title: 2009 m. rugsėjo 8 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Budĕjovický Budvar, národní podnik prieš Rudolf Ammersin GmbH.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Handelsgericht Wien - Austrija.#Dvišalės valstybių narių sutartys - Valstybėje narėje suteikiama kitos valstybės narės geografinės kilmės nuorodos apsauga - Pavadinimas "Bud" - Prekių ženklo "American Bud" naudojimas - EB 28 ir 30 straipsniai - Reglamentas (EB) Nr. 510/2006 - Bendrijos geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos sistema - Čekijos Respublikos įstojimas - Pereinamojo laikotarpio priemonės -Reglamentas (EB) Nr. 918/2004 - Bendrijos sistemos taikymo sritis - Išsamus pobūdis.#Byla C-478/07.

text:
      Byla C‑478/07
      Budĕjovický Budvar, národní podnik
      prieš
      Rudolf Ammersin GmbH
      (Handelsgericht Wien prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Dvišalės valstybių narių sutartys – Valstybėje narėje suteikiama kitos valstybės narės geografinės kilmės nuorodos apsauga – Pavadinimas „Bud“ – Prekių ženklo „American Bud“ naudojimas – EB 28 ir 30 straipsniai – Reglamentas (EB) Nr. 510/2006 – Bendrijos geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos sistema – Čekijos Respublikos įstojimas – Pereinamojo laikotarpio priemonės – Reglamentas (EB) Nr. 918/2004 – Bendrijos sistemos taikymo sritis – Išsamus pobūdis“
      Sprendimo santrauka
      1.        Laisvas prekių judėjimas – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Pramoninės ir komercinės nuosavybės apsauga – Paprastos ir netiesioginės
            geografinės kilmės nuorodos apsauga – Sąlygos
      (EB 28 straipsnis ir EB 30 straipsnis)
      2.        Laisvas prekių judėjimas – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Pramoninės ir komercinės nuosavybės apsauga – Saugomo pagal valstybių
            narių dvišalę sutartį pavadinimo kaip geografinės nuorodos arba kilmės vietos nuorodos apsauga – Sąlygos
      (EB 30 straipsnis)
      3.        Žemės ūkis – Vienodi teisės aktai – Žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsauga
            – Vienoda ir išsami apsaugos sistema
      (Tarybos reglamentas Nr. 510/2006)
      1.        Siekdamas nustatyti, ar tam tikras pavadinimas, kuris nėra geografinis pavadinimas, gali būti laikomas paprasta ir netiesiogine
         geografinės kilmės nuoroda, kurios apsauga pagal valstybių narių sudarytas dvišales sutartis gali būti pateisinama pagal EB 30 straipsnio
         kriterijus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar remiantis kilmės valstybėje narėje
         susiklosčiusiomis faktinėmis aplinkybėmis ir vyraujančia samprata šis pavadinimas, nors savaime nėra geografinis pavadinimas,
         bent jau gali vartotojui suteikti informacijos, jog juo žymimas produktas kilęs iš tam tikro šios valstybės narės regiono
         ar vietovės. Jei atlikus tokią analizę paaiškėtų, jog nagrinėjamas pavadinimas neturi šios būtiniausios savybės – užsiminti
         apie atitinkamo produkto geografinę kilmę, jo apsauga negalėtų būti pateisinama EB 30 straipsnyje numatytu pramoninės ir komercinės
         nuosavybės apsaugos motyvu ir iš principo prieštarautų EB 28 straipsniui, jei negalėtų būti pateisinama kitu pagrindu.

      Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vėl remdamasis kilmės valstybėje narėje susiklosčiusiomis faktinėmis
         aplinkybėmis ir vyraujančia samprata, turi patikrinti, ar aptariamas pavadinimas dvišalių sutarčių įsigaliojimo dieną arba
         vėliau šioje valstybėje narėje nėra tapęs bendrinis, atsižvelgiant į tai, kad jau buvo nuspręsta, jog šiomis sutartimis nustatytos
         apsaugos sistemos tikslas yra EB 30 straipsnyje numatytos pramoninės ir komercinės nuosavybės apsauga.

      Nesant jokių Bendrijos teisės nuostatų šioje srityje, nuspręsti, ar reikia užsakyti nuomonės apklausą, skirtą kilmės valstybėje
         narėje susiklosčiusioms faktinėms aplinkybėms ir vyraujančiai sampratai išsiaiškinti, siekiant patikrinti, ar pavadinimas
         gali būti laikomas paprasta ir netiesiogine geografinės kilmės nuoroda ir ar šioje valstybėje narėje jis nėra tapęs bendrinis,
         turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis savo nacionaline teise. Manydamas, jog nuomonės apklausą
         užsakyti būtina, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atlikdamas tokius patikrinimus, turi nustatyti, koks
         procentas vartotojų laikytinas pakankamu, ir šiuo atveju remdamasis savo nacionaline teise.

      (žr. 82–84, 89, 94 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      2.        EB 30 straipsniu nenumatytas konkretus reikalavimas dėl pavadinimo, saugomo pagal valstybių narių sudarytas dvišales sutartis,
         naudojimo kilmės valstybėje narėje kokybės ir trukmės tam, kad jo apsauga būtų pateisinama šiame straipsnyje numatytos pramoninės
         ir komercinės nuosavybės apsaugos pagrindu. Klausimą, ar toks reikalavimas taikomas konkrečiu atveju, turi išspręsti nacionalinis
         teismas, į kurį kreiptasi, atsižvelgdamas į taikytiną nacionalinę teisę, visų pirma į minėtų dvišalių sutarčių, kurias sudarė
         atitinkamos valstybės narės, numatytą apsaugos sistemą.

      (žr. 91, 93–94 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      3.        Reglamentu Nr. 510/2006 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos numatyta
         Bendrijos apsaugos sistema yra išsami ir todėl šis reglamentas draudžia taikyti dvi valstybes nares saistančiomis sutartimis,
         kaip antai dvišalės sutartys, numatytą apsaugos sistemą, pagal kurią pavadinimui, pripažįstamam vienos valstybės narės teisėje
         kaip sudarančiam kilmės vietos nuorodą, suteikiama apsauga kitoje valstybėje narėje, kurioje šią apsaugą reikalaujama faktiškai
         taikyti, jei šios kilmės vietos nuorodos nebuvo prašyta įregistruoti pagal minėtą reglamentą.

      Reglamento Nr. 510/2006 tikslas yra ne nustatyti papildomą kvalifikuotų geografinių nuorodų sistemą greta nacionalinių taisyklių,
         kurios ir toliau gali galioti, kaip, pavyzdžiui, sistema, numatyta Reglamentu Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo, o numatyti
         vienodą ir išsamią tokių nuorodų apsaugos sistemą.

      (žr. 114, 129 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2009 m. rugsėjo 8 d.(*)

      „Dvišalės valstybių narių sutartys – Valstybėje narėje suteikiama kitos valstybės narės geografinės kilmės nuorodos apsauga – Pavadinimas „Bud“ – Prekių ženklo „American Bud“ naudojimas – EB 28 ir 30 straipsniai – Reglamentas (EB) Nr. 510/2006 – Bendrijos geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos sistema – Čekijos Respublikos įstojimas – Pereinamojo laikotarpio priemonės –Reglamentas (EB) Nr. 918/2004 – Bendrijos sistemos taikymo sritis – Išsamus pobūdis“
      Byloje C‑478/07
      dėl Handelsgericht Wien (Austrija) 2007 m. rugsėjo 27 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2007 m. spalio 25 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Budĕjovický Budvar, národní podnik
      prieš
      Rudolf Ammersin GmbH,

      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai P. Jann, C. W. A. Timmermans (pranešėjas), A. Rosas ir K. Lenaerts,
         teisėjai P. Kūris, E. Juhász, L. Bay Larsen ir P. Lindh,

      generalinis advokatas D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      posėdžio sekretorė K. Sztranc‑Sławiczek, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. gruodžio 2 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Budĕjovický Budvar, národní podnik, atstovaujamos Rechtsanwalt C. Petsch,
      –        Rudolf Ammersin GmbH, atstovaujamos Rechtsanwälte C. Hauer, B. Goebel ir C. Schulte,

      –        Čekijos vyriausybės, atstovaujamos T. Boček ir M. Smolek,
      –        Graikijos vyriausybės, atstovaujamos I. Chalkias ir K. Marinou,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos B. Doherty ir B. Schima bei M. Vollkommer,
      susipažinęs su 2009 m. vasario 5 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB 28 ir 30 straipsnių, Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos,
         Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos,
         Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų
         pataisų (OL L 236, 2003, p. 33, toliau – Stojimo aktas), 2004 m. balandžio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 918/2004, nustatančio
         pereinamojo laikotarpio priemones, skirtas žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų
         apsaugai ir susijusias su Čekijos Respublikos, Estijos, Kipro, Latvijos, Lietuvos, Vengrijos, Maltos, Lenkijos, Slovėnijos
         ir Slovakijos įstojimu (OL L 163, p. 88; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 46 t., p. 255), ir 2006 m. kovo
         20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 510/2006 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos
         nuorodų apsaugos (OL L 93, p. 12) išaiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas sprendžiant ginčą, kilusį tarp Česke Budejovicuose (Čekijos Respublika) įsteigtos alaus daryklos
         Budĕjovický Budvar, národní podnik (toliau – Budvar) ir Vienoje (Austrija) įsteigtos įmonės Rudolf Ammersin GmbH (toliau – Ammersin), kuri verčiasi gėrimų distribucija, dėl Budvar prašymo uždrausti Ammersin pardavinėti alaus daryklos Anheuser-Busch Inc. (toliau –Anheuser-Busch), įsteigtos Saint Louis (JAV), gaminamą alų, pažymėtą prekių ženklu „American Bud“, dėl to, kad pagal dvišales Čekijos Respubliką
         ir Austrijos Respubliką saistančias sutartis pastarojoje valstybėje narėje naudoti pavadinimą „Bud“ leidžiama tik žymint Čekijos
         Respublikoje pagamintą alų.

       Teisinis pagrindas
       Tarptautinė teisė
      3        1958 m. spalio 31 d. Lisabonos susitarimo dėl kilmės vietos nuorodų apsaugos ir jų tarptautinės registracijos, peržiūrėto
         Stokholme 1967 m. liepos 14 d. ir iš dalies pakeisto 1979 m. rugsėjo 28 d. (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 828 t., Nr. 13172, p. 205, toliau – Lisabonos susitarimas), 1 straipsnyje nurodyta:

      „1. Valstybės, kurioms taikomas šis susitarimas, Pramoninės nuosavybės apsaugai skirtos sąjungos viduje sudaro atskirą Sąjungą.
      2. Jos įsipareigoja saugoti savo teritorijose pagal šį susitarimą kitų atskiros Sąjungos valstybių prekių kilmės vietos nuorodas,
         pripažintas ir saugomas kilmės valstybėje ir registruotas Tarptautiniame intelektinės nuosavybės biure <...>, kuris nurodytas
         Konvencijoje dėl Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijos [WIPO] įsteigimo.“

      4        Pagal Lisabonos susitarimo 2 straipsnį:

      „1. Šiame susitarime kilmės vietos nuoroda yra šalies, regiono ar vietovės geografinis pavadinimas, skirtas apibūdinti iš
         ten kilusius produktus, kurių kokybė ar savybės yra išimtinai arba iš esmės sietinos su tam tikra geografine aplinka, įskaitant
         jai būdingus gamtos ir žmogaus veiklos veiksnius.

      2. Kilmės šalis yra ta šalis, kurios pavadinimas arba kurioje esančio regiono arba vietovės pavadinimas sudaro kilmės vietos
         nuorodą, dėl kurios produktas yra žinomas.“

      5        Kilmės vietos nuoroda BUD (kilmės vietos nuoroda Nr. 598) 1975 m. kovo 10 d. WIPO įregistruota alui pagal Lisabonos susitarimą.

