title: 2006 m. gegužės 4 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Reinhold Haug prieš Land Baden-Württemberg. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg - Vokietija. # Europos Bendrijų finansinių interesų apsauga - Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 - Bendrijos pagalbos grąžinimas - Mažiau griežtų administracinių nuobaudų taikymas atgaline data. # Byla C-286/05.

text:
      Byla C‑286/05
      Reinhold Haug
      prieš
      Land Baden-Württemberg
      (Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Europos Bendrijų finansinių interesų apsauga – Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 – Bendrijos pagalbos grąžinimas – Mažiau griežtų administracinių nuobaudų taikymas atgaline data“
      Sprendimo santrauka
      Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Integruota administravimo ir kontrolės sistema, susijusi su tam tikromis pagalbos
            schemomis
      (Tarybos reglamento Nr. 2988/95 2 straipsnio 2 dalis; Komisijos reglamentų Nr. 3887/92 9 straipsnio 2 dalis ir Nr. 2419/2001
            31 straipsnis)
      Reglamento Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos 2 straipsnio 2 dalies antrasis sakinys, numatantis,
         kad jeigu Bendrijos nuostatos, pagal kurias skiriamos administracinės nuobaudos, buvo vėliau pakeistos, atgaline data taikomos
         mažiau griežtos nuostatos, netaikomas, kai nustačius, jog deklaruotas plotas buvo viršytas daugiau negu 20 %, palyginti su
         Reglamento Nr. 3887/92, nustatančio išsamias integruotos administravimo ir kontrolės sistemos taikymo tam tikroms Bendrijos
         pagalbos schemoms taisykles, 9 straipsnio 2 dalyje apibrėžtu plotu, reikalaujama grąžinti visą iš pradžių skirtos Bendrijos
         pagalbos sumą kartu su palūkanomis, net jei atitinkamas ūkio subjektas tvirtina, kad pagal Reglamento Nr. 2419/2001, nustatančio
         išsamias integruotos administravimo ir kontrolės sistemos taikymo tam tikroms Reglamente Nr. 3508/92 nustatytoms Bendrijos
         pagalbos schemoms taisykles, 31 straipsnio 3 dalį turi būti sugrąžinta mažesnė pagalbos dalis.

      Iš tiesų, Reglamento Nr. 2419/2001 31 straipsnyje nuobauda nenumatyta ir todėl jis negali pakeisti Reglamento Nr. 3887/92
         9 straipsnio 2 dalyje numatytos nuobaudos.

      (žr. 24–25 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2006 m. gegužės 4 d.(*)

      „Europos Bendrijų finansinių interesų apsauga – Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 – Bendrijos pagalbos grąžinimas – Mažiau griežtų administracinių nuobaudų taikymas atgaline data“
      Byloje C‑286/05
      dėl Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vokietija), 2005 m. birželio 30 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2005 m. liepos 18 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Reinhold Haug
      prieš
      Land Baden-Württemberg,
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Schiemann, teisėjai E. Juhász ir M. Ilešič (pranešėjas),
      generalinis advokatas P. Léger,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        R. Haug, atstovaujamo Rechtsanwalt F. Schulze,

      –        Land Baden-Württemberg, atstovaujamos N. Philippi,

      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos F. Erlbacher ir L. Visaggio,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95
         dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312, p. 1) 2 straipsnio 2 dalies aiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp žemės ūkiu užsiimančio R. Haug ir Land Baden-Württemberg, atstovaujamos Landratsamt Tuttlingen (Tuttlingen apygardos administracinės tarnybos), dėl sprendimo suteikti pagalbą panaikinimo ir pareigos grąžinti visą jos
         sumą.

       Teisinis pagrindas
      3        Reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnio 2 dalis nustato:

      „Pažeidimas – tai bet kuris Bendrijos teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmais ar
         neveikimu, dėl kurio Bendrijų bendrajam biudžetui ar jų valdomiems biudžetams padaroma žala sumažinant ar iš viso prarandant
         pajamas, gaunamas iš tiesiogiai Bendrijų vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas.“

      4        Šio reglamento 2 straipsnio 2 dalies antrasis sakinys numato:

      „Jeigu Bendrijos taisyklių nuostatos, pagal kurias skiriamos administracinės nuobaudos, buvo vėliau pakeistos, atgaline data
         taikomos mažiau griežtos nuostatos.“

      5        Šio reglamento 4 straipsnis nustato:

      „1.      Įvykdžius bet kokį pažeidimą, neteisingai įgyta nauda paprastai panaikinama:
      –      įpareigojant sumokėti nustatytas sumas arba grąžinti neteisėtai įgytas sumas,
      <…>
      2.      Taikant 1 dalyje nurodytas priemones apsiribojama įgytos naudos panaikinimu ir, jei taip yra numatyta, palūkanomis, kurias
         galima nustatyti pagal vienodą palūkanų normą.

      <…>
      4.      Šiame straipsnyje numatytos priemonės nelaikomos nuobaudomis.“
      6        Pagal to paties reglamento 5 straipsnio 1 dalį:

      „Padarius tyčinius pažeidimus arba pažeidimus dėl aplaidumo gali būti skiriamos šios administracinės nuobaudos:
      <…>
      b)      reikalavimas sumokėti didesnę sumą negu neteisėtai gautos arba vengiamos mokėti sumos, tam tikrais atvejais pridėjus palūkanas;
         ši papildoma suma nustatoma remiantis konkrečiose taisyklėse nurodytu procentu, bet ji negali būti didesnė nei yra būtina,
         kad darytų atgrasinančios priemonės poveikį;

      c)      visiškai ar dalinai panaikinant Bendrijos taisyklėmis suteiktą naudą, net jeigu ekonominės veiklos vykdytojas neteisėtai pasinaudojo
         tik dalimi šios naudos;

      <…>“
      7        1992 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3887/92, nustatančio išsamias integruotos administravimo ir kontrolės
         sistemos taikymo tam tikroms Bendrijos pagalbos schemoms taisykles (OL L 391, p. 36), 9 straipsnio 2 dalis yra susijusi su
         skirtumais tarp, pirma, paraiškoje dėl su plotu susietos pagalbos (pagalba už plotą) deklaruoto žemės ploto ir, antra, ploto,
         kurio atžvilgiu buvo laikytasi visų nustatytų sąlygų (nustatyto ploto). Ši nuostata yra išdėstyta taip:

      „Pripažinus, kad paraiškoje suteikti pagalbą „už plotą“ deklaruotas plotas viršija nustatytą plotą, pagalbos suma skaičiuojama
         nuo per patikrinimą realiai nustatyto ploto. Vis dėlto, išskyrus force majeure atvejus, realiai nustatytas plotas sumažinamas:

      –       dvigubu nustatytu skirtumu, kai skirtumas yra didesnis negu 2 % arba 2 hektarai ir yra ne daugiau kaip 10 % nustatyto ploto,
      –       30 %, kai nustatytas skirtumas viršija 10 %, bet sudaro ne daugiau kaip 20 % nustatyto ploto.
      Jeigu šis skirtumas sudaro daugiau kaip 20 % nustatyto ploto, jokia pagalba už plotą neskiriama.
      <…>
      Šio straipsnio taikymo tikslu pūdymuoti palikti sklypai, skirti auginti nemaistinių medžiagų gamybai skirtoms kultūroms, kurių
         atžvilgiu žemės valdytojas neįvykdė visų jam priklausančių įsipareigojimų, laikomi per patikrinimą nenustatytais plotais.

      Šio straipsnio prasme sąvoka „nustatytas plotas“ taikoma plotui, kurio atžvilgiu buvo laikytasi visų nustatytų sąlygų“. (Neoficialus
         vertimas)

      8        Reglamentas Nr. 3887/92 buvo panaikintas 2001 m. gruodžio 11 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2419/2001, nustatančio išsamias
         integruotos administravimo ir kontrolės sistemos taikymo tam tikroms Tarybos reglamente (EEB) Nr. 3508/92 nustatytoms Bendrijos
         pagalbos schemoms taisykles (OL L 327, p. 11), 53 straipsnio 1 dalies pirmuoju sakiniu. Vis dėlto Reglamento Nr. 2419/2001
         53 straipsnio 1 dalies antrasis sakinys nurodo, kad Reglamentas Nr. 3887/92 „toliau taikomas pagalbos paraiškoms, susijusioms
         su prekybos metais arba priemokų skyrimo laikotarpiais, kurie prasideda iki 2002 m. sausio 1 dienos“.

      9        Reglamento Nr. 2419/2001 31 straipsnis „Skaičiavimo pagrindas“ nustato:

      „<…>
      2.      Nepažeidžiant 32–35 straipsniuose nustatyto pagalbos sumažinimo arba jos neskyrimo, jeigu, atliekant administracinius patikrinimus
         arba patikrinimus vietoje, nustatoma, kad pagalbos paraiškoje deklaruotas plotas yra didesnis už atitinkamai pasėlių grupei
         nustatytą plotą, pagalba skaičiuojama atsižvelgiant į plotą, nustatytą šiai pasėlių grupei.

      3.      Maksimalus tinkamas plotas, skiriant išmokas pasėlių kultūrų augintojams, nustatomas pagal nustatytą atidėtos žemės plotą
         ir proporcingai kiekvienai atitinkamai augalinei kultūrai. Tačiau išmokos pasėlių kultūrų augintojams už nustatytą atidėtos
         žemės plotą sumažinamos iki tokio dydžio, kuris atitinka 92 tonoms javų užauginti reikalingą plotą, pagal (1999 m. gegužės
         17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1251/1999 dėl tam tikrų lauko kultūrų augintojų paramos sistemos sukūrimo (OL L 160, p. 1))
         6 straipsnio 7 dalį.

