title: 2017 m. gegužės 18 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#Fondul Proprietatea SA prieš Complexul Energetic Oltenia SA.#Curtea de Apel Craiova prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Valstybės pagalba – Bendrovės, kurios didžioji kapitalo dalis priklauso Rumunijos valstybei, turimas reikalavimas bendrovės, kurios vienintelė akcininkė yra ši valstybė, atžvilgiu – Datio in solutum – Valstybės pagalbos sąvoka – Pareiga pranešti Europos Komisijai.#Byla C-150/16.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
      2017 m. gegužės 18 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Valstybės pagalba — Bendrovės, kurios didžioji kapitalo dalis priklauso Rumunijos valstybei, turimas reikalavimas bendrovės, kurios vienintelė akcininkė yra ši valstybė, atžvilgiu — Datio in solutum — Valstybės pagalbos sąvoka — Pareiga pranešti Europos Komisijai“
      Byloje C‑150/16
      dėl Curtea de Apel Craiova (Krajovos apeliacinis teismas, Rumunija) 2016 m. kovo 3 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2016 m. kovo 14 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Fondul Proprietatea SA

      prieš

         Complexul Energetic Oltenia SA

      TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. L. da Cruz Vilaça (pranešėjas), teisėjai M. Berger, A. Borg Barthet, E. Levits ir F. Biltgen,
      generalinis advokatas N. Wahl,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Fondul Proprietatea SA, atstovaujamos advokatų C. Dontu, D. Petrache ir A. Dăscălescu,

               —

               Rumunijos vyriausybės, atstovaujamos R.‑H. Radu, R. Mangu ir M. Bejenar,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos L. Nicolae ir P. Němečková,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 107 straipsnio ir 108 straipsnio 3 dalies išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Fondul Proprietatea SA (toliau – Fondul) ir Complexul Energetic Oltenia SA (toliau – CE Oltenia) ginčą dėl prašymo panaikinti CE Oltenia visuotinio akcininkų susirinkimo sprendimą sutikti su jos turimo reikalavimo bendrovės Electrocentrale Grup SA (toliau – Electrocentrale) atžvilgiu patenkinimu perduodant turtą (datio in solutum).

         Rumunijos teisė

               3

               Remiantis Civilinio kodekso 1469 straipsnio 2 dalimi, „[m]okėjimas – tai pinigų sumos perdavimas arba bet kokios kitos prievolės, kuri yra įsipareigojimo dalykas, įvykdymas“.

               4

               Minėto kodekso 1609 straipsnyje nustatyta:

                        „1.

                        Novacija vyksta tuomet, kai skolininkas įsipareigoja kreditoriui vykdyti naują prievolę, kuri pakeičia pasibaigusią ankstesnę prievolę.

                        2.

                        Novacija taip pat vyksta tuomet, kai naujasis skolininkas pakeičia ankstesnį skolininką, kurį kreditorius atleidžia nuo prievolių vykdymo; todėl ankstesnė prievolė pasibaigia. Tokiu atveju novacija vyksta be ankstesnio skolininko pritarimo.

                        3.

                        Novacija taip pat vyksta tuomet, kai dėl sudarytos naujos sutarties naujas kreditorius pakeičia ankstesnį kreditorių, kurio atžvilgiu skolininkas atleidžiamas nuo prievolių vykdymo; ankstesnė prievolė pasibaigia.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               5

                  CE Oltenia, kurios 77,17 % įstatinio kapitalo priklauso Rumunijos valstybei, o 21,53 % – Fondul, turėjo 28709475,13 Rumunijos lėjų (RON) (maždaug 6,4 mln. EUR) dydžio kreditorinį reikalavimą bendrovės Electrocentrale, kurios vienintelė akcininkė yra Rumunijos valstybė, atžvilgiu.

               6

               2013 m. rugsėjo 27 d. visuotinis CE Oltenia akcininkų susirinkimas pritarė nuosavybės teisės į Chișcani (Rumunija) termofikacinę elektrinę, priklausančią bendrovei Electrocentrale, perleidimui bendrovei CE Oltenia kaip datio in solutum (toliau – pagrindinėje byloje nagrinėjamas sprendimas).

               7

               Kadangi Chișcani termofikacinė elektrinė buvo įvertinta 36810200 RON (maždaug 8,2 mln. EUR), CE Oltenia sumokėjo šios sumos ir bendrovės Electrocentrale skolos skirtumą, pervesdama pastarajai bendrovei 8100724,87 RON (maždaug 1,8 mln. EUR) sumą. Be to, CE Oltenia perėmė 280 Electrocentrale darbuotojų, dirbusių Chișcani termofikacinėje elektrinėje, ir jai buvo perleisti šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartiniai taršos leidimai.

               8

               2013 m. gruodžio 24 d.Fondul pirmosios instancijos teisme pareiškė ieškinį dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamo sprendimo panaikinimo. Kadangi prašymas panaikinti sprendimą buvo atmestas, Fondul kreipėsi į Curtea de Apel Craiova (Krajovos apeliacinis teismas, Rumunija).

