1988 m. vasario 2 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Kwekerij Gebroeders van der Kooy BV ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Valstybės pagalba. # Sujungtos bylos 67, 68 ir 70/85.


2016 m. vasario 25 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#FCC Aqualia, SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT).#Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo AQUALOGY paraiška – Ankstesnis žodinis Bendrijos prekių ženklas AQUALIA ir ankstesnis vaizdinis nacionalinis prekių ženklas „aqualia“ – Santykiniai atmetimo pagrindai – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 5 dalis.#Byla T-402/14.


2012 m. gruodžio 6 d. BENDROJO TEISMO (apeliacinių skundų kolegija) SPRENDIMAS.#Peter Strobl prieš Europos Komisiją ir Europos Sąjungos Tarybą.#Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Įdarbinimas – Atviras konkursas – Kandidatai, įtraukti į tinkamų kandidatų sąrašą prieš įsigaliojant naujiems Pareigūnų tarnybos nuostatams – Pranešimas apie laisvą darbo vietą – Paskyrimas – Priskyrimas prie lygio pagal naujas mažiau palankias taisykles – Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 12 straipsnis – Teisės klaida – Tarnautojų teismo pareiga motyvuoti.#Byla T‑630/11 P.


title: 2010 m. sausio 26 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas. # Internationaler Hilfsfonds eV prieš Europos Komisiją. # Apeliacinis skundas - Galimybė susipažinti su institucijų dokumentais - Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 - Ieškinys dėl panaikinimo - "Akto, kurį galima ginčyti" sąvoka pagal EB 230 straipsnį. # Byla C-362/08 P.

text:
      Byla C-362/08 P
      Internationaler Hilfsfonds eV
      prieš
      Europos Komisiją
      „Apeliacinis skundas – Galimybė susipažinti su institucijų dokumentais – Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 – Ieškinys dėl panaikinimo – „Akto, kurį galima ginčyti“ sąvoka pagal EB 230 straipsnį“
      Sprendimo santrauka
      Ieškinys dėl panaikinimo – Aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį – Sąvoka – Aktai, sukeliantys privalomų teisinių pasekmių
      (EB 230 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 7 dalis, 6 straipsnio 1 dalis, 7 straipsnis,
            8 straipsnio 1 ir 3 dalys)
      Reglamente Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais numačius
         dviejų etapų procedūrą, skirtą greitai ir supaprastintai prieigai prie dokumentų užtikrinti, suteikiama labai plati teisė
         susipažinti su atitinkamų institucijų dokumentais, nes naudojantis šia teise pagal šio reglamento 6 straipsnio 1 dalį nereikalaujama
         nurodyti paraiškos pateikimo priežasties. Be to, pagal to paties reglamento 4 straipsnio 7 dalį šio straipsnio 1–3 dalyse
         numatytos išimtys gali būti taikomos tiktai tokiam laikotarpiui, kai apsauga yra pateisinama, atsižvelgiant į dokumento turinį.
         Iš to išplaukia, kad asmuo gali pateikti naują paraišką dėl galimybės susipažinti su dokumentais, su kuriais prieš tai jam
         buvo neleista susipažinti. Tokia paraiška įpareigoja atitinkamą instituciją išnagrinėti, ar ankstesnis atsisakymas leisti
         susipažinti išlieka pateisinamas, atsižvelgiant į per tą laiką pasikeitusias teisines ar faktines aplinkybes.

      Šiuo atžvilgiu Komisijos aktas, kuriuo atsisakoma leisti susipažinti su dokumentais, turi būti laikomas galutiniu atsisakymu,
         kai šis galutinis pobūdis išplaukia ir iš šio akto turinio, aiškiai reiškiančio „galutinę (Komisijos) poziciją“, ir iš aplinkybių,
         kuriomis jis priimtas, t. y. užbaigus daugybę veiksmų, kurių apeliantė nuolat ėmėsi beveik trejus metus, kurie apėmė keletą
         šiuo tikslu jos pateiktų paraiškų ir dėl kurių ombudsmeno institucijoje vyko procedūra, per kurią Komisija pateikė išsamią
         nuomonę.

      Tokiomis aplinkybėmis Komisija negali pagrįstai teigti, kad, gavusi pranešimą apie ginčijamą aktą, apeliantė turėjo pateikti
         naują paraišką ir laukti, kol ši institucija iš naujo atsisakys leisti susipažinti, kad toks atsisakymas galėtų būti laikomas
         galutiniu aktu ir dėl to galimu ginčyti. Iš tiesų, jeigu apeliantė būtų tai dariusi, vis tiek nebūtų pasiekusi norimo rezultato,
         atsižvelgiant į tai, kad Komisija išsamiai nagrinėjo jos pateiktą paraišką dėl galimybės susipažinti ir aiškiai priėmė savo
         galutinę poziciją atsisakydama leisti susipažinti su prašomais dokumentais. Reikalavimas imtis tokių veiksmų prieštarautų
         ir minėtam tikslui, kuriuo siekiama užtikrinti greitą ir supaprastintą prieigą prie atitinkamų institucijų dokumentų.

      Toks atsisakymo aktas yra aktas, kurį galima ginčyti ir dėl kurio galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį.
         Todėl šis ieškinys yra priimtinas.

      (žr. 56–62 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. sausio 26 d.(*)

      „Apeliacinis skundas – Galimybė susipažinti su institucijų dokumentais – Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 – Ieškinys dėl panaikinimo – „Akto, kurį galima ginčyti“ sąvoka pagal EB 230 straipsnį“
      Byloje C‑362/08 P
      dėl 2008 m. rugpjūčio 7 d. pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
      Internationaler Hilfsfonds eV, įsteigta Rosbache (Vokietija), atstovaujama Rechtsanwälte H. Kaltenecker ir R. Karpenstein,

      apeliantė,
      dalyvaujant kitai proceso šaliai:
      Europos Komisijai, atstovaujamai P. Costa de Oliveira ir S. Fries bei T. Scharf, nurodžiusiai adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      atsakovei pirmojoje instancijoje,
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, R. Silva de Lapuerta
         ir C. Toader, teisėjai C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Schiemann (pranešėjas), M. Ilešič, J. Malenovský, U. Lõhmus ir J.‑J. Kasel,

      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. birželio 30 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2009 m. rugsėjo 15 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo apeliaciniu skundu Internationaler Hilfsfonds eV (toliau – IH) prašo panaikinti 2008 m. birželio 5 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Internationaler Hilfsfonds prieš Komisiją (T‑141/05, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas atmetė kaip nepriimtiną jos pareikštą ieškinį dėl 2005 m.
         vasario 14 d. Europos Bendrijų Komisijos sprendimo, kuriuo jai atsisakyta leisti susipažinti su tam tikrais Komisijos turimais
         dokumentais (toliau – ginčijamas aktas), panaikinimo.

       Teisinis pagrindas
      2        2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su
         Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t.,
         p. 331), tikslas – nustatyti EB 255 straipsnyje numatytos teisės susipažinti su šių institucijų dokumentais principus, sąlygas
         ir apribojimus.

      3        Šio reglamento 2 straipsnio „Naudos gavėjai ir taikymo sritis“ 1 dalyje bet kuriam Sąjungos piliečiui ir bet kuriam fiziniam
         ar juridiniam asmeniui, gyvenančiam ar turinčiam registruotą buveinę valstybėje narėje, pripažįstama teisė, „laikantis šiame
         reglamente nustatytų principų, sąlygų ir apribojimų“, susipažinti su institucijų dokumentais.

      4        Šio reglamento 4 straipsnio „Išimtys“ 3 dalyje numatyta:

      „Galimybė susipažinti su institucijos parengtais dokumentais, skirtais vidaus naudojimui arba su institucijoje gautais dokumentais,
         susijusiais su tokiu klausimu dėl kurio institucija dar nėra priėmusi sprendimo, nesuteikiama, jei dokumento atskleidimas
         rimtai pakenktų institucijos sprendimų priėmimo procesui, nebent atskleidimo reikalautų viršesnis viešasis interesas.