       Bendrijos teisė
       Stojimo aktas
      6        Pagal Stojimo akto 20 straipsnį:

      „Šio Akto II priede išvardyti aktai pritaikomi, kaip nurodyta tame priede.“
      7        Stojimo akto II priedo „Stojimo akto 20 straipsnyje nurodytas sąrašas“ 6 skyriaus A skirsnio 18 punkte numatyta:

      „31996 R 1107: 1996 m. birželio 12 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1107/96 dėl geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų
         registravimo pagal Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2081/92 17 straipsnyje nustatytą tvarką (OL L 148 <...>, p. 1) su pakeitimais,
         padarytais:

      <…>
      –        32002 R 1829: [2002 m. spalio 14 d.] Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1829/2002 (OL L 277 <...>, p. 10).
      a)      1 straipsnis papildomas šia pastraipa:
      „Pavadinimai „Budějovické pivo“, „Českobudějovické pivo“ ir „Budějovický měšťanský var“ registruojami kaip saugomos geografinės
         nuorodos (PGI) ir nurodomi priede vadovaujantis Komisijai pateiktomis specifikacijomis. Tai nepažeidžia jokio alaus prekės
         ženklo ar kitokių teisių, įstojimo dieną egzistuojančių Europos Sąjungoje.“

      b)      Priedo B dalies tekste su antrašte „Alus“ įterpiama:
      „Čekijoje:
      –        Budějovický pivo (PGI)
      –        Českobudějovické pivo (PGI)
      –        Budějovicky měšťanský var (PGI)“.“
       Reglamentas (EEB) Nr. 2081/92
      8        1992 m. liepos 14  d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2081/92 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų
         ir kilmės vietos nuorodų apsaugos (OL L 208, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 13 t., p. 4) septintoje
         konstatuojamojoje dalyje nurodyta:

      „<...> kadangi nacionalinė įregistruotų kilmės vietos nuorodų ir geografinių nuorodų taikymo praktika skiriasi; kadangi turėtų
         būti nustatyta Bendrijos pozicija; kadangi Bendrijos apsaugos taisyklių sistema leis plėtoti geografines nuorodas ir kilmės
         vietos nuorodas, nes, nustatant labiau vienodą požiūrį, tokia sistema užtikrins sąžiningą konkurenciją tarp šias nuorodas
         turinčių produktų gamintojų ir sustiprins vartotojų pasitikėjimą tokiais produktais“.

      9        Reglamento Nr. 2081/92 5–7 straipsniuose nustatyta šio reglamento 2 straipsnyje nurodytų geografinių nuorodų ir kilmės vietos
         nuorodų įregistravimo procedūra, vadinamoji įprasta procedūra. Pagal šio reglamento 5 straipsnio 4 dalį įregistravimo paraiška
         siunčiama tai valstybei narei, kurios teritorijoje yra konkreti geografinė vietovė. Ta valstybė narė pagal šio reglamento
         5 straipsnio 5 dalies pirmą pastraipą patikrina paraiškos pagrįstumą ir ją perduoda Europos Bendrijų Komisijai.

      10      Kadangi paraiškos įregistruoti pavadinimą nagrinėjimo Komisijoje procedūra užtrunka tam tikrą laiką ir kadangi, laukiant sprendimo
         dėl pavadinimo įregistravimo, valstybėms narėms turėtų būti leista taikyti laikiną nacionalinę apsaugą, 1997 m. kovo 17 d.
         Tarybos reglamentu (EB) Nr. 535/97, iš dalies keičiančiu Reglamentą (EEB) Nr. 2081/92 (OL L 83, p. 3; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k. 3 sk., t. 20, p. 352), po Reglamento Nr. 2081/92 5 straipsnio 5 dalies pirmos pastraipos įterptas toks
         tekstas:

      „Ta valstybė narė gali, tik taikydama pereinamąjį laikotarpį, nacionaliniu lygmeniu skirti pavadinimui, pateiktam nustatyta
         tvarka, apsaugą, tokia prasme, kaip vartojama šiame reglamente, ir, jei būtina, patikslinimo laikotarpį, kurių trukmė pradedama
         skaičiuoti nuo tokio pateikimo dienos; <...>

      Tokia pereinamojo laikotarpio nacionalinė apsauga baigiasi sprendimo dėl įregistravimo pagal šį reglamentą priėmimo dieną.
         <...>

      Tuo atveju, kai pavadinimas nėra registruotas pagal šį reglamentą, visa atsakomybė už tokios nacionalinės apsaugos padarinius
         tenka išimtinai tai valstybei narei.

      Priemonės, kurių valstybės narės imasi pagal antrą pastraipą, turi įtakos tik nacionaliniu lygmeniu; jos neturi daryti įtakos
         Bendrijos vidaus prekybai.“

      11      Reglamento Nr. 2081/92 17 straipsnyje nustatyta įregistravimo procedūra šio reglamento įsigaliojimo dieną jau egzistavusiems
         pavadinimams įregistruoti, vadinamoji supaprastinta procedūra. Šioje nuostatoje, be kita ko, numatyta, kad per šešis mėnesius
         nuo Reglamento Nr. 2081/92 įsigaliojimo valstybės narės informuoja Komisiją, kuriuos pavadinimus jos nori įregistruoti pagal
         šią procedūrą.

      12      Siekiant visų pirma atsižvelgti į tai, kad pirmas pasiūlymas įregistruoti geografines nuorodas ir kilmės vietos nuorodas,
         kurį Komisija turėjo parengti pagal Reglamento Nr. 2081/92 17 straipsnio 2 dalį, buvo pateiktas Europos Sąjungos Tarybai tik
         1996 m. kovo mėn., o didesnė šio reglamento 13 straipsnio 2 dalyje numatyto penkerių metų pereinamojo laikotarpio dalis jau
         buvo praėjusi, Reglamentu Nr. 535/97, įsigaliojusiu 1997 m. kovo 28 d., šios dalies tekstas buvo pakeistas taip:

      „Nukrypdamos nuo 1 dalies a ir b punktų valstybės narės gali toliau taikyti nacionalines priemones, leidžiančias vartoti 17 straipsnyje
         [įregistruotus] [pavadinimus] ne ilgiau kaip penkerius metus nuo įregistravimo paskelbimo dienos su sąlyga, kad:

      –        produktais buvo teisėtai prekiaujama rinkoje, vartojant tuos pavadinimus mažiausiai penkerius metus iki šio reglamento paskelbimo
         dienos,

      –        įmonės teisėtai prekiavo konkrečiais produktais, be pertraukos vartodamos tuos pavadinimus pirmoje įtraukoje nurodytu laikotarpiu,
      –        ženklinant etiketėmis aiškiai nurodoma tikra produkto kilmė.
      Tačiau šis nukrypimas nesuteikia teisės laisvai prekiauti produktais valstybės narės teritorijoje, kurioje tie pavadinimai
         yra uždrausti.“

      13      2003 m. balandžio 8 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 692/2003, iš dalies keičiančio Reglamentą (EEB) Nr. 2081/92 (OL L 99, p. 1;
         2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 38 t., p. 454), 1 straipsnio 15 punkte numatyta:

      „13 straipsnio 2 dalis ir 17 straipsnis išbraukiami. Tačiau šių straipsnių nuostatos toliau taikomos įregistruotiems pavadinimams
         ar pavadinimams, dėl kurių įregistravimo paraiška pateikta laikantis 17 straipsnyje nustatytos tvarkos prieš įsigaliojant
         šiam reglamentui.“

       Reglamentas Nr. 510/2006
      14      Reglamentas Nr. 2081/92 su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2003 m. balandžio 14 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 806/2003
         (OL L 122, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 301), buvo panaikintas Reglamento Nr. 510/2006
         19 straipsniu. Pastarasis reglamentas įsigaliojo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dieną, t. y. 2006 m. kovo 31 dieną.

      15      Reglamento Nr. 510/2006 6 konstatuojamojoje dalyje sakoma:

      „Reikėtų numatyti Bendrijos požiūrį į kilmės vietos nuorodas ir geografines nuorodas. Bendrijos apsaugos sistemos taisyklės
         leidžia plėtoti geografines nuorodas ir kilmės vietos nuorodas, nes taikant vienodesnį požiūrį tokia sistema užtikrina vienodas
         konkurencijos sąlygas šias nuorodas turinčių produktų gamintojams ir stiprina vartotojų pasitikėjimą tokiais produktais.“

      16      Pagal šio reglamento 19 konstatuojamąją dalį:

      „Šio reglamento įsigaliojimo dieną pagal <...> Reglamentą (EEB) Nr. 2081/92 <...> jau įregistruotiems pavadinimams turėtų
         būti toliau taikoma šiame reglamente numatyta apsauga, ir jie automatiškai įtraukiami į registrą. <...>“

      17      Šio reglamento 1 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 ir 2 dalyse numatyta:

      „1.      Šiame reglamente nustatomos Sutarties I priede išvardytų žmonėms vartoti skirtų žemės ūkio produktų, šio reglamento I priede
         išvardytų maisto produktų ir šio reglamento II priede išvardytų žemės ūkio produktų kilmės vietos nuorodų ir geografinių nuorodų
         apsaugos taisyklės.

      <...>
      2.      Šis reglamentas taikomas nepažeidžiant kitų konkrečių Bendrijos nuostatų.“
      18      To paties reglamento I priedo „1 straipsnio 1 dalyje nurodyti maisto produktai“ pirmoje įtraukoje minimas „alus“.

      19      Reglamento Nr. 510/2006 2 straipsnio „Kilmės vietos nuoroda ir geografinė nuoroda“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:

      „1.      Šiame reglamente:
      a)      kilmės vietos nuoroda – regiono, konkrečios vietovės arba, išimtiniais atvejais, šalies pavadinimas, naudojamas apibūdinti
         žemės ūkio produktui ar maisto produktui:

      –      kuris yra kildinamas iš to regiono, konkrečios vietovės ar šalies,
      –      kurio kokybė ar savybės yra iš esmės arba išimtinai sietinos su tam tikra geografine aplinka su jai būdingais gamtos ir žmogaus
         veiklos veiksniais, ir

      –      kurio gamyba, perdirbimas ir paruošimas atliekamas apibrėžtoje geografinėje vietovėje;
      b)      geografinė nuoroda – regiono, konkrečios vietovės ar, išimtiniais atvejais, šalies pavadinimas, naudojamas apibūdinti žemės
         ūkio produktui ar maisto produktui:

      –      kuris yra kildinamas iš to regiono, konkrečios vietovės ar šalies, ir
      –      kurio specifinė kokybė, reputacija ar kitos savybės priskiriamos tai geografinei kilmei, ir
      –      kurio gamyba, perdirbimas ir paruošimas atliekamas apibrėžtoje geografinėje vietovėje;
      2.      Tradiciniai geografiniai ar negeografiniai pavadinimai, nurodantys žemės ūkio produktą ar maisto produktą, atitinkantį 1 dalies
         sąlygas, taip pat laikomi kilmės vietos nuorodomis ar geografinėmis nuorodomis.“

      20      Šio reglamento 4 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Tam, kad būtų galima naudoti saugomą kilmės vietos nuorodą (SKVN) arba saugomą geografinę nuorodą (SGN), žemės ūkio produktas
         ar maisto produktas turi atitikti produkto specifikaciją.“

      21      Reglamento Nr. 510/2006 5–7 straipsniuose nustatyta šio reglamento 2 straipsnyje nurodytų geografinių nuorodų ir kilmės vietos
         nuorodų įregistravimo tvarka. Pagal šio reglamento 5 straipsnio 4 dalį, kai įregistravimo paraiška susijusi su tam tikroje
         valstybėje narėje esančia geografine vietove, ji pateikiama tai valstybei narei. To paties reglamento 5 straipsnio 5 dalyje
         numatyta, kad valstybė narė inicijuoja nacionalinę prieštaravimo procedūrą ir paskui priima sprendimą dėl šios paraiškos.
         Palankaus sprendimo atveju minėta valstybė narė perduoda minėto 5 straipsnio 7 dalyje nurodytus dokumentus Komisijai, kad
         ši pagal Reglamento Nr. 510/2006 6 ir 7 straipsniuose reglamentuojamą procedūrą, apimančią ir prieštaravimo procedūrą, priimtų
         galutinį sprendimą.

      22      Pagal šio reglamento 5 straipsnio 6 dalį:

      „Valstybė narė, remdamasi šiuo reglamentu, gali tik laikinai suteikti pavadinimo apsaugą nacionaliniu lygiu ir tam tikrais
         atvejais nustatyti prisitaikymo laikotarpį, įsigaliosiantį nuo paraiškos pateikimo Komisijai datos.

      Pirmoje pastraipoje numatytas prisitaikymo laikotarpis gali būti suteiktas tik su sąlyga, kad atitinkamos įmonės teisėtai
         prekiavo aptariamais produktais, nepertraukiamai naudodamos atitinkamus pavadinimus ne mažiau kaip pastaruosius penkerius
         metus, ir iškėlė šį klausimą pagal 5 dalies pirmoje pastraipoje nurodytą nacionalinę prieštaravimo procedūrą.

      Tokia laikinoji nacionalinė apsauga baigiasi sprendimo dėl įregistravimo pagal šį reglamentą priėmimo dieną.
      Už laikinosios nacionalinės apsaugos pasekmes, kai pavadinimas neįregistruojamas pagal šį reglamentą, atsakomybė tenka tik
         atitinkamai valstybei narei.