               9

               Tame teisme Fondul tvirtino: kadangi Chișcani termofikacinė elektrinė buvo nerentabili, pagrindinėje byloje nagrinėjamas datio in solutum bendrovei CE Oltenia nesuteikia jokio privalumo ir yra naudingas tik Electrocentrale, kuri, išsilaisvinusi nuo naštos, t. y. šios elektrinės, gali išsilaikyti elektros energijos tiekimo rinkoje.

               10

               Šiomis aplinkybėmis Curtea de Apel Craiova (Krajovos apeliacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar, balsavus Rumunijos valstybei, atstovaujamai Ūkio ministerijos energetikos departamento, kaip akcininkei, turinčiai 77,17 % įstatinio CE Oltenia kapitalo, priimtas šios bendrovės visuotinio akcininkų susirinkimo sprendimas, kuriuo buvo pritarta tam, kad, pirma, 28709475,13 RON dydžio bendrovės Electrocentrale skola bendrovei CE Oltenia būtų padengta taikant datio in solutum, t. y. perimant [nuosavybės teisę į] aktyvus, kuriuos sudaro Breilos regiono Chișcani savivaldybės kadastre Nr. 70301 įregistruotas turtas, ir, antra, kad bendrovei Electrocentrale būtų sumokėtas turto rinkos vertės ir bendrovės CE Oltenia turimo reikalavimo vertės skirtumas, yra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnį, konkrečiai kalbant – priemonė, kuri: i) finansuojama valstybės ar iš valstybinių išteklių; ii) yra atrankinė; ir iii) gali daryti įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai?

                        2.

                        Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas: ar šiai valstybės pagalbai turėjo būti taikoma SESV 108 straipsnio 3 dalyje nurodyta pareiga pranešti?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo klausimo

               11

               Šiuo klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar tokiomis aplinkybėmis, kaip pagrindinėje byloje, bendrovės, kurios didžiąją kapitalo dalį valdo valstybė narė, sprendimas siekiant padengti reikalavimą sutikti su turto, kuris yra kitos bendrovės, kurios vienintelė akcininkė yra ši valstybė, nuosavybė, datio in solutum ir sumokėti sumą, atitinkančią apskaičiuotos šio turto vertės ir šio reikalavimo sumos skirtumą, gali būti valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnį.

               12

               Pirmiausia pažymėtina, kad Europos Komisijos kompetencija vertinti pagalbos suderinamumą su vidaus rinka nekliudo nacionaliniam teismui pateikti Teisingumo Teismui prejudicinių klausimų dėl „pagalbos“ sąvokos išaiškinimo. Todėl Teisingumo Teismas gali pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui Sąjungos teisės išaiškinimą, kuris leistų jam nustatyti, ar nacionalinė priemonė gali būti pripažįstama „valstybės pagalba“, kaip ji suprantama pagal minėtą teisę (2015 m. kovo 19 d. Sprendimo OTP Bank, C‑672/13, EU:C:2015:185, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

               13

               Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją norint nacionalinę priemonę kvalifikuoti kaip „valstybės pagalbą“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, reikia, kad būtų įvykdytos visos toliau nurodytos sąlygos. Pirma, turi būti valstybės priemonė arba priemonė, kuriai naudojami valstybės ištekliai. Antra, ši parama turi daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai. Trečia, ji turi suteikti atrankinį pranašumą jos gavėjui. Ketvirta, dėl jos turi būti arba gali būti iškraipoma konkurencija (žr., be kita ko, 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt., C‑262/12, EU:C:2013:851, 15 punktą; 2015 m. spalio 22 d. Sprendimo EasyPay ir Finance Engineering, C‑185/14, EU:C:2015:716, 35 punktą ir 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / World Duty Free Group SA ir kt., C‑20/15 P ir C‑21/15 P, EU:C:2016:981, 53 punktą).

         Dėl sąlygos, kad priemonė būtų finansuojama valstybės arba iš jos išteklių

               14

               Pirmiausia pažymėtina, jog tam, kad nauda galėtų būti kvalifikuota kaip pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, ji turi būti, pirma, suteikta tiesiogiai ar netiesiogiai iš valstybės išteklių ir, antra, priskirta valstybei (2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija, C‑482/99, EU:C:2002:294, 24 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt., C‑262/12, EU:C:2013:851, 16 punktas).