      <…>“ (Pataisytas vertimas)
      10      Šio reglamento 32 straipsnio „Pagalbos sumažinimas ir jos neskyrimas, deklaravus per didelius plotus“ 1 dalis nustato:

      „Jeigu deklaruotas augalinių kultūrų grupės plotas yra didesnis už plotą, nustatytą pagal 31 straipsnio 2 dalį, pagalba, atsižvelgiant
         į nustatytą plotą, sumažinama dvigubu nustatytu skirtumu, jeigu skirtumas sudaro daugiau kaip 3 % arba du hektarus, bet ne
         daugiau kaip 20 % nustatyto ploto.

      Jeigu šis skirtumas sudaro daugiau kaip 20 % nustatyto ploto, pagalba atitinkamos kultūrų grupės plotui neskiriama.“ (Pataisytas
         vertimas)

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      11      2000 m. kovo 22 d. R. Haug paprašė skirti pagalbą tam tikroms pasėlių kultūroms už plotą, apsodintą rapsais, ir už plotą,
         apsodintą javais. Savo paraiškoje jis nurodė pūdymui paliktos žemės sklypus, kuriuose turėjo būti auginami tiesioginiam vartojimui
         neskirti produktai. 2000 m. gruodžio 18 d. sprendimu Amt für Landwirtschaft, Landschafts- und Bodenkultur Tuttlingen (Tuttlingen Žemės ūkio ir žemdirbystės tarnyba – toliau ŽŪŽT), taikydama Bendrijos teisės aktus pasėlių kultūrų srityje, jam
         skyrė 17 772,57 DM dydžio pagalbą už plotą. Ši suma buvo padalyta į tris dalis, skirtas atitinkamai rapsui, javams ir pūdymui
         paliktos žemės sklypams. Šiame sprendime buvo nurodyta, kad turi būti laikomasi įsipareigojimų, kuriuos R. Haug prisiėmė pateikdamaas
         paraišką.

      12      Gavęs 2000 m. gruodžio 13 d. ŽŪŽT laišką, kuriuo, atliekant bendrą patikimumo patikrinimą, buvo prašoma perduoti pažymas apie
         vartojimui skirto rapso pristatymą, 2000 m. gruodžio 21 d. R. Haug pranešė ŽŪŽT, kad jo sūnus suklydo per aplaidumą kaip vartojimui
         skirtą rapsą pristatydamas dalį rapso, kurį jis turėjo pristatyti kaip pirminę, vartojimui neskirtą žaliavą.

      13      2001 m. vasario 16 d. sprendimu ŽŪŽT panaikino savo 2000 m. gruodžio 18 d. sprendimą dėl 17 772,57 DM pagalbos mokėjimo ir
         nurodė grąžinti šią sumą kartu su 354,83 DM dydžio palūkanomis. Šis sprendimas buvo motyvuotas tuo, kad R. Haug nesilaikė
         pateikus pagalbos paraišką prisiimtų įsipareigojimų. Skirtumui tarp šioje paraiškoje deklaruoto ploto ir nustatyto ploto viršijant
         20 %, pagal Reglamento Nr. 3887/92 9 straipsnio 2 dalį negalėjo būti skirta jokia pagalba.

      14      R. Haug šį sprendimą apskundė. Konkrečiai tariant, jis ginčijo grąžintiną sumą, kurią jis manė esant neproporcingą, palyginti
         su jo aplaidumu. Jo teigimu, pūdymui paliktos žemės ploto nesilaikymas galėjo lemti tik pagalbos sumažinimą. Šiuo atžvilgiu
         jis rėmėsi Reglamento Nr. 2419/2001 31 straipsnio 3 dalies antru sakiniu, pagal kurį išmokos pasėlių kultūrų augintojams už
         nustatytą atidėtos žemės plotą sumažinamos iki tokio dydžio, kuris atitinka 92 tonoms javų užauginti reikalingą plotą pagal
         Reglamento Nr. 1251/1999 6 straipsnio 7 dalį. R. Haug teigimu, pagal Reglamento Nr. 2988/95 2 straipsnio 2 dalies antrą sakinį
         ši taisyklė turėjo būti taikoma nagrinėjamu atveju.

      15      2002 m. gruodžio 13 d. sprendimu Regierungspräsidium Freiburg atmetė R. Haug skundą. 2004 m. lapkričio 23 d. Verwaltungsgericht Freiburg sprendimu taip pat buvo atmestas R. Haug ieškinys dėl Regierungspräsidium Freiburg sprendimo. Verwaltungsgericht Freiburg sprendimą R. Haug apeliacine tvarka apskundė Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg.

      16      Tokiomis aplinkybėmis Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1)      Ar Reglamento (Nr. 2988/95) 2 straipsnio 2 dalies antras sakinys taikomas ir tuomet, kai, nustačius pažeidimą šio reglamento
         1 straipsnio 2 dalies prasme, reikalaujama tik grąžinti neteisėtai skirtą pagalbą (šio reglamento 4 straipsnio 1 dalis), o
         pagal vėliau įsigaliojusią Bendrijos teisės nuostatą galėtų būti grąžinta mažesnė neteisėtai skirtos pagalbos suma nei pagal
         pažeidimo padarymo metu galiojusias Bendrijos teisės nuostatas?

      Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai:
      2)      Ar Reglamento (Nr. 2988/95) 2 straipsnio 2 dalies antras sakinys taikomas ir palūkanų mokėjimui reikšmingoms nuostatoms, kai
         atitinkamam žemės valdytojui nebuvo skirta jokia administracinė nuobauda (šio) reglamento 5 straipsnio 1 dalies prasme, o
         tik buvo pareikalauta, kad jis grąžintų neteisėtai gautą pagalbą (šio) reglamento 4 straipsnio 1 dalies prasme?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      17      Pagal bendradarbiavimo tarp nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo procedūrą, įtvirtintą EB 234 straipsnyje, Teisingumo
         Teismas nacionaliniam teismui turi pateikti tinkamą atsakymą, kuris pastarajam leistų išspręsti jo nagrinėjamą bylą. Tokiu
         atveju Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus (žr., pavyzdžiui, 2000 m. lapkričio 28 d. Sprendimo
         Roquette Frères, C‑88/99, Rink. p. I‑10465, 18 punktą ir 2003 m. gegužės 20 d. Sprendimo Ravil, C‑469/00, Rink. p. I‑5053, 27 punktą).

      18      Iš nacionalinio teismo sprendimo motyvų matyti, kad pagrindinės bylos šalys sutinka, jog Reglamento Nr. 2988/95 2 straipsnio
         2 dalies antrame sakinyje įtvirtinta mažiau griežtų nuostatų taikymo atgaline data taisyklė aiškiai taikoma tik administracinėms
         nuobaudoms ir todėl netaikoma šio reglamento 4 straipsnyje nurodytoms priemonėms.

      19      Kaip matyti iš nacionalinio teismo sprendimo ir iš Teisingumo Teismui pateiktų pastabų, pagrindinė byla yra susijusi su klausimu,
         ar pareiga grąžinti visą iš pradžių skirtą pagalbos už plotą sumą kartu su palūkanomis, pagal Reglamento Nr. 3887/92 9 straipsnio
         2 dalį nustačius, kad buvo daugiau negu 20 % viršytas nustatytas plotas, yra priemonė Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnio
         prasme, ar nuobauda to paties reglamento 5 straipsnio prasme. Be to, pagrindinės bylos šalys nesutaria dėl to, ar Reglamento
         Nr. 2419/2001 31 straipsnio 3 dalis, kurią R. Haug nurodo kaip mažiau griežtą nuostatą, yra baudžiamojo pobūdžio Reglamento
         Nr. 2988/95 2 straipsnio 2 dalies antro sakinio prasme.

      20      Vadinasi, siekiant nacionaliniam teismui pateikti tinkamą atsakymą, kuris pastarajam leistų išspręsti jo nagrinėjamą bylą,
         prejudicinius klausimus reikia performuluoti taip:

      Ar Reglamento Nr. 2988/95 2 straipsnio 2 dalies antras sakinys yra taikomas, kai pagal Reglamento Nr. 3887/92 9 straipsnio
         2 dalį nustačius, jog nustatytas plotas buvo viršytas daugiau negu 20 %, reikalaujama grąžinti visą iš pradžių skirtos Bendrijos
         pagalbos sumą kartu su palūkanomis, net jei atitinkamas ūkio subjektas tvirtina, kad pagal Reglamento Nr. 2419/2001 31 straipsnio
         3 dalį turi būti sugrąžinta mažesnė pagalbos dalis?

      21      Kaip Teisingumo Teismas yra ne kartą nusprendęs, ploto, kuriam gali būti suteikta pagalba, klaidingas deklaravimas pagalbos
         paraiškoje, kaip tai numatyta Reglamento Nr. 3887/92 9 straipsnio 2 dalyje, yra pažeidimas Reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnio
         2 dalies prasme, o iš tos pačios Reglamento Nr. 3887/92 nuostatos kylantis pagalbos sumos neskyrimas, atsižvelgiant į skirtumą
         tarp deklaruoto ploto ir realiai nustatyto ploto, yra administracinė nuobauda Reglamento Nr. 2988/95 2 straipsnio 2 dalies
         prasme (1997 m. liepos 17 d. Sprendimo National Farmers' Union ir kt., C‑354/95, Rink. p. I‑4559, 40 ir 41 punktai; 2002 m. lapkričio 19 d. Sprendimo Strawson ir Gagg & Sons, C‑304/00, Rink. p. I‑10737, 46 punktas ir 2006 m. kovo 16 d. Sprendimo Emsland-Stärke, C‑94/05, Rink. p. I‑0000, 63 punktas; taip pat pagal analogiją žr. 2004 m. liepos 1 d. Sprendimo Gerken, C‑295/02, Rink. p. I‑6369, 50 punktą).

      22      Konkrečiai tariant, toks pagalbos neskyrimas, pasireiškiantis visos iš pradžių skirtos Bendrijos pagalbos sumos kartu su palūkanomis
         grąžinimu, atitinka „visišką <...> Bendrijos taisyklėmis suteiktos naudos panaikinimą“, kuris numatytas Reglamento Nr. 2988/95
         5 straipsnio 1 dalies c punkte, kuris šioje nuostatoje aiškiai įvardijamas kaip administracinė nuobauda, kai jis taikomas
         esant tyčiniam pažeidimui ar pažeidimui dėl aplaidumo.

