title: 2017 m. liepos 6 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Toshiba Corp. prieš Europos Komisiją.#Apeliacinis skundas – Konkurencija – Karteliai – Skirstomųjų įrenginių, turinčių dujų izoliaciją, projektų rinka – Europos Komisijos priimtas sprendimas Europos Sąjungos Bendrajam Teismui iš dalies panaikinus pirmąjį sprendimą – Baudų pakeitimas – Teisė į gynybą – Naujo pranešimo apie kaltinimus nepateikimas – Vienodas požiūris – Bendroji įmonė – Pradinio baudos dydžio apskaičiavimas – Indėlis darant pažeidimą – Res judicata galia.#Byla C-180/16 P.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
      2017 m. liepos 6 d. (
            *1
         )
      „Apeliacinis skundas — Konkurencija — Karteliai — Skirstomųjų įrenginių, turinčių dujų izoliaciją, projektų rinka — Europos Komisijos priimtas sprendimas Europos Sąjungos Bendrajam Teismui iš dalies panaikinus pirmąjį sprendimą — Baudų pakeitimas — Teisė į gynybą — Naujo pranešimo apie kaltinimus nepateikimas — Vienodas požiūris — Bendroji įmonė — Pradinio baudos dydžio apskaičiavimas — Indėlis darant pažeidimą — Res judicata galia“
      Byloje C‑180/16 P
      dėl 2016 m. kovo 29 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo

         Toshiba Corp., įsteigta Tokijuje (Japonija), atstovaujama solisitorės J. F. MacLennan, dikigoros S. Sakellariou, Rechtsanwalt A. Schulz ir advokato J. Jourdan,
      apeliantė,
      dalyvaujant kitai proceso šaliai

         Europos Komisijai, atstovaujamai N. Khan,
      atsakovei pirmojoje instancijoje,
      TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkė A. Prechal (pranešėja), teisėjai A. Rosas ir C. Toader,
      generalinis advokatas E. Tanchev,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      susipažinęs su 2017 m. balandžio 26 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Apeliaciniu skundu Toshiba Corp. prašo panaikinti 2016 m. sausio 19 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Toshiba / Komisija (T‑404/12, EU:T:2016:18, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Bendrasis Teismas atmetė jos ieškinį dėl 2012 m. birželio 27 d. Komisijos sprendimo C(2012) 4381 final, kuriuo iš dalies keičiamas 2007 m. sausio 24 d. Sprendimas C(2006) 6762 final dėl procedūros pagal [EB 81 straipsnį (dabar – SESV 101 straipsnis)] ir EEE susitarimo 53 straipsnį, kiek jis skirtas Mitsubishi Electric Corporation ir Toshiba Corporation (byla COMP/39.966 – Skirstomieji įrenginiai su dujų izoliacija – Baudos) (toliau – ginčijamas sprendimas).

         Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas

               2

               Skundžiamo sprendimo 1–20 punkte ginčo aplinkybės išdėstytos taip:

                        „1.

                        [Toshiba] – tai Japonijos įmonė, veikianti įvairiuose sektoriuose, be kita ko, ir skirstomųjų įrenginių su dujų izoliacija (toliau – SĮDI) sektoriuje. Nuo 2002 m. spalio mėn. iki 2005 m. balandžio mėn. jos SĮDI veikla buvo vykdoma per bendrąją įmonę TM T & D Corp., kuri lygiomis dalimis priklausė [Toshiba] ir Mitsubishi Electric Corp. (toliau – [Mitsubishi]) ir kuri 2005 m. buvo likviduota.

                        2.

                        2007 m. sausio 24 d. Europos Bendrijų Komisija priėmė Sprendimą C(2006) 6762 final dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/F/38.899 – Skirstomieji įrenginiai su dujų izoliacija) (toliau – 2007 m. sprendimas).

                        3.

                        2007 m. sprendime Komisija konstatavo, kad nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. gegužės 11 d. Europos ekonominės erdvės (EEE) SĮDI rinkoje buvo daromas vienas ir tęstinis EB 81 straipsnio ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnio pažeidimas, ir to sprendimo adresatams, Japonijos ir Europos SĮDI gamintojams, skyrė baudas <…>

                        4.

                        2007 m. sprendime nurodytą pažeidimą sudaro trys esminiai elementai:

                                 —

                                 1988 m. balandžio 15 d. Vienoje pasirašytas susitarimas (toliau – GQ susitarimas), kurio tikslas – SĮDI projektų skyrimas pasauliniu mastu pagal sutartas taisykles siekiant išlaikyti kvotas, kurios iš esmės atitinka „istoriškai nusistovėjusias rinkos dalis“; susitarimas, kuris buvo taikomas visame pasaulyje, išskyrus Jungtines Amerikos Valstijas, Kanadą, Japoniją ir 17 Vakarų Europos šalių, buvo grindžiamas „bendros Japonijos kvotos“ skyrimu Japonijos gamintojams ir „bendros Europos kvotos“ skyrimu Europos gamintojams,

                                 —

                                 lygiagretus susitarimas (toliau – bendrasis susitarimas), pagal kurį, pirma, SĮDI projektai Japonijoje ir kartelio narių Europoje šalyse buvo iš anksto paskirti atitinkamai kartelio nariams Japonijoje ir Europoje ir, antra, SĮDI projektai kitose Europos šalyse taip pat iš anksto buvo paskirti Europos šalių grupei, o Japonijos gamintojai įsipareigojo neteikti pasiūlymų dėl SĮDI projektų Europoje; vis dėlto mainais už šį įsipareigojimą apie tokius projektus turėjo būti pranešta Japonijos grupei ir jie turėjo būti įtraukti į GQ susitarime numatytą „bendrą Europos kvotą“,

                                 —

                                 1988 m. balandžio 15 d. Vienoje pasirašytas susitarimas „E‑Group Operation Agreement for GQ-Agreement“ („E grupės susitarimas dėl GQ susitarimo įgyvendinimo“, toliau – EQ susitarimas); šį susitarimą pasirašė Europos šalių grupės nariai ir jo tikslas – pasidalyti SĮDI projektus, skiriamus minėtai grupei pagal GQ susitarimą.

                        5.

                        2007 m. sprendimo 1 straipsnyje Komisija konstatavo, kad [Toshiba] darė pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. gegužės 11 d.

                        6.

                        Už 2007 m. sprendimo 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą 2007 m. sprendimo 2 straipsnyje [Toshiba] buvo skirta 90900000 EUR bauda, iš kurių 4650000 EUR bauda už TM T&D padarytą pažeidimą turėjo būti sumokėta solidariai su [Mitsubishi].

                        7.

                        2007 m. balandžio 18 d. [Toshiba] pareiškė ieškinį dėl 2007 m. sprendimo.

                        8.

                        2011 m. liepos 12 d. Sprendimu Toshiba / Komisija (T‑113/07, Rink., EU:T:2011:343) Bendrasis Teismas, pirma, atmetė [Toshiba] ieškinį, kiek juo buvo siekiama, kad būtų panaikintas 2007 m. sprendimo 1 straipsnis. Antra, jis panaikino 2007 m. sprendimo 2 straipsnio h ir i punktus, nes Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą, kai apskaičiuodama baudos [Toshiba] dydį pasirinko kitus referencinius metus nei dėl pažeidimo dalyvių iš Europos šalių.

                        9.

                        2011 m. rugsėjo 23 d. [Toshiba] Teisingumo Teismui pateikė apeliacinį skundą dėl [2011 m. liepos 12 d. Sprendimo Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343)].

                        10.

                        2012 m. vasario 15 d. Komisija išsiuntė [Toshiba] raštą, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės; šiame rašte buvo nurodyta, kad Komisija ketina priimti naują sprendimą, kuriuo ieškovei bus skirta bauda (toliau – raštas, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės). Komisija išdėstė faktines aplinkybes, kurios, kaip ji manė, yra reikšmingos šiai baudai apskaičiuoti atsižvelgiant į [2011 m. liepos 12 d. Sprendimą Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343)].

                        11.

                        2012 m. kovo 7 ir 23 d. [Toshiba] pateikė pastabas dėl rašto, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės.

                        12.

                        2012 m. birželio 12 d. vyko [Toshiba] atstovų ir už bylą atsakingos Komisijos grupės susitikimas.

                        13.

                        [Ginčijamu sprendimu] 2007 m. sprendimo 2 straipsnis buvo iš dalies pakeistas įtraukiant naujus h ir i punktus. Naujame h punkte [Toshiba] skirta 4650000 EUR bauda, mokėtina solidariai su [Mitsubishi]. Naujame i punkte [Toshiba] skirta 56793000 EUR bauda, už kurios sumokėjimą ji yra atsakinga viena.

                        14.

                        Siekdama ištaisyti nevienodą požiūrį, kurį Bendrasis Teismas kritikavo [2011 m. liepos 12 d. Sprendime Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343)], ginčijamame sprendime Komisija rėmėsi bendra 2003 m. SĮDI apyvarta. Kadangi tais metais [Toshiba] ir [Mitsubishi] veiklą, susijusią su SĮDI, vykdė TM T&D, Komisija atsižvelgė į jos 2003 m. apyvartą (ginčijamo sprendimo 59 ir 60 konstatuojamosios dalys).

                        15.

                        Taigi, pirma, taikydama skirtingą požiūrį, kad būtų atspindėtas atitinkamas įvairių kartelio narių dalyvavimo laipsnis, Komisija apskaičiavo 2003 m. TM T&D užimtą su SĮDI susijusios rinkos dalį (15–20 %) ir pagal 2007 m. sprendimo 482–488 konstatuojamosiose dalyse nustatytą klasifikaciją ją priskyrė prie antros kategorijos. Todėl TM T&D buvo skirtas hipotetinis 31000000 EUR pradinis dydis (ginčijamo sprendimo 61 punktas).

                        16.

                        Antra, siekiant atspindėti nevienodas [Toshiba] ir [Mitsubishi] galimybes dalyvauti darant pažeidimą laikotarpiu prieš įsteigiant TM T&D, pastarajai įmonei nustatytas pradinis dydis buvo paskirstytas jos akcininkams proporcingai jų SĮDI pardavimui 2001 m. Todėl [Toshiba] buvo skirta 10863199 EUR, o [Mitsubishi] – 20136801 EUR pradinio dydžio bauda (ginčijamo sprendimo 62 ir 63 konstatuojamosios dalys).