      Galimybė susipažinti su dokumentu, kuriame pareikšta vidaus reikmėms skirta nuomonė, esanti svarstymų ir preliminarių konsultacijų
         minimos institucijos viduje dalimi, nesuteikiama netgi po to, kai sprendimas jau yra priimtas, jei dokumento atskleidimas
         rimtai pakenktų institucijos sprendimų priėmimo procesui, nebent atskleidimo reikalautų viršesnis viešasis interesas.“

      5        Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 7 dalyje numatyta:

      „Šio straipsnio 1–3 dalyse numatytos išimtys yra taikomos tiktai tokiam laikotarpiui, kai toks draudimas yra pateisinamas,
         atsižvelgiant į dokumento turinį. Išimtys gali galioti ne ilgiau kaip 30 metų. <...>“

      6        To paties reglamento 6 straipsnio „Paraiškos“ 1 dalyje nurodyta:

      „Paraiška dėl galimybės susipažinti su dokumentais pateikiama bet kuria raštiška forma, įskaitant elektronine, viena iš [EB] 314 straipsnyje
         minimų kalbų, bei pakankamai tiksliai nurodant dokumentą, kad institucija galėtų jį identifikuoti. Pareiškėjas nebūtinai turi
         nurodyti paraiškos pateikimo priežastį.“

      7        Dėl pirminių paraiškų nagrinėjimo šio reglamento 7 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:

      „1.      Paraiška dėl galimybės susipažinti su dokumentais yra [nagrinėjama] nedelsiant. Prašytojui išsiunčiamas patvirtinimas apie
         paraiškos gavimą. Per 15 darbo dienų nuo paraiškos užregistravimo institucija arba duoda leidimą susipažinti su dokumentu
         ir per tą laikotarpį suteikia tokią galimybę pagal 10 straipsnį, arba pareiškėjui raštu nurodo visiško arba dalinio atsisakymo
         priežastį bei informuoja jį apie jo teisę pateikti kartotinę paraišką pagal šio straipsnio 2 dalį.

      2.      Visiško arba dalinio atsisakymo atveju pareiškėjas gali per 15 darbo dienų nuo institucijos atsakymo gavimo pateikti kartotinę
         paraišką, prašydamas, kad institucija dar kartą peržiūrėtų savo poziciją.“

      8        Dėl kartotinių paraiškų nagrinėjimo Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 1 ir 3 dalyse numatyta:

      „1.      Kartotinė paraiška yra [nagrinėjama] nedelsiant. Per 15 darbo dienų nuo tokios paraiškos užregistravimo institucija arba duoda
         leidimą susipažinti su dokumentu ir per tą laikotarpį suteikia tokią galimybę pagal 10 straipsnį, arba prašytojui raštu nurodo
         visiško arba dalinio atsisakymo priežastį. Visiško arba dalinio atsisakymo atveju institucija informuoja prašytoją apie tai,
         kokiomis priemonėmis jis gali ginti savo teises, tai yra: jis gali pradėti teisminį procesą prieš instituciją ir (arba) paduoti
         skundą ombudsmenui atitinkamai [EB] 230 ir 195 straipsniuose numatytomis sąlygomis.

      <…>
      3.      Jei institucija per nurodytą laikotarpį neatsiunčia atsakymo, tai laikoma neigiamu atsakymu, ir prašytojas turi teisę pradėti
         teisminį procesą prieš instituciją ir (arba) paduoti skundą ombudsmenui pagal atitinkamas EB sutarties nuostatas.“

       Faktinės bylos aplinkybės
      9        IH yra pagal Vokietijos teisę įsteigta nevyriausybinė organizacija, veikianti humanitarinės pagalbos srityje. 1998 m. balandžio
         28 d. ji su Komisija pasirašė sutartį „LIEN 97 2011“ (toliau – sutartis) dėl jos Kazachstane organizuojamos medicinos pagalbos
         programos bendro finansavimo.

      10      1999 m. spalio 1 d. Komisija vienašališkai nutraukė šią sutartį ir 2001 m. rugpjūčio 6 d. ji pranešė IH apie nutraukus šią
         sutartį priimtą savo sprendimą susigrąžinti tam tikrą sumą, kuri buvo sumokėta IH pagal šią sutartį.

      11      2002 m. kovo 9 d. IH pateikė paraišką Komisijai, prašydama leisti susipažinti su dokumentais, susijusiais su sutartimi.

      12      2002 m. liepos 8 d. laišku Komisija pateikė IH keturių bylų medžiagose esančių dokumentų sąrašą (toliau – 2002 m. liepos 8 d.
         laiškas). Šiame laiške, remdamasi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalimi, ji atmetė IH paraišką, kiek ji susijusi
         su kai kuriais pirmųjų trijų bylų medžiagose ir su visais ketvirtosios bylos medžiagoje esančiais dokumentais.

      13      2002 m. liepos 11 d. Komisijos pirmininkui adresuotu laišku IH paprašė leisti susipažinti su visais dokumentais, susijusiais
         su sutartimi.

      14      2002 m. liepos 26 d. laišku, kurį pasirašė Bendradarbiavimo biuro „EuropeAid“ „Europa, Kaukazas ir Centrinė Azija“ direktorato
         direktorius (toliau – 2002 m. liepos 26 d. laiškas), į šį prašymą Komisija atsakė taip:

      „Remiuosi Jūsų 2002 m. liepos 11 d. laišku, adresuotu pirmininkui R. Prodi, į kurį jis manęs paprašė atsakyti.
      <…>
      Paskutiniame Jūsų iš Komisijos gautame 2002 m. liepos 8 d. laiške, kuriuo atsakoma į Jūsų paraišką leisti susipažinti su bylos
         medžiagų, susijusių su sutartimi <...>, turiniu, Jums buvo pateiktas šio turinio aprašymas. Remiantis šiuo aprašymu, Jūsų
         buvo paprašyta informuoti Komisijos tarnybas apie dokumentus, kurių kopijas pageidaujate gauti.

      Pateikus tokią paraišką su dokumentais, kuriems netaikomas joks apribojimas, Jūs galite susipažinti nedelsdami. Dėl dokumentų,
         kuriems taikomas apribojimas, kaip antai numatytieji Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje, paprastai sprendžiama kiekvienu
         atveju atskirai.

      Dar kartą patvirtinu, kad Komisijos tarnybos Jūsų paraišką nagrinėja dėmesingai ir teikia jai pirmenybę.“
      15      2002 m. rugpjūčio 26 d. IH susipažino su dokumentais, su kuriais Komisija jai suteikė galimybę tai padaryti.

      16      Paskui Komisija ir IH bandė surasti draugišką sprendimą dėl Komisijos pagal sutartį pareikalautos sumos grąžinimo. Tačiau
         2003 m. spalio mėn. pradžioje Komisija ir IH konstatavo negalinčios pasiekti tokio draugiško sprendimo.

      17      2003 m. spalio 6 d. IH pateikė Europos ombudsmenui skundą dėl Komisijos atsisakymo leisti jai susipažinti su visais dokumentais,
         susijusiais su sutartimi. Šis skundas buvo užregistruotas Nr. 1874/2003/GG (toliau – IH pateiktas skundas).

      18      2004 m. liepos 15 d. ombudsmenas pateikė Komisijai rekomendacijos projektą, kuriame konstatavo, kad ši netinkamai išnagrinėjo
         IH pateiktą paraišką dėl galimybės susipažinti su visais dokumentais, susijusiais su sutartimi, ir paragino šią instituciją
         šią paraišką išnagrinėti iš naujo. Be to, jis rekomendavo Komisijai leisti susipažinti su minėtais dokumentais, nebent ji
         galėtų įrodyti, kad atsisakymas leisti su jais susipažinti atitinka vieną Reglamente Nr. 1049/2001 numatytų išimčių.

      19      2004 m. spalio 12 d. ir 21 d. Komisija išsiuntė ombudsmenui išsamią anglų kalba surašytą nuomonę ir vėliau jos versiją vokiečių
         kalba (toliau – išsami nuomonė) Šioje nuomonėje ji, be kita ko, tvirtino:

      „Komisija pritaria Europos ombudsmeno rekomendacijos projektui ir ji iš naujo išnagrinėjo [IH] paraišką leisti susipažinti
         su bylos medžiaga, [susijusia su sutartimi]. Ji iš naujo išnagrinėjo klausimą, ar segtuvuose Nr. 1, 2 ir 3 esantys dokumentai,
         su kuriais nebuvo leista susipažinti, bei segtuve Nr. 4 esantys dokumentai turi būti atskleisti visiškai ar iš dalies pagal
         <...> Reglamento Nr. 1049/2001 nuostatas.“

      20      Iš naujo išnagrinėjusi šį klausimą, Komisija sutiko atskleisti penkis dokumentus, su kuriais anksčiau ji neleido IH susipažinti,
         ir pridėjo jų kopijas prie išsamios nuomonės.

      21      Vis dėlto ji ir toliau neleido IH susipažinti su likusiais dokumentais, nurodytais paraiškoje dėl galimybės susipažinti.

      22      Ombudsmenas perdavė IH išsamios nuomonės versijų anglų ir vokiečių kalbomis kopijas atitinkamai 2004 m. spalio 18 d. ir 25 d.,
         nurodydamas pastarajai pateikti pastabas šuo klausimu, ir tai ji padarė 2004 m. spalio 22 dieną.