      Priemonės, kurių imasi valstybės narės pagal pirmą pastraipą, turi poveikį tik nacionaliniu lygiu ir nedaro įtakos Bendrijos
         vidaus ar tarptautinei prekybai.“

      23      To paties reglamento 13 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „1.      Įregistruoti pavadinimai saugomi nuo:
      a)      bet kokio tiesioginio ar netiesioginio įregistruoto pavadinimo naudojimo komerciniais tikslais produktams, kuriems netaikomas
         įregistravimas, jeigu šie produktai panašūs į tuo pavadinimu įregistruotus produktus arba jeigu, naudojantis tuo pavadinimu,
         naudojamasi saugomo pavadinimo reputacija;

      b)      bet kokio neleistino naudojimo, imitavimo ar įvaizdžio apie gaminį atkūrimo, net ir tuo atveju, jeigu yra nurodoma tikroji
         produkto kilmė arba jeigu saugomas pavadinimas yra išverstas, arba prie jo rašomi žodžiai, pavyzdžiui, „rūšis“, „tipas“, „metodas“,
         „pagaminta kaip“, „imitacija“ ar panašūs;

      <...>“
       Reglamentas Nr. 918/2004
      24      Reglamento Nr. 918/2004 2–4 konstatuojamosiose dalyse teigiama:

      „(2)      Tačiau Reglamento (EEB) Nr. 2081/92 5 straipsnio 5 dalyje numatyta, kad valstybės narės gali įvesti laikiną geografinių nuorodų
         ir kilmės vietos nuorodų apsaugą nacionaliniu lygiu nuo dienos, kai tokių nuorodų registravimo prašymas siunčiamas į Komisiją.
         Tais atvejais, kai nacionalinės apsaugos priemonės taikomos neregistruojant nuorodos Bendrijos lygiu, visa atsakomybė už galimas
         pasekmes tenka atitinkamai valstybei narei.

      (3)      Įstojus Čekijai, Estijai, Kiprui, Latvijai, Lietuvai, Vengrijai, Maltai, Lenkijai, Slovėnijai ir Slovakijai, šių šalių (toliau
         – naujos valstybės narės) geografinės nuorodos ir kilmės vietos nuorodos gali būti registruojamos Bendrijos lygiu pagal Reglamento
         (EEB) Nr. 2081/92 5 straipsnį ir saugomos pagal 13 straipsnį.

      (4)      Siekiant palengvinti naujoms valstybėms narėms prašymų Komisijai teikimą ir užtikrinti tęstinę atitinkamų geografinių ir kilmės
         vietos nuorodų apsaugą, reikėtų sudaryti sąlygas šioms valstybėms narėms išlaikyti esamas nacionalines apsaugos priemones,
         galiojančias 2004 m. balandžio 30 d., tol, kol remiantis Reglamento (EEB) Nr. 2081/92 6 straipsniu bus priimtas atitinkamas
         sprendimas, su sąlyga, kad registracijos prašymas, nurodytas minėtame reglamente, bus atsiųstas Komisijai iki 2004 m. spalio
         31 d.“

      25      Reglamento Nr. 918/2004 1 straipsnyje numatyta:

      „Nacionalinės geografinių ir kilmės vietos nuorodų apsaugos priemonės, apibrėžtos Reglamente (EEB) Nr. 2081/92 ir galiojančios
         Čekijoje, Estijoje, Kipre, Latvijoje, Lietuvoje, Vengrijoje, Maltoje, Lenkijoje, Slovėnijoje ir Slovakijoje 2004 m. balandžio
         30 d., gali būti paliktos galioti šiose valstybėse narėse iki 2004 m. spalio 31 d.

      Jeigu prašymas registruoti, nurodytas Reglamente (EEB) Nr. 2081/92, persiunčiamas Komisijai iki 2004 m. spalio 31 d., tokios
         apsaugos priemonės gali būti paliktos galioti tol, kol bus priimtas sprendimas remiantis minėto reglamento 6 straipsniu.

      Kai nuoroda nėra registruota Bendrijos lygiu, už visas tokios nacionalinės apsaugos pasekmes yra atsakingos atitinkamos valstybės
         narės.“

       Nacionalinė teisė
       Dvišalė sutartis
      26      1976 m. birželio 11 d. Austrijos Respublika ir Čekoslovakijos Socialistinė Respublika sudarė sutartį dėl kilmės nuorodų, kilmės
         vietos nuorodų ir kitų žemės ūkio produktų ir pramonės gaminių kilmę žyminčių nuorodų  apsaugos (toliau – dvišalė sutartis).

      27      Sutartį patvirtinus ir ratifikavus, ji buvo paskelbta 1981 m. vasario 19 d. Bundesgesetzblatt für die Republik Österreich (BGBl. 75/1981). Pagal šios dvišalės sutarties 16 straipsnio 2 dalį ji įsigaliojo 1981 m. vasario 26 d. neribotam laikui.

      28      Dvišalės sutarties 1 straipsnyje numatyta:

      „Kiekviena susitarianti valstybė įsipareigoja imtis visų priemonių, būtinų veiksmingai kilmės nuorodų, kilmės vietos nuorodų
         ir kitų žemės ūkio produktų ir pramonės gaminių kilmę žyminčių nuorodų, priskiriamų 5 straipsnyje nurodytoms kategorijoms
         ir išvardytų 6 straipsnyje numatytame susitarime, taip pat pavadinimų ir paveiksliukų, nurodytų 3 ir 4 straipsniuose bei 8 straipsnio
         2 dalyje, apsaugai nuo nesąžiningos konkurencijos prekyboje.“

      29      Pagal dvišalės sutarties 2 straipsnį:

      „Kilmės nuorodos, kilmės vietos nuorodos ir kitos nuorodos, žyminčios kilmę šios sutarties prasme, yra visos nuorodos, kurios
         tiesiogiai arba netiesiogiai siejasi su prekės kilme. Paprastai tokią nuorodą sudaro geografinė nuoroda. Tačiau ją gali sudaryti
         ir kitos nuorodos, jeigu kilmės valstybės suinteresuotieji asmenys jas suvokia, kalbant apie taip nurodytą prekę, kaip nurodančias
         pagaminimo valstybę. Minėtos nuorodos, be geografiškai apibrėžtos kilmės teritorijos nuorodos, gali apimti nuorodas, susijusias
         su atitinkamos prekės kokybe. Šios išskirtinės prekių savybės iš esmės arba išimtinai sietinos su geografiniais veiksniais
         arba žmogaus veikla.“

      30      Dvišalės sutarties 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „<...> pagal 6 straipsnį sudarytame susitarime išvardytos čekoslovakiškos nuorodos Austrijos Respublikoje naudojamos išimtinai
         čekoslovakiškiems produktams nurodyti.“

      31      Dvišalės sutarties 5 straipsnio 1 dalies B skirsnio 2 punkte alus priskiriamas čekiškų produktų kategorijai, kuriai taikoma
         šioje sutartyje įtvirtinta apsauga.

      32      Pagal dvišalės sutarties 6 straipsnį:

      „Su prekėmis, kurioms taikomos 2 ir 5 straipsnių sąlygos, susijusios nuorodos, kurioms taikoma sutarties apsauga ir kurios
         nėra bendriniai pavadinimai, išvardijamos susitarime, kurį sudaro abiejų susitariančiųjų valstybių vyriausybės.“

      33      Dvišalės sutarties 7 straipsnis suformuluotas taip:

      „1.      Jei pagal šios sutarties 3, 4, 6 straipsnius ir 8 straipsnio 2 dalį saugomi pavadinimai ir nuorodos naudojami pažeidžiant
         šios sutarties nuostatas komercinėje veikloje produktams žymėti, visų pirma juos pateikiant arba jų pakuotėse, arba sąskaitose
         faktūrose, važtaraščiuose ar kituose verslo dokumentuose arba reklamoje, taikytinos visos teisminės ir administracinės priemonės,
         numatytos tos susitariančios valstybės, kurioje prašoma apsaugos, teisės aktuose, siekiant kovoti su nesąžininga konkurencija
         arba kitaip užkirsti kelią neteisėtam nuorodų naudojimui šiuose teisės aktuose nustatytomis sąlygomis ir atsižvelgiant į 9 straipsnį.

      2.      Tiek, kiek vykdant komercinę veiklą kyla tikimybė supainioti, 1 dalis taikoma taip pat ir tuo atveju, kai pagal sutartį saugomos
         nuorodos naudojamos pakeistos arba kitiems produktams nei tie, kuriems jos suteiktos 6 straipsnyje numatytu susitarimu.

      3.      1 dalis taikoma ir tais atvejais, kai pagal sutartį saugomos nuorodos naudojamos išverstos į kitą kalbą ar kartu nurodant
         tikrąją kilmę arba prie jos rašomi žodžiai, pavyzdžiui, „rūšis“, „tipas“, „metodas“, „imitacija“ ar panašūs.

      4.      1 dalis netaikoma vienos susitariančios valstybės nuorodų vertimams, jeigu vertimas yra kitos susitariančios valstybės bendrinės
         kalbos žodis.“

       Dvišalis susitarimas
      34      Pagal dvišalės sutarties 6 straipsnį susitarimas dėl jos taikymo (toliau – dvišalis susitarimas, o kartu su dvišale sutartimi
         – nagrinėjamos dvišalės sutartys) buvo sudarytas 1979 m. birželio 7 dieną.

      35      Dvišalio susitarimo B priede nustatyta:

      „Čekoslovakijos nuorodos, skirtos žemės ūkio produktams ir pramonės gaminiams
      <...>
      B      Maisto produktai ir žemės ūkio produktai (išskyrus vyną)
      <...>
      2.      Alus
      Čekijos Socialistinė Respublika
      <...>
      Bud
      Budĕjovické pivo
      Budĕjovické pivo Budvar
      Budĕjovické Budvar
      <...>“
       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      36      Pagrindinėje byloje jau buvo priimtas 2003 m. lapkričio 18 d. Sprendimas Budĕjovický Budvar (C‑216/01, Rink. p. I‑13617), kuriuo Teisingumo Teismas, kuriam prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikė tas pats nacionalinis
         teismas kaip ir šioje byloje, nusprendė:

      „1.      EB 28 straipsnis ir <...> Reglamentas Nr. 2081/92 <…> su pakeitimais, padarytais <...> Reglamentu Nr. 535/97 <…>, nedraudžia
         taikyti valstybės narės ir trečiosios valstybės sudarytos dvišalės sutarties nuostatos, kuria šios trečiosios valstybės paprastai
         ir netiesioginei geografinės kilmės nuorodai importo valstybėje narėje suteikiama apsauga, kuria remiantis galima neleisti
         importuoti kitoje valstybėje narėje teisėtai pardavinėjamą prekę, nesvarbu, ar yra tikimybė suklaidinti.

      2.      EB 28 straipsnis draudžia taikyti valstybės narės ir trečiosios valstybės sudarytos dvišalės sutarties nuostatą, suteikiančią
         nuorodai, kuri šioje valstybėje nėra nei tiesiogiai, nei netiesiogiai susijusi su ja žymimos prekės geografine kilme, apsaugą
         importo valstybėje narėje, kuria remiantis galima neleisti importuoti kitoje valstybėje narėje teisėtai pardavinėjamą prekę,
         nesvarbu, ar yra tikimybė suklaidinti.

      3.      EB 307 straipsnio pirma pastraipa turi būti aiškinama taip, kad ji leidžia valstybė narės teismui su sąlyga, kad šis atliks
         patikrinimus atsižvelgdamas, be kita ko, į šiame sprendime nurodytus kriterijus, taikyti šios valstybės narės ir trečiosios
         valstybės sudarytų dvišalių sutarčių, kaip antai nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, nuostatas, numatančias apsaugą šios trečiosios
         valstybės nuorodai, net jeigu paaiškėja, kad šios nuostatos prieštarauja EB sutarties taisyklėms, remiantis tuo, jog tai yra
         pareiga, kylanti iš sutarčių, sudarytų iki tos valstybė narės įstojimo į Europos Sąjungą. Kol bus įgyvendintos priemonės,
         leidžiančios pašalinti galimą iki tokio įstojimo sudarytos sutarties nesuderinamumą su EB  sutartimi, kaip numatyta EB 307 straipsnio
         antroje pastraipoje, pagal šio straipsnio pirmą pastraipą šiai valstybei leidžiama toliau taikyti tokią sutartį, jeigu joje
         nustatytos pareigos, kurių ši privalo toliau laikytis pagal tarptautinę teisę.“

      37      Minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 28–42 punktuose pateikta tokia pagrindinės bylos aplinkybių santrauka:

      „28      Budvar prekiauja alumi, be kita ko, žymimu prekių ženklais „Budĕjovický Budvar“ ir „Budweiser Budvar“, ir eksportuoja, visų pirma
         į Austriją, alų, vadinamą „Budweiser Budvar“.