                        17.

                        Trečia, siekdama užtikrinti atgrasomąjį baudos poveikį Komisija, remdamasi 2005 m. [Toshiba] apyvarta, jai pritaikė atgrasomąjį koeficientą 2 (ginčijamo sprendimo 69–71 konstatuojamosios dalys).

                        18.

                        Ketvirta, siekiant atspindėti pažeidimo trukmę laikotarpiu prieš įsteigiant TM T&D, [Toshiba] nustatytas pradinis dydis buvo padidintas 140 % (ginčijamo sprendimo 73–76 konstatuojamosios dalys).

                        19.

                        Penkta, siekiant atspindėti pažeidimo trukmę TM T&D veiklos laikotarpiu, [Toshiba] ir [Mitsubishi] solidariai skirta suma, lygi 15 % TM T&D nustatyto hipotetinio pradinio dydžio (ginčijamo sprendimo 77 konstatuojamoji dalis).

                        20.

                        Galiausiai, šešta, solidarios baudos dydis buvo padaugintas iš ieškovei pritaikyto atgrasomojo koeficiento, o dėl šio matematinio daugybos veiksmo gautas dydis, viršijantis solidarios baudos dydį, jai buvo skirtas individualiai (ginčijamo sprendimo 78 konstatuojamoji dalis).“

               3

               2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimu Siemens ir kt. / Komisija (C‑239/11 P, C‑489/11 P ir C‑498/11 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:866) Teisingumo Teismas, be kita ko, atmetė Toshiba apeliacinį skundą, paduotą dėl 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343).

         Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas

               4

               2012 m. rugsėjo 12 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo Toshiba ieškinį, kuriuo ji visų pirma prašė panaikinti ginčijamą sprendimą ir – subsidiariai – sumažinti jai skirtą baudą.

               5

               Grįsdama savo ieškinį Toshiba nurodė penkis pagrindus: pirmasis pagrindas grindžiamas gero administravimo ir proporcingumo principų pažeidimu, antrasis – jos teisės į gynybą pažeidimu, trečiasis – vienodo požiūrio principo pažeidimu, kiek tai susiję su baudos pradiniu dydžiu, ketvirtasis – pareigos motyvuoti nesilaikymu, o penktasis – vienodo požiūrio principo pažeidimu, kiek tai susiję su Toshiba atsakomybės lygio, palyginti su pažeidimo dalyviais iš Europos šalių, nustatymu.

               6

               Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė šį ieškinį.

         Šalių reikalavimai

               7

               Apeliaciniame skunde Toshiba Teisingumo Teismo prašo:

                        —

                        panaikinti skundžiamą sprendimą,

                        —

                        panaikinti ginčijamą sprendimą arba sumažinti jai skirtą baudą pagal SESV 261 straipsnį, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo atsižvelgiant į Teisingumo Teismo sprendimą dėl teisės klausimų ir bet kuriuo atveju

                        —

                        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi apeliacinėje ir pirmojoje instancijose išlaidas.

               8

               Komisija Teisingumo Teismo prašo:

                        —

                        atmesti apeliacinį skundą ir

                        —

                        priteisti iš Toshiba bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas.

         Dėl apeliacinio skundo

               9

               Grįsdama apeliacinį skundą Toshiba nurodo tris pagrindus: pirmasis pagrindas grindžiamas jos teisės į gynybą pažeidimu, nes prieš priimant ginčijamą sprendimą nebuvo pateiktas naujas pranešimas apie kaltinimus, antrasis – vienodo požiūrio principo pažeidimu, kiek tai susiję su baudos pradiniu dydžiu, o trečiasis – vienodo požiūrio principo pažeidimu, kiek tai susiję su Toshiba atsakomybės lygio, palyginti su pažeidimo dalyviais iš Europos šalių, nustatymu.

            Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo, grindžiamo teisės į gynybą pažeidimu, nes prieš priimant ginčijamą sprendimą nebuvo pateiktas naujas pranešimas apie kaltinimus

         Šalių argumentai

               10

               Pirmuoju apeliacinio skundo pagrindu Toshiba kaltina Bendrąjį Teismą tuo, jog jis skundžiamo sprendimo 34–47 punktuose pripažino nepagrįsta jos ieškinio antrojo pagrindo pirmą dalį, kurioje ji teigė, kad paskelbus 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimą Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) Komisija, prieš priimdama ginčijamą sprendimą, turėjo jai išsiųsti naują pranešimą apie kaltinimus ir kad išsiųsdama jai tik raštą, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės, Komisija pažeidė jos teisę į gynybą, visų pirma teisę būti išklausytai.

               11

                  Toshiba laikosi nuomonės, kad 2006 m. balandžio 20 d. pranešimas apie kaltinimus (toliau – 2006 m. pranešimas apie kaltinimus) susijęs tik su 2007 m. sprendimu. Taigi skundžiamo sprendimo 42 punkte Bendrasis Teismas neteisingai tvirtino, jog tai, kad ginčijamas sprendimas yra 2007 m. sprendimą iš dalies keičiantis sprendimas, reiškia, kad jo priėmimo procedūra „tęsiama procedūra, pasibaigusi 2007 m. sprendimo priėmimu“.

               12

               Kaip skundžiamo sprendimo 74 punkte dėl papildomo baudos dydžio skyrimo teisingai tvirtino Bendrasis Teismas, Komisija visų pirma turėjo pateikti Toshiba papildomos informacijos apie ketinimo užtikrinti atgrasomąjį baudos poveikį įgyvendinimo tvarką, kad ši galėtų veiksmingai pareikšti savo nuomonę. Tačiau šis tvirtinimas nesuderinamas su tame pačiame skundžiamo sprendimo punkte pateikta išvada, kad Komisija neturėjo jai išsiųsti naujo pranešimo apie kaltinimus, kuriame būtų nurodyta tokia informacija.

               13

                  Toshiba tvirtina, jog kadangi raštas, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės, neturi ypatingo procedūrinio statuso, kaip skundžiamo sprendimo 75 punkte pažymėjo Bendrasis Teismas, ir pranešimas apie kaltinimus yra vienintelis procedūrinis mechanizmas, numatytas Sąjungos konkurencijos teisėje tam, kad jai būtų pateikta reikalinga informacija siekiant užtikrinti jai galimybę būti išklausytai Komisijos, norint paisyti jos teisės būti išklausytai dėl Komisijos ketinamos jai skirti baudos apskaičiavimo būdo nagrinėjamu atveju turėjo būti išsiųstas naujas pranešimas apie kaltinimus.

               14

               Komisija atsikerta, jog jeigu pirmasis apeliacinio skundo pagrindas turėtų būti suprantamas taip, kad bauda galėjo būti skirta tik įvykdžius naują procedūrą, apimančią pranešimo apie kaltinimus, kuriame būtų išdėstytos visos pažeidimą patvirtinančios faktinės aplinkybės, išsiuntimą, jis būtų nepriimtinas, nes nebuvo nurodytas Bendrajame Teisme.

               15

               Bet kuriuo atveju šis apeliacinio skundo pagrindas yra akivaizdžiai nepagrįstas.

               16

               Pirma, skundžiamo sprendimo 42 punkte Bendrasis Teismas teisingai pripažino, jog procedūra, per kurią buvo priimtas ginčijamas sprendimas, buvo tęsiama procedūra, pasibaigusi 2007 m. sprendimo priėmimu. Iš tiesų pagal suformuotą jurisprudenciją sprendimas tampa neteisėtas tik nuo to momento, kai buvo padarytas pažeidimas.

               17

               Be to, nors nagrinėjamu atveju Komisija išsiuntė raštą, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės, prieš priimdama ginčijamą sprendimą, ji neprivalėjo to daryti, nes suformuotoje Teisingumo Teismo jurisprudencijoje įtvirtintas reikalavimas informuoti įmones apie Komisijos ketinimą skirti baudą prieš priimant sprendimą jau buvo įvykdytas pateikus 2006 m. pranešimą apie kaltinimus.

               18

               Galiausiai, skundžiamo sprendimo 74 punkte padaryta teisės klaida. Iš tiesų jurisprudencija, kuria remiasi Bendrasis Teismas, susijusi tik su reikalavimu per administracinę procedūrą suteikti įmonei, dėl kurios atliekamas tyrimas, galimybę veiksmingai pareikšti nuomonę dėl nurodytų faktų ir aplinkybių tikrumo ir reikšmingumo ir dėl dokumentų, kuriais Komisija grindžia savo teiginį, kad buvo padarytas ESV sutartyje įtvirtintų konkurencijos taisyklių pažeidimas. Tačiau ši jurisprudencija nėra susijusi su baudos, skirtos konstatavus tokį pažeidimą, apskaičiavimu.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               19

               Iš pradžių reikia atmesti Komisijos pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.

               20

               Iš tiesų, kiek pirmuoju apeliacinio skundo pagrindu Toshiba iš esmės kaltina Bendrąjį Teismą tuo, jog jis atmetė jos argumentus, kad Komisija negalėjo priimti ginčijamo sprendimo jai neišsiuntusi naujo pranešimo apie kaltinimus, ir, be kita ko, tvirtina, kad, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, procedūra, per kurią priimtas ginčijamas sprendimas, nebuvo tęsiama procedūra, pasibaigusi 2007 m. sprendimo priėmimu, akivaizdu, kad tai nėra naujas pagrindas.

               21

               Dėl esmės skundžiamo sprendimo 40 ir 41 punktuose Bendrasis Teismas rėmėsi suformuotoje Teisingumo Teismo jurisprudencijoje įtvirtintu principu, pagal kurį siekdama paisyti įmonių teisės būti išklausytoms Komisija turi aiškiai pažymėti, jog spręs klausimą, ar įmonėms turi būti skirtos baudos, ir nurodyti baudos skyrimui galinčias daryti įtaką pagrindines faktines ir teisines aplinkybes, pavyzdžiui, pažeidimo sunkumą ir trukmę, taip pat tai, ar tariamas pažeidimas buvo padarytas tyčia, ar dėl neatsargumo. Iš šios jurisprudencijos taip pat matyti, kad vis dėlto, jeigu Komisija nurodė faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis remsis skaičiuodama baudų dydį, ji neprivalo patikslinti, kaip kiekviena iš šių aplinkybių pasinaudos jį nustatydama (žr., be kita ko, 2005 m. birželio 28 d. Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 428 ir 437 punktus).