      23      2004 m. gruodžio 14 d. ombudsmenas priėmė galutinį sprendimą dėl IH pateikto skundo. Padarydamas išvadą, sprendimo 3.1 punkte
         ombudsmenas kritiškai įvertino šioje byloje Komisijos taikytą administracinę praktiką. Šiuo klausimu jis konstatavo, kad tai,
         jog Komisija nenurodė tinkamų priežasčių, galinčių pateisinti jos atsisakymą IH leisti susipažinti su keletu dokumentų, susijusių
         su sutartimi, prilygsta netinkamo administravimo atvejui. Vis dėlto nurodęs, kad Europos Parlamentas negali imtis priemonių,
         galinčių paremti jo ir IH poziciją jo nagrinėjamoje byloje, ombudsmenas nemanė, kad reikia pateikti specialų pranešimą Parlamentui,
         ir savo sprendimo 3.5 punkte nusprendė baigti procedūrą dėl minėto skundo.

      24      2004 m. gruodžio 22 d., remdamasi minėto galutinio sprendimo išvadomis, IH pateikė Komisijos pirmininkui paraišką dėl galimybės
         susipažinti su visais dokumentais, susijusiais su sutartimi, nurodydama:

      „<…> turiu garbės Jums perduoti formalią paraišką leisti [IH] be apribojimų susipažinti su Komisijos bylos medžiagomis, susijusiomis
         su [sutartimi], įskaitant ir visus dokumentus, su kuriais Jūsų tarnybos iki šiol atsisakė leisti susipažinti. Prašyčiau duoti
         reikiamus nurodymus, kad būtų sutarta <...> dėl datos greitu laiku šiai paraiškai patenkinti <…>

      Siekdama pagrįsti šią paraišką, [remiuosi] 2004 m. gruodžio 14 d. <...> ombudsmeno sprendimu <...>.
      Tikiuosi, kad nereikės kreiptis į teismą ir duosite nurodymus savo tarnyboms, [kad būtų] užtikrinta galimybė susipažinti su
         visomis aptariamomis bylos medžiagomis <...>.

      Tikiuosi iki 2005 m. sausio 21 d. gauti Jūsų atsakymą.
      <…>.“
      25      2005 m. sausio 21 d., atsakydama į šią paraišką, Komisija išsiuntė IH laišką, nurodydama:

      „Dėkoju už Jūsų 2004 m. gruodžio 22 d. laišką <...>, kuriuo Jūs prašote leisti susipažinti su dokumentais, [susijusiais su
         sutartimi], pagal Reglamentą [Nr.] 1049/2001 <...>.

      Atsižvelgdamas į tai, kad Komisija dar nepriėmė galutinės pozicijos [dėl] 2004 m. gruodžio 14 d. ombudsmeno sprendimo, pranešu,
         kad Jūsų paraiška bus išnagrinėta kuo greičiau.

      Dėkoju iš anksto už Jūsų supratimą. <...>
      Pagarbiai“
      26      Ginčijamu aktu, kurį pasirašė Bendradarbiavimo biuro „EuropeAid“ „Paramos operacijoms“ direktorato direktorius, 2005 m. vasario
         14 d. Komisija atsakė į 2004 m. gruodžio 22 d. IH pateiktą paraišką, nurodydama:

      „Dėkoju už Jūsų 2004 m. gruodžio 22 d. laišką <...>, kuriuo Jūs prašote leisti susipažinti su dokumentais, [susijusiais su
         sutartimi], pagal Reglamentą [Nr.] 1049/2001 <...>.

      2005 m. sausio 21 d. Jus informavau, kad prieš atsakydama į Jūsų paraišką, Komisija turi priimti galutinę poziciją [dėl] 2004 m.
         gruodžio 14 d. ombudsmeno sprendimo.

      Kadangi Komisija [dėl] minėto sprendimo priėmė poziciją, pagal kurią ši institucija nepritaria ombudsmeno aiškinimui dėl minėto
         reglamento [4 straipsnio 1 dalies b punkto ir 3 dalies antrosios pastraipos] ir dėl [2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento
         ir Tarybos] reglamento [(EB) Nr. 45/2001] dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis
         [ir laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 8, 2001; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 26 t., p. 102)], ji nusprendė
         neleisti susipažinti su dokumentais, kuriems, jos manymu, taikoma minėtame reglamente numatytų išimčių, kaip antai nurodytųjų
         2004 m. spalio 12 d. Komisijos pranešime ombudsmenui, tvarka.

      Apgailestauju turėdamas Jums pranešti, [kad] išskyrus dokumentus, kurie jau buvo pateikti Jūsų klientui susipažįstant su bylos
         medžiaga [susijusia su sutartimi] 2002 m. rugpjūčio 26 d., ir prie minėto pranešimo ombudsmenui Komisijos pridėtus [penkis]
         dokumentus, kurių turinys buvo perduotas <...>, – Komisija neketina Jums pateikti kitų dokumentų <...>“

       Procesas pirmojoje instancijoje ir skundžiamas sprendimas
      27      Ši byla buvo pradėta IH ieškiniu dėl ginčijamo akto panaikinimo, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje 2005 m.
         balandžio 11 dieną.

      28      Atskiru dokumentu Komisija pateikė prieštaravimą dėl priimtinumo pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento
         114 straipsnio 1 dalį. 2005 m. birželio 26 d. IH pateikė pastabas dėl šio prieštaravimo.

      29      Grįsdama minėtą prieštaravimą dėl priimtinumo Komisija, be kita ko, tvirtino, kad ginčijamu aktu tik patvirtinamas 2002 m.
         liepos mėn. priimtas ir 2002 m. liepos 8 ir 26 d. jos laiškuose esantis sprendimas, dėl kurio IH per nustatytus terminus nepareiškė
         jokio ieškinio. Todėl minėtas aktas nėra aktas, kurį galima ginčyti pagal EB 230 straipsnį pareikštu ieškiniu dėl panaikinimo.

      30      Pirmiausia skundžiamo sprendimo 72–75 punktuose Pirmosios instancijos teismas 2002 m. liepos 8 d. laišką kvalifikavo kaip
         pirminį atsakymą į paraišką dėl galimybės susipažinti su dokumentais, susijusiais su sutartimi, Reglamento Nr. 1049/2001 7 straipsnio
         1 dalies prasme.

      31      Antra, skundžiamo sprendimo 76–79 punktuose Pirmosios instancijos teismas 2002 m. liepos 26 d. laišką kvalifikavo kaip atsakymą
         į kartotinę paraišką minėto reglamento 8 straipsnio prasme, kurią IH pateikė Komisijai 2002 m. liepos 11 dieną.

      32      Trečia, skundžiamo sprendimo 81 punkte Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad 2002 m. liepos 26 d. laiške esančio sprendimo
         neapskundus per tam nustatytą terminą, tą dieną, kai IH pareiškė ieškinį, jis jau buvo tapęs galutinis.

      33      Atsižvelgęs į teismo praktiką, pagal kurią ieškinys dėl panaikinimo, pareikštas dėl sprendimo, vien patvirtinančio ankstesnį
         sprendimą, kuris nebuvo ginčytas per tam nustatytą terminą, yra nepriimtinas, Pirmosios instancijos teismas nagrinėjo, ar
         ginčijamas aktas yra vien 2002 m. liepos 26 d. Sprendimą patvirtinantis aktas.

      34      Tokiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 82 punkte jis rėmėsi teismo praktika, pagal kurią sprendimas yra vien patvirtinantis
         ankstesnį sprendimą, jeigu jame nėra jokių naujų aplinkybių, palyginti su ankstesniu sprendimu, ir jei prieš jį priimant nebuvo
         iš naujo išnagrinėta šio ankstesnio akto adresato padėtis. Šiuo klausimu jis citavo 1980 m. gruodžio 10 d. Teisingumo Teismo
         sprendimą Grasselli prieš Komisiją (23/80, Rink. p. 3709, 18 punktas), 1998 m. gegužės 4 d. Pirmosios instancijos teismo nutartį BEUC prieš Komisiją (T‑84/97, Rink. p. II‑795, 52 punktas) ir 2002 m. birželio 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą AICS prieš Parlamentą (T‑365/00, Rink. p. II‑2719, 30 punktas).

      35      Šiuo atžvilgiu skundžiamo sprendimo 83–92 punktuose Pirmosios instancijos teismas visų pirma nagrinėjo, ar IH nurodytos aplinkybės
         gali būti „naujos aplinkybės“ šios teismų praktikos prasme. Jis padarė išvadą, kad nei ombudsmeno išvados 2004 m. gruodžio
         14 d. Sprendime, nei jo nagrinėjant IH pateiktą skundą atlikto tyrimo pokyčiai ir rezultatai nėra naujos aplinkybės, kurios
         leistų atskirti ginčijamą aktą nuo 2002 m. liepos 26 d. laiško.

      36      Toliau Pirmosios instancijos teismas patikrino, ar prieš priimant ginčijamą aktą buvo „iš naujo išnagrinėta“ šio sprendimo
         34 punkte nurodytos teismo praktikos prasme  IH padėtis. Jis atmetė šią galimybę skundžiamo sprendimo 93–100 punktuose.