      23      Vadinasi, Reglamento Nr. 2988/95 2 straipsnio 2 dalies antras sakinys yra skirtas taikyti tuo atveju, kai pagal Reglamento
         Nr. 3887/92 9 straipsnio 2 dalį nustačius, jog nustatytas plotas buvo viršytas daugiau negu 20 %, reikalaujama grąžinti visą
         iš pradžių skirtos Bendrijos pagalbos sumą kartu su palūkanomis, nors Bendrijos nuostata, kuria vėliau iš dalies pakeičiama
         iš Reglamento Nr. 3887/92 9 straipsnio 2 dalies kylanti nuobauda, numato, kad turi būti sugrąžinta mažesnė pagalbos dalis.

      24      Šiuo atžvilgiu vis dėlto reikia pažymėti, kad, priešingai Reglamento Nr. 3887/92 9 straipsnio 2 daliai, Reglamento Nr. 2419/2001
         31 straipsnyje nuobauda nenumatyta. Iš tiesų iš pastarosios nuostatos pavadinimo ir formuluotės išplaukia, kad ji apsiriboja
         skaičiavimo pagrindo apibrėžimu ir tuo nepažeidžia Reglamento Nr. 2419/2001 32–35 straipsniuose numatytų pagalbos sumažinimo
         ar neskyrimo. Todėl ši nuostata negali pakeisti Reglamento Nr. 3887/92 9 straipsnio 2 dalyje numatytos nuobaudos. Tokią išvadą
         taip pat paremia Reglamento Nr. 2419/2001 32 straipsnio 1 dalies antroji pastraipa, iš esmės atkartojanti Reglamento Nr. 3887/92
         9 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje numatytą taisyklę.

      25      Vadinasi, į klausimus, kaip juos suformulavo Teisingumo Teismas, reikia atsakyti taip, kad Reglamento Nr. 2988/95 2 straipsnio
         2 dalies antras sakinys netaikomas, kai pagal Reglamento Nr. 3887/92 9 straipsnio 2 dalį nustačius, jog nustatytas plotas
         buvo viršytas daugiau negu 20 %, reikalaujama grąžinti visą iš pradžių skirtos Bendrijos pagalbos sumą kartu su palūkanomis,
         net jei atitinkamas ūkio subjektas tvirtina, kad pagal Reglamento Nr. 2419/2001 31 straipsnio 3 dalį turi būti sugrąžinta
         mažesnė pagalbos dalis.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      26      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
         byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos 2 straipsnio
            2 dalies antras sakinys netaikomas, kai pagal 1992 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3887/92, nustatančio išsamias
            integruotos administravimo ir kontrolės sistemos taikymo tam tikroms Bendrijos pagalbos schemoms taisykles, 9 straipsnio 2 dalį
            nustačius, jog nustatytas plotas buvo viršytas daugiau negu 20 %, reikalaujama grąžinti visą iš pradžių skirtos Bendrijos
            pagalbos sumą kartu su palūkanomis, net jei atitinkamas ūkio subjektas tvirtina, kad pagal 2001 m. gruodžio 11 d. Komisijos
            reglamento (EB) Nr. 2419/2001, nustatančio išsamias integruotos administravimo ir kontrolės sistemos taikymo tam tikroms Tarybos
            reglamente (EEB) Nr. 3508/92 nustatytoms Bendrijos pagalbos schemoms taisykles, 31 straipsnio 3 dalį turi būti sugrąžinta
            mažesnė pagalbos dalis.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