               22

               Skundžiamo sprendimo 42 punkte Bendrasis Teismas taip pat teisingai konstatavo, jog kadangi prieš priimant 2007 m. sprendimą buvo pateiktas 2006 m. pranešimas apie kaltinimus ir ginčijamame sprendime aiškiai numatyta, kad juo iš dalies keičiamas 2007 m. sprendimas, jo priėmimo procedūra tęsiama procedūra, pasibaigusi 2007 m. sprendimo priėmimu.

               23

               Remdamasis tuo, tame pačiame skundžiamo sprendimo punkte Bendrasis Teismas, nedarydamas teisės klaidos, galėjo prieiti prie išvados, kad siekiant patikrinti, ar vykstant procedūrai, pasibaigusiai ginčijamo sprendimo priėmimu, paisyta ieškovės teisės į gynybą, gali būti atsižvelgta į 2006 m. pranešimo apie kaltinimus turinį, jeigu šis turinys nebuvo užginčytas 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimu Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343).

               24

               Šiuo klausimu reikia priminti, kad priemonės panaikinimas nebūtinai daro poveikį parengiamiesiems aktams, nes tokios priemonės pakeitimo procedūra iš esmės gali vėl prasidėti būtent tada, kai įvykdomas neteisėtas veiksmas. Akto panaikinimas iš principo neturi įtakos jo parengiamosioms priemonėms, kurių buvo imtasi ankstesniame etape, nei šis pažeidimas buvo konstatuotas. Jeigu konstatuojama, kad panaikinimas neturi įtakos ankstesnių procedūrinių aktų galiojimui, Komisija vien dėl šio panaikinimo neprivalo atitinkamoms įmonėms išsiųsti naujo pranešimo apie kaltinimus (šiuo klausimu žr. 2002 m. spalio 15 d. Sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. / Komisija, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 73–75, 80 ir 81 punktus).

               25

               Be to, skundžiamo sprendimo 43 ir 44 punktuose konstatavęs, kad 2006 m. pranešime apie kaltinimus buvo nurodytos faktinės ir teisinės aplinkybės dėl baudų dydžio apskaičiavimo, reikalaujamos to sprendimo 40 punkte nurodytoje jurisprudencijoje, ir minėto sprendimo 45 ir 46 punktuose konstatavęs, kad 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendime Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) nebuvo paneigtas tų aplinkybių tikrumas, svarba ar pagrįstumas (beje, Toshiba neginčijo išvadų dėl faktinių aplinkybių), Bendrasis Teismas, remdamasis tuo, skundžiamo sprendimo 47 punkte padarė teisingą išvadą, kad minėtas 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimas nedraudžia atsižvelgti į minėtas aplinkybes tikrinant, ar paisyta Toshiba teisės į gynybą vykdant procedūrą, pasibaigusią ginčijamo sprendimo priėmimu.

               26

               Be to, kadangi 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendime Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) nustatytas pažeidimas padarytas priimant 2007 m. sprendimą, remiantis šio sprendimo 24 punkte nurodytoje jurisprudencijoje įtvirtintu principu 2007 m. sprendimo panaikinimas neturėjo įtakos jo parengiamųjų priemonių, kurių imtasi ankstesniame etape, nei šis pažeidimas buvo padarytas, galiojimui.

               27

               Taip pat reikia konstatuoti, jog atsakydamas į Toshiba argumentus, kad konstatuotas pažeidimas susijęs su esmine teisės klaida, neišvengiamai turinčia įtakos 2007 m. sprendimo parengiamųjų priemonių galiojimui, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 62 punkte konstatavo, kad Toshiba nepatikslino, kaip šios priemonės 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimu Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) buvo pripažintos netinkamomis, ir skundžiamo sprendimo 63 punkte pridūrė, kad bet kuriuo atveju šiame 2011 m. liepos 12 d. sprendime pateikta Bendrojo Teismo kritika buvo susijusi ne su Toshiba padaryto pažeidimo faktinių aplinkybių nustatymu ir teisiniu vertinimu ar su veiksnių, į kuriuos turi būti atsižvelgta apskaičiuojant baudos dydį, nustatymu, bet tik su referencinių duomenų, kurie turėjo būti panaudoti atliekant tikslų apskaičiavimą, pasirinkimu, taigi su aplinkybe, kuri neprivalo būti nurodyta pranešime apie kaltinimus.

               28

               Iš to išplaukia, kad Bendrasis Teismas, naudodamasis savo išimtine diskrecija vertinti faktines aplinkybes ir įrodymus, konstatavo, Toshiba nenurodžius jokio šių įrodymų iškraipymo, kad Toshiba neįrodė, jog 2007 m. sprendimo panaikinimas 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimu Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) turėjo įtakos 2006 m. pranešimo apie kaltinimus galiojimui, ir kad, beje, taip nebuvo, nes konstatuotas pažeidimas nesusijęs su Toshiba pateiktais kaltinimais ir su veiksniais, į kuriuos turi būti atsižvelgta nustatant jai skirtinos baudos dydį.

               29

               Ši išvada, priešingai, nei teigia Toshiba, negali būti paneigta atsižvelgiant į iš skundžiamo sprendimo 71 punkte nurodytos jurisprudencijos išplaukiantį principą, kuriuo remdamasis to paties sprendimo 74 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, jog išsiuntusi pranešimą apie kaltinimus Komisija turi atitinkamai įmonei pateikti papildomos informacijos apie ketinimo užtikrinti atgrasomąjį baudos poveikį įgyvendinimo tvarką, kad ši galėtų veiksmingai pareikšti savo nuomonę šiuo klausimu.

               30

               Reikia konstatuoti, kad toks principas neišplaukia iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, kurią skundžiamo sprendimo 71 punkte nurodė Bendrasis Teismas, t. y. jurisprudencijos, įtvirtintos 2004 m. sausio 7 d. Sprendimo Aalborg Portland ir kt. / Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, EU:C:2004:6) 66 punkte, taip pat iš kitų Teisingumo Teismo sprendimų, nes šioje jurisprudencijoje Teisingumo Teismas tik primena principą, kad siekiant paisyti teisės į gynybą suinteresuotajai įmonei per administracinę procedūrą turi būti suteikta galimybė veiksmingai pareikšti nuomonę dėl nurodytų faktų ir aplinkybių tikrumo ir reikšmingumo, taip pat dėl dokumentų, kuriais Komisija grindžia savo teiginį, kad padarytas Sutarties pažeidimas.

               31

               Nors, kaip matyti iš to, kas išdėstyta, skundžiamo sprendimo 74 punkte padaryta teisės klaida, ji neturi įtakos skundžiamo sprendimo galiojimui, nes to sprendimo rezoliucinė dalis yra pakankamai pagrįsta kitais teisiniais motyvais (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2011 m. kovo 29 d. Sprendimo ThyssenKrupp Nirosta / Komisija, C‑352/09 P, EU:C:2011:191, 136 punktą).

               32

               Iš tiesų, kaip matyti iš šio sprendimo ankstesnių punktų, Bendrasis Teismas, skundžiamo sprendimo 40–65 punktuose išdėstęs motyvus, teisingai nusprendė, kad nors Komisija neišsiuntė Toshiba naujo pranešimo apie kaltinimus, jos teisė į gynybą nebuvo pažeista.

               33

               Be to, galima priminti, kad nors tam tikromis aplinkybėmis, be kita ko, kai Komisija ketina taikyti naujas baudų apskaičiavimo gaires ir jeigu tai nereiškia, kad dėl to ji netinkamai užbėga už akių savo sprendimui dėl kaltinimų, gali būti pageidautina, kad Komisija pateiktų paaiškinimus, kaip ji ketina taikyti privalomus pažeidimo sunkumo ir trukmės kriterijus nustatydama baudų dydį, teisė būti išklausytam neapima aspektų, susijusių su baudų dydžio nustatymo metodu (2005 m. birželio 28 d. Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 438 ir 439 punktai).

               34

               Galiausiai, nors nagrinėjamu atveju išsiųsdama raštą, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės, Komisija ketino pateikti Toshiba paaiškinimus dėl naujų jai skirtinos baudos dydžio nustatymo metodo aspektų, kurie, Komisijos nuomone, buvo reikalingi 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimu Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) iš dalies panaikinus 2007 m. sprendimą, ir nors neginčijama, kad Toshiba galėjo dėl šių aspektų pareikšti nuomonę raštu ir per susitikimą, kaip patvirtina ginčijamas sprendimas, dėl šių aspektų, atsižvelgiant į jų pobūdį, pagal šio sprendimo 21 punkte nurodytą jurisprudenciją neturi būti pateiktas naujas pranešimas apie kaltinimus.

               35

               Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti.

            Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo, grindžiamo vienodo požiūrio principo pažeidimu, kiek tai susiję su pradinio baudos dydžio nustatymu

         Šalių argumentai

               36

               Nurodydama antrąjį apeliacinio skundo pagrindą Toshiba tvirtina, jog Bendrasis Teismas, pripažindamas nepagrįstu jos ieškinio trečiąjį pagrindą, kurį pateikdama ji teigė, kad Komisija, siekdama įgyvendinti 2011 m. liepos 12 d. Sprendimą Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), turėjo apskaičiuoti jai skirtą baudą remdamasi 2003 m. TM T&D apyvarta, o ne šiai įmonei skirtos baudos pradiniu dydžiu, pažeidė vienodo požiūrio principą.

               37

                  Toshiba primena, kad Komisijoje ir Bendrajame Teisme ji tvirtino, kad, viena vertus, jai skirtos baudos apskaičiavimo metodu pažeistas vienodo požiūrio principas, nes jį taikant neatspindėta individuali Toshiba reikšmė darant pažeidimą prieš įsteigiant TM T&D, kaip to Bendrasis Teismas reikalauja 2011 m. liepos 12 d. Sprendimo Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) 290 punkte, ir tai atitinka Europos įmonėms taikytą požiūrį. Kita vertus, ji teigė, kad Komisija turėjo jai skirtos baudos pradinį dydį apskaičiuoti remdamasi jos 2003 m. apyvarta, t. y. jai priskirti 35 % 2003 m. TM T&D apyvartos.