      37      Todėl skundžiamo sprendimo 102 punkte Komisijos argumentą, kad ginčijamas aktas yra vien patvirtinantis, Pirmosios instancijos
         teismas pripažino pagrįstu ir dėl to patenkino jos pateiktą prieštaravimą dėl priimtinumo.

      38      Galiausiai, siekdamas išsamumo, skundžiamo sprendimo 103–110 punktuose Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad net darant
         prielaidą, jog ginčijamas aktas nėra aktas, kuriuo vien patvirtinamas 2002 m. liepos 26 d. laiškas, jis negali būti laikomas
         ir aktu, kurį galima ginčyti, nes tokiu atveju jis turi būti kvalifikuojamas kaip pirminis atsakymas Reglamento Nr. 1049/2001
         7 straipsnio 1 dalies prasme, dėl kurio negalima pareikšti ieškinio dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį.

      39      Remdamasis visais šiais argumentais, skundžiamu sprendimu Pirmosios instancijos teismas atmetė IH ieškinį kaip nepriimtiną.

       Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
      40      Apeliaciniu skundu IH Teisingumo Teismo prašo:

      –        panaikinti skundžiamą sprendimą,
      –        priimti galutinį sprendimą dėl esmės ir panaikinti ginčijamą aktą arba, nepatenkinus šio reikalavimo, grąžinti bylą ją pirmąja
         instancija išnagrinėjusiam teismui, kad šis iš naujo priimtų sprendimą joje, ir

      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      41      Komisija Teisingumo Teismo prašo:

      –        atmesti apeliacinį skundą kaip iš dalies nepriimtiną arba kaip nepagrįstą ir
      –        priteisti iš IH bylinėjimosi išlaidas.
      42      2009 m. spalio 21 d. Teisingumo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu IH paprašė Teisingumo Teismo priimti nutartį dėl žodinės
         proceso dalies atnaujinimo pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 61 straipsnį, kuris pagal šio reglamento 118 straipsnį
         taikomas apeliaciniam procesui.

       Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį
      43      Teisingumo Teismas gali savo nuožiūra, generalinio advokato siūlymu arba šalių prašymu priimti nutartį atnaujinti žodinę proceso
         dalį pagal Procedūros reglamento 61 straipsnį, jeigu mano, kad nepakanka informacijos arba kad byla turi būti nagrinėjama
         remiantis argumentu, dėl kurio šalys nepareiškė savo nuomonių (2009 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Liga Portuguesa de Futebol Profissional ir Bwin International, C‑42/07, Rink. p. I‑0000, 31 punktas ir nurodyta teismų praktika).

      44      Tačiau Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statute ir šio teismo Procedūros reglamente nenumatyta šalims galimybė pateikti
         atsiliepimus į generalinio advokato išvadą.

      45      Savo prašyme IH tik tvirtina, kad generalinio advokato išvada pagrįsta klaidingu Reglamento Nr. 1049/2001 aiškinimu.

      46      Teisingumo Teismas, susipažinęs su generalinio advokato nuomone, mano, kad šiuo atveju pakanka informacijos, kad priimtų sprendimą
         dėl jam pateiktos nagrinėti bylos ir kad ši neturi būti nagrinėjama remiantis argumentu, dėl kurio jame nebuvo pareikštos
         nuomonės.

      47      Todėl nereikia priimti nutarties atnaujinti žodinę proceso dalį.

       Dėl apeliacinio skundo
      48      Skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas iš esmės pripažino pagrįstu Komisijos jam pateiktą prieštaravimą dėl
         priimtinumo motyvuodamas tuo, kad ginčijamas aktas nėra aktas, kurį galima ginčyti.

      49      Grįsdama savo apeliacinį skundą, IH remiasi trimis pagrindais. Pirmasis pagrindas susijęs su tuo, kad 2002 m. liepos 26 d.
         laiške esantis sprendimas klaidingai kvalifikuotas kaip atsakymas į kartotinę paraišką Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio
         1 dalies prasme. Antrasis ir trečiasis apeliacinio skundo pagrindai, kurie susiję su ginčijamu aktu, grindžiami atitinkamai
         tuo, kad minėtas aktas klaidingai kvalifikuotas kaip aktas, vien patvirtinantis minėtą sprendimą, ir kad šis aktas klaidingai
         kvalifikuotas kaip pirminis atsakymas to paties reglamento 7 straipsnio 1 dalies prasme.

      50      Pirmiausia reikia išnagrinėti antrąjį ir trečiąjį pagrindus kartu.

      51      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką ieškinį dėl panaikinimo galima reikšti tik dėl priemonių, sukeliančių privalomų teisinių
         padarinių, kurie turi įtakos ieškovo interesams, aiškiai pakeisdami jo teisinę situaciją (žr., be kita ko, 2006 m. rugsėjo
         12 d. Sprendimo Reynolds Tobacco ir kt. prieš Komisiją, C‑131/03 P, Rink. p. I‑7795, 54 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      52      Iš nusistovėjusios teismo praktikos, susijusios su ieškinių dėl panaikinimo priimtinumu, matyti, kad kvalifikuojant ginčijamus
         aktus reikia remtis jų esme ir jų autorių tikslais. Šiuo atžvilgiu priemonės, kuriomis galutinai nustatoma Komisijos pozicija
         pasibaigus administracinei procedūrai ir kuriomis siekiama sukelti privalomų teisinių pasekmių, galinčių paveikti ieškovo
         interesus, iš principo yra aktai, kuriuos galima ginčyti, išskyrus tarpines priemones, kuriomis siekiama parengti galutinį
         sprendimą ir kuriomis tokios pasekmės nesukeliamos, bei aktus, vien patvirtinančius ankstesnį, per nustatytą terminą neginčytą
         aktą (šiuo klausimu žr. 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Athinaïki Techniki prieš Komisiją, C‑521/06 P, Rink. p. I‑5829, 42 punktą).

      53      Kiek tai susiję su Reglamentu Nr. 1049/2001, reikia pažymėti, kad jo 7 ir 8 straipsniais, kuriuose numatyta dviejų etapų procedūra,
         siekiama leisti, pirma, greitai ir supaprastintai išnagrinėti paraiškas dėl galimybės susipažinti su atitinkamų institucijų
         dokumentais bei, antra, pirmiausia draugiškai spręsti galinčius kilti nesutarimus. Tais atvejais, kai šalys negali išspręsti
         tokio nesutarimo, minėto 8 straipsnio 1 dalyje numatytos dvi teisių gynimo priemonės: galima pradėti teisminį procesą arba
         pateikti skundą ombudsmenui.

      54      Minėta procedūra, pagal kurią suteikiama galimybė pateikti kartotinę paraišką, leidžia, be kita ko, atitinkamai institucijai
         peržiūrėti savo poziciją prieš priimant galutinį sprendimą atsisakyti suteikti galimybę, dėl kurio gali būti pateiktas ieškinys
         Sąjungos teisme. Tokia procedūra leidžia greičiau išnagrinėti pirmines paraiškas ir todėl dažniau patenkinti pareiškėjo lūkesčius,
         kartu leidžiant šiai institucijai priimti išsamią poziciją prieš galutinai atsisakant leisti susipažinti su pareiškėjo prašomais
         dokumentais, ypač jeigu jis pakartotinai pateikia savo paraišką atskleisti šiuos dokumentus, nepaisant to, kad minėta institucija
         motyvuotai atsisakė tai padaryti.

      55      Norint nustatyti, ar dėl akto galima pareikšti ieškinį pagal EB 230 straipsnį, reikia remtis daugiau jo turiniu nei forma
         (žr. 1981 m. lapkričio 11 d. Sprendimo IBM prieš Komisiją, 60/81, Rink. p. 2639, 9 punktą).

      56      Be to, reikia pažymėti, kad Reglamentu Nr. 1049/2001 suteikiama labai plati teisė susipažinti su atitinkamų institucijų dokumentais,
         nes naudojantis šia teise, pagal šio reglamento 6 straipsnio 1 dalį nereikalaujama nurodyti paraiškos pateikimo priežasties.
         Be to, pagal šio reglamento 4 straipsnio 7 dalį šio straipsnio 1–3 dalyse numatytos išimtys gali būti taikomos tiktai tokiam
         laikotarpiui, kai apsauga yra pateisinama, atsižvelgiant į dokumento turinį.

      57      Iš to išplaukia, kad asmuo gali pateikti naują paraišką dėl galimybės susipažinti su dokumentais, su kuriais prieš tai jam
         buvo neleista susipažinti. Tokia paraiška įpareigoja atitinkamą instituciją išnagrinėti, ar ankstesnis atsisakymas leisti
         susipažinti išlieka pateisinamas, atsižvelgiant į per tą laiką pasikeitusias teisines ar faktines aplinkybes.