               15

               Pirma, dėl sąlygos, susijusios su tuo, kad nauda turi būti tiesiogiai ar netiesiogiai suteikta iš valstybės išteklių, iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad „pagalbos“ sąvoka yra platesnė už „subsidijos“ sąvoką, nes apima ne tik pozityviąsias išmokas, kaip antai pačias subsidijas, bet ir priemones, įvairiais būdais mažinančias įmonei paprastai tenkančias finansines prievoles, kurios, nors ir nėra subsidijos tiesiogine šio žodžio prasme, yra to paties pobūdžio ir turi tokį patį poveikį (žr., be kita ko, 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo Cassa di Risparmio di Firenze ir kt., C‑222/04, EU:C:2006:8, 131 punktą ir 2015 m. kovo 19 d. Sprendimo OTP Bank, C‑672/13, EU:C:2015:185, 40 punktą).

               16

               Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad SESV 107 straipsnio 1 dalis apima visas pinigines priemones, kurias viešosios valdžios institucijos gali realiai panaudoti paremdamos įmones, nesvarbu, ar tos priemonės nuolat priklauso valstybės turtui. Todėl net jei sumos, susijusios su nagrinėjama priemone, ne visuomet priklauso valstybės iždui, tai, kad jos yra nuolat valstybės kontroliuojamos ir dėl to priklauso kompetentingų nacionalinės valdžios institucijų dispozicijai, yra pakankamas pagrindas laikyti jas valstybiniais ištekliais (2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt., C‑262/12, EU:C:2013:851, 21 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

               17

               Konkrečiai dėl valstybės įmonių, kaip antai CE Oltenia, Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad valstybė, naudodamasi dominuojančia įtaka tokioms įmonėms, gali prireikus nukreipti jų išteklių naudojimą konkrečioms kitų įmonių lengvatoms finansuoti (2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija, C‑482/99, EU:C:2002:294, 38 punktas).

               18

               Antra, dėl sąlygos, susijusios su galimybe valstybės įmonės suteiktą pagalbos priemonę priskirti valstybei, iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad apie ją gali būti sprendžiama iš su nagrinėjamo atvejo aplinkybėmis ir šios priemonės kontekstu susijusių požymių visumos (2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija, C‑482/99, EU:C:2002:294, 55 punktas).

               19

               Teisingumo Teismas rėmėsi, be kita ko, tuo, kad nagrinėjama įstaiga negali priimti ginčijamo sprendimo, neatsižvelgusi į valdžios institucijų reikalavimus, arba tuo, kad, be organizacinių-teisinių veiksnių, siejančių valstybės įmones su valstybe, šios įmonės, per kurias buvo suteikta pagalba, turi atsižvelgti į valstybės įstaigų pateiktus nurodymus. Sprendžiant apie galimybę valstybės įmonės suteiktą pagalbos priemonę priskirti valstybei, tam tikrais atvejais gali būti reikšmingi kiti požymiai, pavyzdžiui:

                        —

                        jos integracija į viešosios valdžios institucijų struktūras,

                        —

                        jos veiklos pobūdis ir tai, ar tokia veikla rinkoje vykdoma įprastomis konkurencijos su privačiais veiklos vykdytojais sąlygomis,

                        —

                        įmonės juridinis statusas – ar įmonė yra viešosios teisės, ar bendrosios bendrovių teisės subjektas,

                        —

                        valdžios institucijų vykdomos įmonės valdymo priežiūros lygis,

                        —

                        arba bet koks kitas požymis, konkrečiu atveju nurodantis valdžios institucijų dalyvavimą priimant priemonę arba nedalyvavimo tikimybės nebuvimą, taip pat atsižvelgiant į priemonės mastą, turinį ar jos sąlygas (2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija, C‑482/99, EU:C:2002:294, 55 ir 56 punktai).

               20

               Vien tai, kad valstybės įmonė buvo įsteigta kaip bendrosios teisės kapitalo bendrovė, atsižvelgiant į autonomiją, kurią jai gali suteikti ši teisinė forma, negali būti laikoma pakankama paneigti, kad tokios bendrovės nustatyta priemonė gali būti priskiriama valstybei. Kontrolės situacijos egzistavimas ir dėl to praktiškai esančios dominuojančios įtakos darymo realios galimybės nuo pat pradžių trukdo atmesti bet kokio tokios bendrovės priimtos priemonės priskyrimo valstybei galimybę, taigi ir su valstybės pagalba susijusių Sutarties taisyklių apėjimo grėsmę, nepaisant valstybės įmonės teisinės formos kaip vieno iš požymio, leidžiančio konkrečiu atveju nustatyti valstybės dalyvavimą, svarbos apskritai (2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija, C‑482/99, EU:C:2002:294, 57 punktas).

               21

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas sprendimas reiškia tiesiogiai arba netiesiogiai iš valstybės išteklių suteiktą naudą ir ar, atsižvelgiant į šio sprendimo 19 ir 20 punktuose nurodytus požymius, tą sprendimą galima priskirti atitinkamai valstybei narei.

         Dėl atrankinio pranašumo buvimo sąlygos

               22

               Vienas iš valstybės pagalbos, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, elementų yra įmonei suteikto atrankinio pranašumo buvimas.