               38

                  Toshiba tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 115 punkte nenurodyta motyvų, nes savaime neginčytina aplinkybe, kad jai skirta bauda negalėjo būti apskaičiuota „laikantis lygiai tokios pačios tvarkos“ kaip apskaičiuojant baudą Europos įmonėms, negali būti paaiškinta, dėl ko Toshiba siūlytas metodas buvo ne toks tinkamas kaip Komisijos pasiūlytas metodas siekiant užtikrinti vienodą požiūrį į Toshiba ir Europos įmones.

               39

               Be to, aplinkybė, kuria skundžiamo sprendimo 116, 117 ir 123–125 punktuose rėmėsi Bendrasis Teismas atmesdamas Toshiba siūlytą baudos apskaičiavimo metodą, t. y. kad TM T&D buvo bendroji įmonė, visiškai atsakinga už SĮDI gamybą ir pardavimą 2003 m., kuri buvo atskiras nuo jos akcininkių subjektas, nors ir neginčytina, šiomis aplinkybėmis neturi reikšmės.

               40

               TM T&D skirtos baudos pradinio dydžio naudojimas atspindi tik TM T&D reikšmę darant pažeidimą, kaip buvo konstatuota ginčijamo sprendimo 66 punkte ir skundžiamo sprendimo 128 punkte, ir jį Komisija teisingai naudojo apskaičiuodama bendrajai įmonei skirtiną baudą. Tačiau šis dydis neatspindi individualios Toshiba reikšmės už laikotarpį prieš įsteigiant šią bendrąją įmonę.

               41

               Priešingai, Toshiba skirtinos baudos pradinio dydžio nustatymas remiantis jos teorine 2003 m. apyvarta, lygia 35 % 2003 m. TM T&D apyvartos, būtų buvęs objektyvus kriterijus, tiksliai parodantis, kokią žalą padarė Toshiba ribojantys veiksmai prieš įsteigiant TM T&D.

               42

               Taikant tokį metodą būtų buvusios sudarytos sąlygos apskaičiuojant baudas vertinti Toshiba taip pat kaip Europos gamintojus. Iš tiesų, pirma, būtų buvusi apskaičiuota konkreti Toshiba apyvarta. Be to, pagal Toshiba užimamą rinkos dalį, apskaičiuotą remiantis šia apyvarta, ji būtų galėjusi būti priskirta prie vienos iš pradinių dydžių kategorijų, nustatytų 2007 m. sprendime, nagrinėjamu atveju – prie kategorijos, į kurią patenkančioms įmonėms skiriamas 9 mln. EUR pradinis dydis.

               43

               Tačiau naudojant Komisijos pasirinktą metodą netaikyta ši baudos apskaičiavimo metodika. Dėl to, kad buvo priskirta TM T&D skirtos baudos pradinio dydžio dalis, Toshiba buvo skirtas dirbtinis 10863199 EUR pradinis dydis, neatitinkantis nė vienos pradinių dydžių kategorijos, nustatytos 2007 m. sprendime.

               44

                  Toshiba pasiūlytas apskaičiavimo metodas nebūtų labiau dirbtinis už Komisijos taikytą metodą. Apskaičiuojant Toshiba skirtinos baudos pradinį dydį bet kuriuo atveju turėjo būti taikoma speciali tvarka. Bendrasis Teismas, be kita ko, skundžiamo sprendimo 128 punkte nepaaiškino, dėl ko Komisijos metodas, kurį taikant suskaidytas TM T&D skirtos baudos pradinis dydis, yra mažiau dirbtinis negu Toshiba siūlomas metodas, kurį taikant suskaidoma TM T&D apyvarta.

               45

               Nors, kaip skundžiamo sprendimo 121 punkte nurodė Bendrasis Teismas, Komisija taikė 2011 m. liepos 12 d. Sprendime Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) Bendrojo Teismo nurodytą metodą kaip tinkamą alternatyvaus metodo, suderinamo su vienodo požiūrio principu, pavyzdį, tai nereiškia, kad šis metodas buvo tinkamesnis už Toshiba pasiūlytą metodą ir juo nepažeidžiamas minėtas principas. Be to, dėl aplinkybės, kad Toshiba iš pradžių siūlė taikyti kitą apskaičiavimo metodą, grindžiamą bendrajai įmonei nustatytu pradiniu dydžiu, toks metodas netampa teisėtas.

               46

               Komisija tvirtina, kad apeliaciniame skunde Toshiba siūloma metodika yra labiau dirbtinė nei taikyta ginčijamame sprendime, nes ją taikant jai dirbtinai priskiriama apyvarta už metus, kuriais ji neturėjo jokios apyvartos.

               47

               Bet kuriuo atveju, kadangi bendroji įmonė lygiomis dalimis priklausė kartu su Mitsubishi, bet kokia 2003 m. Toshiba„apyvarta“ SĮDI srityje gali būti apskaičiuota tik jai priskiriant 50 % bendrosios įmonės apyvartos, sudarančios 176,61 mln. EUR, o tai atitinka šiek tiek didesnę nei 8 % rinkos dalį, o ne 123,6 mln. EUR apyvartą, sudarančią 35 % bendrosios įmonės apyvartos ir atitinkamą 5,6 % rinkos dalį, kaip teigia Toshiba.

               48

               Net jeigu Teisingumo Teismas turėtų konstatuoti, kad Komisija galėjo apskaičiuoti baudą Toshiba siūlomu būdu, tai neįrodytų, kad Komisija padarė teisės klaidą.

               49

               Iš tiesų diskusija susijusi ne su geriausiu galimu metodu, bet su metodo, taikyto ginčijamame sprendime, teisėtumu. Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad šiuo metu Toshiba palaikomas metodas skiriasi nuo jos iš pradžių pasiūlyto metodo, kuriuo vadovaujantis pradinis bendrajai įmonei skirtos baudos dydis, apskaičiuotas remiantis jos 2003 m. apyvarta, turėjo būti padalytas lygiomis dalimis Toshiba ir Mitsubishi, ir nuo 2011 m. liepos 12 d. Sprendime Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) Bendrojo Teismo siūlyto metodo. Taigi negalima tvirtinti, kad šis metodas yra vienintelis, kurį galima taikyti nustatant Toshiba skirtiną baudą remiantis 2003 m. apyvarta.

               50

               Remdamasi tuo Komisija daro išvadą, jog Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos dėl to, kad jis nenukrypo nuo „skirtingų įmonių“ apyvartos palyginamumo principo, nes atitinkama įmonė, kuri 2003 m. turėjo apyvartos, gali būti tik bendroji įmonė.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               51

               Bendrasis Teismas, remdamasis, be kita ko, ginčijamo sprendimo 62 ir 66 konstatuojamosiomis dalimis, iš esmės dėl skundžiamo sprendimo 114–117 ir 123–125 punktuose išdėstytų motyvų teisingai nusprendė, jog remdamasi tuo, kad Toshiba nevykdė SĮDI pardavimo 2003 referenciniais metais, Komisija galėjo padaryti išvadą, kad būtų netinkama šiai įmonei skaičiuoti tariamą tų metų apyvartą dirbtinai suskaidant 2003 m. TM T&D apyvartą, nepaisydama aplinkybės, kad referenciniais metais ši bendroji įmonė veikė rinkoje kaip atskiras nuo savo akcininkių subjektas.

               52

               Iš tiesų aplinkybė, kad 2003 m. Toshiba neturėjo savo pačios apyvartos SĮDI sektoriuje, yra veiksnys, kuris objektyviai atskiria jos situaciją nuo kitų kartelyje dalyvavusių įmonių, visų pirma Europos įmonių, situacijos, ir iš to darytina išvada, kad jai skirta bauda turėjo būti apskaičiuota remiantis faktine 2003 m. TM T&D apyvarta, o ne tariama apyvarta, gauta suskaidžius TM T&D apyvartą.

               53

               Kaip skundžiamo sprendimo 125 punkte pažymėjo Bendrasis Teismas, jeigu būtų laikomasi Toshiba siūlomo požiūrio, tai iš tikrųjų reikštų, kad nepaisoma Komisijos pareikšto ketinimo apskaičiuojant baudų dydį remtis 2003 m. apyvarta.

               54

                  Toshiba siūlomas apskaičiavimo metodas, kiek jį taikant reikėtų tariamą Toshiba apyvartą palyginti su realia Europos įmonių apyvarta, taip pat nesudarytų sąlygų nustatyti Toshiba ir Mitsubishi pradinį baudos dydį, kuris tinkamai atspindėtų jų reikšmę darant pažeidimą 2003 m., būtent bendrą reikšmę, kurią lėmė šių įmonių veiksmai per TM T&D, kaip ginčijamo sprendimo 66 konstatuojamojoje dalyje iš esmės nurodė Komisija.

               55

               Kaip savo išvados 102 punkte pažymėjo generalinis advokatas, taip pat abejotina, ar taikant šį alternatyvų metodą būtų galima labiau tiesiogiai naudoti 2003 m. TM T&D apyvartą ir būtų sukurtas tikslesnis vaizdas, kokią padėtį Toshiba užėmė rinkoje tais metais, nes naudojant šį metodą reikia atlikti du papildomus veiksmus, t. y. apskaičiuoti teorinę 2003 m. Toshiba apyvartą ir tuo remiantis nustatyti jos teorinę rinkos dalį tais metais.

               56

               Galiausiai, nors ginčijamame sprendime Toshiba skirtas pradinis baudos dydis, neatitinkantis nė vieno iš 2007 m. sprendime apibrėžtoms grupėms priskirtų pradinių dydžių, ši aplinkybė tėra pasekmė to, kad ginčijamame sprendime Toshiba skirtinas pradinis dydis buvo apskaičiuotas naudojant TM T&D skirto pradinio dydžio dalį. Kadangi Toshiba netvirtina, jog priskirdama TM T&D prie antrosios ginčijamame sprendime apibrėžtos grupės Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą, ji negali tvirtinti, kad jai skirtas didesnis pradinis baudos dydis nei panašaus dydžio įmonėms.

               57

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti antrąjį apeliacinio skundo pagrindą.

            Dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo, grindžiamo vienodo požiūrio principo pažeidimu, kiek tai susiję su

            „Toshiba

            “ atsakomybės lygio, palyginti su kitais pažeidimo dalyviais iš Europos šalių, nustatymu

         Šalių argumentai

               58

               Trečiuoju apeliacinio skundo pagrindu Toshiba kaltina Bendrąjį Teismą, jog jis padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 141 ir 142 punkte nusprendė, kad Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo ginčijamame sprendime atmesdama jos prašymą jai skirti mažesnę baudą, nes jos atsakomybės už pažeidimą lygis yra mažesnis už kartelio dalyvių iš Europos šalių lygį.