      58      Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant ir į ginčijamo akto turinį, aiškiai reiškiantį „galutinę (Komisijos)
         poziciją“, ir į aplinkybes, kuriomis jis priimtas, jis laikytinas galutiniu Komisijos atsisakymu atskleisti visus IH prašomus
         dokumentus. Šis atsisakymas užbaigė daugybę šio sprendimo 11–26 punktuose nurodytų IH veiksmų, kurių ši nuolat ėmėsi beveik
         trejus metus siekdama gauti galimybę susipažinti su dokumentais, susijusiais su sutartimi, ir kurie apėmė keletą šiuo tikslu
         IH pateiktų paraiškų.

      59      Taigi, kaip nurodyta šio sprendimo 57 punkte, IH galėjo pateikti naujas paraiškas dėl galimybės susipažinti su minėtais dokumentais,
         o Komisija negalėjo jai atsikirsti tuo, kad anksčiau atsisakė leisti su jais susipažinti.

      60      Be to, tokiomis aplinkybėmis, kaip antai šioje byloje, Komisija negali pagrįstai teigti, kad gavusi pranešimą apie ginčijamą
         aktą, IH turėjo pateikti naują paraišką ir laukti, kol ši institucija iš naujo atsisakys leisti susipažinti tam, kad toks
         atsisakymas galėtų būti laikomas galutiniu aktu ir dėl to galimu ginčyti. Iš tiesų, nepaisant to, kad ginčijamu aktu Komisija
         neinformavo IH apie šios teisę pateikti kartotinę paraišką, jeigu IH  būtų tai dariusi, vis tiek nebūtų pasiekusi norimo rezultato,
         atsižvelgiant į tai, kad, kaip matyti iš per ombudsmeno institucijoje vykusią procedūrą pateiktos išsamios nuomonės ir iš
         to, kad šiai vykstant buvo atskleisti penki dokumentai, Komisija išsamiai nagrinėjo IH pateiktą paraišką dėl galimybės susipažinti
         ir aiškiai priėmė savo galutinę poziciją atsisakydama leisti susipažinti su prašomais dokumentais.

      61      Reikalavimas imtis tokių veiksmų prieštarautų ir Reglamentu Nr. 1049/2001 nustatytos procedūros tikslui, kuriuo siekiama užtikrinti
         greitą ir supaprastintą prieigą prie atitinkamų institucijų dokumentų.

      62      Atsižvelgiant į visas šias aplinkybes, konstatuotina, kad Pirmosios instancijos teismas klaidingai manė, jog ginčijamas aktas
         nėra aktas, kurį galima ginčyti ir dėl kurio galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį. Iš tiesų iš
         viso to, kas išdėstyta, matyti, kad, priešingai nei nusprendė šis teismas, ieškinys dėl tokio akto yra priimtinas.

      63      Iš to išplaukia, kad antrasis ir trečiasis pagrindai, kuriais IH remiasi grįsdama apeliacinį skundą, yra pagrįsti. Taigi nesant
         reikalo nagrinėti pirmojo pagrindo, reikia patenkinti apeliacinį skundą ir panaikinti skundžiamą sprendimą.

       Dėl ieškinio pirmojoje instancijoje
      64      Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmąją pastraipą, kai Bendrojo Teismo sprendimas yra panaikinamas, Teisingumo
         Teismas pats gali priimti galutinį sprendimą, jeigu bylos stadijoje tai galima daryti.

      65      Tačiau šioje proceso stadijoje Teisingumo Teismas negali priimti sprendimo dėl pirmojoje instancijoje IH pareikšto ieškinio
         esmės. Iš tiesų vertinant šį ginčo aspektą reikia išnagrinėti pagrindus ir aplinkybes, dėl kurių nebuvo pareikštos nuomonės
         pirmąja instancija bylą nagrinėjusiame teisme, nes šis tik priėmė sprendimą dėl atskiru dokumentu pateikto prieštaravimo dėl
         priimtinumo. Todėl byloje negalima priimti galutinio sprendimo dėl ginčo esmės. Tačiau Teisingumo Teismas turi reikiamos informacijos,
         kad galėtų priimti galutinį sprendimą dėl prieštaravimo dėl priimtinumo, kurį Komisija pareiškė per procesą pirmojoje instancijoje.

      66      Dėl šio sprendimo 51–62 punktuose išdėstytų motyvų reikia atmesti minėtą prieštaravimą dėl priimtinumo, grindžiamą tuo, kad
         dėl ginčijamo akto negali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo.

      67      Todėl bylą reikia grąžinti ją pirmąja instancija išnagrinėjusiam teismui, kad šis išnagrinėtų IH ieškinį dėl ginčijamo akto
         panaikinimo.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      68      Pagal Procedūros reglamento 122 straipsnio pirmąją pastraipą, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teismas priima
         galutinį sprendimą byloje, jis sprendžia ir bylinėjimosi išlaidų klausimą. Pagal to paties reglamento 69 straipsnio 2 dalies
         nuostatas, kurios taikomos apeliaciniame procese pagal šio reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti
         bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė.

      69      Kadangi apeliacinis skundas patenkintas ir Teisingumo Teismas atmetė Komisijos pateiktą prieštaravimą dėl priimtinumo, Komisija
         turi padengti su apeliaciniu procesu susijusias bylinėjimosi išlaidas ir pirmojoje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas,
         susijusias prieštaravimu dėl priimtinumo, pagal IH pateiktus reikalavimus, o bylinėjimosi išlaidų klausimo dėl likusios dalies
         nagrinėjimas atidedamas.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2008 m. birželio 5 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Internationaler Hilfsfonds prieš Komisiją (T‑141/05).
      2.      Atmesti Europos Bendrijų Komisijos prieštaravimą dėl priimtinumo, pateiktą Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teisme.

      3.      Grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl Internationaler Hilfsfonds eV reikalavimų panaikinti 2005 m. vasario 14 d. Europos Bendrijų Komisijos sprendimą, kuriuo jai atsisakyta leisti susipažinti
            su tam tikrais Komisijos turimais  dokumentais.
      4.      Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi šioje instancijoje išlaidas bei pirmojoje instancijoje patirtas išlaidas, susijusias
            su prieštaravimu dėl priimtinumo.
      5.      Atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo dėl likusios dalies nagrinėjimą.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


1982 m. gruodžio 9 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Onno Plug prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 191/81.


title: Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas 2005 m. sausio 12 d. # Wieland-Werke AG prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRHT). # Bendrijos prekių ženklas - Žodiniai prekių ženklai SnTEM, SnPUR ir SnMIX - Absoliutūs atmetimo pagrindai - Apibūdinantis požymis - Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas. # Sujungtos bylos T-367/02 iki T-369/02.

text:
      Sujungtos bylos T‑367/02 iki T‑369/02
      Wieland-Werke AG
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „Bendrijos prekių ženklas – Žodiniai prekių ženklai SnTEM, SnPUR ir SnMIX – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Apibūdinamasis pobūdis – Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas“
      2005 m. sausio 12 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas II-0000
      Sprendimo santrauka
      1.     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Prekių ženklai, sudaryti
            tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie gali būti naudojami prekės savybėms žymėti – Sąvoka
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas)
      2.     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Prekių ženklai, sudaryti
            tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie gali būti naudojami prekės savybėms žymėti – Sinonimų toms pačioms savybėms apibūdinti
            buvimas – Poveikio nebuvimas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas)
      3.     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Prekių ženklai, sudaryti
            tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie gali būti naudojami prekės savybėms žymėti – Žodiniai žymenys SnTEM, SnPUR ir SnMIX
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas)
      4.     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Apibūdinamasis žymuo
            – Aplinkybė, būtinai susijusi su žymens skiriamojo požymio nebuvimu
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai)
      1.     Kad Bendrijos prekių ženklo paraiška būtų neregistruojama remiantis Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 7 straipsnio
         1 dalies c punktu, nėra būtina, jog šioje nuostatoje nurodyti prekių ženklą sudarantys žymenys ar nuorodos pateikiant paraišką
         įregistruoti būtų iš tikrųjų naudojami prekėms, kurioms ši paraiška pateikiama, ar šių prekių savybėms apibūdinti. Pakanka,
         kad šie žymenys ir nuorodos galėtų būti naudojami tokiems tikslams.

      Be to, pakanka, kad nagrinėjamas žymuo, bent viena iš jo galimų reikšmių, žymėtų atitinkamų prekių ar paslaugų savybę.
      (žr. 40 punktą)
      2.     Vertinant, ar prekių ženklas patenka į Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies c punkte nurodyto
         atsisakymo registruoti pagrindo taikymo sritį, visai nesvarbu, kad egzistuoja ar neegzistuoja sinonimai, leidžiantys žymėti
         tas pačias paraiškoje įregistruoti nurodytų prekių ar paslaugų savybes. Iš tikrųjų, nors ši nuostata numato, jog tam, kad
         būtų taikomas joje nurodytas atsisakymo įregistruoti pagrindas, prekių ženklas turi būti sudarytas „tiktai“ iš žymenų arba
         nuorodų, kurie gali būti naudojami atitinkamų prekių ar paslaugų savybėms žymėti, tačiau ji nereikalauja, kad šie žymenys
         arba nuorodos būtų išimtinis minėtų savybių žymėjimo būdas.