               23

                  Fondul mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas datio in solutum yra bendrovei Electrocentrale suteikta valstybės pagalba, nes Chișcani termofikacinė elektrinė, kurios nuosavybės teisė perleista bendrovei CE Oltenia, buvo nerentabili. Todėl Rumunijos valstybė neveikė taip, kad siektų bendrojo intereso arba bendrovės CE Oltenia intereso; ji siekė vienintelio tikslo – suteikti turtinę naudą bendrovei Electrocentrale, kad išlaikytų ją elektros energijos rinkoje.

               24

               Pažymėtina, kad datio in solutum, kuriam pritarė bendrovė, kurios didžiąją kapitalo dalį valdo valstybė, nebūtinai yra valstybės pagalba.

               25

               Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją sąlygos, kurias turi atitikti priemonė, kad patektų į sąvokos „pagalba“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnį, taikymo sritį, nėra tenkinamos, jei įmonė, kuriai skirta priemonė, galėjo gauti tą pačią naudą kaip ir ta, kuri jai buvo suteikta iš valstybės išteklių, esant aplinkybėms, kurios atitinka įprastas rinkos sąlygas. Šis vertinimas atliekamas, kai viešasis kreditorius suteikia mokėjimo lengvatas dėl skolos, kurią jam turi sumokėti įmonė, iš principo taikant privataus kreditoriaus kriterijų (žr., be kita ko, 2013 m. sausio 24 d. Sprendimo Frucona Košice / Komisija, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, 70 ir 71 punktus ir 2013 m. kovo 21 d. Sprendimo Komisija / Buczek Automotive, C‑405/11 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:186, 31 ir 32 punktus).

               26

               Tokios mokėjimo lengvatos sudarytų valstybės pagalbą, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, jei, atsižvelgiant į suteiktos ekonominės naudos dydį, įmonė gavėja akivaizdžiai nebūtų gavusi tokių mokėjimo lengvatų iš privataus kreditoriaus, esančio kiek įmanoma labiau panašioje padėtyje kaip viešasis kreditorius ir siekiančio, kad būtų apmokėtos sumos, kurias finansinių sunkumų patiriantis skolininkas jam yra skolingas (2013 m. sausio 24 d. Sprendimo Frucona Košice / Komisija, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, 72 punktas).

               27

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo atlikti bendrą vertinimą, kuriame būtų atsižvelgta į bet kokias svarbias pagrindinės bylos aplinkybes, būtent į turto, kuris yra datio in solutum dalykas, vertę ir bendrovės CE Oltenia apmokėtą saldo sumą, kad nustatytų, ar Electrocentrale nebūtų gavusi panašių lengvatų iš tokio privataus kreditoriaus (pagal analogiją žr. 2013 m. sausio 24 d. Sprendimo Frucona Košice / Komisija, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, 73 punktą).

         Dėl poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai ir konkurencijos iškraipymo sąlygų

               28

               Pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį draudžiama pagalba, kuri daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai ir iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti.

               29

               Norint kvalifikuoti nacionalinę priemonę kaip valstybės pagalbą, nereikia įrodyti, kad pagalba padarė realų poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai ir kad ji iš tikrųjų iškraipė konkurenciją; reikia tik išnagrinėti, ar ši pagalba gali daryti poveikį tokiai prekybai ir iškraipyti konkurenciją (2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo Komisija / Italija ir Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, 50 punktas ir 2016 m. spalio 26 d. Sprendimo Orange / Komisija, C‑211/15 P, EU:C:2016:798, 64 punktas).

               30

               Vis dėlto poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai negali būti vien hipotetinis arba preziumuojamas. Todėl reikia nustatyti priežastį, dėl kurios atitinkama priemonė iškraipo ar gali iškraipyti konkurenciją ir dėl savo numatomo poveikio gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą (šiuo klausimu žr. 2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo Komisija / Italija ir Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, 64 punktą).

               31

               Konkrečiai kalbant, kai valstybės narės suteikta pagalba sustiprina įmonės padėtį, palyginti su kitomis Bendrijos vidaus prekyboje konkuruojančiomis įmonėmis, reikia manyti, kad pagalba turėjo įtakos šiai prekybai (2006 m. sausio 10 d. Sprendimo Cassa di Risparmio di Firenze ir kt., C‑222/04, EU:C:2006:8, 141 punktas).

               32

               Nebūtina, kad įmonės pagalbos gavėjos pačios dalyvautų Bendrijos vidaus prekyboje. Kai valstybė narė įmonei suteikia pagalbą, veiklos mastai valstybės viduje gali būti išlaikyti arba išaugti, dėl to kitose valstybėse narėse įsteigtų įmonių galimybė patekti į šios valstybės narės rinką gali sumažėti (2015 m. sausio 14 d. Sprendimo Eventech, C‑518/13, EU:C:2015:9, 67 punktas).