               59

                  Toshiba nuomone, iš jurisprudencijos išplaukia, jog išsiaiškinusi, kad egzistuoja kartelis, ir nustačiusi jos dalyvius Komisija, skirdama baudas, turi išnagrinėti kiekvienos įmonės santykinį dalyvavimo sunkumą ir pritaikyti sankciją prie individualaus elgesio ir atitinkamos įmonės dalyvavimo darant vieną tęstinį pažeidimą konkrečių ypatybių.

               60

               Skundžiamo sprendimo 142 punkte Bendrasis Teismas, remdamasis to sprendimo 141 punkte išdėstytu motyvu, kad bendrojo susitarimo įgyvendinimas buvo „privalomas indėlis“ į viso pažeidimo tikslus ir projektų paskirstymo Europos gamintojams „išankstinė sąlyga“, neteisingai nusprendė, jog Toshiba„indėlis darant pažeidimą yra panašus į Europos įmonių indėlį“, o tai reiškia, kad Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo.

               61

               Nagrinėjamu atveju akivaizdu, kad Japonijos įmonės EEE rinkoje nepadarė tokios pačios žalos kaip Europos gamintojai ir mažiau už juos prisidėjo darant bendrą pažeidimą, nes šie gamintojai žengė dar toliau ir slaptais veiksmais pasidalijo Europos projektus.

               62

               Komisija tvirtina, kad trečiasis apeliacinio skundo pagrindas yra nepriimtinas, nes jo neapima Toshiba pirmojoje instancijoje pateikti argumentai.

               63

               Iš tiesų šiuo pagrindu ginčijamas 2007 m. sprendime pateiktų išvadų dėl santykinio Toshiba padaryto pažeidimo sunkumo patvirtinimas ginčijamame sprendime. Nors šios išvados buvo ginčytos Bendrajame Teisme nurodant penktąjį ieškinio pagrindą byloje, kurioje priimtas skundžiamas sprendimas, jos nėra priskiriamos Toshiba argumentams, kaip ji pripažino pirmojoje instancijoje pateiktame dublike. Iš tikrųjų tame dublike Toshiba nebesirėmė savo argumentais dėl šio klausimo, susijusio su jos padaryto pažeidimo santykiniu sunkumu.

               64

               Komisija papildomai teigia, kad trečiasis apeliacinio skundo pagrindas nepriimtinas, nes juo keliamos abejonės dėl klausimo, turinčio res judicata galią.

               65

               2011 m. liepos 12 d. Sprendime Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) Bendrasis Teismas savo vertinimą dėl Toshiba padaryto pažeidimo sunkumo susiejo su vieno tęstinio pažeidimo klausimu. Tačiau, kadangi dabar šis klausimas turi res judicata galią, jis negali būti ginčijamas šiame procese.

               66

               Galiausiai Komisija tvirtina, kad jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, jog trečiasis apeliacinio skundo pagrindas priimtinas, jį reikėtų atmesti kaip nepagrįstą. Šiuo klausimu Komisija remiasi iš jurisprudencijos išplaukiančiu principu, pagal kurį dėl aplinkybės, kad įmonė tiesiogiai nedalyvavo atliekant visus bendro kartelio veiksmus, ji negali būti atleista nuo atsakomybės už pažeidimą, jeigu įrodoma, kad ji neabejotinai turėjo žinoti, jog, pirma, slaptas susitarimas, kuriame ji dalyvavo, buvo bendro plano dalis ir, antra, šis bendras planas apėmė visas kartelio sudedamąsias dalis.

         Teisingumo Teismo vertinimas

      – Dėl priimtinumo

               67

               Reikia atmesti du Komisijos nurodytus nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus.

               68

               Pirma, kalbant apie argumentą, grindžiamą tuo, kad klausimas, dėl kurio pateiktas trečiasis apeliacinio skundo pagrindas, nebuvo keltas Bendrajame Teisme, reikia konstatuoti, jog jis iš tikrųjų buvo keltas. Iš tiesų nurodydama savo penktąjį ieškinio pagrindą Toshiba teigė, kad Komisija neatsižvelgė į jos tariamą indėlį į kartelį nustatydama baudą, ypač kai skaičiavo jai skirtiną pradinį dydį, ir taip buvo pažeistas vienodo požiūrio principas. Be to, Bendrajam Teismui pateiktame dublike Toshiba neatsisakė minėto penktojo ieškinio pagrindo.

               69

               Antra, dėl Komisijos prieštaravimo, susijusio su res judicata galios principu, reikia konstatuoti, jog jis grindžiamas prielaida, kad apeliaciniame skunde Toshiba ginčija vieno tęstinio pažeidimo egzistavimą.

               70

               Tačiau taip nėra, nes trečiasis ieškinio pagrindas pateiktas tik dėl atskiro klausimo, susijusio su Toshiba skirtos baudos dydžiu atsižvelgiant į pažeidimo, kuriuo ji kaltinama, sunkumą.

               71

               Pastarąjį klausimą, kuris yra susijęs ne su Toshiba atžvilgiu nustatyto vieno tęstinio pažeidimo egzistavimu, o su baudos dydžio nustatymu atsižvelgiant į pažeidimo, kuriuo ji kaltinama, sunkumą, Bendrasis Teismas konkrečiai išnagrinėto 2011 m. liepos 12 d. Sprendime Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343).

               72

               Minėto sprendimo 258–261 punktuose Bendrasis Teismas pripažino nepagrįsta ketvirtojo Toshiba ieškinio pagrindo pirmą dalį, kurioje ji teigė, jog Komisija neatsižvelgė į aplinkybę, kad sunkumas, susijęs su jos dalyvavimu kartelyje, buvo mažesnis už Europos gamintojams inkriminuojamą sunkumą, nes Toshiba dalyvavo tik bendrajame susitarime ir juo buvo įsipareigojusi neteikti pasiūlymų dėl SĮDI projektų Europoje, o Europos gamintojai taip pat dalyvavo EQ susitarime, kurio tikslas – pasidalyti šiuos projektus.

               73

               Be to, reikia pažymėti, kad dėl 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) Teisingumo Teismui buvo paduotas apeliacinis skundas.

               74

               2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimu Siemens ir kt. / Komisija (C‑239/11 P, C‑489/11 P ir C‑498/11 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:866) atmetus šį apeliacinį skundą, 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimas Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), būtent jo rezoliucinė dalis ir motyvai, kurie yra būtinas jo pagrindas, įgijo res judicata galią (šiuo klausimu žr. 2009 m. vasario 19 d. Sprendimo Gorostiaga Atxalandabaso / Parlamentas, C‑308/07 P, EU:C:2009:103, 57 punktą).

               75

               Tiesa, kad dėl 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) paduotame apeliaciniame skunde Toshiba neginčijo to sprendimo 258–262 punktų.

               76

               Tačiau pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnį apeliaciniame skunde reikalaujama visiškai arba iš dalies panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą, koks jis yra šio sprendimo rezoliucinėje dalyje.

               77

               Remiantis tuo darytina išvada, kad dėl 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) paduotame apeliaciniame skunde Toshiba negalėjo ginčyti to sprendimo 258–262 punktuose pateiktų motyvų nekeldama abejonių dėl jo rezoliucinės dalies, nes šioje dalyje Bendrasis Teismas panaikino jai skirtą baudą.

               78

               Negalima priekaištauti Toshiba dėl to, kad Teisingumo Teismui paduotame apeliaciniame skunde neginčijo minėtų motyvų, o jame ginčijo tik 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) motyvus, susijusius su pažeidimu, kuriuo buvo kaltinta.

               79

               Iš tiesų nieko negalima priversti veikti prieš savo interesus siekiant apsaugoti savo procesines teises, įskaitant teisę paduoti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui.

               80

               Taigi skundžiamo sprendimo 139–141 punktuose nagrinėdamas klausimą, ar Toshiba skirtinos baudos dydžio nustatymas atsižvelgiant į jai inkriminuojamą pažeidimo sunkumą, palyginti su Europos gamintojams nustatytu sunkumu, atitinka vienodo požiūrio principą, Bendrasis Teismas paisė 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) res judicata galios.

         – Dėl esmės

               81

               Skundžiamo sprendimo 141 ir 142 punktuose Bendrasis Teismas, nedarydamas teisės klaidos, nusprendė, jog dėl to, kad Japonijos įmonių dalyvavimas bendrajame susitarime buvo EQ susitarimo, kuriame dalyvavo tik Europos įmonės, veiksmingo įgyvendinimo „išankstinė sąlyga“ ir kad laikydamosi įsipareigojimų pagal bendrąjį susitarimą Japonijos bendrovės įnešė „privalomą indėlį“ į pažeidimo veikimą, darytina išvada, kad Toshiba indėlis darant pažeidimą yra panašus į Europos įmonių indėlį.

               82

               Be to, skundžiamo sprendimo 141 punkte Bendrasis Teismas rėmėsi 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo Toshiba / Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) 261 punktu, kuriame Bendrasis Teismas taip pat teisingai nusprendė, jog kadangi Toshiba pagal bendrąjį susitarimą įsipareigojo neveikti EEE rinkoje, jai buvo nenaudinga taip pat dalyvauti EQ susitarime, kurio tikslas – pasidalyti SĮDI projektus EEE rinkoje. Aplinkybė, kad Toshiba nedalyvavo EQ susitarime, iš tiesų neturėjo reikšmės ir nebuvo jos pasirinkimo rezultatas.

               83

               Kitaip tariant, kaip savo išvados 134 punkte pažymėjo generalinis advokatas, Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, jog tai, kad Toshiba nedalyvavo EQ susitarime, tėra jos dalyvavimo bendrajame susitarime pasekmė ir nereiškia, kad jos elgesys buvo ne toks sunkus kaip Europos gamintojų.

               84

               Tokiomis aplinkybėmis Toshiba negalėjo kaltinti Komisijos, jog ši nesumažino jai skirtos baudos dėl to, kad ji nedalyvavo EQ susitarime.

               85

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad trečiasis apeliacinio skundo pagrindas yra nepagrįstas ir turi būti atmestas.