title: 2013 m. birželio 27 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Verwertungsgesellschaft Wort (VG Wort) prieš Kyocera ir kt. (C-457/11) ir Canon Deutschland GmbH (C-458/11) ir Fujitsu Technology Solutions GmbH (C-459/11) ir Hewlett-Packard GmbH (C-460/11) prieš Verwertungsgesellschaft Wort (VG Wort).#Bundesgerichtshof prašymai priimti prejudicinį sprendimą.#Intelektinė ir pramoninė nuosavybė – Autorių teisės ir gretutinės teisės informacinėje visuomenėje – Direktyva 2001/29/EB – Atgaminimo teisė – Teisinga kompensacija – „Atgaminimo popieriuje ar kokioje nors kitoje panašioje laikmenoje, bet kokiu fotografavimo būdu ar naudojant kitus panašaus pobūdžio procesus“ sąvoka – Turimų techninių apsaugos priemonių, skirtų užkirsti kelią veiksmams, kuriuos atlikti neišduotas leidimas, ar jiems riboti, netaikymo pasekmės – Aiškaus ar netiesioginio leidimo atgaminti pasekmės.#Sujungtos bylos C-457/11–C-460/11.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Sujungtose bylose C-457/11–C-460/11
            dėl Bundesgerichtshof  (Vokietija) 2011 m. liepos 21 d. sprendimais, kuriuos Teisingumo Teismas gavo 2011 m. rugsėjo 5 d., pagal SESV 267 straipsnį pateiktų prašymų priimti prejudicinį sprendimą bylose
            Verwertungsgesellschaft Wort (VG Wort)
            prieš
            Kyocera, anksčiau Kyocera Mita Deutschland GmbH ,
            Epson Deutschland GmbH ,
            Xerox GmbH  (C-457/11),
            Canon Deutschland GmbH  (C-458/11)
            ir
            Fujitsu Technology Solutions GmbH (C-459/11),
            Hewlett-Packard GmbH (C-460/11)
            prieš
            Verwertungsgesellschaft Wort (VG Wort)
            TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkas L. Bay Larsen, teisėjai J. Malenovský (pranešėjas), U. Lõhmus, M. Safjan ir A. Prechal,
            generalinė advokatė E. Sharpston,
            posėdžio sekretorius K. Malacek, administratorius,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2012 m. spalio 22 d. posėdžiui,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – Verwertungsgesellschaft Wort (VG Wort) , atstovaujamos advokatų U. Karpenstein, G. Schulze ir R. Staats,
            – Fujitsu Technology Solutions GmbH , atstovaujamos advokato C. Frank,
            – Hewlett-Packard GmbH , atstovaujamos advokatų G. Berrisch ir A. Strowel,
            – Kyocera  (anksčiau Kyocera Mita Deutschland GmbH ), Epson Deutschland GmbH , Xerox GmbH  ir Canon Deutschland GmbH , atstovaujamų advokatų C. Lenz ir T. Würtenberger,
            – Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir J. Kemper,
            – Čekijos vyriausybės, atstovaujamos D. Hadroušek,
            – Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos N. Díaz Abad,
            – Airijos, atstovaujamos D. O’Hagan,
            – Lietuvos vyriausybės, atstovaujamos R. Mackevičienės ir R. Vaišvilienės,
            – Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos B. Koopman, C. Wissels ir M. Bulterman,
            – Austrijos vyriausybės, atstovaujamos A. Posch,
            – Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,
            – Suomijos vyriausybės, atstovaujamos M. Pere,
            – Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos L. Seeboruth, padedamo baristerio S. Malynicz,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos J. Samnadda ir F. Bulst,
            susipažinęs su 2013 m. sausio 24 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymai priimti prejudicinį sprendimą pateikti dėl 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230) 5 ir 6 straipsnių išaiškinimo.
            2. Šie prašymai pateikti sprendžiant ginčą tarp Verwertungsgesellschaft Wort ( VG Wort ) ir Kyocera , anksčiau Kyocera Mita Deutschland GmbH (toliau – Kyocera ), Epson Deutschland GmbH (toliau – Epson), Xerox GmbH (toliau – Xerox ) (byloje C-457/11), ginčą tarp VG Wort ir Canon Deutschland GmbH (byloje C-458/11), taip pat ginčą tarp Fujitsu Technology Solutions GmbH (toliau – Fujitsu ), Hewlett Packard GmbH ir VG Wort (atitinkamai bylose C-459/11 ir C-460/11) dėl atlyginimo, kurį šios įmonės turėtų sumokėti VG Wort dėl prekybos spausdintuvais ir (arba) braižytuvais bei asmeniniais kompiuteriais.
            Teisinis pagrindas
            Sąjungos teisė
            3. Direktyvos 2001/29 2, 5, 35, 36, 39 ir 52 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
            „(2) 1994 m. birželio 24 ir 25 d. Korfu saloje posėdžiavusi Europos Vadovų Taryba pabrėžė būtinumą Bendrijos lygmeniu sukurti bendrą ir lanksčią teisinę sistemą informacinės visuomenės Europoje kūrimui skatinti. Tam, inter alia , reikalinga, kad naujiems produktams ir paslaugoms egzistuotų tam tikra vidaus rinka. Svarbūs Bendrijos teisės aktai tokiai reguliavimo sistemai užtikrinti jau veikia arba yra rengiamasi juos priimti. Autorių teisės ir gretutinės teisės šiame kontekste vaidina svarbų vaidmenį, nes jos saugo ir skatina naujų produktų bei paslaugų kūrimą ir pardavimą, kūrybą ir kūrybos rezultatų naudojimą.
            < ... >
            (5) Technologijų plėtra padaugino ir paįvairino kūrybos, gamybos ir naudojimo kryptis. Nors ir nereikia jokių naujų intelektinės nuosavybės apsaugos koncepcijų, galiojantys autorių teisių ir gretutinių teisių įstatymai turėtų būti pakeisti ir papildyti, kad atitinkamai atspindėtų ekonomikos realybes, pavyzdžiui, naujas naudojimo formas.
            < ... >
            (35) Taikant tam tikras išimtis ar apribojimus teisių turėtojai turėtų gauti teisingą atlyginimą, kad jiems būtų deramai kompensuota už naudojimąsi jų saugomais kūriniais ar kitais objektais. Nustatant tokio atlyginimo formą, išsamią tvarką ir galimą dydį kiekvienu atveju turėtų būti atsižvelgiama į konkrečias aplinkybes. Įvertinant šias aplinkybes vertingas kriterijus būtų iš to kylanti galima žala teisių turėtojams. Tais atvejais, kai teisių turėtojai kokia nors kita forma jau yra gavę atlyginimą, pvz., licencinio mokesčio dalį, galima netaikyti jokio specialaus ar atskiro mokėjimo. Nustatant tinkamos kompensacijos dydį turėtų būti atsižvelgiama į šioje direktyvoje nurodytų techninės apsaugos priemonių naudojimo laipsnį. Tam tikrose situacijose, kai žala teisių turėtojui yra minimali, gali nebūti ir jokio įsipareigojimo dėl atlyginimo.
            (36) Valstybės narės teisingą kompensaciją teisių turėtojams taip pat gali nustatyti taikydamos neprivalomas nuostatas dėl išimčių ar apribojimų, dėl kurių nereikia tokios kompensacijos.
            < ... >
            (39) Taikydamos išimtį ar apribojimą asmeniniam kopijavimui, valstybės narės turėtų deramai atsižvelgti į naujus technologijos ir ekonomikos reiškinius, ypač reglamentuodamos skaitmeninį kopijavimą asmeniniais tikslais ir atlyginimo sistemas esant veiksmingoms techninėms apsaugos priemonėms. Tokios išimtys ar apribojimai neturėtų varžyti techninių apsaugos priemonių naudojimo ar jų sugriežtinimo kovojant su įstatymų nesilaikymu.
            < ... >
            (52) Įgyvendindamos kopijavimui asmeniniais tikslais pagal 5 straipsnio 2 dalies b punktą skirtą išimtį ar apribojimą, valstybės narės turėtų taip pat skatinti taikyti savanoriškas priemones, kad būtų galima pasiekti tokios išimties ar apribojimo tikslus. Jei per priimtiną laikotarpį nebuvo imtasi jokių tokių savanoriškų priemonių, kad būtų galimas atgaminimas asmeniniam naudojimui, valstybės narės gali imtis priemonių, leidžiančių pasinaudoti atitinkama išimtimi ar apribojimu jų naudos gavėjams. Savanoriškos priemonės, kurių imasi teisių turėtojai, įskaitant teisių turėtojų ir atitinkamų trečiųjų šalių sutartis, taip pat priemonės, kurių imasi valstybės narės, teisių turėtojams neužkerta kelio naudoti technines priemones, kurios atitinka asmeniniam kopijavimui nacionalinėje teisėje pagal 5 straipsnio 2 dalies b punktą taikomas išimtis ar apribojimus, atsižvelgiant į teisingo atlyginimo sąlygas pagal tą nuostatą ir galimą įvairių naudojimo sąlygų pagal 5 straipsnio 5 dalį, pvz., atgaminimų skaičiaus kontroliavimą, diferenciaciją. Siekiant užkirsti kelią piktnaudžiavimui tokiomis priemonėmis, visoms joms įgyvendinti taikomoms techninėms priemonėms turėtų būti teikiama teisinė apsauga“.
            4. Pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnį:
            „Valstybės narės nustato išimtinę teisę leisti arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai, laikinai ar nuolat bet kuriuo būdu ir bet kuria forma atgaminti visą arba iš dalies:
            a) autoriams – savo kūrinius;
            b) atlikėjams – savo atlikimo įrašus;
            c) fonogramų gamintojams – savo fonogramas;
            d) filmų pirmojo įrašo gamintojams – jų filmų originalus ir kopijas;
            e) transliuojančiosioms organizacijoms – savo transliacijų įrašus nepaisant to, ar tos transliacijos perduotos laidais ar eteriu, įskaitant kabelinį ar palydovinį perdavimą.“
            5. Šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje nurodyta:
            „Valstybės narės 2 straipsnyje nustatytai atgaminimo teisei gali nustatyti išimtis arba apribojimus šiais atvejais:
            a) kai atgaminama popieriuje ar kokioje nors kitoje panašioje laikmenoje, bet kokiu fotografavimo būdu ar naudojant kitus panašaus pobūdžio procesus, išskyrus muzikos natų rankraščių atgaminimą, su sąlyga, kad teisių turėtojai gautų teisingą kompensaciją;
            b) kai atgaminama asmeniniam naudojimui bet kurioje laikmenoje ir atgaminantys fiziniai asmenys nesiekia tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, su sąlyga, kad teisių turėtojai gautų teisingą kompensaciją, priklausomą nuo 6 straipsnyje nurodytų techninių apsaugos priemonių taikymo ar netaikymo atitinkamam kūriniui ar objektui;
            c) kai atgaminama specifiniais atvejais viešosiose bibliotekose, mokymo įstaigose ar muziejuose arba archyvuose, nesiekiant tiesioginės ar netiesioginės ekonominės ar komercinės naudos;
            < ... > “