               33

               Dėl konkurencijos iškraipymo sąlygos primintina, kad pagalba, kuria įmonę siekiama atleisti nuo išlaidų, kurių ji paprastai patirtų tvarkydama einamuosius reikalus ar vykdydama įprastą veiklą, iš esmės iškraipo konkurencijos sąlygas (2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo Komisija / Italija ir Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, 54 punktas).

               34

               Be to, aplinkybė, kad ekonomikos sektorius, kaip antai energetikos sektorius, buvo liberalizuotas Sąjungos lygiu, gali reikšti realų ar potencialų pagalbos poveikį konkurencijai ir valstybių narių tarpusavio prekybai (šiuo klausimu žr. 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo Cassa di Risparmio di Firenze ir kt., C‑222/04, EU:C:2006:8, 142 punktą ir 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Banco Privado Português ir Massa Insolvente do Banco Privado Português, C‑667/13, EU:C:2015:151, 51 punktą).

               35

               Kaip savo rašytinėse pastabose pažymėjo Komisija, jeigu elektros energija yra tarpvalstybinės prekybos dalykas, pagalbos suteikimas pagrindinėje byloje nagrinėjamu sprendimu gali turėti poveikį prekybai. Be to, tokia pagalba gali iškraipyti konkurenciją elektros energijos rinkoje.

               36

               Pagrindinėje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į pirma išdėstytas aiškinimo gaires, turės nustatyti, ar įvykdytos abi nagrinėjamos sąlygos.

               37

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: tokiomis aplinkybėmis, kaip pagrindinėje byloje, bendrovės, kurios didžioji kapitalo dalis priklauso valstybei narei, sprendimas siekiant padengti reikalavimą sutikti su turto, kuris yra kitos bendrovės, kurios vienintelė akcininkė yra ši valstybė, nuosavybė, datio in solutum ir sumokėti sumą, atitinkančią apskaičiuotos šio turto vertės ir šio reikalavimo sumos skirtumą, gali būti valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnį, jeigu:

                        —

                        šis sprendimas reiškia tiesiogiai ar netiesiogiai iš valstybės išteklių suteiktą naudą ir jį galima priskirti valstybei,

                        —

                        įmonė gavėja nebūtų gavusi panašių mokėjimo lengvatų iš privataus kreditoriaus ir

                        —

                        minėtas sprendimas gali daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai ir iškraipyti konkurenciją.

               38

               Nacionaliniai teismai turi patikrinti, ar šios sąlygos įvykdytos.

         Dėl antrojo klausimo

               39

               Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas antruoju klausimu siekia išsiaiškinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamai valstybės pagalbai taikoma SESV 108 straipsnio 3 dalyje nurodyta pareiga pranešti.

               40

               SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatyta prevencinė naujų pagalbos projektų kontrolė. Tokia prevencija siekiama, kad būtų įgyvendinama tik suderinama pagalba. Siekiant šio tikslo, pagalbos projekto įgyvendinimas atidedamas iki to laiko, kai Komisijai priėmus galutinį sprendimą išnyks abejonės dėl jo suderinamumo (2013 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 25 ir 26 punktai).

               41

               Valstybės pagalbos kontrolės sistemą įgyvendinti turi, viena vertus, Komisija ir, kita vertus, nacionaliniai teismai, kurių atitinkamas vaidmuo yra papildomas, tačiau atskiras (2014 m. vasario 13 d. Sprendimo Mediaset, C‑69/13, EU:C:2014:71, 19 punktas).

               42

               Nors pagalbos priemonių suderinamumo su vidaus rinka vertinimas priklauso išimtinei Komisijos, veikiančios kontroliuojant Sąjungos teismams, kompetencijai, nacionaliniai teismai, kol bus priimtas galutinis Komisijos sprendimas, užtikrina teisės subjektų teisių apsaugą, valstybės institucijoms galbūt pažeidus SESV 108 straipsnio 3 dalyje nustatytą draudimą (2013 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 28 punktas).

               43

               Tuo remiantis reikia daryti išvadą, kad tuo atveju, jei pagrindinėje byloje nagrinėjamas sprendimas reikštų valstybės pagalbą bendrovės Electrocentrale naudai, pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį nacionalinės valdžios institucijos turėtų pranešti Komisijai apie šią pagalbą prieš jos įgyvendinimą.