      29      Ammersin prekiauja, be kitų produktų, „American Bud“ prekių ženklu pažymėtu alumi, gaminamu alaus daryklos Anheuser-Busch ir perkamu iš Obertrume (Austrija) įsteigtos išimtinės šio alaus importuotojos Austrijoje Josef Sigl KG (toliau – Josef Sigl).

      30      1999 m. liepos 22 d. pareiškimu Budvar kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą prašydama jo uždrausti Ammersin vykdant veiklą Austrijos teritorijoje naudoti nuorodą „Bud“ ar panašias galinčias klaidinti nuorodas alui ar panašiems produktams
         ar esant sąsajai su jais, nebent tai būtų Budvar produktai. Ji taip pat prašė, kad būtų panaikintos visos šiam draudimui prieštaraujančios nuorodos, teikiama šio įpareigojimo
         įvykdymo ataskaita ir sprendimas būtų paskelbtas viešai. Be to, ji pateikė prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones.

      31      Budvar ieškinys pagrindinėje byloje iš esmės grindžiamas dviem skirtingais teisiniais pagrindais.

      32      Pirma, Budvar nurodo, jog prekių ženklas „American Bud“, įregistruotas kaip prekių ženklas Anheuser-Busch naudai, turi, kaip numatyta kovos su nesąžininga konkurencija teisės aktuose, galinčių klaidinti panašumų su jos pačios prioritetiniais
         Austrijoje saugomais prekių ženklais, būtent – „Budweiser“, „Budweiser Budvar“ ir „Bud“.

      33      Antra, Budvar tvirtina, kad nuorodos „American Bud“ naudojimas žymėti alų, pagamintą ne Čekijos Respublikoje, prieštarauja dvišalės sutarties
         nuostatoms, nes dvišalio susitarimo B priede minima nuoroda „Bud“ yra saugoma nuoroda, kaip numatyta minėtos sutarties 6 straipsnyje,
         ir todėl ja žymėti galima tik Čekijoje pagamintas prekes.

      34      1999 m. spalio 15 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pritaikė Budvar prašytas laikinąsias apsaugos priemones.

      35      Ammersin pateikto apeliacinio skundo dėl šių priemonių Oberlandesgericht Wien (Austrija) nepatenkino, o kasacinį skundą Oberster Gerichtshof (Austrija) atmetė. Pasibaigus laikinųjų apsaugos priemonių procedūrai Handelsgericht Wien nagrinėja ieškinį iš esmės.

      36      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad prieš pareikšdama ieškinį pagrindinėje byloje Budvar jau buvo pateikusi Landesgericht Salzburg (Austrija) ieškinį, kuris ir dalyko, ir pagrindo atžvilgiu yra tapatus pagrindinėje byloje pareikštam ieškiniui, tačiau pareikštas
         Josef Sigl.

      37      Šioje lygiagrečiai nagrinėjamoje byloje Landesgericht Salzburg priėmė nutartį taikyti prašomas laikinąsias apsaugos priemones, Oberlandesgericht Linz (Austrija) nepatenkino apeliacinio skundo dėl šios nutarties, o 2000 m. vasario 1 d. nutartimi Oberster Gerichtshof atmetė kasacinį skundą dėl apeliacinėje instancijoje priimtos nutarties ir patvirtino laikinąsias apsaugos priemones.

      38      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad ši Oberster Gerichtshof nutartis yra iš esmės pagrįsta toliau nurodytais motyvais.

      39      Oberster Gerichtshof, kuris tenagrinėjo su dvišale sutartimi susijusį pagrindą, nusprendė, kad atsakovės Josef Sigl atžvilgiu prašomas nustatyti draudimas gali sudaryti laisvo prekių judėjimo kliūtį EB 28 straipsnio prasme.

      40      Vis dėlto jis nusprendė, kad tokia kliūtis suderinama su EB 28 straipsniu, nes dvišalėje sutartyje numatyta nuorodos „Bud“
         apsauga yra EB 30 straipsnyje numatyta pramoninės ir komercinės nuosavybės apsauga.

      41      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, panašu, kad Oberster Gerichtshof nusprendė, jog nuoroda „Bud“ yra „paprasta geografinė nuoroda arba netiesioginė kilmės nuoroda“, t. y. tokia nuoroda, kuriai
         naudoti nebūtina laikytis su kilmės vietos nuoroda susijusių reikalavimų, kaip antai gamyba laikantis valdžios institucijų
         patvirtintų ir prižiūrimų kokybės ir gamybos standartų arba specifinės gaminio savybės. Be to, nuorodai „Bud“ taikoma „absoliuti
         apsauga“, kitaip tariant, apsauga taikoma neatsižvelgiant į tai, ar yra tikimybė supainioti ar suklaidinti.

      42      Atsižvelgdamas į jam pateiktus argumentus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog kyla pagrįstų
         abejonių, kaip derėtų atsakyti į pagrindinėje byloje iškilusius Bendrijos teisės klausimus, visų pirma todėl, kad iš Teisingumo
         Teismo praktikos neįmanoma nustatyti, ar vadinamosios „paprastos“ geografinės kilmės nuorodos, kurios nekelia rizikos suklaidinti,
         taip pat laikytinos EB 30 straipsnyje numatyta pramoninės ir komercinės nuosavybės apsauga.“

      38      Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ją priėmęs teismas pateikia tokią įvykių po minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar paskelbimo santrauką.

      39      2004 m. gruodžio 8 d. sprendimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atmetė Budvar ieškinį konstatavęs, kad nuoroda „Bud“ nėra kilmės nuoroda, nes Čekijos gyventojai šios nuorodos nesieja su tam tikra Čekijos
         Respublikos vietove ir ji šioje šalyje niekada nebuvo naudojama vietai nurodyti. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
         teismas padarė išvadą, kad tokios nuorodos apsauga, numatyta nagrinėjamose dvišalėse sutartyse, yra nesuderinama su EB 28 straipsniu.
         Minėtas sprendimas buvo patvirtintas 2005 m. kovo 21 d. OberlandesgerichtWien sprendimu.

      40      Tačiau 2005 m. lapkričio 29 d. nutartimi ObersterGerichtshof panaikino žemesnių instancijų teismų sprendimus ir grąžino bylą nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam
         teismui, kad šis atlikęs papildomą tyrimą priimtų naują sprendimą.

      41      ObersterGerichtshof nuomone, klausimas, ar pavadinimas „Bud“, nurodo Čekijos Respublikos teritorijos regioną arba vietovę, nagrinėtinas kartu
         su paprastos ir netiesioginės kilmės nuorodos kriterijais.

      42      Atsižvelgiant į minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 54 ir 101 punktus, reikia išnagrinėti, ar pavadinimas „Bud“ bent jau gali vartotojui suteikti informacijos, jog taip pažymėtas
         produktas yra iš tam tikros vietovės, tam tikro regiono ar tam tikros šalies. Todėl reikėtų iškelti klausimą, ar esant sąsajai
         su alumi vartotojai pavadinimą „Bud“ suvokia kaip paprastą ir netiesioginę geografinės kilmės nuorodą. Tačiau prašymą priimti
         prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šio klausimo dar neišnagrinėjo.

      43      Vėliau 2006 m. kovo 23 d. sprendimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, iš esmės remdamasis Anheuser-Busch pateiktais nuomonės apklausos rezultatais, vėl atmetė Budvar ieškinį dėl to, kad esant sąsajai su alumi Čekijos vartotojai pavadinimo „Bud“ nesuvokia kaip kilmės nuorodos.

      44      Tačiau šį sprendimą OberlandesgerichtWien panaikino 2006 m. liepos 10 d. sprendimu ir vėl grąžino bylą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, kaip
         svarbiausią motyvą nurodydamas, jog šis teismas turėjo atlikti papildomą tyrimą, nes nepatenkino Budvar prašymo atlikus atitinkamos visuomenės grupės apklausą skirti teismo ekspertizę išimtinai tokiais klausimais:

      –        ar Čekijos vartotojai pavadinimą „Bud“ sieja su alumi,
      –        ar esant – jų pačių nustatytai arba eksperto nurodytai – „Bud“ pavadinimo sąsajai su alumi, Čekijos vartotojai šį pavadinimą
         suvokia kaip nuorodą į tai, kad alus yra iš tam tikros vietovės, tam tikro regiono ar tam tikros šalies, ir

      –        teigiamai atsakius į pirmesnį klausimą ? su kokia vietove, regionu ar šalimi jiems asocijuojasi pavadinimas „Bud“, kai yra
         sąsaja su alumi?

      45      Nutartį priėmęs teismas mano, kad būtina pateikti naują prašymą priimti prejudicinį sprendimą.

      46      Pirma, kaip matyti iš proceso eigos po minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar paskelbimo, esama neaiškumų dėl šio sprendimo taikymo apimties.

      47      Pirmiausia kyla klausimas, ar minėto sprendimo 54 ir 101 straipsniai turi būti suprantami taip, kad nustatant, ar pavadinimas
         turi būti laikomas paprasta ir netiesiogine kilmės nuoroda, kuri gali būti suderinama su EB 28 straipsniu, reikšminga vien
         išsiaiškinti, ar pavadinimas „Bud“, remiantis Čekijos Respublikoje susiklosčiusiomis faktinėmis aplinkybėmis ir vyraujančia
         sąvokos samprata, nurodo šios valstybės regioną arba vietovę, ar vis dėlto reikia ištirti, ar šis pavadinimas, susietas su
         taip žymimu produktu (šiuo atveju – alumi), gali vartotojui suteikti informacijos apie tai, kad taip pažymėtas produktas yra
         iš tam tikros vietovės, tam tikro regiono arba tam tikros šalies, nereikalaujant, kad pavadinimas „Bud“, remiantis minėtomis
         aplinkybėmis ir samprata, savaime būtų šio regiono, vietovės ar šalies pavadinimas.

      48      Be to, lieka neaiškumų, kokį metodą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi taikyti siekdamas nustatyti,
         ar, atsižvelgiant į taip jo taikytinus kriterijus, atitinkamas pavadinimas yra paprasta ir netiesioginė kilmės nuoroda. Visų
         pirma kyla klausimas, ar būtina atlikti nuomonės apklausą ir koks būtinas teigiamų atsakymų procentas.

      49      Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad, atsižvelgiant į minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 101 punkte minimas „Čekijos Respublikoje susiklosčiusias faktines aplinkybes“, kyla klausimas, ar turi būti taikomi konkretūs
         su pavadinimo „Bud“ naudojimu susiję kokybės ir trukmės reikalavimai. Visų pirma reikėtų išsiaiškinti, ar šis pavadinimas
         naudotas kaip geografinė nuoroda, ar kaip prekių ženklas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone,
         šiuo klausimu neginčijama, jog jokia Čekijos Respublikoje įsteigta įmonė, išskyrus Budvar, pavadinimo „Bud“ nenaudojo ir kad Budvar jį naudojo kaip prekių ženklą, o ne kilmės nuorodą.

      50      Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, faktinės ir teisinės pagrindinės bylos aplinkybės
         iš esmės pasikeitė, palyginti su aplinkybėmis, egzistavusiomis, kai šis teismas pateikė Teisingumo Teismui prašymą priimti
         prejudicinį sprendimą, kurio pagrindu priimtas minėtas Sprendimas Budĕjovický Budvar.

      51      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad kilmės valstybėje, t. y. Čekijos Respublikoje,
         esamomis aplinkybėmis pavadinimas „Bud“ saugomas kaip kilmės vietos nuoroda. Šį pavadinimą įregistravus WIPO pagal Lisabonos
         susitarimą, ši apsauga pripažįstama ir kitose valstybėse – susitarimo šalyse.

      52      Tačiau šios kilmės vietos nuorodos apsaugos sąlygos atitinka Reglamento Nr. 516/2006 2 straipsnio 1 dalies a punkte apibrėžtoms
         kilmės vietos nuorodoms taikomas sąlygas. Todėl nebegalima remtis prielaida, kad pavadinimas „Bud“ yra paprasta ir netiesioginė
         kilmės nuoroda, nepatenkanti į šio reglamento taikymo sritį.

      53      Tokią išvadą patvirtina Stojimo aktas, nes jame saugomos trys kilmės nuorodos, susijusios su Česke Budejovicų mieste gaminamu
         alumi – „Budějovické pivo“, „Českobudějovické pivo“ ir „Budějovický měšťanský“ ir žyminčios stiprų alų, vadinamą „Bud Super
         Strong“.

      54      Atsižvelgiant į šias naujas aplinkybes, kyla du klausimai.

      55      Pirma, kyla klausimas, dėl kurio Teisingumo Teismas nepareiškė nuomonės, ar Reglamentas Nr. 510/2006 yra galutinio pobūdžio
         ta prasme, kad jis draudžia nacionalinėje teisėje ar pagal dvišalę sutartį numatyti apsaugą tokiems pavadinimams, kaip antai
         kilmės vietos nuoroda „Bud“, kurių įregistruoti neprašyta pagal šį reglamentą, tačiau kurie iš esmės patenka į materialinę
         jo taikymo sritį (toliau – Reglamento Nr.°510/2006 „išsamus pobūdis, išsamumas“).