            6. Direktyvos 5 straipsnio 3 dalyje numatyta:
            „Valstybės narės 2 ir 3 straipsniuose nustatytoms teisėms gali nustatyti išimtis arba apribojimus šiais atvejais, kai:
            a) naudojama vien iliustracijos tikslais mokomajame arba mokslo tiriamajame darbe, jeigu nurodomas šaltinis, įskaitant autoriaus vardą, išskyrus atvejus, kai tai padaryti neįmanoma, ir tiek, kiek tai pateisina nekomerciniai tikslai;
            < ... >
            n) naudojami kūriniai ir kiti objektai, kuriems netaikomos pirkimo ar licencijos sąlygos ir kurie yra 2 straipsnio c punkte nurodytų įstaigų kolekcijose, viešai paskelbiant ar padarant viešai prieinamus mokslinių tyrimų ar privačių studijų tikslais atskiriems visuomenės nariams tam skirtuose terminaluose tų įstaigų patalpose;
            < ... > “
            7. Pagal tos pačios direktyvos 5 straipsnio 5 dalį:
            „Šio straipsnio 1, 2, 3 ir 4 dalyse nustatytos išimtys ir apribojimai taikomi tik tam tikrais specialiais atvejais, kurie neprieštarauja įprastiniam kūrinio ar kito objekto naudojimui ir nepagrįstai nepažeidžia teisėtų teisių turėtojų interesų.“
            8. Direktyvos 2001/29 6 straipsnyje nurodyta:
            „1. Valstybės narės nustato tinkamą teisinę apsaugą nuo bet kokių veiksmingų techninių priemonių šalinimo ar vengimo, kuriuos atitinkamas asmuo daro žinodamas ar turėdamas pagrindo žinoti, kad jis to tikslo siekia.
            < ... >
            3. Šioje direktyvoje „techninės apsaugos priemonės“ – tai bet kokia technologija, įtaisas ar sudedamoji dalis, kurie normaliai veikdami turi paskirtį užkirsti kelią arba riboti veiksmus, atliekamus su kūriniais ar kitais objektais, kurių neleidžia įstatymų numatytų autorių teisių ar teisių, gretutinių autorių teisėms, turėtojai arba Direktyvos 96/9/EB III skyriuje nustatytos sui generis  teisių turėtojai. Techninės apsaugos priemonės laikomos veiksmingomis tais atvejais, kai saugomo kūrinio ar kito objekto naudojimą teisių turėtojas kontroliuoja taikydamas priėjimo kontrolės arba apsaugos procesą, pvz., kodavimą, elementų perstatymą arba kitą kūrinio ar objekto transformac iją arba kopijų kontrolės mechanizmą, užtikrinantį siekiamą apsaugą.
            4. Nepaisant šio straipsnio 1 dalyje nustatytos teisinės apsaugos, kai nėra savanoriškų priemonių, kurių imasi teisių turėtojai, įskaitant teisių turėtojų ir kitų atitinkamų šalių sutartis, valstybės narės imasi atitinkamų priemonių, kad būtų užtikrinta, jog teisių turėtojai kurios nors nacionalinėje teisėje pagal 5 straipsnio 2 dalies a, c, d, e punktus, 3 dalies a, b arba e punktus nustatytos išimties ar apribojimo naudos gavėjui sudarytų sąlygas pasinaudoti ta išimtimi ar apribojimu tokiu mastu, kokio reikia, kad turėtų naudos iš tos išimties ar apribojimo, ir kai atitinkamas saugomas kūrinys ar objektas naudos gavėjui yra teisiškai prieinamas.
            < ... > “
            9. Direktyvos 2001/29 10 straipsnyje „Asmens apsauga“ nustatyta:
            „1. Šios direktyvos nuostatos taikomos visiems šioje direktyvoje nurodytiems kūriniams ir kitiems objektams, kurie 2002 m. gruodžio 22 d. yra saugomi valstybių narių autorių teisių ir gretutinių teisių įstatymais arba kurie pagal šios direktyvos nuostatas arba 1 straipsnio 2 dalyje nurodytas nuostatas atitinka apsaugos kriterijus.
            2. Ši direktyva taikoma nepažeidžiant jokių iki 2002 m. gruodžio 22 d. atliktų veiksmų ir įgytų teisių.“
            10. Šios direktyvos 13 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta:
            „Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 2002 m. gruodžio 22 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai“.
            Vokietijos teisės aktai
            11. 1965 m. rugsėjo 9 d. Autorių teisių ir gretutinių teisių įstatymo ( Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte, Urheberrechtsgesetz , BGBl.  I, p. 3610), iš dalies pakeisto 2003 m. rugsėjo 10 d. įstatymo ( BGBl.  I, p. 1774, toliau – UrhG ) 1 straipsniu, 53 straipsnis suformuluotas taip:
            „Atgaminimas privačiam arba kitam asmeniniam naudojimui
            (1) Fiziniam asmeniui leidžiama pasidaryti individualių asmeniniam naudojimui skirtų kūrinio kopijų bet kurioje laikmenoje, jeigu kopijos naudojamos nesiekiant tiesioginių arba netiesioginių komercinių tikslų ir jeigu jos padarytos nenaudojant akivaizdžiai neteisėtai pagaminto egzemplioriaus. Asmeniui, kuriam leidžiama daryti kopijas, jas gali padaryti trečiasis asmuo, jeigu jos daromos nemokamai arba jeigu jos daromos popieriuje arba panašioje laikmenoje fotografavimo būdu arba naudojant kitus panašaus pobūdžio procesus.
            (2) Leidžiama pasidaryti arba gauti kito asmens padarytas individualias kūrinio kopijas:
            1. asmeniniam naudojimui mokslo tikslais, jeigu tam reikia daryti kopijas ir tiek, kiek to reikia;
            2. turint tikslą įtraukti į asmeninį archyvą, jeigu tam reikia daryti kopijas ir tiek, kiek to reikia, ir jeigu kopijos daromos iš asmeninio egzemplioriaus;
            3. siekiant asmeniškai susipažinti su aktualiais klausimais, kai kūrinys transliuojamas;
            4. bet kokiam kitam asmeniniam naudojimui:
            a) trumpų paskelbto kūrinio ar laikraščiuose arba žurnaluose publikuotų individualių straipsnių ištraukų atveju;
            b) kūrinio, po kurio išpardavimo praėjo ne mažiau kaip dveji metai, atveju.
            Šios nuostatos taikomos pirmojo sakinio 2 punkte numatytu atveju tik jeigu:
            1. kopija daroma popieriuje arba panašioje laikmenoje bet kokiu fotografavimo būdu ar naudojant kitus panašaus pobūdžio procesus arba
            2. naudojimas visiškai analogiškas, arba
            3. archyvai tiesiogiai arba netiesiogiai nenaudojami komerciniais ar ekonominiais tikslais.
            Šios nuostatos taikomos pirmojo sakinio 3 ir 4 punktuose numatytais atvejais, tik jeigu tenkinama viena iš antrojo sakinio 1 arba 2 punkte nurodytų sąlygų.
            (3) Galima daryti nedidelių kūrinio ištraukų, trumpesnių kūrinių ar individualių straipsnių, kurie paskelbti laikraščiuose ar žurnaluose arba kurie prieinami visuomenei, kopijas, jeigu jos skirtos asmeniniam naudojimui:
            1. švietimo įstaigose, nekomercinėse mokymo, tęstinio mokymo ir profesinio mokymo įstaigose, kai padaromas toks kopijų skaičius, kurio reikia vienai mokinių klasei, arba
            2. rengiant valstybinius egzaminus ir egzaminus mokyklose, mokymo, aukštojo mokslo įstaigose, nekomercinėse mokymo, tęstinio mokymo ir profesinio mokymo įstaigose, kai padaromas reikiamas kopijų skaičius, jeigu šiuo tikslu tokias kopijas reikia daryti ir tiek, kiek to reikia.
            (4) Atgaminti:
            a) grafinius muzikos kūrinių įrašus;
            b) knygą ar žurnalą, kai atgaminamas beveik visas kūrinys, tuo atveju, kai kūrinys kopijuojamas ne ranka,
            galima tik gavus teisių turėtojo sutikimą arba 2 dalies 2 punkte numatytomis sąlygomis, o kūrinį, po kurio išpardavimo praėjo ne mažiau kaip dveji metai, – tik asmeniniam naudojimui.
            (5) 1 dalis, 2 dalies 2–4 punktai ir 3 dalies 2 punktas netaikomi duomenų bazėms, prie kurių galima individualiai prisijungti naudojantis elektroninėmis priemonėmis.
            2 dalies 1 punktas ir 3 dalies 1 punktas šioms duomenų bazėms taikomi su sąlyga, kad duomenys mokslo ir mokymo tikslu naudojami nesiekiant pasipelnyti.
            (6) Kopijos negali būti platinamos ir perduotos visuomenei. Tačiau gali būti skolinamos teisėtai padarytos žurnalų ir kūrinių, kurie buvo išparduoti, kopijos ir egzemplioriai, kuriuose nedidelės pažeistos ar prarastos ištraukos pakeistos kopijomis.
            (7) Įrašyti viešas konferencijas, viešai pristatomus ar atliekamus kūrinius naudojantis vizualia ar garsine laikmena, parengti meno kūrinio planą ar eskizą arba pastatyti architektūros kūrinio kopiją galima tik gavus teisių turėtojo sutikimą“.
            12. UrhG 54a straipsnyje nustatyta:
            „Pareiga atlyginti už kiekvieną fotokopijavimo būdu padarytą kopiją“
            (1) Jeigu, atsižvelgiant į kūrinio pobūdį, tikėtina, kad jis pagal 53 straipsnio 1–3 dalis bus atgamintas fotokopijavimo būdu arba panaudojant kitą panašaus pobūdžio procesą, kūrinio autorius turi teisę gauti iš prietaisų, skirtų tokioms kopijoms daryti, gamintojo teisingą atlyginimą už galimybę daryti tokias kopijas, kai tokie prietaisai parduodami arba kitaip pateikiami į rinką. Solidariai su gamintoju tokį atlyginimą moka ir bet koks prietaisus į teritoriją, kurioje taikomas šis įstatymas, komerciniu tikslu importuojantis arba iš naujo importuojantis ar tokiais prietaisais prekiaujantis asmuo. Verslininkas neturi mokėti, jeigu per kalendorinius metus jis nusiperka mažiau kaip 20 prietaisų.
            (2) Jeigu tokie prietaisai naudojami mokyklose, aukštojo mokslo, profesinio mokymo ar kitose mokymo, įskaitant tęstinį, įstaigose (švietimo įstaigos), tyrimų institutuose, viešosiose bibliotekose ar įstaigose, kuriose prietaisais leidžiama naudotis tam, kad būtų padarytos mokamos kopijos, autorius taip pat turi teisę į prietaiso naudotojo mokamą teisingą atlyginimą.
            (3) Mutatis mutandis  taikoma 54 straipsnio 2 dalis“.
            13. UrhG 54d straipsnyje ir šio įstatymo priede nustatyta, kad pagal UrhG 54a straipsnio 1 dalį mokamas 38,35–613,56 EUR atlyginimas, kurio tikslus dydis nustatomas atsižvelgiant į per minutę galimų padaryti kopijų skaičių ir į galimybę daryti spalvotas kopijas. Kitos sumos gali būti nustatytos šalių susitarimu.
            Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai
            Byla C-457/11
            14. VG Wort yra įgaliotoji kolektyvinio autorių teisių administravimo organizacija. Jai tenka išimtinė atsakomybė atstovauti literatūros kūrinių autoriams ir leidėjams Vokietijoje. Todėl ji turi teisę reikalauti, kad prietaisų, už kuriuos UrhG  54a straipsnio 1 dalyje numatytas reikalavimas mokėti autoriams atlyginimą, gamintojai, importuotojai arba platintojai tokį atlyginimą mokėtų.