               86

               Taigi, kadangi nė vienas iš Toshiba nurodytų apeliacinio skundo pagrindų negali būti pripažintas pagrįstu, apeliacinis skundas turi būti atmestas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               87

               Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.

               88

               Kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Toshiba pralaimėjo bylą, iš jos priteisiamos bylinėjimosi išlaidos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti apeliacinį skundą.

                           2.

                           Priteisti iš Toshiba Corp
                           . bylinėjimosi išlaidas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	* Proceso kalba: anglų.


1988 m. gegužės 4 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Corinne Bodson prieš SA Pompes funèbres des régions libérées. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour de cassation - Prancūzija. # Konkurencija. # Byla 30/87.


title: 2012 m. gegužės 8 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Luigi Panzeri prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui).#Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo „Royal Veste e premia lo sport“ paraiška – Ankstesni žodiniai Bendrijos ir tarptautinis prekių ženklai „veste lo sport“ – Neįregistruotas ankstesnis vaizdinis prekių ženklas „panzeri veste lo sport“ – Santykiniai atmetimo pagrindai – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 4 dalis.#Byla T‑348/10.

text:
      2012 m. gegužės 8 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimasPanzeri prieš VRDT – Royal Trophy (Royal Veste e premia lo sport)
      (Byla T‑348/10)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo „Royal Veste e premia lo sport“ paraiška – Ankstesni žodiniai Bendrijos ir tarptautinis prekių ženklai „veste lo sport“ – Neįregistruotas ankstesnis vaizdinis prekių ženklas „panzeri veste lo sport“ – Santykiniai atmetimo pagrindai – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 4 dalis“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 31,
         39 ir 40 punktus)

      Dalykas

         Ieškinys dėl 2010 m. gegužės 20 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 988/2009‑1), susijusio su protesto
                  procedūra tarp Luigi Panzeri ir

               Royal Trophy Srl
               .
            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Panaikinti 2010 m. gegužės 20 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios
                     apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 988/2009‑1).

                  2.

                  	Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


title: 2012 m. kovo 21 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Volkswagen AG prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui).#Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo SWIFT GTi paraiška – Ankstesni tarptautiniai ir nacionaliniai prekių ženklai GTI – Santykiniai atmetimo pagrindai – Prekių panašumas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) – Galimybės supainioti vertinimas – Protesto atmetimas.#Byla T‑63/09.

text:
      2012 m. kovo 21 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimasVolkswagen prieš VRDT – Suzuki Motor (SWIFT GTi)
      (Byla T‑63/09)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo SWIFT GTi paraiška – Ankstesni tarptautiniai ir nacionaliniai prekių ženklai GTI – Santykiniai atmetimo pagrindai – Prekių panašumas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) – Galimybės supainioti vertinimas – Protesto atmetimas“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 40–42, 117, 118, 127, 131–135 punktus)

      Dalykas

         Ieškinys, pareikštas dėl 2008 m. gruodžio 9 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 749/2007‑2), susijusio
                  su protesto procedūra tarp

               Volkswagen AG
                ir
               Suzuki Motor Corp
               .
            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Volkswagen AG bylinėjimosi išlaidas.


1998 m. balanžio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Javico International ir Javico AG prieš Yves Saint Laurent Parfums SA (YSLP). # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour d'appel de Versailles - Prancūzija. # Konkurencija. # Byla C-306/96.