      56      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Reglamentas Nr. 918/2004 akivaizdžiai yra išsamus, nes jame
         numatytas pereinamasis laikotarpis, kuriuo galima toliau taikyti nacionalinę kilmės vietos nuorodų ir geografinių nuorodų
         apsaugą.

      57      Vis dėlto, net jeigu būtų nuspręsta, kad Reglamentas Nr. 510/2006 nėra išsamus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
         teismas mano, jog dar reikia išnagrinėti, ar šis reglamentas bet kuriuo atveju draustų kilmės vietos nuorodos apsaugą taikyti
         kitose valstybėse narėse, jei būtų manoma, jog šis reglamentas yra išsamus tarpvalstybinės apsaugos Europos Sąjungoje požiūriu.

      58      Antra, kyla klausimas, ar Stojimo aktu suteikta apsauga Česke Budejovicų mieste gaminamam alui, pažymėtam Reglamentu Nr. 510/2006
         saugomomis geografinėmis nuorodomis „Budějovické pivo“, „Českobudějovické pivo“ ir „Budějovický měšťanský“, yra išsami. Toks
         išsamus pobūdis reikštų, kad esant tokiai apsaugai nebegalima toliau naudoti kito pavadinimo, kaip antai „Bud“, kuris taip
         pat nurodytų šiame mieste gaminamą alų ir būtų saugomas kaip kilmės vietos nuoroda pagal nacionalinę teisę.

      59      Net jei būtų pripažinta, jog apsauga nėra išsami, reikėtų dar išnagrinėti, ar galiojant minėtų trijų pavadinimų apsaugai draudžiama
         nacionalinę apsaugą taikyti kitai geografinei nuorodai, kaip antai „Bud“, kitose valstybėse narėse valstybių narių sudarytų
         dvišalių sutarčių pagrindu.

      60      Tokiomis aplinkybėmis Handelsgericht Wien, manydamas, kad norint priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje yra būtinas Bendrijos teisės išaiškinimas, nusprendė sustabdyti
         bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      [Minėtu Sprendimu Budĕjovický Budvar] Teisingumo Teismas nustatė pavadinimo kaip geografinės nuorodos, kuri kilmės valstybėje nėra nei vietovės, nei regiono vardas,
         apsaugos suderinamumo su EB 28 straipsniu reikalavimus, pagal kuriuos toks pavadinimas,

      –      atsižvelgiant į kilmės valstybėje susiklosčiusias aplinkybes ir
      –      sąvokos sampratą, turi įvardyti regioną ar vietovę šioje valstybėje ir
      –      jo apsauga turi būti pateisinama pagal EB 30 straipsnį.
      Ar šie reikalavimai reiškia,
      –      kad toks pavadinimas savaime atlieka tam tikros vietovės ar tam tikro regiono nurodymo funkciją, ar vis dėlto pakanka, kad
         pavadinimas kartu su juo žymimu produktu gali atkreipti vartotojų dėmesį į tai, kad taip žymimas produktas yra iš tam tikros
         kilmės valstybės vietovės arba tam tikro jos regiono,

      –      kad šios trys sąlygos yra nagrinėtinos atskirai ir turi būti tenkinamos kartu,
      –      kad vertinant sąvokos sampratą kilmės valstybėje turi būti atlikta vartotojų apklausa ir, jei taip, kad būtiną apsaugos prielaidą
         sudaro mažas, vidutinis ar didelis žinomumo arba asocijavimosi laipsnis;

      –      kad pavadinimą kaip geografinę nuorodą kilmės valstybėje faktiškai yra panaudojusios keletas, o ne viena įmonė ir tai, kad
         tik viena įmonė pavadinimą naudoja kaip prekių ženklą, trukdo taikyti šią apsaugą?

      2.      Ar dėl to, kad apie pavadinimą nebuvo pranešta per Reglamente (EB) Nr. 918/2004 numatytą šešių mėnesių laikotarpį arba nebuvo
         prašoma jo įregistruoti pagal Reglamentą (EB) Nr. 510/2006, nacionaliniu lygmeniu egzistuojanti arba bet kuriuo atveju dvišaliu
         pagrindu kitoje valstybėje narėje taikoma apsauga tampa neveiksminga, jei pagal kilmės valstybės nacionalinę teisę pavadinimas
         yra kvalifikuota geografinė nuoroda [Reglamento Nr. 510/2006 prasme]?

      3.      Ar dėl to, kad pagal [Stojimo aktą] valstybė narė nustatė kelių kvalifikuotų geografinių nuorodų maisto produktams apsaugą
         pagal Reglamentą (EB) Nr. 510/2006, nebegalima toliau taikyti nacionalinės arba bet kuriuo atveju dvišaliu pagrindu kitoje
         valstybėje narėje teikiamos apsaugos kitokiam to paties produkto pavadinimui, ir Reglamentui (EB) Nr. 510/2006 tenka išsamaus
         šio klausimo reglamentavimo funkcija?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo
       Dėl priimtinumo
      61      Budvar mano, kad reikėtų išsiaiškinti, ar pirmasis klausimas nėra hipotetinis ir todėl nepriimtinas, nes, prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikusio teismo nuomone, prielaida, kuria jis grindžiamas, jog nagrinėjamomis dvišalėmis sutartimis saugomas žodis
         „Bud“ yra paprastas ir netiesioginis geografinės kilmės pavadinimas, kuris nėra į Reglamento Nr. 2081/92 taikymo sritį patenkanti
         nuoroda, – o tokio požiūrio, beje, laikėsi Oberster Gerichtshof ir atitinkamai Teisingumo Teismas kaip nacionalinės teisės prielaidos, nurodytos bylos, kurioje priimtas minėtas Sprendimas
         Budĕjovický Budvar, pirmajame klausime (žr. minėto sprendimo 41, 54 ir 77 punktus), – nebegalima toliau vadovautis.

      62      Kaip jau buvo pažymėta šio sprendimo 51 ir 52 punktuose, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad
         dabar reikia remtis prielaida, jog Čekijos Respublikoje pavadinimas „Bud“ yra saugomas kaip vadinamoji kvalifikuotoji kilmės
         vietos nuoroda, t. y. į Reglamento Nr. 510/2006 taikymo sritį, kuri šiuo aspektu sutampa su Reglamento Nr. 2081/92 taikymo
         sritimi, patenkanti kilmės vietos nuoroda, nes šis pavadinimas buvo įregistruotas WIPO pagal Lisabonos susitarimą būtent kaip
         tokia nuoroda, atsižvelgiant į tai, kad taip įregistruoti galima vien kvalifikuotas kilmės vietos nuorodas.

      63      Vis dėlto šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką nacionalinio teismo pateiktiems klausimams
         dėl Bendrijos teisės aiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nurodytas faktines aplinkybes ir teisinius pagrindus, kurių tikslumo
         Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, taikoma reikšmingumo prezumpcija. Nacionalinio teismo pateiktą prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą Teisingumo Teismas gali atmesti, tik jei yra akivaizdu, jog prašymas išaiškinti Bendrijos teisę visiškai nesusijęs
         su pagrindinės bylos faktais ar dalyku, kai problema hipotetinė arba kai Teisingumo Teismui nežinomos faktinės aplinkybės
         ar teisiniai pagrindai, kad jis galėtų naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (žr., be kita ko, 2008 m. gruodžio 22 d.
         Sprendimo Régie Networks, C‑333/07, Rink. p. I‑0000, 46 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      64      Bendradarbiavimo idėja, kuria turi būti vadovaujamasi prašymo priimti prejudicinį sprendimą procedūroje, reikalaujama, kad
         nacionalinis teismas atsižvelgtų į Teisingumo Teismui patikėtą uždavinį prisidėti prie teisingumo vykdymo valstybėse narėse,
         o ne teikti konsultacinio pobūdžio nuomones bendro pobūdžio ar hipotetiniais klausimais (žr., be kita ko, 2009 m. kovo 5 d.
         Sprendimo Kattner Stahlbau, C‑350/07, Rink. p. I‑0000, 29 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      65      Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad naujas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo vertinimas, jog nagrinėjamomis
         dvišalėmis sutartimis saugomas pavadinimas „Bud“ turi būti laikomas kilmės vietos nuoroda – nacionalinės teisės prielaida,
         kuria grindžiami šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą antrasis ir trečiasis klausimai, – be abejonės, labai skiriasi
         nuo prašymo priimti prejudicinį sprendimą, kurį pateikus priimtas minėtas Sprendimas Budĕjovický Budvar, pirmąjį klausimą pagrindžiančios prielaidos (kuria taip pat paremtas nagrinėjamo prašymo priimti prejudicinį sprendimą pirmasis
         klausimas), jog tai yra paprasta ir netiesioginė geografinės kilmės nuoroda.

      66      Tačiau negalima atmesti tikimybės, kad iš tikrųjų tai yra dvi skirtingos ir a priori įmanomos prielaidos ir kad šiuo etapu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nelinkęs galutinai atmesti paprastos
         ir netiesioginės geografinės kilmės nuorodos prielaidos, taigi pirmąjį klausimą jis pateikė tuo atveju, jeigu vis dėlto nuspręstų
         remtis šia prielaida.

      67      Be to, nagrinėjamomis dvišalėmis sutartimis saugomo pavadinimo „Bud“ kvalifikavimas kaip kilmės vietos nuorodos yra vien nacionalinės
         teisės klausimas, galimas užginčyti aukštesnės instancijos teismuose, kurie, beje, jau yra priėmę sprendimų ir kai kuriuose
         jų aiškiai pasirinko kitokią kvalifikaciją.

      68      Tokiomis aplinkybėmis darytina išvada, jog nenustatyta, kad pirmasis klausimas būtų hipotetinis. Budvar išreikštos abejonės nepaneigia prezumpcijos, kad prašymai priimti prejudicinius sprendimus yra reikšmingi.

      69      Vadinasi, prejudicinis klausimas yra priimtinas.

       Dėl esmės
      70      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės prašo išaiškinti minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 101 punktą.

      71      Pirmiausia reikia pažymėti, kad šis pirmasis klausimas yra susijęs su pavadinimo „Bud“ kaip paprastos geografinės kilmės nuorodos
         apsauga pagal nagrinėjamas dvišales sutartis, kurias 1976 m. birželio 11 d. ir 1979 m. birželio 7 d. sudarė Austrijos Respublika
         ir Čekoslovakijos Socialistinė Respublika. Taigi šios sutartys sudarytos prieš Čekijos Respublikai įstojant į Europos Sąjungą.
         Todėl pagrindinė byla nesusijusi su situacija, kai dvišalės sutartys sudarytos aptariamoms valstybėms faktiškai būnat valstybėmis
         narėmis.

      72      Norint atsakyti į šį klausimą, būtina 101 punktą nagrinėti atsižvelgiant į Teisingumo Teismo analizės kontekstą, kurio neatskiriamą
         dalį jis sudaro.

      73      Šiuo klausimu primintina, kad minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 54 punkte Teisingumo Teismas pažymėjo, jog pirmajame toje byloje pateiktame klausime remiamasi prielaida, kad pavadinimas
         „Bud“ yra paprasta ir netiesioginė geografinės kilmės nuoroda, t. y. pavadinimas, kurio atveju nėra tiesioginio ryšio tarp,
         viena vertus, tam tikros kokybės, reputacijos ar kitokios produkto savybės ir, kita vertus, jo konkrečios geografinės kilmės
         ir kuris dėl to nepatenka į Reglamento Nr. 2081/92 2 straipsnio 2 dalies b punktą (žr. 2000 m. lapkričio 7 d. Sprendimo Warsteiner Brauerei, C‑312/98, Rink. p. I‑9187, 43 ir 44 punktus); be to, toks pavadinimas savaime nėra geografinis pavadinimas, tačiau bent
         jau gali vartotojui suteikti informacijos, jog juo žymimas produktas kilęs iš tam tikros vietovės, regiono ar šalies (žr.
         1992 m. lapkričio 10 d. Sprendimo Exportur, C‑3/91, Rink. p. I‑5529, 11 punktą).

      74      Remdamasis šia prielaida, Teisingumo Teismas išnagrinėjo, ar paprastos ir netiesioginės geografinės kilmės nuorodos absoliuti
         apsauga, t. y. taikoma nepaisant to, ar yra tikimybė suklaidinti, kaip antai nagrinėjamomis dvišalėmis sutartimis pavadinimui
         „Bud“ suteikiama apsauga, atsižvelgiant į tai, kad ji gali riboti laisvą prekių judėjimą (minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 97 punktas), gali būti pateisinama pagal Bendrijos teisę.