            15. Veikdama savo ir kitos kolektyvinio autorių teisių administravimo organizacijos, atstovaujančios teisių į įvairaus pobūdžio grafinius kūrinius turėtojams, t. y. VG Bild-Kunst,  vardu, VG Wort  paprašė pateikti informacijos, pirma, apie nuo 2001 m. sausio 1 d. parduotų arba kitaip į rinką pateiktų spausdintuvų pobūdį ir atitinkamą jų kiekį ir, antra, apie tokių prietaisų pajėgumą ir aprūpinimo jais šaltinius Vokietijoje. Be to, VG Wort prašė konstatuoti, kad Kyocera , Epson  ir Xerox  turi sumokėti jai atlyginimą kaip mokestį už asmeninius kompiuterius, spausdintuvus ir (arba) braižytuvus, kuriais buvo prekiaujama Vokietijoje nuo 2001 m. sausio 1 d. iki 2007 m. gruodžio 31 d. Reikalaujamos sumos apskaičiuotos taikant tarifus, dėl kurių sutarta su VG Bild-Kunst  ir kurie paskelbti Bundesanzeiger  (Oficialių skelbimų leidinys).
            16. Landgericht Düsseldorf (Diuseldorfo apygardos teismas) visiškai patenkino šį prašymą pateikti informacijos ir iš esmės konstatavo, kad Kyocera, Epson ir Xerox privalėjo VG Wort  sumokėti kompensaciją. Gavęs Kyocera , Epson ir Xerox  apeliacinį skundą, apeliacinės instancijos teismas panaikino pirmosios instancijos teismo sprendimą. Remdamasis 2007 m. gruodžio 6 d. sprendimu Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) priėmė nutartį, kuria atmetė VG Wort kasacinį skundą.
            17. Bundesverfassungsgericht (Federalinis Konstitucinis Teismas) panaikino Bundesgerichtshof sprendimą ir bylą grąžino pastarajam teismui.
            18. Vykstant naujam kasaciniam procesui, VG Wort reikalavo palikti galioti pirmosios instancijos teismo sprendimą. Atsakovės pagrindinėje byloje prašė kasacinį skundą atmesti.
            19. Manydamas, kad šiam ginčui išspręsti reikalinga išaiškinti Direktyvą 2001/29, Bundesgerichtshof nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
            „1. Ar aiškinant nacionalinę teisę į šią direktyvą reikia atsižvelgti situacijose, kurios susiklostė po šios direktyvos įsigaliojimo 2001 m. birželio 22 d., bet prieš pradedant ją taikyti 2002 m. gruodžio 22 d.?
            2. Ar atgaminimas spausdintuvu yra atgaminimas bet kokiu fotografavimo būdu ar naudojant kitus panašaus pobūdžio procesus, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies a punktą?
            3. Jeigu atsakymas į antrąjį klausimą būtų teigiamas: ar Direktyvoje 2001/29 numatyti reikalavimai dėl teisingos kompensacijos už šios direktyvos 5 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytas teisės atgaminti išimtis ir apribojimus, atsižvelgiant į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – chartija) 20 straipsnyje numatytą pagrindinę teisę į vienodą požiūrį, gali būti tenkinami ir tada, kai teisingą atlyginimą privalo mokėti ne spausdintuvų gamintojai, importuotojai ir pardavėjai, bet kitokio prietaiso ar kelių kitokių prietaisų, kurie, sujungti su kitais prietaisais, leidžia atgaminti, gamintojai, importuotojai ir pardavėjai?
            4. Ar galimybė taikyti technines apsaugos priemones pagal Direktyvos 2001/29 6 straipsnį panaikina teisingos kompensacijos, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punktą, sąlygą?
            5. Ar teisingos kompensacijos sąlyga (Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies a ir b punktai) ir galimybė ją gauti (žr. šios direktyvos 36 konstatuojamąją dalį) išnyksta, jei teisių turėtojas aiškiai arba netiesiogiai sutiko, kad jo kūriniai būtų atgaminti?“
            Bylos C-458/11–C-460/11
            20. Faktinės aplinkybės ir teisiniai argumentai bylose C-458/11– C-460/11 iš esmės atitinka faktines aplinkybes ir teisinius argumentus byloje C-457/11.
            21. Bylose C-457/11 ir C-458/11 pateikti tapatūs klausimai. Byloje C-460/11 pateikti prejudiciniai klausimai sutampa su byloje C-457/11 pateiktais pirmuoju–trečiuoju klausimais. Bylose C-457/11 ir C-459/11 tapatūs pirmasis, ketvirtasis ir penktasis klausimai. Byloje C-459/11 antrasis ir trečiasis klausimai skiriasi nuo pateiktųjų byloje C-457/11, nes jie susiję ne su spausdintuvais, o kompiuteriais.
            22. Byloje C-459/11 antrasis ir trečiasis prejudiciniai klausimai suformuluoti taip:
            „2. Ar atgaminimas kompiuteriu yra atgaminimas bet kokiu fotografavimo būdu ar naudojant kitus panašaus pobūdžio procesus, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies a punktą?
            3. Jeigu atsakymas į antrąjį klausimą būtų teigiamas: ar Direktyvoje 2001/29 numatyti reikalavimai dėl teisingos kompensacijos už šios direktyvos 5 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytas teisės atgaminti išimtis ir apribojimus, atsižvelgiant į < ... > chartijos 20 straipsnyje numatytą pagrindinę teisę į vienodą požiūrį, gali būti tenkinami ir tada, kai teisingą atlyginimą privalo mokėti ne kompiuterių gamintojai, importuotojai ir pardavėjai, bet kitokio prietaiso ar kelių kitokių prietaisų, kurie, sujungti su kitais prietaisais, leidžia atgaminti, gamintojai, importuotojai ir pardavėjai?“
            23. 2011 m. spalio 6 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C-457/11–C-460/11 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimtas sprendimas.
            Dėl prejudicinių klausimų
            Dėl pirmojo klausimo
            24. Pirmuoju klausimu prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar nuo 2001 m. birželio 22 d., t. y. nuo tos dienos, kai Direktyva 2001/29 įsigaliojo, iki 2002 m. gruodžio 22 d., t. y. dienos, kai baigėsi jos perkėlimo į vidaus teisę terminas, kūrinių ir kitų saugomų objektų naudojimo veiksmams taikoma Direktyva 2001/29.
            25. Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad nacionaliniai teismai, taikydami vidaus teisę, turi ją aiškinti kuo labiau atsižvelgdami į aptariamos direktyvos tekstą ir tikslą, kad būtų pasiektas direktyvoje numatytas rezultatas ir laikomasi SESV 288 straipsnio trečios pastraipos. Ši pareiga nacionalinę teisę aiškinti taip, kad aiškinimas atitiktų Sąjungos teisę, iš tiesų pagrįsta pačia SESV sistema, nes sudaro nacionaliniams teismams sąlygas nagrinėjant gautas bylas pagal savo kompetenciją užtikrinti visišką Sąjungos teisės veiksmingumą (2012 m. sausio 24 d. Sprendimo Dominguez , C-282/10, 24 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
            26. Nacionaliniams teismams tenkanti bendroji pareiga aiškinti vidaus teisę taip, kad toks aiškinimas atitiktų direktyvą, atsiranda tik pasibaigus direktyvos perkėlimo į vidaus teisę terminui (šiuo klausimu žr. 2006 m. liepos 4 d. Sprendimo Adeneler ir kt. , C-212/04, Rink. p. I-6057, 115 punktą).
            27. Konkrečiai kalbant apie Direktyvą 2001/29, pažymėtina, kad iš jos 10 straipsnio 2 dalies matyti, kad ši direktyva taikoma nepažeidžiant jokių iki 2002 m. gruodžio 22 d. atliktų veiksmų ir įgytų teisių.
            28. Kaip matyti iš minėto 10 straipsnio 2 dalies priėmimo eigos ir visų pirma iš 1997 m. gruodžio 10 d. pradinio Komisijos pasiūlymo [COM(97) 628], kuriuo remiantis priimta Direktyva 2001/29, nurodytų veiksmų apsaugą lemia „bendrasis principas, pagal kurį ši direktyva neturi grįžtamosios galios ir netaikoma kūrinių bei kitų saugomų objektų naudojimo veiksmams, atliktiems iki dienos, kurią ši direktyva turi būti perkelta į valstybių narių vidaus teisę“.
            29. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: nuo 2001 m. birželio 22 d., t. y. nuo tos dienos, kai Direktyva 2001/29 įsigaliojo, iki 2002 m. gruodžio 22 d., t. y. dienos, kai baigėsi jos perkėlimo į vidaus teisę terminas, kūrinių ir kitų saugomų objektų naudojimo veiksmams Direktyva 2001/29 netaikoma.
            Dėl penktojo klausimo
            30. Penktuoju klausimu, kurį reikia nagrinėti antrą, prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar aplinkybė, kad teisių turėtojas aiškiai arba netiesiogiai leido atgaminti savo kūrinį arba kitą saugomą objektą, turi įtakos teisingai kompensacijai, privalomai arba pasirinktinai mokamai pagal atitinkamas Direktyvos 2001/29 nuostatas, ir, jei reikia, ar dėl tokio leidimo gali išnykti galimybė gauti tokią kompensaciją.
            31. Šiuo klausimu visų pirma reikia priminti, kad, konkrečiai kalbant apie išimties taikymą asmeninio kopijavimo atveju, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad teisinga kompensacija yra skirta kompensuoti autoriams už jų saugomų kūrinių asmeninį kopijavimą be jų leidimo ir tai laikytina atlyg iu už autorių dėl tokio kopijavimo be jų leidimo patirtą žalą (šiuo klausimu žr. 2010 m. spalio 21 d. Sprendimo Padawan , C-467/08, Rink. p. I-10055, 39 ir 40 punktus).
            32. Ši teismo praktika svarbi ir kalbant apie kitas Direktyvos 2001/29 5 straipsnyje įtvirtintas nuostatas.
            33. Sąjungos teisės aktų leidėjas jau šio 5 straipsnio pavadinime atskyrė išimtis ir apribojimus, taikomus teisių turėtojų išimtinei teisei leisti arba drausti atgaminti jų kūrinus ar kitus saugomus objektus.
            34. Taigi, atsižvelgiant į aplinkybes, ši išimtinė teisė gali būti visiškai netaikoma arba – išimties atveju – tik ribojama. Neatmestina, kad toks apribojimas gali, atsižvelgiant į įvairias konkrečias situacijas, kurioms jis taikomas, iš dalies apimti ir tokios teisės panaikinimą, suvaržymą ar išlaikymą.
            35. Todėl būtina laikytis tokio teisės aktuose nustatyto atskyrimo.
            36. Taip pat reikia pabrėžti, kad pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 ir 3 dalis valstybės narės gali nuspręsti savo vidaus teisėje nustatyti išimtinės atgaminimo teisės išimtis arba apribojimus. Tuo atveju, kai valstybė narė tokia galimybe nepasinaudoja, teisių turėtojai šioje valstybėje išlaiko savo išimtinę teisę leisti arba drausti atgaminti jiems priklausančius kūrinius ar kitus saugomus objektus.