      (žr. 41 punktą)
      3.     Pagrindinėms nurodytų prekių savybėms žymėti Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme įvairių Europos Sąjungos
         šalių metalurgijos srities specialistų požiūriu gali būti naudojami žodiniai žymenys SnTEM, SnPUR ir SnMIX, kuriuos prašoma
         įregistruoti Nicos sutarties 6 klasei priklausantiems „Metalo pusgaminiams lakštų, juostų, laidų, vamzdžių, rėmų, strypų ar
         panašiu pavidalu, ypač ne iš juodųjų metalų, tokių kaip varis ar vario lydiniai, iš vienos ar abiejų pusių padengtiems metalo
         sluoksniu, ypač iš alavo ar alavo lydinio“.

      Iš tikrųjų, viena vertus, kalbant apie sudedamąją dalį „Sn“, kuri yra cheminis alavo simbolis, nes visose nurodytose prekėse
         yra alavo, ši sudedamoji dalis apibūdina vieną iš jų savybių; sudedamosios dalys TEM, PUR ir MIX pačios savaime taip pat apibūdina
         vieną iš nagrinėjamų prekių savybių.

      Kita vertus, kalbant apie bendrą kiekvieno iš nagrinėjamų žymenų reikšmę, jie patys savaime apibūdina nagrinėjamų prekių savybes,
         nes nėra suvokiamo skirtumo tarp šių žymenų ir paprastos juos sudarančių dalių sumos. Iš tikrųjų nagrinėjamų prekių atžvilgiu
         aptariami deriniai nėra neįprasti ir juo labiau nėra leksikos naujadarai.

      (žr. 23, 26–27, 29, 37, 39, 42 punktus)
      4.     Žodinis Bendrijos prekių ženklas, apibūdinantis prekių ar paslaugų savybes Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto
         prasme, dėl šios aplinkybės neišvengiamai neturi skiriamojo požymio tų pačių prekių ar paslaugų atžvilgiu to paties reglamento
         7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme.

      (žr. 46 punktą)
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (ketvirtoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2005 m. sausio 12 d.(*)

      „Bendrijos prekių ženklas – Žodiniai prekių ženklai SnTEM, SnPUR ir SnMIX – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Apibūdinamasis pobūdis – Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas“
      Sujungtose bylose T‑367/02 iki T‑369/02
      Wieland-Werke AG, įsteigta Ulm (Vokietija), atstovaujama advokatų S. Gruber ir F. Graf von Stosch,

      ieškovė,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą T. L. Eichenberg ir G. Schneider,

      atsakovę,
      dėl ieškinio, pareikšto dėl trijų 2002 m. rugsėjo 25 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimų (bylos R 338/2001‑1,
         R 337/2001‑1 ir R 335/2001‑1), susijusių su paraiškomis įregistruoti žodinius prekių ženklus SnTEM, SnPUR ir SnMIX kaip Bendrijos
         prekių ženklus,

      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas H. Legal, teisėjai V. Tiili ir M. Vilaras,
      posėdžio sekretorė D. Christensen, administratorė,
      susipažinęs su 2002 m. gruodžio 9 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktais ieškiniais,
      atsižvelgęs į šių bylų sujungimą pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 50 straipsnį, kad būtų bendrai vykdomos
         rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimamas galutinis sprendimas,

      susipažinęs su Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2003 m. balandžio 28 d. pateiktu atsakymu į ieškinį,
      įvykus 2004 m. birželio 17 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Bylos aplinkybės
      1       1999 m. gruodžio 14 d. ieškovė, remdamasi 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo
         (OL L 11, 1994, p. 1) su pakeitimais, Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pateikė
         tris paraiškas įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.

      2       Prašomi įregistruoti prekių ženklai yra žodiniai žymenys SnTEM, SnPUR ir SnMIX.
      3       Pagal peržiūrėtą ir pataisytą 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų ženklų registravimo
         klasifikacijos, prekės, kurioms buvo prašoma įregistruoti minėtus prekių ženklus, priklauso 6 klasei ir atitinka šį aprašymą:

      „Metalo pusgaminiai lakštų, juostų, laidų, vamzdžių, rėmų, strypų ar panašiu pavidalu, ypač ne iš juodųjų metalų, tokių kaip
         varis ar vario lydiniai, iš vienos ar abiejų pusių padengti metalo sluoksniu, ypač iš alavo ar alavo lydinio.“

      4       2000 m. vasario 10 d. laiškais ekspertė informavo ieškovę, kad nagrinėjami žymenys negalėjo būti registruojami pagal Reglamento
         Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b, c ir g punktus, nes jie apibūdino prekes, kurioms buvo siekiama tuos žymenis įregistruoti,
         neturėjo skiriamojo požymio ir galėjo suklaidinti visuomenę. Ekspertės nuomone, sudedamoji dalis „Sn“ reiškia alavo cheminį
         simbolį. Sudedamoji dalis TEM yra mokslo ir technikos srityje vartojamo termino „tempered“, kuris lydinių atveju reiškia „apdorotas“,
         santrumpa. Taigi prekių ženklas SnTEM reikštų „tempered tin“ (apdorotas alavas). Sudedamoji dalis PUR reikštų „grynas“, o
         prekių ženklas SnPUR – „grynas alavas“. Galiausiai, ekspertės manymu, sudedamoji dalis MIX yra lygiavertė terminui „mišinys“
         vokiečių kalba, todėl prekių ženklas SnMIX reiškia „alavo lydinys“. Ekspertė konstatavo, kad kiekvienas iš prašomų įregistruoti
         prekių ženklų galėjo suklaidinti visuomenę, nes paraiškose nurodytos prekės neatitinka šių nuorodų.

      5       2000 m. balandžio 3 d. laišku ieškovė pateikė pastabas dėl ekspertės prieštaravimų. Be to, ji apribojo paraiškose įregistruoti
         prekių ženklus nurodytų prekių sąrašą išbraukdama antrąjį „ypač“ prieš junginį „iš alavo ar alavo lydinio“ ir prekių sąrašas
         atrodė taip:

      „Metalo pusgaminiai lakštų, juostų, laidų, vamzdžių, rėmų, strypų ar panašiu pavidalu, ypač ne iš juodųjų metalų, kaip antai
         varis ar vario lydiniai, iš vienos ar abiejų pusių padengti metalo sluoksniu iš alavo ar alavo lydinio.“

      6       Trimis 2001 m. vasario 7 ir 8 d. sprendimais ekspertė, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktais,
         atmetė paraiškas įregistruoti prekių ženklus.

      7       2001 m. balandžio 4 d. ieškovė pateikė VRDT tris apeliacijas pagal Reglamento Nr. 40/97 57–62 straipsnius.
      8       2002 m. rugsėjo 25 d. sprendimais R 338/2001‑1, R 337/2001‑1 ir R 335/2001‑1 (toliau – ginčijami sprendimai), apie kuriuos
         ieškovei buvo pranešta 2002 m. spalio 10 d., Pirmoji apeliacinė taryba apeliacijas atmetė. Iš esmės ji nusprendė, kad atsižvelgiant
         į tai, jog specialių žinių turinti visuomenės dalis žino cheminio simbolio „Sn“ ir santrumpų TEM, PUR ir MIX reikšmes, prašomi
         įregistruoti prekių ženklai rodo, kad jie susiję su apdorotu alavu, grynu alavu ar alavo lydiniu. Todėl, Apeliacinės tarnybos
         nuomone, nagrinėjami prekių ženklai apibūdina paraiškose įregistruoti prekių ženklus nurodytus gaminius ir neturi skiriamojo
         požymio Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktų prasme.

       Šalių reikalavimai
      9       Ieškovė Pirmosios instancijos Teismo prašo:
      –       panaikinti ginčijamus sprendimus,
      –       priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
      10     VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       atmesti ieškinius,
      –       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
      11     Grįsdama savo ieškinius ieškovė nurodo du pagrindus. Pirmasis yra susijęs su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto
         pažeidimu. Antrasis – su to paties reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.

      12     Visų pirma reikia išnagrinėti pirmąjį ieškinio pagrindą.
      13     Ieškovė ginčija, kad žymenys SnTEM, SnPUR ir SnMix tiktai apibūdina paraiškose įregistruoti prekių ženklus nurodytas prekes,
         ir tvirtina, kad atitinkamai visuomenės daliai šie žymenys tiesiogiai ir konkrečiai nežymi nurodytų prekių kokybės arba kitų
         savybių.

      14     VRDT teigia, kad Apeliacinė taryba ginčijamuose sprendimuose teisingai nusprendė, jog turi būti atsisakyta registruoti nagrinėjamus
         prekių ženklus.