      75      Minėto Sprendimo BudĕjovickýBudvar 99 punkte Teisingumo Teismas priminė, kad dvišale sutartimi, kuri iš esmės tokia pati kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje,
         suteikiamos apsaugos klausimu jis jau yra nusprendęs, jog tokios sutarties tikslu – neleisti vienos susitariančiosios valstybės
         gamintojams naudoti kitos valstybės geografinius pavadinimus ir taip naudotis šių produktų reputacija, sietina su įmonių,
         įsteigtų šių pavadinimų nurodomuose regionuose ar vietovėse, gaminamais produktais, – siekiama užtikrinti sąžiningą konkurenciją,
         o toks tikslas gali būti laikomas EB 30 straipsnyje numatyta pramoninės ir komercinės nuosavybės apsauga su sąlyga, kad aptariami
         pavadinimai šios sutarties įsigaliojimo dieną arba vėliau kilmės valstybėje nebūtų tapę bendriniais (žr. minėto sprendimo
         Exportur 37 punktą ir 1999 m. kovo 4 d. Sprendimo Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, C‑87/97, Rink. p. I‑1301, 20 punktą).

      76      Minėto Sprendimo BudĕjovickýBudvar 100 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, kad, kaip matyti iš dvišalės sutarties 1, 2 ir 6 straipsnių, toks tikslas sudaro
         nagrinėjamomis dvišalėmis sutartimis įtvirtintos apsaugos sistemos pagrindą.

      77      Atsižvelgdamas būtent į šiuos aspektus, Teisingumo Teismas minėto Sprendimo BudĕjovickýBudvar 101 punkte nusprendė, kad „jeigu iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atlikto patikrinimo matyti, jog
         remiantis Čekijos Respublikoje susiklosčiusiomis faktinėmis aplinkybėmis ir vyraujančia samprata pavadinimas „Bud“ apibūdina
         regioną arba vietovę šios valstybės teritorijoje, o jo apsauga ten pateisinama pagal EB 30 straipsnyje išvardytus kriterijus,
         šis straipsnis taip pat nedraudžia minėtos apsaugos išplėsti valstybės narės, šiuo atveju Austrijos Respublikos, teritorijos
         atžvilgiu.

      78      Pirma, kalbant apie tame minėto sprendimo punkte nurodytas Čekijos Respublikoje susiklosčiusias faktines aplinkybes ir vyraujančią
         sampratą, pasakytina, kad šią frazę reikia suprasti atsižvelgiant į specifinį kontekstą, kai nagrinėjamomis dvišalėmis sutartimis
         numatyta pavadinimo „Bud“ apsaugos sistema, t. y. į tai, kad ši sistema, kaip ir, pvz., minėtame Sprendime Exportur nagrinėta sistema, paremta kilmės valstybėje narėje, šiuo atveju Čekijos Respublikoje, numatytos apsaugos taikymo išplėtimu
         į importo valstybę narę, šiuo atveju – Austrijos Respubliką.

      79      Tokią sistemą apibūdina aplinkybė, nukrypstanti nuo teritoriškumo principo, kad suteikta apsauga yra apibrėžta kilmės valstybės
         narės teisėje ir remiantis šioje valstybėje susiklosčiusiosiomis faktinėmis aplinkybėmis bei esama samprata (minėto Sprendimo
         Exportur 12, 13 ir 38 punktai).

      80      Vadinasi, patikrinti, ar pavadinimas „Bud“ yra paprasta ir netiesioginė geografinės kilmės nuoroda, privalo prašymą priimti
         prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į minėtas Čekijos Respublikoje susiklosčiusias aplinkybes ir vyraujančią
         sampratą.

      81      Visų pirma, kaip Teisingumo Teismas priminė minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 54 punkte, paprasta geografinės kilmės nuoroda yra netiesioginė, jei ji savaime nėra geografinis pavadinimas, tačiau bent
         jau gali vartotojui suteikti informacijos, jog ja žymimas produktas kilęs iš tam tikros vietovės, regiono ar šalies.

      82      Remiantis tuo, darytina išvada, kad siekdamas nustatyti, ar toks pavadinimas, kaip antai „Bud“, gali būti laikomas paprasta
         ir netiesiogine geografinės kilmės nuoroda, kurios apsauga pagal nagrinėjamas dvišales sutartis gali būti pateisinama pagal
         EB 30 straipsnio kriterijus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar remiantis Čekijos
         Respublikoje susiklosčiusiomis faktinėmis aplinkybėmis ir vyraujančia samprata šis pavadinimas, nors savaime nėra geografinis
         pavadinimas, bent jau gali vartotojui suteikti informacijos, jog juo žymimas produktas kilęs iš tam tikro šios valstybės narės
         regiono ar vietovės.

      83      Kita vertus, jei atlikus tokią analizę paaiškėtų, jog nagrinėjamas pavadinimas neturi šios būtiniausios savybės – užsiminti
         apie atitinkamo produkto geografinę kilmę, jo apsauga negalėtų būti pateisinama EB 30 straipsnyje numatytu pramoninės ir komercinės
         nuosavybės apsaugos motyvu ir iš principo prieštarautų EB 28 straipsniui, jei negalėtų būti pateisinama kitu pagrindu (minėto
         Sprendimo Budĕjovický Budvar 107–111 punktai).

      84      Antra, kalbant apie minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 101 punkte nurodytą aplinkybę, jog pavadinimo „Bud“ apsauga turi būti pateisinama EB 30 straipsnio kriterijų atžvilgiu, reikia
         pasakyti, kad iš to, kas paminėta, matyti, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be to, turi patikrinti,
         taip pat remdamasis Čekijos Respublikoje susiklosčiusiomis faktinėmis aplinkybėmis ir vyraujančia samprata, ar, kaip nurodyta
         minėto sprendimo 99 punkte, pagrindinėje byloje aptariamas pavadinimas nagrinėjamų dvišalių sutarčių įsigaliojimo dieną arba
         vėliau šioje valstybėje narėje nėra tapęs bendriniu, atsižvelgiant į tai, kad Teisingumo Teismas to paties sprendimo 99 ir
         100 punktuose jau buvo nusprendęs, jog šiomis sutartimis nustatytos apsaugos sistemos tikslas yra EB 30 straipsnyje numatytos
         pramoninės ir komercinės nuosavybės apsauga.

      85      Be to, galima pažymėti, kad jeigu atlikus šio sprendimo 82 ir 84 punktuose nurodytus patikrinimus paaiškėtų, kad remiantis
         Čekijos Respublikoje susiklosčiusiomis faktinėmis aplinkybėmis ir vyraujančia samprata pagrindinėje byloje nagrinėjamas pavadinimas
         „Bud“ bent jau gali vartotojui suteikti informacijos, jog juo žymimas produktas kilęs iš tam tikro šios valstybės narės regiono
         ar vietovės, ir kad remiantis šiomis faktinėmis aplinkybėmis ir samprata šis pavadinimas nagrinėjamų dvišalių sutarčių įsigaliojimo
         dieną arba vėliau šioje valstybėje narėje nėra tapęs bendriniu, reikėtų daryti išvadą, kad EB 28 ir 30 straipsniai nedraudžia
         numatyti tokios paprastos geografinės kilmės nuorodos apsaugos pagal nacionalinę teisę nei, beje, jos išplėsti dvišale sutartimi
         kitos valstybės narės teritorijos atžvilgiu (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 101 ir 102 punktus ir juose nurodytą teismų praktiką).

      86      Trečia pirmojo klausimo dalimi, kurią dabar reikia išnagrinėti, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo
         Teismo klausia: a) ar šiam nacionaliniam teismui atliekant būtinus patikrinimus reikia užsakyti vartotojų nuomonės apklausą
         tam, kad būtų nustatyta Čekijos Respublikoje vyraujanti samprata; ir b) kokio žinomumo arba asocijavimosi laipsnio turėtų
         būti reikalaujama.

      87      Šiuo atžvilgiu neginčijama, kad šiais aspektais Bendrijos teisėje nėra jokios konkrečios nuostatos.

      88      Nesant Bendrijos teisės nuostatų šioje srityje kiekviena valstybė narė savo nacionalinėje teisinėje sistemoje turi skirti
         kompetentingus teismus ir nustatyti ieškinių, skirtų užtikrinti teisės subjektų teisių, kylančių iš tiesioginio Bendrijos
         teisės veikimo, apsaugą, procesines taisykles su sąlyga, kad šios taisyklės nebus mažiau palankios nei tos, kurios taikomos
         pareiškiant panašius ieškinius dėl vidaus teisės pažeidimo (lygiavertiškumo principas), ir kad jos nedarys Bendrijos teisinės
         sistemos suteiktų teisių įgyvendinimo praktiškai neįmanomo ar pernelyg sudėtingo (veiksmingumo principas) (žr., be kita ko,
         2008 m. vasario 12 d. Sprendimo Kempter, C‑2/06, Rink. p. I‑411, 57 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      89      Vadinasi, nesant jokių Bendrijos teisės nuostatų šioje srityje, nuspręsti, ar reikia užsakyti nuomonės apklausą, skirtą išsiaiškinti
         Čekijos Respublikoje susiklosčiusias faktines aplinkybes ir vyraujančią sampratą, siekiant patikrinti, ar pavadinimas „Bud“
         gali būti laikomas paprasta ir netiesiogine geografinės kilmės nuoroda ir ar šioje valstybėje narėje jis nėra tapęs bendriniu,
         turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis savo nacionaline teise. Manydamas, jog nuomonės apklausą
         užsakyti būtina, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atlikdamas tokius patikrinimus, turi nustatyti, koks
         procentas vartotojų laikytinas pakankamu, ir šiuo atveju remdamasis savo nacionaline teise (pagal analogiją žr. 1998 m. liepos
         16 d. Sprendimo GutSpringenheideirTusky, C‑210/96, Rink. p. I‑4657, 35 ir 36 punktus).

      90      Pagaliau ketvirta pirmojo klausimo dalimi, kurią reikia išnagrinėti paskiausiai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
         teismas siekia sužinoti, ar minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 101 punktas ir ypač jame paminėtos Čekijos Respublikoje susiklosčiusios faktinės aplinkybės ir vyraujanti samprata reiškia,
         kad turi būti nustatyti konkretūs su pavadinimo naudojimu susiję kokybės ir trukmės reikalavimai, būtent, kad kilmės valstybėje
         narėje šį pavadinimą turėjo faktiškai naudoti kelios įmonės kaip geografinę nuorodą, o ne vienintelė įmonė vien kaip prekių
         ženklą, kaip yra pagrindinėje byloje nagrinėjamo pavadinimo atveju.

      91      Šiuo atžvilgiu konstatuotina, kad minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 101 punktas, ypač analizuojamas atsižvelgiant į pirmojo toje byloje pateikto klausimo atsakymo argumentus (žr. šio sprendimo
         73–77 punktus), nepatvirtina tezės, jog EB 30 straipsnyje esama konkretaus reikalavimo dėl pavadinimo naudojimo kilmės valstybėje
         narėje kokybės ir trukmės tam, kad pavadinimo apsauga būtų pateisinama EB 30 straipsnyje numatytos pramoninės ir komercinės
         nuosavybės apsaugos pagrindu.

      92      Iš kartu skaitomų minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 54 ir 99–101 punktų matyti, kad EB 30 straipsnis nedraudžia nagrinėjamomis dvišalėmis sutartimis pavadinimui „Bud“ suteikiamos
         specifinės apsaugos išplėsti kitos valstybės narės nei Čekijos Respublika teritorijos atžvilgiu, nes šios apsaugos tikslas
         yra tame straipsnyje numatyta pramoninės ir komercinės nuosavybės apsauga, tačiau su sąlyga, jog bus patikrinta, kad remiantis
         Čekijos Respublikoje susiklosčiusiomis faktinėmis aplinkybėmis ir vyraujančia samprata šis pavadinimas gali būti laikomas
         paprasta ir netiesiogine geografinės kilmės nuoroda ir kad jis šioje valstybėje narėje nėra tapęs bendriniu.

      93      Vadinasi, EB 30 straipsniu, kaip jis išaiškintas minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 101 punkte, nenumatytas konkretus reikalavimas dėl pavadinimo naudojimo kilmės valstybėje narėje kokybės ir trukmės tam,
         kad pavadinimo apsauga būtų pateisinama pagal šį straipsnį. Klausimą, ar toks reikalavimas taikomas pagrindinėje byloje, turi
         išspręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į taikytiną nacionalinę teisę, visų pirma
         į nagrinėjamų dvišalių sutarčių numatytą apsaugos sistemą.