            37. Tuo atveju, kai pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 arba 3 dalyse įtvirtintą nuostatą valstybė narė nusprendžia pagal tokios nuostatos dalykinę taikymo sritį panaikinti teisių turėtojų teisę leisti atgaminti jiems priklausančius kūrinius ar kitus saugomus objektus, jų duotas leidimas pagal šios valstybės teisę nesukelia teisinių pasekmių. Taigi, toks leidimo veiksmas neturi jokios įtakos dėl aptariamos teisės atėmimą numatančios priemonės nustatymo teisių turėtojų patiriamai žalai, todėl negali turėti poveikio pagal šios direktyvos taikytiną nuostatą numatytai teisingai kompensacijai, nesvarbu, ar ji numatyta kaip privaloma, ar kaip galima.
            38. Tuo atveju, kai valstybė narė nusprendžia nevisiškai panaikinti tokią teisių turėtojų teisę leisti atgaminti jiems priklausančius kūrinius arba kitus saugomus objektus, bet nustatyti paprastą tokios teisės apribojimą, reikia nustatyti, ar konkrečiu atveju nacionalinės teisės aktų leidėjas norėjo išsaugoti autoriams suteiktą atgaminimo teisę.
            39. Jeigu nagrinėjamu atveju tokia atgaminimo teisė buvo išsaugota, su teisinga kompensacija susijusios teisės nuostatos negali būti taikomos, nes dėl nacionalinės teisės aktų leidėjo numatyto apribojimo negalima atgaminti negavus autorių leidimo, taigi dėl atgaminimo nepadaroma tokios žalos, kuri galėtų būti atlyginta sumokėjus teisingą kompensaciją. Atvirkščiai, jeigu nagrinėjamu atveju atgaminimo teisė nebuvo išlaikyta, leidimo veiksmas neturi jokios įtakos autoriams padarytai žalai, taigi negali turėti jokio poveikio teisingai kompensacijai.
            40. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į penktąjį klausimą reikia atsakyti taip: taikant atitinkamoje Direktyvos 2001/29 nuostatoje numatytą išimtį arba apribojimą galimas teisių turėtojo veiksmas leisti atgaminti jam priklausantį kūrinį ar kitą saugomą objektą neturi jokio poveikio teisingai kompensacijai pagal taikomą šios direktyvos nuostatą, nesvarbu, ar tokia kompensacija numatyta kaip būtina, ar kaip galima.
            Dėl ketvirtojo klausimo
            41. Ketvirtuoju klausimu, kurį reikia nagrinėti trečią, prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar galimybė taikyti Direktyvos 2001/29 6 straipsnyje nurodytas technines apsaugos priemones gali panaikinti šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatytos teisingos kompensacijos sąlygą.
            Dėl priimtinumo
            42. Fujistu  aiškiai nenurodė, kad remiasi nepriimtinumu grindžiamu prieštaravimu, tačiau išreiškė abejonių dėl ketvirtojo klausimo svarbos sprendžiant ginčą pagrindinėje byloje.
            43. Savo pastabose Fujitsu iš esmės tvirtina, kad Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktas netaikytinas pagrindinėje byloje, nes jame kalbama tik apie garso, vaizdo ir audiovizualinės medžiagos atgaminimą asmeniniams naudojimui, bet ne apie nekintančias teksto ir atvaizdo kopijas kompiuteryje.
            44. Šiuo klausimu primintina, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės aiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nurodytas faktines aplinkybes ir teisinius pagrindus, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, taikoma reikšmingumo prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos faktais arba dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi faktinės ir teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (2010 m. spalio 12 d. Sprendimo Rosenbladt , C-45/09, Rink. p. I-9391, 33 punktas ir 2013 m. balandžio 18 d. Sprendimo L , C-463/11, 28 punktas).
            45. Tačiau akivaizdžiai nematyti, jog prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašomas Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkto išaiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos faktais arba dalyku ar kad problema hipotetinė.
            46. Be to, Fujitsu  nurodytas šios teisės nuostatos netaikymu pagrindinėse bylose grindžiamas prieštaravimas susijęs ne su priimtinumu, bet su ketvirtojo klausimo esme.
            47. Tokiomis aplinkybėmis ketvirtąjį prejudicinį klausimą reikia laikyti priimtinu.
            Dėl esmės
            48. Kaip matyti iš Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkto, valstybės narės gali savo vidaus teisėje numatyti asmeniniam kopijavimui taikomą išimtį, tačiau tik su sąlyga, kad teisių turėtojai gaus teisingą kompensaciją, priklausomą nuo šios direktyvos 6 straipsnyje nurodytų techninių apsaugos priemonių taikymo ar netaikymo kūriniams ar kitiems atitinkamiems objektams.
            49. Šiuo atžvilgiu pirmiausia primintina, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 31 punkto, teisinga kompensacija skirta tam, kad autoriams būtų kompensuota žala, patirta numačius privačiam kopijavimui taikomą išimtį, taigi, už jiems priklausančių saugomų kūrinių naudojimą be jų leidimo.
            50. Be to, pagal Direktyvos 2001/29 6 straipsnio 3 dalį „technines apsaugos priemones“ reikia suprasti kaip reiškiančias bet kokią technologiją, įtaisą ar sudedamąją dalį, kurie normaliai veikdami turi paskirtį užkirsti kelią veiksmams, atliekamiems su kūriniais ar kitais saugomais objektais, kurių neleidžia autorių teisių ar teisių, gretutinių autorių teisėms, turėtojas, arba šiuos veiksmus riboti.
            51. Iš to matyti, kad „techninės apsaugos priemonės“, į kurias daroma nuoroda Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte, yra technologijos, įtaisai ar sudedamosios dalys, kuriais siekiama riboti veiksmus, kuriems atlikti nesuteiktas teisių turėtojų leidimas, t. y. užtikrinti tinkamą šios teisės nuostatos, kuria ribojamos autorių teisės arba autorių teisėms gretutinės teisės, taikymą ir taip užkirsti kelią veiksmams, kuriuos atliekant nesilaikoma šioje teisės nuostatoje įtvirtintų griežtų sąlygų.
            52. Būtent valstybės narės, o ne teisių turėtojai nustato asmeniniam kopijavimui taikomą išimtį ir būtent jos, norint taip kopijuoti, leidžia kūrinius ir kitus saugomus objektus taip naudoti.
            53. Todėl leidusi asmeninį kopijavimą būtent dėl to, kad nustatė tokią išimtį, valstybė narė privalo užtikrinti tinkamą minėtos išimties taikymą ir taip riboti veiksmus, kuriems atlikti negautas teisių turėtojų leidimas.
            54. Iš to matyti, kad dėl aplinkybės, jog valstybė narė neužtikrino tinkamos asmeninio kopijavimo išimties taikymo, negali išnykti teisinga kompensacija, mokėtina teisių turėtojams, kurie gali patirti papildomos žalos būtent dėl tokio valstybės narės neveikimo.
            55. Tai nurodžius svarbu pabrėžti, kad, kaip numatyta Direktyvos 2001/29 52 konstatuojamojoje dalyje, teisių turėtojai gali naudoti savanoriškai taikomas technines apsaugos priemones, kurios suderinamos su asmeniniam naudojimui taikoma išimtimi ir kurios leidžia įgyvendinti šia išimtimi siekiamą tikslą. Valstybės narės tokias technines apsaugos priemones turi skatinti.
            56. Taigi, technines apsaugos priemones, kurių gali imtis teisių turėtojai, reikia suprasti kaip technologijas, įtaisus ar sudedamąsias dalis, kurie gali užtikrinti, kad bus įgyvendintas asmeniniam kopijavimui taikoma išimtimi siekiamas tikslas, ir kurie gali užkirsti kelią atgaminimui, kuriam pagal šią išimtį valstybės narės nedavė leidimo, arba jį riboti.
            57. Atsižvelgiant į savanorišką tokių techninių apsaugos priemonių taikymą, net jeigu tokia galimybė egzistuoja, tokių priemonių netaikymas negali lemti teisingos kompensacijos išnykimo.
            58. Vis dėlto atitinkama valstybė narė gali numatyti, kad konkretus teisių turėtojams mokėtinos kompensacijos dydis priklauso nuo to, ar tokios techninės apsaugos priemonės taikomos, siekiant, kad teisių turėtojai iš tiesų būtų skatinami jas naudoti ir kad taip jie savanoriškai prisidėtų prie tinkamo asmeniniam kopijavimui taikomos išimties taikymo.
            59. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti: galimybė taikyti Direktyvos 2001/29 6 straipsnyje nurodytas technines apsaugos priemones negali panaikinti šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatytos teisingos kompensacijos sąlygos.
            Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
            60. Savo antruoju ir trečiuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti paskutinius, prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies a punktą „atgaminimo bet kokiu fotografavimo būdu ar naudojant kitus panašaus pobūdžio procesus“ sąvoką reikia aiškinti taip, kad ji apima atgaminimą spausdintuvu ir kompiuteriu, daugiausia tuo atveju, kai šie prietaisai sujungti tarpusavyje, ir, susidarius tokiai situacijai, kas pagal šią teisės nuostatą turi mokėti teisingą kompensaciją.
            61. Pirmiausia primintina, kad pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnį valstybės narės autoriams ir autorių teisėms gretutinių teisių turėtojams paprastai suteikia išimtinę teisę leisti arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai, laikinai ar nuolat bet kuriuo būdu ir bet kuria forma atgaminti visą jiems priklausantį kūrinį ar kitą saugomą objektą ar jų dalį.
            62. Vis dėlto šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalies a punkte numatyta, kad valstybės narės gali nustatyti išimtinės atgaminimo teisės išimtį arba apribojimą, kai atgaminama popieriuje ar kokioje nors kitoje panašioje laikmenoje bet kokiu fotografavimo būdu ar naudojant kitus panašaus pobūdžio procesus, su sąlyga, kad teisių turėtojai gauna teisingą kompensaciją (toliau – atgaminimo popieriuje ar kitoje panašioje laikmenoje išimtis).
            63. Pirmiausia reikia nurodyti, kad pagrindinėse byloje nekyla aiškus klausimas dėl atgaminto originalo pobūdžio. Todėl šio klausimo nereikia nagrinėti.
            64. Taigi iš Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies a punkto matyti, kad jame atgaminimo laikmena, būtent popierius ar panaši laikmena, atskirta nuo tokio atgaminimo būdo, t. y. nuo bet kokio fotografavimo būdo ar kito panašaus pobūdžio proceso.