               44

               Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: jeigu nacionalinis teismas bendrovės, kurios didžioji kapitalo dalis priklauso valstybei narei, sprendimą siekiant padengti reikalavimą sutikti su turto, kuris yra kitos bendrovės, kurios vienintelė akcininkė yra ši valstybė narė, nuosavybė, datio in solutum ir sumokėti sumą, atitinkančią apskaičiuotos šio turto vertės ir šio reikalavimo sumos skirtumą, pripažintų valstybės pagalba, pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį minėtos valstybės narės valdžios institucijos turėtų pranešti Komisijai apie šią pagalbą prieš jos įgyvendinimą.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               45

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti tas teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           Tokiomis aplinkybėmis, kaip pagrindinėje byloje, bendrovės, kurios didžioji kapitalo dalis priklauso valstybei narei, sprendimas siekiant padengti reikalavimą sutikti su turto, kuris yra kitos bendrovės, kurios vienintelė akcininkė yra ši valstybė, nuosavybė, datio in solutum ir sumokėti sumą, atitinkančią apskaičiuotos šio turto vertės ir šio reikalavimo sumos skirtumą, gali būti valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnį, jeigu:

                                 —

                                    šis sprendimas reiškia tiesiogiai ar netiesiogiai iš valstybės išteklių suteiktą naudą ir jį galima priskirti valstybei,

                                 —

                                    įmonė gavėja nebūtų gavusi panašių mokėjimo lengvatų iš privataus kreditoriaus ir

                                 —

                                    minėtas sprendimas gali daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai ir iškraipyti konkurenciją.

                                 —

                                    Nacionaliniai teismai turi patikrinti, ar šios sąlygos įvykdytos.

                           2.

                           Jeigu nacionalinis teismas bendrovės, kurios didžioji kapitalo dalis priklauso valstybei narei, sprendimą siekiant padengti reikalavimą sutikti su turto, kuris yra kitos bendrovės, kurios vienintelė akcininkė yra ši valstybė narė, nuosavybė, datio in solutum ir sumokėti sumą, atitinkančią apskaičiuotos šio turto vertės ir šio reikalavimo sumos skirtumą, pripažintų valstybės pagalba, pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį minėtos valstybės narės valdžios institucijos turėtų pranešti Komisijai apie šią pagalbą prieš jos įgyvendinimą.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: rumunų.


1988 m. balanžio 19 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # SPRL Louis Erauw-Jacquery prieš Société coopérative La Hesbignonne. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal de commerce de Liège - Belgija. # Byla 27/87.


title: 2017 m. rugsėjo 13 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Baudžiamoji byla prieš Giorgio Fidenato ir kt.#Tribunale di Udine prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Žemės ūkis – Genetiškai modifikuotas maistas ir pašarai – Skubios priemonės – Nacionalinė priemonė, kuria siekiama uždrausti auginti genetiškai modifikuotus kukurūzus MON 810 – Priemonės taikymas toliau arba galiojimo pratęsimas – Reglamentas (EB) Nr. 1829/2003 – 34 straipsnis – Reglamentas (EB) Nr. 178/2002 – 53 ir 54 straipsniai – Taikymo sąlygos – Atsargumo principas.#Byla C-111/16.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2017 m. rugsėjo 13 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Žemės ūkis – Genetiškai modifikuotas maistas ir pašarai – Skubios priemonės – Nacionalinė priemonė, kuria siekiama uždrausti auginti genetiškai modifikuotus kukurūzus MON 810 – Priemonės taikymas toliau arba galiojimo pratęsimas – Reglamentas (EB) Nr. 1829/2003 – 34 straipsnis – Reglamentas (EB) Nr. 178/2002 – 53 ir 54 straipsniai – Taikymo sąlygos – Atsargumo principas“
      Byloje C‑111/16
      dėl Tribunale di Udine (Udinės apylinkės teismas, Italija) 2015 m. gruodžio 10 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2016 m. vasario 24 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš

         Giorgio Fidenato,

         Leandro Taboga,

         Luciano Taboga

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas L. Bay Larsen (pranešėjas), teisėjai M. Vilaras, J. Malenovský, M. Safjan ir D. Šváby,
      generalinis advokatas M. Bobek,
      posėdžio sekretorius R. Schiano, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2017 m. vasario 9 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               –

               G. Fidenato ir Leandro ir Luciano Taboga, atstovaujamų advokato F. Longo,

               –

               Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato P. Gentili,

               –

               Graikijos vyriausybės, atstovaujamos G. Kanellopoulos ir D. Ntourntoureka,

               –

               Europos Komisijos, atstovaujamos C. Zadra, K. Herbout‑Borczak ir C. Valero,

         susipažinęs su 2017 m. kovo 30 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. rugsėjo 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1829/2003 dėl genetiškai modifikuoto maisto ir pašarų (OL L 268, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 32 t., p. 432) 34 straipsnio ir 2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (OL L 31, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 463), 53 ir 54 straipsnių išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą, iškeltą Giorgio Fidenato ir Leandro ir Luciano Taboga, kurioje jie kaltinami genetiškai modifikuotos kukurūzų veislės MON 810 auginimu, pažeidžiant nacionalinės teisės aktus, kuriais toks auginimas draudžiamas.

         Teisinis pagrindas
      Reglamentas Nr. 1829/2003

               3

               Reglamento Nr. 1829/2003 1–3 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:

                        „(1)

                        Saugaus ir sveiko maisto bei pašarų laisvas judėjimas yra pagrindinis vidaus rinkos aspektas, turintis didelės įtakos piliečių sveikatai ir gerovei, jų socialiniams bei ekonominiams interesams.

