamosios dalies.
            30. Antra, dėl tokio aiškinimo draudimo rinkoje nebūtų galima užtikrinti aukšto vartotojų, t. y. draudėjų, apsaugos lygio. Iš tiesų negalima laikyti, kad draudimo įmonės darbuotojai, kurie tiesiogiai parduoda draudimo paslaugas klientams šioje įmonėje, bet kokiu atveju turi žinių, kurios būtinos asmeniškai draudimo tarpininkavimui vykdyti ir kad jie taip gali užtikrinti tokio tarpininkavimo kokybę. Maža to, negalima laikyti, kad neturėdami šių žinių ir gebėjimų tokie darbuotojai sudarant, keičiant arba pratęsiant draudimo sutartį gali suteikti klientams informaciją, numatytą Direktyvos 2002/92 12 straipsnyje.
            31. Galiausiai, atvirkščiai, nei tvirtino Graikijos vyriausybė per posėdį, tokio aiškinimo nepaneigia šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalies ketvirta pastraipa. Nors šioje direktyvoje iš tiesų numatyta, jog valstybės narės neprivalo profesinių reikalavimų taikyti visiems draudimo įmonėje dirbantiems fiziniams asmenims, užsiimantiems draudimo ir perdraudimo veikla, tai nereiškia, kad minėta nuostata reguliuojama įmonių, kurios pačios užsiima draudimo tarpininkavimo veikla, o ne draudimo įmonių, kurios draudimo paslaugas parduoda tiesiogiai, padėtis.
            32. Remiantis tuo, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 2002/92 2 straipsnio 3 punkto antros pastraipos ir 4 straipsnio 1 dalies nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad jomis draudžiama draudimo įmonės darbuotojui, kuris neturi pastaroje nuostatoje nustatytos kvalifikacijos, kartais ir ne kaip pagrindinę profesinę veiklą vykdyti draudimo tarpininkavimo veiklą, jei vykdydamas tokią veiklą šis darbuotojas nesaistomas pavaldumo santykio, kurį jis turi su šia įmone, tačiau ši įmonė vis dėlto prižiūri jo veiklą.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            33. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
            2002 m. gruodžio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/92/EB dėl draudimo tarpininkavimo 2 straipsnio 3 punkto antros pastraipos ir 4 straipsnio 1 dalies nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad jomis draudžiama draudimo įmonės darbuotojui, kuris neturi pastaroje nuostatoje nustatytos kvalifikacijos, kartais, o ne kaip pagrindinę profesinę veiklą vykdyti draudimo tarpininkavimo veiklą, jei šis darbuotojas neturi pavaldumu grindžiamų santykių su šia įmone, tačiau ši įmonė vis dėlto prižiūri jo veiklą.