      15     Pirmosios instancijos teismas primena, kad pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą neregistruojami „prekių
         ženklai, sudaryti tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti rūšiai, kokybei, kiekiui, paskirčiai,
         vertei, geografinei kilmei arba prekių pagaminimo ar paslaugų suteikimo laikui, ar kitoms prekių ar paslaugų savybėms“. Be
         to, Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 2 dalis nustato, kad „1 dalies nuostatos taikomos, net jeigu prekių ženklo neregistravimo
         pagrindai galioja tiktai dalyje Bendrijos“.

      16     Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas neleidžia, kad jame nurodyti žymenys arba nuorodos priklausytų tik vienai
         įmonei dėl to, kad jie įregistruoti kaip prekių ženklai. Be to, šia nuostata taip pat siekiama bendrojo intereso tikslo, kuris
         reikalauja, kad tokius žymenis arba nuorodas galėtų laisvai naudoti visi (žr. 2003 m. spalio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo
         VRDT prieš Wrigley, C‑191/01 P, Rink. p. I‑12447, 31 punktą).

      17     Prekių ženklo apibūdinantis pobūdis turi būti vertinamas atsižvelgiant visų pirma į prekes ar paslaugas, kurioms prašoma įregistruoti
         prekių ženklą (2001 m. sausio 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimai Taurus-Film prieš VRDT(Cine Action), T‑135/99, Rink. p. II‑379, 25 punktas ir Taurus-Film prieš VRDT(Cine Comedy), T‑136/99, Rink. p. II‑397, 25 punktas) ir, antra, į tikslinės visuomenės dalies, kurią sudaro šių prekių ar paslaugų vartotojai,
         suvokimą (2002 m. vasario 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Ellos prieš VRDT (ELLOS), T‑219/00, Rink. p. II‑753, 29 punktas).

      18     Šiuo atveju visų pirma reikia pastebėti, kad paraiškose įregistruoti prekių ženklus nurodytos prekės yra metalo pusgaminiai,
         ypač ne iš juodųjų metalų, lakštų, juostų, vielų, vamzdžių, rėmų, strypų ar panašaus pavidalo, kurie iš vienos ar abiejų pusių
         padengti alavu arba alavo lydiniu.

      19     Todėl reikia pripažinti, kad atsižvelgiant į nagrinėjamų prekių pobūdį, tikslinę visuomenės dalį sudaro metalurgijos srities
         specialistai.

      20     Be to, kadangi šie specialistai žino įprastus jų veiklos srityje vartojamus mokslo terminus ir santrumpas nepaisant to, kokia
         yra šių terminų ar santrumpų lingvistinė kilmė, reikia pripažinti, kad tikslinę visuomenės dalį sudaro metalurgijos specialistai
         įvairiose Europos Sąjungos šalyse.

      21     Todėl, siekiant taikyti Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą, atsižvelgiant į nagrinėjamiems žodiniams žymenims
         suteiktą reikšmę, reikia išnagrinėti, ar tikslinės visuomenės dalies požiūriu egzistuoja gana tiesioginis ir konkretus ryšys
         tarp šių žymenų ir prekių ar paslaugų, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, kategorijų (šiuo klausimu žr. 2002 m. kovo
         20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo DaimlerChrysler prieš VRDT(TELE AID), T‑355/00, Rink. p. II‑1939, 28 punktą).

      22     Dėl prašomų įregistruoti prekių ženklų reikšmės reikia pažymėti, kad žodiniai žymenys SnTEM, SnPUR ir SnMIX yra sudaryti iš
         dviejų atskirų sudedamųjų dalių, t. y. „Sn“ ir atitinkamai TEM, PUR ir MIX.

      23     Visų pirma akivaizdu, kad visiems trims nagrinėjamiems žodiniams žymenims bendra sudedamoji dalis „Sn“ yra cheminis alavo
         simbolis. Visos prekės, kurioms ieškovė siekia įregistruoti prekių ženklus, yra padengtos „iš vienos ar abiejų pusių metalo
         sluoksniu iš alavo ar alavo lydinio“. Taigi visose ieškovės nurodytose prekėse yra alavo, todėl sudedamoji dalis „Sn“ apibūdina
         vieną iš jų savybių.

      24     Antra, reikia išnagrinėti tris žymenis, kuriuos prašoma įregistruoti, sudarančios antros sudedamosios dalies reikšmę.
      25     Visų pirma sudedamoji dalis TEM nurodo – ir tai nebuvo ginčyta – anglų kalbos žodį „temper“ (apdoroti), susijusį su šiluminiu
         apdorojimu, kuris yra viena nagrinėjamų gaminių savybių. Ieškovės argumentas, kad terminas „temper“ reiškia ne materialias
         prekės savybes, o gamybos būdą, nėra svarbus. Iš tikrųjų nuoroda į atitinkamos prekės gamybos būdą taip pat yra šios prekės
         savybė.

      26     Todėl sudedamoji dalis TEM turi būti laikoma vienos iš prekių, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, savybių apibūdinančiu
         požymiu.

      27     Sudėtinė dalis PUR taip pat turi būti laikoma vienos nurodytų gaminių savybių, būtent jų „grynumo“, apibūdinimu.
      28     Sudedamoji dalis MIX nurodo mišinį, ir ieškovė to neginčijo.
      29     Todėl ši sudedamoji dalis apibūdina vieną iš prekių, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, savybių, nes ji parodo, kad
         šios prekės arba jų dalis susideda iš įvairių metalų lydinio.

      30     Trečia, reikia kartu išnagrinėti kiekvieno nagrinėjamo žymens reikšmę.
      31     Iš tikrųjų reikia priminti, jog tam, kad iš naujadaro ar iš žodžio, kilusio iš sudedamųjų dalių derinio, sudarytas prekių
         ženklas būtų laikomas apibūdinančiu Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, nepakanka, kad kiekviena sudedamoji
         dalis būtų pripažinta apibūdinančia. Pats naujadaras arba žodis taip pat turi būti pripažinti tokiu (žr. pagal analogiją 2004 m.
         vasario 12 d. Teisingumo Teismo sprendimų Campina Melkunie, C‑265/00, Rink. p. II‑0000, 37 punktą ir Koninklijke KPN Nederland, C‑363/99, Rink. p. II‑0000, 96 punktą).

      32     Prekių ženklas, sudarytas iš naujadaro ar žodžio, kurių kiekviena sudedamoji dalis yra prekių ar paslaugų, kurioms prašoma
         įregistruoti prekių ženklą, savybių apibūdinimas, pats savaime apibūdina šių prekių ar paslaugų savybes Reglamento Nr. 40/94
         7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, išskyrus atvejus, kai egzistuoja suvokiamas skirtumas tarp naujadaro ar žodžio ir paprastos
         jį sudarančių dalių sumos. Tai leidžia manyti, kad dėl neįprasto derinio pobūdžio šių prekių ar paslaugų atžvilgiu naujadaras
         ar žodis sukuria įspūdį, kuris gerokai skiriasi atsirandančiojo dėl paprasto jį sudarančių dalių reikšmių derinio, o iš to
         išplaukia, kad žodis reiškia daugiau nei jo sudedamųjų dalių sumą (žr. pagal analogiją minėtų sprendimų Campina Melkunie 43 punktą ir Koninklijke KPN Nederland 104 punktą).

      33     Šiuo atveju žymenų SnTEM ir SnPUR atžvilgiu iš VRDT atsakymo priedų, kurių ieškovė neginčijo, matyti, kad šioje byloje nagrinėjamų
         metalo gaminių srityje yra visiškai įprasta žymint atitinkamas medžiagas remtis aiškinamąja nuoroda, kai minimas tikslus šiems
         gaminiams naudojamų medžiagų pobūdis. Todėl, atvirkščiai, nei tvirtina ieškovė, žymenys SnTEM ir SnPUR negali būti laikomi
         leksikos naujadarais. Be to, kaip teisingai pastebėjo VRDT, būdvardis „grynas“ dažnai yra vartojamas po su juo susijusio daiktavardžio,
         siekiant pabrėžti jo grynumą.

      34     Atsižvelgiant į paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytų prekių pobūdį, suinteresuota visuomenė žodinį žymenį SnPUR
         iš karto supras kaip žymintį gaminius iš gryno alavo.

      35     Žodinį žymenį SnTEM, atsižvelgiant į paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytų prekių pobūdį, suinteresuota visuomenė,
         t. y. metalurgijos srities specialistai, supras taip, kad nagrinėjamos prekės yra pagamintos iš apdoroto alavo. Šiuo klausimu
         pati ieškovė pripažįsta, kad galima „žymenyje nebent įžvelgti tam tikrą neaiškią užuominą apie šiluminį alavo apdorojimą (apdorotas
         alavas)“, tačiau ji mano, kad žymuo negalėtų šia prasme būti suprantamas iš karto, kol cheminis simbolis „Sn“ bus išaiškinamas
         kaip alavas. Reikia konstatuoti, kad atsižvelgiant į nagrinėjamas prekes, specialių žinių turinti visuomenės dalis gali iš
         karto suprasti, kad „Sn“ reiškia alavą. Iš tikrųjų, kaip matyti iš VRDT atsakyme nurodytų interneto svetainių, ieškovei to
         neginčijant, atitinkamame sektoriuje cheminių simbolių naudojimas yra plačiai paplitęs.