      94      Atsižvelgiant į tai, kas paminėta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad iš minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 101 punkto išplaukia, jog:

      –        siekdamas nustatyti, ar toks pavadinimas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, gali būti laikomas paprasta ir netiesiogine
         geografinės kilmės nuoroda, kurios apsauga pagal nagrinėjamas dvišales sutartis gali būti pateisinama pagal EB 30 straipsnio
         kriterijus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar remiantis Čekijos Respublikoje susiklosčiusiomis
         faktinėmis aplinkybėmis ir vyraujančia samprata šis pavadinimas, nors savaime nėra geografinis pavadinimas, bent jau gali
         vartotojui suteikti informacijos, jog juo žymimas produktas kilęs iš tam tikro šios valstybės narės regiono ar vietovės,

      –        be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vėl remdamasis Čekijos Respublikoje susiklosčiusiomis faktinėmis
         aplinkybėmis ir vyraujančia samprata, turi patikrinti ar, kaip nurodyta minėto sprendimo 99 punkte, pagrindinėje byloje aptariamas
         pavadinimas nagrinėjamų dvišalių sutarčių įsigaliojimo dieną arba vėliau šioje valstybėje narėje nėra tapęs bendriniu, atsižvelgiant
         į tai, kad Teisingumo Teismas to paties sprendimo 99 ir 100 punktuose jau buvo nusprendęs, jog šiomis sutartimis nustatytos
         apsaugos sistemos tikslas yra EB 30 straipsnyje numatytos pramoninės ir komercinės nuosavybės apsauga,

      –        nesant jokių Bendrijos teisės nuostatų šioje srityje, nuspręsti, ar reikia užsakyti nuomonės apklausą, skirtą išsiaiškinti
         Čekijos Respublikoje susiklosčiusias faktines aplinkybes ir vyraujančią sampratą, siekiant patikrinti, ar pagrindinėje byloje
         nagrinėjamas pavadinimas „Bud“ gali būti laikomas paprasta ir netiesiogine geografinės kilmės nuoroda ir ar šioje valstybėje
         narėje jis nėra tapęs bendriniu, turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis savo nacionaline
         teise. Manydamas, jog nuomonės apklausą užsakyti būtina, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atlikdamas
         tokius patikrinimus, turi nustatyti, koks procentas vartotojų laikytinas pakankamu, ir šiuo atveju remdamasis savo nacionaline
         teise, ir

      –        EB 30 straipsniu nenumatytas konkretus reikalavimas dėl pavadinimo naudojimo kilmės valstybėje narėje kokybės ir trukmės tam,
         kad pavadinimo apsauga būtų pateisinama pagal šį straipsnį. Klausimą, ar toks reikalavimas taikomas pagrindinėje byloje, turi
         išspręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į taikytiną nacionalinę teisę, visų pirma
         į nagrinėjamų dvišalių sutarčių numatytą apsaugos sistemą.

       Dėl antrojo klausimo
      95      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamentu Nr. 510/2006 numatyta
         Bendrijos apsaugos sistema yra išsami ir todėl šis reglamentas draudžia taikyti dvi valstybes nares saistančiomis sutartimis,
         kaip antai nagrinėjamos dvišalės sutartys, numatytą apsaugos sistemą, pagal kurią pavadinimui, pripažįstamam vienos valstybės
         narės teisėje kaip sudarančiam kilmės vietos nuorodą, suteikiama apsauga kitoje valstybėje narėje, kurioje šią apsaugą reikalaujama
         faktiškai taikyti, jei šios kilmės vietos nuorodos nebuvo prašyta įregistruoti pagal minėtą reglamentą.

       Pirminės pastabos
      96      Pirma, reikėtų priminti, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 51 ir 52 punktuose, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio
         teismo nuomone, šis klausimas paremtas prielaida, jog Čekijos Respublikoje pavadinimas „Bud“ saugomas kaip kilmės vietos nuoroda,
         o ne kaip paprasta geografinės kilmės nuoroda.

      97      Antra, reikia pažymėti, kad po to, kai Teisingumo Teismas priėmė minėtą Sprendimą Budĕjovický Budvar, Čekijos Respublika įstojo į Europos Sąjungą.

      98      Vadinasi, kadangi nagrinėjamos dvišalės sutartys saisto dvi valstybes nares, jų nuostatos negali būti taikomos santykiuose
         tarp šių valstybių, jei paaiškėja, kad jos prieštarauja Bendrijos teisei, visų pirma Sutartyje nustatytoms laisvo prekių judėjimo
         taisyklėms (šiuo klausimu žr. 2003 m. gegužės 20 d. Sprendimo Ravil, C‑469/00, Rink. p. I‑5053, 37 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      99      Be to, reikia nurodyti, kad tokioms sutartims netaikomas EB 307 straipsnis, nes jokia trečioji valstybė nėra jų šalis (1988 m.
         rugsėjo 27 d. Sprendimo Matteucci, 235/87, Rink. p. 5589, 21 punktas).

      100    Trečia, primintina, kad, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, aptariamas pavadinimas įregistruotas
         būtent kaip kilmės vietos nuoroda ir jam toliau galioja apsauga pagal Lisabonos susitarimą.

      101    Šiuo klausimu pažymėtina, kad Austrijos Respublika, kitaip nei Čekijos Respublika, nėra minėto susitarimo šalis, taigi šiuo
         susitarimu suteikiama apsauga negalima remtis pirmojoje valstybėje narėje.

      102    Taigi klausimas, ar Reglamento Nr. 510/2006 išsamus pobūdis draudžia pagrindinėje byloje nagrinėjamo pavadinimo galimą apsaugą
         pagal Lisabonos susitarimą, pagrindinėje byloje nekyla.

      103    Kadangi kilmės vietos nuorodos sąvokos apibrėžtis, pateikta Lisabonos susitarimo 2 straipsnio 1 dalyje, yra iš esmės tapati
         pateiktajai Reglamento Nr. 510/2006 2 straipsnio 1 dalies a punkte, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
         daro išvadą, kad pavadinimas „Bud“ yra kilmės vietos nuoroda šio reglamento prasme.

      104    Tačiau yra aišku, kad iki šiol dėl šio pavadinimo nebuvo pateikta įregistravimo paraiška pagal Reglamentą Nr. 510/2006. Taip
         pat neginčijama, kad Komisijai nebuvo perduota jokia šio pavadinimo įregistravimo paraiška pagal Reglamentą Nr. 2081/92, remiantis
         Reglamentu Nr. 918/2004 numatytomis pereinamojo laikotarpio nuostatomis dėl dešimtyje valstybių, tapusių Europos Sąjungos
         valstybėmis narėmis per priešpaskutiniąją jos plėtrą, egzistuojančių geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų.

      105    Vadinasi, antrasis klausimas paremtas prielaida, kad pavadinimo „Bud“ apsauga, kurią Budvar reikalauja taikyti Austrijos Respublikoje pagal nagrinėjamas dvišales sutartis, yra grindžiama šio pavadinimo apsaugos kaip
         Čekijos Respublikoje egzistuojančios kilmės vietos nuorodos išplėtimu Austrijos Respublikos atžvilgiu, kai šis pavadinimas
         taip pat atitinka Reglamente Nr. 510/2006 pateiktą kilmės vietos nuorodos apibrėžtį.

      106    Konkrečiau tariant, kyla klausimas, ar Reglamentas Nr. 510/2006 yra išsamus ir dėl to draudžia tokią nacionalinę apsaugą bei
         atitinkamai šios apsaugos išplėtimą nagrinėjamomis dvišalėmis sutartimis kitos valstybės narės teritorijos atžvilgiu.

       Teisingumo Teismo atsakymas
      107    Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Reglamentu Nr. 2081/92 siekiama užtikrinti juo reglamentuojamų geografinių
         pavadinimų apsaugą Bendrijoje ir įtvirtinta pareiga įregistruoti šiuos pavadinimus Bendrijos lygiu, kad jiems galėtų būti
         taikoma apsauga visose valstybėse narėse (šiuo klausimu žr., be kita ko, minėto Sprendimo Budĕjovický Budvar 74 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      108    Šis tikslas matyti iš Reglamento Nr. 2081/92 septintos konstatuojamosios dalies (1998 m. birželio 9 d. Sprendimo Chiciak ir Fol, C‑129/97 ir C‑130/97, Rink. p. I‑3315, 25 ir 26 punktai), kuri iš esmės sutampa su Reglamento Nr. 510/2006 šešta konstatuojamąja
         dalimi ir kurioje teigiama:

      „Reikėtų numatyti Bendrijos požiūrį į kilmės vietos nuorodas ir geografines nuorodas. Bendrijos apsaugos sistemos taisyklės
         leidžia plėtoti geografines nuorodas ir kilmės vietos nuorodas, nes taikant vienodesnį požiūrį tokia sistema užtikrina vienodas
         konkurencijos sąlygas šias nuorodas turinčių produktų gamintojams ir stiprina vartotojų pasitikėjimą tokiais produktais.“

      109    Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, kad Bendrijos teisės aktuose ryškėja bendra tendencija bendrosios žemės ūkio politikos
         pagrindu gerinti produktų kokybę, siekiant sudaryti palankias sąlygas šių produktų reputacijai išlaikyti, visų pirma pasitelkiant
         kilmės vietos nuorodas, kurioms taikoma ypatinga apsauga. Žemės ūkio produktų srityje ši tendencija įgijo konkrečią išraišką
         priėmus Reglamentą Nr. 2081/92, kuriuo, atsižvelgiant į jo konstatuojamąsias dalis, siekiama patenkinti vartotojų lūkesčius
         dėl kokybiškų produktų bei atpažįstamos geografinės kilmės ir suteikti gamintojams galimybę sąžiningos konkurencijos sąlygomis
         gauti didesnes pajamas už realias pastangas gerinti kokybę (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Ravil 48 punktą ir 2003 m. gegužės 20 d. ConsorziodelProsciuttodi Parma ir Salumificio S. Rita, C‑108/01, Rink. p. I‑5121, 63 punktą).

      110    Kilmės vietos nuorodos priklauso pramoninės ir komercinės nuosavybės teisių sričiai. Taikomi teisės aktai apsaugo jas naudojančius
         asmenis nuo neteisėto trečiųjų asmenų, siekiančių pasipelnyti iš šių nuorodų įgytos reputacijos, naudojimosi šiomis nuorodomis.
         Šių nuorodų tikslas – garantuoti, kad jomis žymimas produktas yra kilęs iš konkrečios geografinės vietovės ir turi tam tikrų
         specifinių savybių. Jos gali turėti gerą reputaciją tarp vartotojų ir būti pagrindinė jų naudojimo sąlygas atitinkančių gamintojų
         priemonė klientams pritraukti. Kilmės vietos nuorodų reputacija priklauso nuo to, kokias jas įsivaizduoja vartotojai. Šis
         įvaizdis iš esmės priklauso nuo produkto specifinių savybių ir apskritai nuo jo kokybės. Galiausiai produkto kokybė yra produkto
         reputacijos pagrindas. Vartotojo suvokimu, ryšys tarp gamintojų reputacijos ir produkto kokybės taip pat priklauso nuo jo
         įsitikinimo, kad su kilmės vietos nuoroda parduodami produktai yra autentiški (minėto sprendimo Ravil 49 punktas ir minėto sprendimo Consorzio del Prosciutto di Parma ir Salumificio S. Rita 64 punktas).

      111    Iš to išplaukia, kad EB 37 straipsnio pagrindu priimtas Reglamentas Nr. 510/2006 yra bendrosios žemės ūkio politikos priemonė,
         kuria iš esmės siekiama vartotojams užtikrinti, kad pagal šį reglamentą įregistruota geografine nuoroda pažymėti žemės ūkio
         produktai dėl savo kilmės iš konkrečios geografinės srities turėtų tam tikras specifines savybes ir atitinkamai suteiktų kokybės
         garantiją, susijusią su jų geografine kilme, siekiant žemės ūkio subjektams, įdėjusiems realių pastangų gerinti kokybę, už
         tai gauti didesnes pajamas bei užkirsti kelią tretiesiems asmenims neteisėtai gauti naudos iš šių produktų turimos reputacijos,
         įgytos dėl jų kokybės.

      112    Tačiau tuo atveju, jeigu valstybės narės galėtų leisti, kad gamintojai jų nacionalinėje teritorijoje naudotų vieną iš nuorodų
         ar ženklų, kuriuos Reglamento Nr. 510/2006 8 straipsnyje leidžiama naudoti tik pagal šį reglamentą įregistruotų pavadinimų
         atžvilgiu, remdamiesi nacionaline apsauga, kurios reikalavimai galėtų būti mažesni nei minėtu reglamentu keliami reikalavimai
         atitinkamiems produktams, būtų rizika, kad minėta kokybės garantija, kuri yra esminė Reglamentu Nr. 510/2006 suteikiamos apsaugos
         funkcija, gali būti neužtikrinta, o tai savo ruožtu vidaus rinkoje gali pakenkti šiomis nuorodomis ar ženklais pažymėtų produktų
         gamintojų sąžiningos konkurencijos tikslui ir ypač pažeisti teises, kurios turi būti suteiktos vien gamintojams, įdėjusiems
         realių pastangų gerinti kokybę tam, kad galėtų naudoti pagal šį reglamentą įregistruotą geografinę nuorodą.