                        (2)

                        Siekiant įgyvendinti Bendrijos politiką, turėtų būti užtikrintas aukštas žmonių gyvenimo ir sveikatos apsaugos lygis.

                        (3)

                        Norint apsaugoti žmonių ir gyvūnų sveikatą, prieš pateikiant į Bendrijos rinką maisto produktus ir pašarus, kurie susideda arba kurių sudėtyje yra, ar kurie yra pagaminti iš genetiškai modifikuotų organizmų <…>, Bendrijos nustatyta tvarka turėtų būti atliktas jų saugumo vertinimas.“

               4

               Pagal šio reglamento 1 straipsnio a ir b punktus šio reglamento tikslas, vadovaujantis Reglamente Nr. 178/2002 nustatytais bendraisiais principais, yra parengti bazę, leidžiančią užtikrinti aukštą žmonių gyvenimo ir sveikatos, gyvūnų sveikatos ir gerovės, aplinkos ir vartotojų interesų apsaugos lygį genetiškai modifikuoto maisto ir pašarų atžvilgiu, tuo pačiu užtikrinant veiksmingą vidaus rinkos veikimą, ir nustatyti Bendrijos leidimų išdavimo genetiškai modifikuotam maistui ir pašarams ir priežiūros tvarką.

               5

               Minėto reglamento 34 straipsnyje „Priemonės kilus pavojui [Skubios priemonės]“ nustatyta:
               „Jei akivaizdu, kad produktai, kuriems leidimai išduoti remiantis šio reglamento nuostatomis, gali kelti rimtą pavojų žmonių, gyvūnų sveikatai ar aplinkai <…>, Reglamento [Nr. 178/2002] 53 ir 54 straipsniuose numatyta tvarka imamasi priemonių.“

         Reglamentas Nr. 178/2002

               6

               Reglamento Nr. 178/2002 20 ir 21 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:

                        „(20)

                        Sveikatos apsaugai Bendrijoje užtikrinti buvo pasitelktas atsargumo principas, sukėlęs kliūtis maisto produktų ir pašarų judėjimui. Todėl būtina nustatyti visoje Bendrijoje vienodą šio principo taikymo pagrindą.

                        (21)

                        Ypatingomis aplinkybėmis, kai kyla pavojus gyvybei arba sveikatai, atsargumo principas numato rizikos valdymo priemonių arba kitų veiksmų nustatymo mechanizmą tam, kad būtų užtikrintas Bendrijos pasirinktas aukštas sveikatos apsaugos lygis.“

               7

               Šio reglamento 6 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Norint pasiekti pagrindinį tikslą, t. y. aukštą žmonių sveikatos ir gyvenimo apsaugos lygį, maisto produktus reglamentuojantys įstatymai turi remtis rizikos analize, išskyrus tuos atvejus, kai tai neatitinka aplinkybių arba priemonės pobūdžio.
               2.   Rizikos vertinimas remiasi turima moksline informacija, o vertinama laikantis savarankiškumo, objektyvumo ir skaidrumo principų.
               3.   Rizikos valdyme atsižvelgiama į rizikos analizės rezultatus, ypač į [Europos maisto saugos] tarnybos nuomonę, kitus su svarstomu klausimu susijusius kriterijus ir atsargumo principą, jei 7 straipsnio 1 dalyje nustatytos sąlygos yra tinkamos norint pasiekti 5 straipsnyje nustatytus maisto produktus reglamentuojančiuose įstatymuose numatytus bendruosius tikslus.“

               8

               Šio reglamento 7 straipsnyje „Atsargumo principas“ nurodyta:
               „1.   Ypatingomis aplinkybėmis, kai, įvertinus turimą informaciją, yra nustatoma kenksmingo poveikio sveikatai galimybė, tačiau mokslas abejoja, laukiant tolesnės išsamesniam rizikos įvertinimui reikalingos mokslinės informacijos, gali būti priimtos laikinosios rizikos valdymo priemonės, užtikrinančios Bendrijos pasirinktą aukštą sveikatos apsaugos lygį.
               2.   Priemonės, priimtos remiantis šio straipsnio 1 dalimi, turi būti proporcingos ir neapribojančios prekybos labiau, negu reikia, kad būtų pasiektas Bendrijos pasirinktas aukštas sveikatos apsaugos lygis, atsižvelgiant į techninį bei ekonominį įvykdomumą ir kitus faktorius, kurie šioje srityje yra laikomi teisėtais. Per pagrįstą laiką, atsižvelgiant į nustatytą gyvybės arba sveikatos rizikos pobūdį ir mokslinės informacijos, būtinos išsklaidyti mokslo abejones ir atlikti išsamesnį rizikos vertinimą, rūšį, šios priemonės yra nagrinėjamos iš naujo.“