      36     Žodinį žymenį SnMIX, atsižvelgiant į paraiškoje registruoti prekių ženklą nurodytų prekių pobūdį, suinteresuota visuomenė
         iš karto supras kaip žymintį prekes, kurių sudėtyje yra alavo lydinio. Ieškovė negali pagrįstai teigti, jog ryšys tarp žymens
         SnMIX ir prekių, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, yra per daug neapibrėžtas ar abejotinas, kad nagrinėjamas žymuo
         galėtų būti laikomas šių prekių apibūdinimu. Iš tikrųjų užtenka vienintelės nuorodos, jog kalbama apie alavo lydinį, kad būtų
         apibūdintos nagrinėjamos prekės, ir nėra būtinybės žinoti su kuriuo metalu ar kita medžiaga alavas yra maišytas. Ieškovės
         argumentas, kad junginys „alavo mišinys“ galėtų sietis su gamybos būdu, nėra svarbus, nes šis būdas yra viena gaminio savybių.

      37     Todėl reikia pripažinti, kad žodiniai žymenys SnTEM, SnPUR ir SnMIX patys savaime apibūdina nagrinėjamų prekių savybes, nes
         nėra suvokiamo skirtumo tarp šių žymenų ir paprastos juos sudarančių dalių sumos. Iš tikrųjų nagrinėjamų prekių atžvilgiu
         deriniai SnTEM, SnPUR ir SnMIX nėra neįprasti (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Campina Melkunie 41 punktą).

      38     Dėl žymens SnTEM Apeliacinė taryba ginčijamo sprendimo byloje T‑367/02 23 punkte konstatavo, kad specialių žinių turinti visuomenės
         dalis žino santrumpos „Sn“ reikšmę ir kad TEM anglų kalboje yra įprasta santrumpa, tačiau SnTEM dviejų dalių derinys negalėtų
         būti patvirtintas leksikos požiūriu. Pagal to paties sprendimo 24 punktą specialių žinių turinti visuomenės dalis žodiniame
         žymenyje SnTEM matys ne „gramatikos taisyklėms prieštaraujantį naujadarą“, bet labiau santrumpą, aiškiai nurodančią, kad kalbama
         apie „tempered tin“ (apdorotą alavą). Taigi šio sprendimo 25 punkte Apeliacinė taryba padarė išvadą, kad prašomas įregistruoti
         prekių ženklas tiktai apibūdino nagrinėjamas prekes. Analogiški argumentai pateikiami ginčijamo sprendimo byloje T‑368/02
         24–26 punktuose ir ginčijamo sprendimo byloje T‑369/02 24–26 punktuose.

      39     Taigi Apeliacinė taryba ginčijamuose sprendimuose iš esmės nusprendė, kad nagrinėjami žymenys nėra neįprasti. Todėl atvirkščiai,
         nei tvirtino ieškovė, Apeliacinė taryba nepažeidė 2001 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo sprendime Procter & Gamble prieš VRDT (C‑383/99 P, Rink. p. I‑6251) dėl žodinio prekių ženklo BABY-DRY nustatytų principų, atsižvelgiant į tai, kad šioje byloje
         yra aišku, jog prašomi įregistruoti prekių ženklai nėra leksikos naujadarai.

      40     Galiausiai dėl ieškovės argumento, kad deriniai SnTEM, SnPUR ir SnMIX nebūtų vartojami patiems tarpiniams gaminiams, vienai
         iš jų pagrindinių savybių ar net kokybei, atsiradusiai dėl atlikto jų apdorojimo, žymėti, užtenka priminti, kad nėra būtina,
         jog Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkte nurodyti prekių ženklą sudarantys žymenys ar nuorodos pateikiant paraišką
         įregistruoti būtų iš tikrųjų naudojami prekėms, kurioms ši paraiška pateikiama, ar šių prekių savybėms apibūdinti. Užtenka,
         kad šie žymenys ir nuorodos galėtų būti naudojami tokiems tikslams (žr. pagal analogiją minėto sprendimo Campina Melkunie 38 punktą), o tai aiškiai matyti iš VRDT Pirmosios instancijos teismui pateiktų ir ieškovės neginčytų dokumentų. Ieškovė
         negali remtis ir 2001 m. sausio 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu Wrigley prieš VRDT(DOUBLEMINT) (T‑193/99, Rink. p. II‑417), panaikintu minėtu sprendimu VRDT prieš Wrigley, nes užtenka, kad nagrinėjamas žymuo, bent viena iš jo galimų reikšmių, žymėtų atitinkamų prekių ar paslaugų savybę (žr.
         minėto sprendimo VRDT prieš Wrigley 32 punktą ir analogiškai minėto sprendimo Campina Melkunie 38 punktą).

      41     Ieškovės argumentas, kad egzistuoja kiti deriniai tokioms pat šių gaminių savybėms pažymėti, nėra įtikinantis. Nesvarbu, kad
         egzistuoja ar neegzistuoja sinonimai, leidžiantys žymėti tas pačias paraiškoje įregistruoti nurodytų prekių ar paslaugų savybes.
         Iš tikrųjų, nors Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas numato, jog tam, kad būtų taikomas jame nurodytas atsisakymo
         įregistruoti pagrindas, prekių ženklas turi būti sudarytas „tiktai“ iš žymenų arba nuorodų, kurie gali būti naudojami atitinkamų
         prekių ar paslaugų savybėms žymėti, tačiau jis nereikalauja, kad šie žymenys arba nuorodos būtų išimtinis minėtų savybių žymėjimo
         būdas (žr. analogiškai minėtų sprendimų Campina Melkunie 42 punktą ir Koninklijke KPN Nederland 57 bei 101 punktus).

      42     Iš visų nurodytų argumentų išplaukia, kad žodiniai žymenys SnTEM, SnPUR ir SnMIX Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies
         c punkto prasme tikslinės visuomenės požiūriu gali būti naudojami gaminių, patenkančių į paraiškose įregistruoti prekių ženklą
         nurodytas kategorijas, pagrindinėms savybėms žymėti.

      43     Todėl Apeliacinė taryba nepažeidė Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto nuspręsdama, kad žodiniai žymenys SnTEM,
         SnPUR ir SnMIX negalėjo būti registruojami kaip Bendrijos prekių ženklai.

      44     Taigi pirmąjį ieškovės ieškinio pagrindą reikia atmesti, nes nėra būtinybės išklausyti ieškovės nurodyto liudytojo.
      45     Kalbant apie antrąjį ieškinio pagrindą, kaip matyti iš Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies, žymuo negali būti registruojamas
         kaip Bendrijos prekių ženklas, jeigu yra bent vienas absoliutus atmetimo pagrindas (2002 m. rugsėjo 19 d. Teisingumo Teismo
         sprendimo DKV prieš VRDT, C‑104/00 P, Rink. p. I‑7561, 29 punktas; 2001 m. sausio 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld prieš VRDT(Giroform), T‑331/99, Rink. p. II‑433, 30 punktas ir 2003 m. lapkričio 27 d. Sprendimo Quick prieš VRDT(Quick), T‑348/02, Rink. p. II‑0000, 37 punktas).

      46     Galiausiai, remiantis teismo praktika, žodinis prekių ženklas, apibūdinantis prekių ar paslaugų savybes Reglamento Nr. 40/94
         7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, dėl šios aplinkybės neišvengiamai neturi skiriamojo požymio tų pačių prekių ar paslaugų
         atžvilgiu Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme (žr. pagal analogiją minėto sprendimo Campina Melkunie 19 punktą ir Koninklijke KPN Nederland 86 punktą).

      47     Šiomis aplinkybėmis antrasis ieškovės ieškinio pagrindas, susijęs su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu,
         nėra priimtinas.

      48     Todėl visas ieškinys yra atmestinas.
       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      49     Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
         šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti VRDT patirtas išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (ketvirtoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinius.
      2.      Priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

               Legal

               Tiili

               Vilaras

         Paskelbta 2005 m. sausio 12 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                     Pirmininkas

               H. Jung

                     H. Legal

         * Proceso kalba: vokiečių.


1995 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Vereniging van Exporteurs in Levende Varkens ir kt. ir Nederlandse Bond van Waaghouders van Levend Vee ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Ieškinys dėl panaikinimo - Ieškinys dėl žalos atlyginimo. # Sujungtos bylos T-481/93 ir T-484/93.