      113    Šis pavojus, kad gali būti pakenkta pagrindiniam tikslui – užtikrinti atitinkamų žemės ūkio produktų kokybę, yra juo didesnis
         atsižvelgiant į tai, kad, kaip savo išvados 111 punkte pažymėjo generalinis advokatas, kitaip nei prekių ženklų srityje, geografinių
         nuorodų galimų nacionalinių apsaugos sistemų suderinimo srityje nebuvo priimta jokia atitinkama Bendrijos priemonė.

      114    Darytina išvada, kad Reglamento Nr. 510/2006 tikslas yra ne nustatyti papildomą kvalifikuotų geografinių nuorodų sistemą greta
         nacionalinių taisyklių, kurios ir toliau gali galioti, kaip, pvz., sistema, numatyta 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu
         (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146),
         o numatyti vienodą ir išsamią tokių nuorodų apsaugos sistemą.

      115    Daugelis Reglamentais Nr. 2081/92 ir Nr. 510/2006 numatytos apsaugos sistemos savybių taip pat patvirtina šios sistemos išsamų
         pobūdį.

      116    Pirma, kitaip nei kitos Bendrijos pramoninės ir komercinės nuosavybės teisių apsaugos sistemos, kaip antai Bendrijos prekių
         ženklo pagal Reglamentą Nr. 40/94 ir augalų veislių pagal 1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų
         veislių teisinės apsaugos Bendrijoje (OL L 227, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 16 t., p. 390), Reglamentais
         Nr. 2081/92 ir 510/2006 įtvirtinta registracijos procedūra yra grindžiama atitinkamos valstybės narės ir Komisijos kompetencijos
         pasidalijimu, nes sprendimą įregistruoti pavadinimą Komisija gali priimti, tik jei atitinkama valstybė narė jai yra pateikusi
         jo įregistravimo paraišką, o tokia paraiška gali būti pateikta tik tuomet, jei valstybė narė patikrino jos pagrįstumą (2001 m.
         gruodžio 6 d. Sprendimo Carl Kühne ir kt., C‑269/99, Rink. p. I‑9517, 53 punktas).

      117    Taigi nacionalinės įregistravimo procedūros yra integruotos į Bendrijos sprendimų priėmimo procedūrą ir sudaro esminę jos
         dalį. Jos negali egzistuoti atskirai nuo Bendrijos apsaugos sistemos.

      118    Kalbant apie Bendrijos įregistravimo procedūrą, svarbi ir aplinkybė, jog Reglamento Nr. 510/2006 5 straipsnio 6 dalyje, –
         kuri iš esmės sutampa su Reglamento Nr. 2081/92 5 straipsnio 5 dalimi, įterpta į šį reglamentą Reglamentu Nr. 535/97, – teigiama,
         kad valstybės narės gali vien savo atsakomybe suteikti laikiną nacionalinę apsaugą, kol bus priimtas sprendimas dėl įregistravimo
         paraiškos.

      119    Beje, dėl šio aspekto Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog iš šios nuostatos išplaukia, kad pagal Reglamente Nr. 2081/92
         įtvirtintą sistemą, kai valstybės narės turi kompetenciją priimti nors ir laikinus sprendimus nukrypdamos nuo šio reglamento
         nuostatų, ši kompetencija kyla iš aiškių taisyklių (minėto sprendimo Chiciak ir Fol 32 punktas).

      120    Kaip savo išvados 102 punkte pažymėjo generalinis advokatas, tokio pobūdžio nuostata neturėtų jokios prasmės, jei valstybės
         narės bet kuriuo atveju galėtų išlaikyti savąsias kilmės vietos nuorodų ir geografinių nuorodų Reglamentų Nr. 2081/92 ir 510/2006
         prasme apsaugos sistemas ir paliktų jas galioti greta šių reglamentų.

      121    Antra, tokios apsaugos sistemos, kokia numatyta Reglamentuose Nr. 2081/92 ir 510/2006, išsamų pobūdį taip pat rodo pereinamojo
         laikotarpio nuostatos, skirtos esamiems nacionaliniams pavadinimams, koks yra pagrindinėje byloje nagrinėjamas čekų pavadinimas
         „Bud“.

      122    Reglamento Nr. 2081/92 17 straipsniu nustatyta vadinamoji supaprastinta įregistravimo procedūra, skirta registruoti įregistravimo
         paraišką pateikusioje valstybėje narėje teisiškai saugomus nacionalinius pavadinimus arba tose valstybėse narėse, kuriose
         nebuvo apsaugos sistemos, pagal įprastą praktiką nusistovėjusius pavadinimus (2002 m. birželio 25 d. Sprendimo Bigi, C‑66/00, Rink. p. I‑5917, 28 punktas).

      123    Buvo numatyta, kad jei juos įregistruoti paprašoma per šešių mėnesių terminą, pagal šio reglamento 13 straipsnio 2 dalį jų
         nacionalinė apsauga galėjo su tam tikromis sąlygomis būti toliau taikoma pereinamuoju penkerių metų laikotarpiu, kuris vėliau
         Reglamentu Nr. 535/97 buvo pratęstas papildomu penkerių metų laikotarpiu.

      124    Kadangi ši speciali egzistuojančių nacionalinių pavadinimų laikinos apsaugos sistema buvo panaikinta Reglamento Nr. 692/2003
         1 straipsnio 15 punktu, Komisija Reglamente Nr. 918/2004 numatė pereinamojo laikotarpio nuostatas dėl dešimtyje valstybių,
         tapusių Europos Sąjungos valstybėmis narėmis per priešpaskutiniąją jos plėtrą, egzistuojančių kilmės vietos nuorodų ir geografinių
         nuorodų nacionalinės apsaugos, paremtas senosioms penkiolikai valstybių narių numatytomis nuostatomis.

      125    Šios nuostatos itin svarbios nagrinėjamoje byloje, nes, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, tuo
         metu pavadinimas „Bud“ Čekijos Respublikoje egzistavo kaip geografinė nuoroda.

      126    Reglamentu Nr. 918/2004 buvo numatyta, kad kilmės vietos nuorodų ir geografinių nuorodų, egzistavusių dešimtyje naujų valstybių
         narių 2004 m. balandžio 30 dieną, nacionalinė apsauga Reglamento Nr. 2081/92 prasme galėjo būti palikta galioti šešis mėnesius.
         Tačiau kadangi neliko supaprastintos procedūros, šiame reglamente buvo numatyta, kad jeigu įregistravimo paraiška pateikiama
         per tuos šešis mėnesius, tokia nacionalinė apsauga gali būti palikta galioti, kol Komisija priims sprendimą pagal Reglamento
         Nr. 2081/92 6 straipsnį.

      127    Taigi minėtu reglamentu dešimčiai naujų valstybių narių patvirtinama tai, kas jau galiojo penkiolikai senųjų valstybių narių,
         būtent, kad nacionalinė esamų kvalifikuotų geografinių nuorodų apsauga leidžiama tik tuomet, jeigu įvykdomos pereinamojo laikotarpio
         teisės normomis specialiai tokioms nuorodoms nustatytos sąlygos, tarp jų – reikalavimas pateikti įregistravimo paraišką per
         šešių mėnesių terminą, o Čekijos valdžios institucijos tokios paraiškos dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamo pavadinimo „Bud“
         nepateikė.

      128    Šias specialias nuostatas ir ypač valstybėms narėms suteiktą aiškų leidimą tam tikromis sąlygomis pereinamuoju laikotarpiu
         išlaikyti nacionalinę esamų kvalifikuotų geografinių nuorodų apsaugą būtų sunku suprasti, jei tokių nuorodų Bendrijos apsaugos
         sistema būtų neišsami ir taip valstybės narės bet kuriuo atveju išlaikytų neribotą teisę toliau taikyti tokią nacionalinę
         apsaugą.

      129    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamentu Nr. 510/2006 numatyta Bendrijos apsaugos
         sistema yra išsami ir todėl šis reglamentas draudžia taikyti dvi valstybes nares saistančiomis sutartimis, kaip antai nagrinėjamos
         dvišalės sutartys, numatytą apsaugos sistemą, pagal kurią pavadinimui, pripažįstamam vienos valstybės narės teisėje kaip sudarančiam
         kilmės vietos nuorodą, suteikiama apsauga kitoje valstybėje narėje, kurioje šią apsaugą reikalaujama faktiškai taikyti, jei
         šios kilmės vietos nuorodos nebuvo prašyta įregistruoti pagal minėtą reglamentą.

      130    Atsižvelgiant į šį antrojo klausimo atsakymą, į trečiąjį klausimą atsakyti nebereikia.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      131    Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      1.      Iš 2003 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Budĕjovický Budvar (C‑216/01) 101 punkto išplaukia, jog:
      –        siekdamas nustatyti, ar toks pavadinimas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, gali būti laikomas paprasta ir netiesiogine
            geografinės kilmės nuoroda, kurios apsauga pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamas dvišales sutartis gali būti pateisinama
            pagal EB 30 straipsnio kriterijus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar remiantis Čekijos
            Respublikoje susiklosčiusiomis faktinėmis aplinkybėmis ir vyraujančia samprata šis pavadinimas, nors savaime nėra geografinis
            pavadinimas, bent jau gali vartotojui suteikti informacijos, jog juo žymimas produktas kilęs iš tam tikro šios valstybės narės
            regiono ar vietovės,
      –        be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vėl remdamasis Čekijos Respublikoje susiklosčiusiomis faktinėmis
            aplinkybėmis ir vyraujančia samprata, turi patikrinti ar, kaip nurodyta minėto sprendimo 99 punkte, pagrindinėje byloje aptariamas
            pavadinimas šioje byloje nagrinėjamų dvišalių sutarčių įsigaliojimo dieną arba vėliau šioje valstybėje narėje nėra tapęs bendriniu,
            atsižvelgiant į tai, kad Europos Bendrijų Teisingumo Teismas to paties sprendimo 99 ir 100 punktuose jau buvo nusprendęs,
            jog šiomis sutartimis nustatytos apsaugos sistemos tikslas yra EB 30 straipsnyje numatytos pramoninės ir komercinės nuosavybės
            apsauga,
      –      nesant jokių Bendrijos teisės nuostatų šioje srityje, nuspręsti, ar reikia užsakyti nuomonės apklausą, skirtą išsiaiškinti
            Čekijos Respublikoje susiklosčiusias faktines aplinkybes ir vyraujančią sampratą, siekiant patikrinti, ar pagrindinėje byloje
            nagrinėjamas pavadinimas „Bud“ gali būti laikomas paprasta ir netiesiogine geografinės kilmės nuoroda ir ar šioje valstybėje
            narėje jis nėra tapęs bendriniu, turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis savo nacionaline
            teise. Manydamas, jog nuomonės apklausą užsakyti būtina, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atlikdamas
            tokius patikrinimus, turi nustatyti, koks procentas vartotojų laikytinas pakankamu, ir šiuo atveju remdamasis savo nacionaline
            teise, ir
      –        EB 30 straipsniu nenumatytas konkretus reikalavimas dėl pavadinimo naudojimo kilmės valstybėje narėje kokybės ir trukmės tam,
            kad pavadinimo apsauga būtų pateisinama pagal šį straipsnį. Klausimą, ar toks reikalavimas taikomas pagrindinėje byloje, turi
            išspręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į taikytiną nacionalinę teisę, visų pirma
            į pagrindinėje byloje nagrinėjamų dvišalių sutarčių numatytą apsaugos sistemą.
      2.      2006 m. kovo 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 510/2006 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir
            kilmės vietos nuorodų apsaugos numatyta Bendrijos apsaugos sistema yra išsami ir todėl šis reglamentas draudžia taikyti dvi
            valstybes nares saistančiomis sutartimis, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjamos dvišalės sutartys, numatytą apsaugos
            sistemą, pagal kurią pavadinimui, pripažįstamam vienos valstybės narės teisėje kaip sudarančiam kilmės vietos nuorodą, suteikiama
            apsauga kitoje valstybėje narėje, kurioje šią apsaugą reikalaujama faktiškai taikyti, jei šios kilmės vietos nuorodos nebuvo
            prašyta įregistruoti pagal minėtą reglamentą.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


1984 m. vasario 28 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Vokietijos Federacinę Respubliką. # Byla 247/81.