            65. Pirmiausia, kalbant apie laikmeną, t. y. materiją, kurioje atgamintas kūrinys ar kitas atitinkamas saugomas objektas, pabrėžtina, kad Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies a punkte aiškiai nurodytas popierius, su kuriuo bendrai siejama kita medžiaga, kurios savybės turi būti panašios, t. y. prilyginamos arba lygiavertės popieriaus savybėms.
            66. Iš to matyti, kad į šioje nuostatoje numatytos išimties taikymo sritį nepatenka laikmenos, kurių savybės neprilygsta ir nėra lygiavertės popieriaus savybėms. Kitokiu atveju negalėtų būti užtikrintas šios išimties veiksmingumas, visų pirma turint omenyje Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte nurodytą išimtį, susijusią su „[atgaminimu] bet kurioje laikmenoje“.
            67. Iš to matyti, kad laikytina, jog į Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies a punkto taikymo sritį nepatenka nė viena neanaloginė, pirmiausia būtent skaitmeninė, atgaminti naudojama laikmena, nes, kaip savo išvados 63 punkte nurodė generalinė advokatė, tam, kad būtų panaši į popierių kaip į atgaminimo laikmeną, medžiaga turi galėti turėti fizinį pavidalą, kurį būtų galima pajusti žmogaus pojūčiais.
            68. Kalbant apie būdą, leidžiantį atgaminti popieriuje ar kokioje nors kitoje panašioje laikmenoje, pabrėžtina, kad iš Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies a punkto matyti, jog jame nurodytas ne tik fotografavimas, bet ir „kiti panašaus pobūdžio procesai“, t. y. bet koks kitas būdas, kurį naudojant galima gauti rezultatą, panašų į gautąjį fotografavimo būdu, t. y. analogiškai atgaminti kūrinį ar kitą saugomą objektą.
            69. Šią išvadą, be kita ko, patvirtina Komisijos pasiūlymo [COM(97) 628], kuriuo remiantis priimta Direktyva 20018/29, aiškinamasis memorandumas, kuriame numatyta, kad atitinkama išimtis grindžiama ne naudojama technika, bet siekiamu rezultatu.
            70. Jeigu toks rezultatas pasiekiamas, nelabai svarbu, kokie veiksmai buvo atlikti ir kokio pobūdžio technika (-os) buvo naudojama (-os) vykdant atgaminimo procesą. Vis dėlto keliama sąlyga, kad atskiri nesavarankiški šio vieno proceso elementai veiktų arba atskiri nesavarankiški šio proceso etapai vyktų kontroliuojant tam pačiam asmeniui ir visi jie būtų skirti kūriniui ar kitam saugomam objektui atgaminti popieriuje ar kitoje panašioje laikmenoje.
            71. Tokį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2001/29 2 ir 5 konstatuojamosios dalys, kuriose numatyta, kad Direktyva 2001/29 siekiama Sąjungos lygmeniu sukurti bendrą ir lanksčią sistemą, kad būtų skatinama informacinės visuomenės plėtra ir pakeistos ir papildytos autorių teisių ir gretutinių teisių srityje galiojančios normos, atsižvelgiant į technologijų plėtrą, dėl kurios atsirado naujų saugomų kūrinių naudojimo formų (2011 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Circul Globus Bucureşti , C-283/10, Rink. p. I-12031, 38 punktas).
            72. Iš to matyti, kad pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies a punktą nedraudžiama, atsižvelgiant į šio sprendimo 70 punkte pateiktus patikslinimus, kad vykstant šios teisės nuostatos tekste nurodytam procesui būtų naudojami skirtingi prietaisai, įskaitant skaitmeninius.
            73. Antra, dėl klausimo, kas turi sumokėti teisingą kompensaciją proceso, kuriame naudojami keli prietaisai, iš kurių vieni yra analoginiai, o kiti skaitmeniniai, atveju, pirmiausia primintina Teisingumo Teismo praktika, kuri iš tiesų susijusi su asmeniniam kopijavimui taikoma išimtimi; vis dėlto ši praktika pagal analogiją taikytina atgaminimo popieriuje ar kitoje panašioje laikmenoje išimčiai su sąlyga, kad užtikrinama chartijos 20 straipsnyje įtvirtinta pagrindinė teisė į vienodą požiūrį.
            74. Kiek tai susiję su asmens, kurį reikia laikyti privalančiu sumokėti teisingą kompensaciją, nustatymu, pabrėžtina, kad Teisingumo Teismas nusprendė, jog Direktyvos 2001/29 nuostatose aiškiai nereglamentuojama, kas turi mokėti tokią kompensaciją, todėl šiuo atžvilgiu valstybės narės turi didelę diskreciją (šiuo klausimu žr. 2011 m. birželio 16 d. Sprendimo Stichting de Thuiskopie , C-462/09, Rink. p. I-5331, 23 punktą).
            75. Tai nurodžius pabrėžtina, kad „teisinga kompensacija“ yra savarankiška Sąjungos teisės sąvoka ir, kaip nurodyta šio sprendimo 31 punkte, Teisingumo Teismas patikslino, kad tokia kompensacija skirta tam, kad autoriams būtų kompensuota už jų saugomų kūrinių asmeninį kopijavimą be jų leidimo, ir tai laikytina atlygiu už autorių dėl tokio kopijavimo patirtą žalą. Taigi paprastai būtent tokią žalą sukėlęs asmuo, t. y. asmuo, kuris nepaprašęs išankstinio teisių turėtojo leidimo padaro saugomo kūrinio kopiją, privalo atlyginti padarytą žalą padengdamas teisių turėtojui mokėtiną kompensaciją (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Padawan  44 ir 45 punktus).
            76. Vis dėlto Teisingumo Teismas pripažino, kad, atsižvelgiant į praktinius su tokia teisingos kompensacijos sistema susijusius sunkumus, valstybės narės turi teisę dalyvauti etapuose iki kopijavimo veiksmų atlikimo ir siekdamos, kad būtų padengta teisinga kompensacija, gali įtvirtinti „mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui“, kurį mokėtų asmenys, kurie disponuoja atgaminimo įranga, aparatais ar laikmenomis ir kurie teisiškai ar faktiškai leidžia jais naudotis kopijuojantiems asmenims arba teikia jiems atgaminimo paslaugą, nes tokia sistema leidžia mokesčio mokėtojams perkelti mokesčio sąnaudas privatiems naudotojams, todėl pastariesiems teks mokesčio už kopijavimą asmeniniam naudojimui našta (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų Padawan  46 ir 49 punktus bei Stichting de Thuiskopie  27 ir 28 punktus).
            77. Šią teismo praktiką mutatis mutandis pritaikius atgaminimo popieriuje ar kitoje panašioje laikmenoje išimčiai aišku, kad paprastai būtent taip atgaminusiam asmeniu tenka pareiga padengti teisių turėtojui mokėtiną kompensaciją. Vis dėlto, atsižvelgiant į su tuo susijusius praktinius sunkumus, valstybės narės gali prireikus įtvirtinti mokestį, kurį mokėtų įrangą, kurią naudojant atlikti tokie atgaminimo veiksmai, turintys asmenys.
            78. Tuo atveju, jeigu aptariamas atgaminimas būtų atliktas vykdant vieną procesą ir naudojant prietaisų grandinę, valstybės narės taip pat turėtų teisę dalyvauti etapuose iki kopijavimo veiksmų atlikimo ir prireikus nustatyti sistemą, pagal kurią teisingą kompensaciją mokėtų tokios grandinės prietaisą, kuris padeda įvykdyti šį procesą ne kaip atskiras prietaisas, turintys asmenys, jeigu šie asmenys galėtų perkelti su mokesčiu susijusias išlaidas savo klientams. Vis dėlto teisingos kompensacijos, kuri turi būti mokama kaip atlygis teisių turėtojams už žalą, patirtą dėl tokio vieno proceso, bendra suma iš esmės neturėtų skirtis nuo tos, kuri nustatyta už atgaminimą naudojant vienintelį prietaisą.
            79. Tokiomis aplinkybėmis atrodo, kad užtikrinta visų suinteresuotųjų asmenų pagrindinė teisė į vienodą požiūrį.
            80. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį ir trečiąjį klausimus reikia atsakyti: pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies a punktą „atgaminimo bet kokiu fotografavimo būdu ar naudojant kitus panašaus pobūdžio procesus“ sąvoką reikia aiškinti taip, kad ji apima atgaminimą naudojant spausdintuvą ir asmeninį kompiuterį, kai šie prietaisai sujungti tarpusavyje. Tokiu atveju valstybės narės turi teisę įtvirtinti sistemą, pagal kurią teisingą kompensaciją moka prietaisą, kuris padeda įvykdyti vieną kūrinio ar kito saugomo objekto atgaminimo atitinkamoje laikmenoje procesą, turintys asmenys, jeigu jie gali perkelti su mokesčiu susijusias išlaidas savo klientams, su sąlyga, kad teisingos kompensacijos, kuri turi būti mokama kaip atlygis autoriui už žalą, patirtą dėl tokio vieno proceso, bendra suma iš esmės nesiskiria nuo tos, kuri nustatyta už atgaminimą naudojant vienintelį prietaisą.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            81. Kadangi šis procesas pagrindinių bylų šalims yra vienas iš etapų prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamose bylose, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
            1. Nuo 2001 m. birželio 22 d., t. y. nuo tos dienos, kai įsigaliojo 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo, iki 2002 m. gruodžio 22 d., t. y. dienos, kai baigėsi jos perkėlimo į vidaus teisę terminas, kūrinių ir kitų saugomų objektų naudojimo veiksmams minėta direktyva netaikoma.
            2. Taikant Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 arba 3 dalyse numatytą išimtį arba apribojimą galimas teisių turėtojų veiksmas leisti atgaminti jam priklausantį kūrinį ar kitą saugomą objektą neturi jokio poveikio teisingai kompensacijai pagal taikomą šios direktyvos nuostatą, nesvarbu, ar tokia kompensacija numatyta kaip būtina, ar kaip galima.
            3. Galimybė taikyti Direktyvos 2001/29 6 straipsnyje nurodytas technines apsaugos priemones negali panaikinti šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatytos teisingos kompensacijos sąlygos.
            4. Pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies a punktą „atgaminimo bet kokiu fotografavimo būdu ar naudojant kitus panašaus pobūdžio procesus“ sąvoką reikia aiškinti taip, kad ji apima atgaminimą naudojant spausdintuvą ir asmeninį kompiuterį, kai šie prietaisai sujungti tarpusavyje. Tokiu atveju valstybės narės turi teisę įtvirtinti sistemą, pagal kurią teisingą kompensaciją moka prietaisą, kuris padeda įvykdyti vieną kūrinio ar kito saugomo objekto atgaminimo atitinkamoje laikmenoje procesą, turintys asmenys, jeigu jie gali perkelti su mokesčiu susijusias išlaidas savo klientams, su sąlyga, kad teisingos kompensacijos, kuri turi būti mokama kaip atlygis autoriui už žalą, patirtą dėl tokio vieno proceso, bendra suma iš esmės nesiskiria nuo tos, kuri nustatyta už atgaminimą naudojant vienintelį prietaisą.