title: 2014 m. kovo 6 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas.#Dresser-Rand SA prieš Agenzia delle Entrate, Direzione Provinciale, Ufficio Controlli di Genova.#Commissione tributaria provinciale di Genova prašymai priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Apmokestinimas – PVM – Direktyva 2006/112/EB – 17 straipsnio 2 dalies f punktas – Sąlyga, susijusi su prekės grąžinimu į valstybę narę, iš kurios ji buvo iš pradžių išsiųsta arba išgabenta.#Sujungtos bylos C-606/12 ir C-607/12.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Sujungtose bylose C‑606/12 ir C‑607/12
            dėl Commissione tributaria provinciale di Genova  (Italija) 2012 m. spalio 30 d. sprendimais, kuriuos Teisingumo Teismas gavo 2012 m. gruodžio 24 d., pagal SESV 267 straipsnį pateiktų prašymų priimti prejudicinius sprendimus bylose
            Dresser Rand SA
            prieš
            Agenzia delle Entrate, Direzione Provinciale, Ufficio Controlli di Genova
            TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. L. da Cruz Vilaça (pranešėjas), teisėjai G. Arestis ir A. Arabadjiev,
            generalinė advokatė J. Kokott,
            kancleris A. Calot Escobar,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – Dresser Rand SA , atstovaujamos avvocato P. Centore,
            – Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato A. De Stefano,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos D. Recchia ir C. Soulay,
            atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymai priimti prejudicinį sprendimą susiję su 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, p. 1, toliau – PVM direktyva) 17 straipsnio 1 dalies f punkto aiškinimu.
            2. Šie prašymai buvo pateikti nagrinėjant pagal Prancūzijos teisę įsteigtos bendrovės Dresser-Rand SA (toliau – Dresser-Rand France ) ir Agenzia delle Entrate, Direzione Provinciale, Ufficio Controlli di Genova  ginčą dėl pataisytų pranešimų dėl nesumokėto pridėtinės vertės mokesčio už 2007 ir 2008 mokestinius metus (toliau – PVM) išieškojimo.
            Teisinis pagrindas
            Sąjungos teisė
            3. PVM direktyvos 14 straipsnyje nustatyta:
            „1. „Prekių tiekimas“ – teisės, kaip savininkui disponuoti materialiuoju turtu, perdavimas.
            2. Be 1 dalyje nurodyto sandorio, prekių tiekimu laikomas bet kuris iš šių sandorių:
            < … >
            c) prekių perdavimas pagal sutartį, kurioje numatoma, kad perkant arba parduodant yra mokamas komisinis atlyginimas.
            < … > “
            4. Šios direktyvos 17 straipsnis išdėstytas taip:
            „1. Jei prekes, sudarančias apmokestinamojo asmens veiklai skirto turto dalį, šis asmuo perveža į kitą valstybę narę, šis pervežimas laikomas prekių tiekimu už atlygį.
            „Pervežimas į kitą valstybę narę“ – kilnojamojo materialiojo turto siuntimas ar gabenimas į paskirties vietą už valstybės narės, kurioje yra turtas, teritorijos ribų, bet Bendrijos teritorijoje, kai gabenimą ar siuntimą savo verslo tikslais atlieka apmokestinamasis asmuo arba tai atliekama jo vardu.
            2. Pervežimu į kitą valstybę narę nėra laikomas prekių siuntimas ar gabenimas, kai vykdomi šie sandoriai:
            < … >
            f) paslaugos teikimas apmokestinamajam asmeniui, kai su atitinkamomis prekėmis susijęs darbas faktiškai atliekamas valstybės narės teritorijoje, kurioje baigiasi prekių siuntimas ar gabenimas, jeigu po to prekės grąžinamos tam pačiam apmokestinamajam asmeniui į valstybę narę, iš kurios jos buvo išsiųstos ar išgabentos;
            < … >
            3. Jei kuri nors iš 2 dalyje nurodytų tinkamumo sąlygų nebetenkinama, laikoma, kad prekės buvo pervežtos iš vienos valstybės narės į kitą. Tokiais atvejais pervežimas laikomas įvykęs tuo momentu, nuo kurio sąlyga nebetenkinama.“
            5. Šios direktyvos 20 straipsnyje nustatyta:
            „Prekių įsigijimas Bendrijos viduje“ – teisės disponuoti kilnojamuoju materialiuoju turtu kaip savininkui įsigijimas, kai prekes įsigyjančiam asmeniui į kitą valstybę narę nei tą, iš kurios prekės yra išsiųstos ar išgabentos, siunčia ar gabena pardavėjas arba prekes įsigyjantis asmuo ar kitas asmuo pardavėjo ar prekes įsigyjančio asmens vardu.
            Jei neapmokestinamasis juridinis asmuo įsigytas prekes siunčia ar gabena iš trečiosios teritorijos ar trečiosios šalies ir jas importuoja į kitą valstybę narę, kurioje nėra užbaigiamas prekių siuntimas ar gabenimas, laikoma, kad šios prekės buvo siųstos ar gabentos iš importo valstybės narės. Ta valstybė narė importuotojui, pagal 201 straipsnį paskirtam ar pripažintam asmeniu, kuriam tenka prievolė sumokėti PVM, suteikia teisę susigrąžinti už prekių importą sumokėtą PVM, jeigu importuotojas įrodo, kad jo prekių įsigijimas buvo apmokestintas PVM valstybėje narėje, kurioje baigėsi prekių siuntimas ar gabenimas.“
            6. Tos pačios direktyvos 22 straipsnyje prekių įsigijimu už atlygį Bendrijos viduje laikomas „prekių panaudojimas apmokestinamojo asmens verslo tikslais, jei tas prekes apmokestinamasis asmuo arba kitas asmuo jo vardu atsiuntė arba atgabeno iš kitos valstybės narės, kurioje jos buvo pagamintos, išgautos, apdorotos, nupirktos ar įsigytos, kaip apibrėžta 2 straipsnio 1 dalies b punkte, arba į kurią tas apmokestinamasis asmuo savo verslo tikslais jas importavo.“
            Italijos teisė
            7. 1993 m. rugpjūčio 30 d. Dekreto įstatymo Nr. 331 dėl mokesčių nuostatų įvairiose srityse suderinimo (GURI Nr. 203, 1993 m. rugpjūčio 30 d., p. 12) 38 straipsnyje „Prekių įsigijimas Bendrijos viduje“ nustatyta:
            „1. [PVM] taikomas prekėms Bendrijos viduje, kai jos valstybės teritorijoje įsigyjamos savo įmonės, meno ar profesinei veiklai vykdyti arba bet kokiu atveju įsigyjamos valstybės teritorijoje apmokestinamųjų juridinių asmenų, asociacijų arba kitų organizacijų, numatytų 1972 m. spalio 26 d. Respublikos prezidento dekreto Nr. 633 [(GURI supplemento ordinario Nr. 292, 1972 m. lapkričio 11 d., toliau – Dekretas Nr. 633)] 4 straipsnio ketvirtoje pastraipoje.
            2. „Prekių įsigijimas Bendrijos viduje“ – tai pagal atlygintinį sandorį teisės disponuoti kilnojamuoju turtu arba bet kokia kita materialiąja teise kaip savininkui įsigijimas, kai prekes į valstybės teritoriją iš kitos valstybės narės siunčia ar gabena pardavėjas, kaip apmokestinamasis asmuo, arba prekes įsigyjantis asmuo ar kitas asmuo jų vardu.
            3. Prekių įsigijimu Bendrijos viduje taip pat laikoma:
            < … >
            b) kai prekes į valstybės teritoriją iš kitos valstybės narės įveža apmokestinamasis asmuo arba tai padaroma jo vardu. Ši nuostata taip pat taikoma įmonei, siunčiančiai arba gabenančiai į valstybės teritoriją prekes iš kitos įmonės, kurios veiklą vykdo tas pats asmuo kitoje valstybėje narėje;
            c) kai neapmokestinamieji juridiniai asmenys, asociacijos ir kitos organizacijos, numatytos [Dekreto Nr. 633] 4 straipsnio ketvirtoje pastraipoje, atlieka 2 dalyje numatytą prekių įsigijimą;
            d) kai į valstybės teritoriją iš kitos valstybės narės c punkte minėti asmenys atveža prekes, kurias jie prieš tai atsivežė iš kitos valstybės narės, arba tai padaroma jų vardu.
            < … >
            5. Prekių įsigijimu Bendrijos viduje nelaikoma:
            a) kai į valstybės teritoriją įvežamos prekės perdirbti arba su jomis atliekamos įprastinės tvarkymo operacijos, kaip tai suprantama pagal atitinkamai [1985 m. liepos 16 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1999/85 dėl laikinojo įvežimo perdirbti procedūros (OL L 188, p. 1)] 1 straipsnio 3 dalies h punktą ir [1988 m. liepos 25 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2503/88 dėl muitinės sandėlių (OL L 225, p. 1)] 18 straipsnį, jei prekes apmokestinamasis asmuo įsigyjančiam asmeniui grąžina į valstybę narę, iš kurios jos buvo išsiųstos ar išgabentos, arba kitas asmuo jo vardu jas nusiunčia arba nugabena į kitą valstybę narę arba už Bendrijos ribų; kai į valstybės teritoriją įvežamos prekės, kurios laikinai naudojamos paslaugoms teikti arba kurioms, jei jos būtų importuotos, būtų taikoma laikino įvežimo visiškai neapmokestinant importo muitais procedūra;
            < … >
            7. Mokestis nėra mokėtinas, kai valstybės teritorijoje kitos valstybės narės apmokestinamasis asmuo įsigyja Bendrijos viduje prekių, šio apmokestinamojo asmens įsigytų kitoje valstybėje narėje ir po to atsiųstų arba atgabentų į valstybės teritoriją jo apmokestinamiesiems teisių perėmėjams arba [Dekreto Nr. 633] 4 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytiems juridiniams asmenims, apmokestinamiems už prekių įsigijimą Bendrijos viduje, nes šiems teisių perėmėjams arba juridiniams asmenims tenka prievolė mokėti mokestį, susijusį su tiekimu.
            8. Neatsiskleidusio tarpininko atliktas prekių įsigijimas Bendrijos viduje laikomas atliktu paties apmokestinamojo asmens.“
            8. Dekreto Nr. 633 8 straipsnio „Tiekimas eksportuoti“ numatyta:
            „Neapmokestinamu tiekimu eksportuoti laikomas:
            a) prekių tiekimas, įskaitant per tarpininkus, jas išsiunčiant arba išgabenant už Europos ekonominės bendrijos teritorijos ribų, atliekamas prekių tiekėjų ar tarpininkų arba jų vardu, įskaitant vykdant jų teisių perėmėjų arba tarpininkų nurodymus. Teisių perėmėjo, paties prekių tiekėjo arba trečiųjų asmenų sąskaita gali būti atliekami su prekėmis susiję apdirbimo, pakeitimo, montavimo, surinkimo arba pritaikymo prie kitų prekių darbai < ... >
            b) prekių tiekimas, teisių perėmėjui nerezidentui arba jo vardu jas išgabenant arba išsiunčiant už Europos ekonominės bendrijos teritorijos ribų per 90 dienų, išskyrus prekes, skirtas įrengti, aprūpinti kuru pramogų laivus, privačius orlaivius ar kitas asmeniniams poreikiams tenkinti naudojamas transporto priemones arba papildyti jų atsargas, bei prekes, išgabenamas asmeniniame keleivio bagaže už Europos bendrijos teritorijos ribų; eksporto sąskaitos faktūros kopija turi būti patvirtinta muitinės arba pašto skyriaus antspaudu;
            c) prekių tiekimas, įskaitant per tarpininkus, išskyrus pastatus ir žemę statybai bei paslaugų teikimą asmenims, kurie tiekė prekes eksportuoti arba vykdė sandorį Bendrijos viduje ir kurie šiuo pagrindu pasinaudojo galimybe įsigyti, įskaitant per tarpininkus, arba importuoti prekių arba paslaugų nemokant mokesčio.
            C punkte numatytas prekių tiekimas arba paslaugų teikimas atliekamas nemokant mokesčio a punkte nurodytiems asmenimis, jei tai rezidentai, ir asmenims, užtikrinantiems pirmesnės pastraipos b punkte nurodytą prekių tiekimą remiantis jų rašytiniu patvirtinimu ir jų atsakomybe, taikant minėtuose punktuose numatytą visų tiekimų, kurie buvo atlikti šių asmenų per ankstesnius kalendorinius metus, bendros sumos ribą. Teisių perėmėjai ir tarpininkai gali kartu naudotis šia suma prekėms, kurios per šešis mėnesius nuo jų patiekimo eksportuojamos originalios būklės, arba kitoms prekėms ar paslaugoms įsigyti iki sumos, kuri vis dėlto neviršija šios sumos ir jiems patiektų prekių per tuos pačius metus skirtumo pagal a punktą < … > “
            Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
            9. Dresser-Rand France gamina pramoninius gamtinių dujų kompresorius.
            10. Vykdydama veiklą Dresser-Rand France  sudarė sutartį su galutine kliente – Ispanijos bendrove dėl sukomplektuotų prekių tiekimo. Vykdydama šią sutartį ji naudojo kompresorius, kuriuos Dresser-Rand Italia Srl  (toliau – Dresser-Rand Italie ) importavo iš savo padalinių, esančių Kinijoje.
            11. Dresser-Rand France įvežė iš Prancūzijos į Italijos teritoriją kai kurias sudedamąsias dalis, kurių reikia norint naudoti importuotus kompresorius. Vėliau ji su FB. ITMI Spa  (toliau – FB ITMI), Italijoje įsteigtu subrangovu, sudarė sutartį dėl kitų sudedamųjų dalių, kurių reikia, kad atitinkamos prekės veiktų ir būtų instaliuotos galutiniam klientui, tiekimo. Galiausiai, FB ITMI tiesiogiai išsiuntė sukomplektuotas prekes galutiniams klientams Dresser-Rand Italie , kuri veikia kaip Dresser-Rand France  atstovė mokesčių mokėjimo tikslais, vardu ir sąskaita.
            12. FB ITMI išrašė Dresser-Rand Italie sąskaitą faktūrą už operacijas, susijusias su komplektavimo ir papildomomis pritaikymo paslaugomis ir su atitinkamų prekių tiekimu. Dresser-Rand Italie , kaip Dresser-Rand France  atstovė mokesčių mokėjimo tikslais, išrašė sąskaitą faktūrą už visas galutiniam klientui pristatytas prekes.
            13. Remdamasi įprastai eksportu užsiimančio asmens statusu, Dresser-Rand Italie , veikdama kaip Dresser-Rand France  atstovė mokesčių mokėjimo tikslais, manė, kad pagal Dekreto Nr. 633 8 straipsnio 1 dalies c punktą ir 2 straipsnį ji galėjo įsigyti FB ITMI tiekiamų prekių ir teikiamų paslaugų nemokėdama PVM, ir tai ginčija mokesčių administratorius. Kadangi įprastai eksportu užsiimančio asmens kvalifikavimas  priklauso nuo prekių iš Prancūzijos į Italiją pervežimo kvalifikavimo, šalys pagrindinėje byloje nesutaria dėl pastarojo kvalifikavimo.
            14. Taigi Dresser-Rand France mano, kad kompresorių pervežimas iš Prancūzijos į Italiją „prilyginamas prekių įsigijimui Bendrijos viduje pagal [PVM] Direktyvos 17 straipsnio 1 dalį“. Ji taip pat patikslina, kad sukomplektuotų prekių pardavimas galutiniam klientui iš Italijos teritorijos – tai prekių tiekimas Bendrijos viduje.
            15. Agenzia delle Entrate, Direzione Provinciale, Ufficio Controlli di Genova nurodo, kad prekių gabenimui iš Prancūzijos į Italiją taikomas šios direktyvos 17 straipsnio 2 dalies f punktas, todėl jam taikoma sąlyginio neapmokestinimo sistema, numatyta 1993 m. rugpjūčio 30 d. Dekreto Įstatymo Nr. 331 dėl mokesčių nuostatų įvairiose srityse suderinimo 38 straipsnio penktos pastraipos a punkte. Iš tiesų ji teigia, kad Dresser-Rand France ir FB ITMI sudarytos sutarties dalykas – ne prekių tiekimas, bet paslaugų teikimas. Todėl šioje sutartyje numatyta operacija negali būti prilyginama prekių tiekimui, kaip jis suprantamas pagal minėtos direktyvos 17 straipsnio 1 dalį.
            16. Pagrindinėje byloje Dresser-Rand France ginčija sąlyginio neapmokestinimo sistemos taikymą, nes, pirma, FB ITMI veikla – iš esmės gaminti ir tiekti prekes ir, antra, į Italijos teritoriją įvežtos prekės nėra grąžinamos į valstybę narę, iš kurios jos buvo įvežtos, skirtingai, nei tai numatyta PVM direktyvoje šios sistemos taikymo tikslais.
            17. Šiomis aplinkybėmis Commissione tributaria provinciale di Genova ( Genujos provincijos mokestinių ginčų komisija) nusprendė sustabdyti bylų nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti šiuos prejudicinius klausimus, kurie vienodai išdėstyti bylose C‑606/12 ir C‑607/12:
            „1. Ar prekių vežimo iš vienos valstybės narės į Italijos teritoriją, siekiant patikrinti, ar jos suderinamos su nacionalinėje teritorijoje įgytomis prekėmis, operacija, jeigu su įvežtomis į Italiją prekėmis neatliekami jokie su jomis susiję darbai, gali būti priskirta prie sąvokos „su prekėmis susijęs darbas“, vartojamos [PVM] direktyvos 17 straipsnio 2 dalies f punkte, ir šiuo atžvilgiu yra svarbu nustatyti, kokias operacijas vykdė FB ITMI ir [ Dresser-Rand Italie ]?
            2. Ar [PVM] direktyvos 17 straipsnio 2 dalies f punktas turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama pagal nacionalinės teisės aktus arba valstybių narių praktiką nustatyti, kad prekių siuntimas ar gabenimas nėra laikomas pervežimu į kitą valstybę narę, išskyrus atvejį, kad prekės grąžinamos į valstybę narę, iš kurios jos buvo išsiųstos ar išgabentos?“
            18. 2013 m. sausio 28 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C‑606/12 ir C‑607/12 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimtas galutinis sprendimas.
            Dėl prejudicinių klausimų
            Pirminės pastabos
            19. Iš sprendimų dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą ir iš šalių pateiktų pastabų matyti, kad galimai painiojama „prekių tiekimo“ sąvoka, apibrėžta PVM direktyvos 14 straipsnyje, su „prekių įsigijimo Bendrijos viduje“ sąvoka, apibrėžta šios direktyvos 20 straipsnyje.
            20. Iš tiesų, kaip tai patvirtinama šio sprendimo 14 punkte, keletą kartų nurodoma „prekių įsigijimo Bendrijos viduje“ sąvoka siejama su minėtos direktyvos 17 straipsnio 1 dalimi, nors ši sąvoka įtvirtinta tos pačios direktyvos 21 straipsnyje.
            21. Taigi PVM direktyvos 17 straipsnio 1 dalyje tam tikri prekių pervežimo atvejai prilyginami prekių tiekimui Bendrijos viduje ir jie nėra niekaip susijusi su prekių įsigijimu Bendrijos viduje.
            22. Todėl reikia manyti, kad šie klausimai yra susiję ne su „prekių įsigijimo Bendrijos viduje“ sąvoka, o su „prekių pervežimo“ sąvoka, kaip tai suprantama pagal PVM direktyvos 17 straipsnį.
            Dėl antrojo klausimo
            23. Antruoju klausimu, kurį reikia nagrinėti pirmą, prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar PVM direktyvos 17 straipsnio 2 dalies f punktas turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama pagal nacionalinės teisės aktus arba valstybių narių praktiką nustatyti, kad prekių siuntimas ar gabenimas nėra laikomas pervežimu į kitą valstybę narę, išskyrus atvejį, kai atitinkamos prekės grąžinamos į valstybę narę, iš kurios jos buvo išsiųstos ar išgabentos.
            24. Pirmiausia reikia remtis PVM direktyvos 17 straipsnio 2 dalies f punkto tekstu, kuriame aiškiai numatyta, kad siuntimas savo verslo tikslais, kai vykdomas paslaugos teikimas apmokestinamajam asmeniui, nėra laikomas prekės pervežimu į kitą valstybę narę, jeigu vėliau ši prekė grąžinama tam pačiam apmokestinamajam asmeniui į kilmės valstybę narę, t. y. valstybę narę, iš kurios ji buvo išsiųsta.
            25. Taigi šios direktyvos 17 straipsnio 2 dalies f punktui taikyti aiškiai taikoma sąlyga, kad prekė būtų grąžinama į kilmės valstybę narę.
            26. Be to, reikia pažymėti, kad PVM direktyvos 17 straipsnio 2 dalyje išvardyti atvejai (tarp jų yra ir f punkte įtvirtintas atvejis), kurie nepatenka į „pervežimo į kitą valstybę narę“ sąvoką, įtvirtintą minėtos direktyvos 17 straipsnio 1 dalyje.
            27. Taigi iš pačios PVM direktyvos 17 straipsnio struktūros ir teksto matyti, kad jo 2 dalyje įtvirtintas baigtinis išimtinių atvejų, kurie dėl to turi būti aiškinami siaurai, sąrašas (pagal analogiją žr. 2013 m. gegužės 16 d. Sprendimo TNT Express Worldwide , C‑169/12, 24 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
            28. Galiausiai reikia priminti, kad šioje direktyvoje įtvirtintos prekybos Bendrijos viduje apmokestinimo PVM pereinamojo laikotarpio schemos tikslas yra perduoti mokestines pajamas valstybei narei, kurioje patiektos prekės buvo galutinai vartojamos (žr., be kita ko, 2010 m. balandžio 22 d. Sprendimo X ir fiscale eenheid Facet-Facet Trading , C‑536/08 ir C‑539/08, Rink. p. I‑3581, 30 punktą ir 2010 m. lapkričio 18 d. Sprendimo X , C‑84/09, Rink. p. I‑11645, 22 ir 31 punktus). Taigi tos pačios direktyvos 17 straipsnio 2 dalies f punkte įtvirtina išimtis turi būti aiškinama, be kita ko, atsižvelgiant į šį tikslą.
            29. Vadinasi, pagal pirmesniame šio sprendimo punkte nurodytą apmokestinimo paskirties valstybėje narėje principą PVM direktyvos 17 straipsnio 2 dalies f punktas turi būti aiškinamas taip, kad juo remiantis negalima prekių tiekimu Bendrijos viduje laikyti prekės pervežimo į kitą valstybę narę tik su sąlyga, jog ši prekė būna laikinai šioje valstybėje narėje ir yra skirta būti vėliau grąžinama į kilmės valstybę narę.
            30. Iš tiesų, tik kai prekė pervežama į kitą valstybę narę siekiant ne galutinai ją suvartoti šioje valstybėje narėje, o atlikti su ja susijusius pakeitimo darbus ir vėliau grąžinti į kilmės valstybę, toks pervežimas neturi būti laikomas prekių tiekimu Bendrijos viduje.
            31. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, prekės grąžinimas apmokestinamajam asmeniui į valstybę narę, iš kurios ši prekė iš pradžių buvo išsiųsta arba išgabenta, turi būti laikomas būtina PVM direktyvos 17 straipsnio 2 dalies f punkto taikymo sąlyga.
            32. Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: PVM direktyvos 17 straipsnio 2 dalies f punktas turi būti aiškinamas taip, kad siekiant, jog prekės siuntimas arba gabenimas nebūtų laikomas vežimu į kitą valstybę narę, ši prekė, atlikus su ja susijusius darbus valstybėje narėje, kurioje baigėsi šios prekės siuntimas arba gabenimas, turi būti būtinai grąžinama apmokestinamajam asmeniui į valstybę narę, iš kurios ji iš pradžių buvo išsiųsta arba išgabenta.
            Dėl pirmojo klausimo
            33. Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar PVM direktyvos 17 straipsnio 2 dalies f punktas turi būti aiškinamas taip, kad iš vienos valstybės narės į kitos valstybės narės teritoriją pervežtų prekių patikrinimas, ar jos suderinamos su nacionalinėje teritorijoje įgytomis kitomis prekėmis, jeigu su pervežtomis prekėmis neatliekami jokie darbai, gali būti priskirtas prie sąvokos „su prekėmis susijęs darbas“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
            34. Reikia priminti, kad atsižvelgiant į nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo teisminių funkcijų atskyrimą, numatytą SESV 267 straipsnyje, nors Teisingumo Teismas priima sprendimą iš principo neprivalėdamas nagrinėti aplinkybių, kurios paskatino nacionalinius teismus pateikti jam klausimus ir į kurias atsižvelgiant ketinama taikyti paprašytas išaiškinti Sąjungos teisės nuostatas, tačiau yra visiškai atvirkščiai, jei, be kita ko, Sąjungos teisės nuostata, kurią jo prašoma išaiškinti, akivaizdžiai negali būti taikoma (šiuo klausimu žr. 1990 m. spalio 18 d. Sprendimo Dzodzi , C‑297/88 ir C‑197/89, Rink. p. I‑3763, 39 ir 40 punktus ir 2007 m. birželio 14 d. Sprendimo Telefónica O2 Czech Republic , C‑64/06, Rink. p. I‑4887, 22 ir 23 punktus).
            35. Taigi, kaip buvo pažymėta šio sprendimo 32 punkte, prekės grąžinimas apmokestinamajam asmeniui į valstybę narę, iš kurios ši prekė iš pradžių buvo išsiųsta arba išgabenta, turi būti laikomas būtina PVM direktyvos 17 straipsnio 2 dalies f punkto taikymo sąlyga.
            36. Iš sprendimų dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėse bylose nagrinėjamos prekės nebuvo grąžintos į kilmės valstybę narę, t. y. Prancūzijos Respubliką, po to, kai buvo atlikti su jomis susiję darbai Italijoje.
            37. Kadangi prekės grąžinimo į kilmės valstybę narę sąlyga neįvykdyta, pagrindinėse bylose PVM direktyvos 17 straipsnio 2 dalies f punktas netaikomas.
            38. Todėl į pirmą klausimą atsakyti nereikia.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            39. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:
            2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 17 straipsnio 2 dalies f punktas turi būti aiškinamas taip, kad siekiant, jog prekės siuntimas arba gabenimas nebūtų laikomas pervežimu į kitą valstybę narę, ši prekė, atlikus su ja susijusius darbus valstybėje narėje, kurioje baigėsi šios prekės siuntimas arba gabenimas, būtinai turi būti grąžinama apmokestinamajam asmeniui į valstybę narę, iš kurios ji iš pradžių buvo išsiųsta arba išgabenta.


1992 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Doris Knoch prieš Bundesanstalt für Arbeit. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundessozialgericht - Vokietija. # Socialinė apsauga. # Byla C-102/91.


1998 m. rugsėjo 24 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Walter Tögel prieš Niederösterreichische Gebietskrankenkasse. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesvergabeamt - Austrija. # Byla C-76/97.


1973 m. kovo 22 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Einfuhr- und Vorratsstelle für Getreide und Futtermittel prieš Baer-Getreide GmbH. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesverwaltungsgericht - Vokietija. # Apsaugos priemonės. # Byla 72-72.