               9

               Reglamento Nr. 178/2002 53 straipsnis „Bendrijos kilmės arba iš trečiųjų šalių importuojamam maistui ir pašarams taikomos padarinių likvidavimo priemonės [skubios priemonės]“ suformuluotas taip:
               „1.   Kai yra akivaizdu, kad Bendrijos kilmės arba iš trečiųjų šalių importuotas maistas arba pašarai gali kelti rimtą pavojų žmonių bei gyvūnų sveikatai ar aplinkai ir kad šio pavojaus konkrečios valstybės narės (valstybių narių) taikytomis priemonėmis sėkmingai išvengti neįmanoma, Komisija 58 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka, atsižvelgdama į padėties sudėtingumą, savo iniciatyva arba valstybės narės prašymu nedelsdama priima vieną arba kelias iš toliau nurodytų priemonių:

                        a)

                        dėl Bendrijos kilmės maisto arba pašarų:

                                 i)

                                 sustabdo minimo maisto pateikimą į rinką arba vartojimą;

                                 ii)

                                 sustabdo minimų pašarų pateikimą į rinką arba vartojimą;

                                 iii)

                                 šiam maistui arba pašarams nustato specialius reikalavimus;

                                 iv)

                                 imasi kitų tinkamų laikinų priemonių;

                        b)

                        dėl iš trečiųjų šalių importuoto maisto arba pašarų:

                                 i)

                                 sustabdo minimo maisto ar pašarų importą iš visos trečiosios šalies ar jos dalies, o prireikus ir iš trečiosios šalies, kuri yra tranzito šalis;

                                 ii)

                                 šiam iš visos trečiosios šalies arba iš jos dalies importuojamam maistui arba pašarams nustato specialius reikalavimus;

                                 iii)

                                 imasi kitų tinkamų laikinų priemonių.

                  2.   Tačiau, susidarius nepaprastajai padėčiai, Komisija, pasitarusi su valstybe nare (valstybėmis narėmis) ir informavusi kitas valstybes nares, gali laikinai priimti šio straipsnio 1 dalyje numatytas priemones.
               <…>“

               10

               Šio reglamento 54 straipsnyje „Kitos padarinių likvidavimo priemonės [skubios priemonės]“ numatyta:
               „1.   Jei valstybė narė oficialiai informuoja Komisiją apie būtinybę imtis padarinių likvidavimo priemonių [skubių priemonių] ir jei Komisija nesiėmė 53 straipsnyje nurodytų priemonių, valstybė narė gali imtis laikinų apsaugos priemonių. Apie tai ji nedelsdama praneša kitoms valstybėms narėms ir Komisijai.
               2.   Per dešimt darbo dienų Komisija <…> pateikia šį klausimą svarstyti [Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatiniam komitetui], kad šis išplėstų, iš dalies pakeistų arba panaikintų nacionalines laikinąsias apsaugos priemones.
               3.   Nacionalines laikinąsias apsaugos priemones valstybė narė gali taikyti tol, kol bus priimtos Bendrijos priemonės.“

               11

               Minėto reglamento 58 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Komisijai padeda iš valstybių narių atstovų sudarytas Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatinis komitetas <…>, [kurį sudaro valstybių narių atstovai ir] kuriam pirmininkauja Komisijos atstovas. Visi reikalai sprendžiami Komiteto skyriuose.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               12

               1998 m. balandžio 22 d. Sprendimu dėl genetiškai modifikuotų kukurūzų (Zea mays L. linija MON 810) pateikimo rinkai Komisija pagal Tarybos direktyvą 90/220/EEB (OL L 131, 1998, p. 32) leido pateikti rinkai kukurūzus MON 810.

               13

               2013 m. balandžio 11 d. Italijos vyriausybė paprašė Komisijos pagal Reglamento Nr. 178/2002 53 straipsnyje numatytą procedūrą imtis Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje numatytų skubių priemonių, kad būtų uždraustas šių kukurūzų auginimas. Grįsdama savo prašymą, ši vyriausybė pateikė Consiglio per la ricerca e la sperimentazione in agricoltura (Tyrimų ir eksperimentų žemės ūkio srityje taryba, Italija) (CRA) ir Istituto Superiore per la Protezione e la Ricerca Ambientale (Aplinkos apsaugos ir tyrimų institutas, Italija) (ISPRA) atliktus mokslinius tyrimus.

               14

               Savo 2013 m. gegužės 17 d. atsakyme Komisija nurodė, kad, atlikusi preliminarų jai pateiktos informacijos vertinimą, nusprendė, jog nėra skubos priimti priemones pagal Reglamento Nr. 178/2002 53 ir 54 straipsnius.

               15

               Tačiau, siekdama atlikti išsamesnę šios valstybės narės pateiktos mokslinės informacijos analizę, Komisija 2013 m. gegužės 29 d. paprašė Europos maisto saugos tarnybos įvertinti šiuos įrodymus iki 2013 m. rugsėjo mėn. pabaigos.

               16

               Italijos vyriausybė 2013 m. liepos 12 d.decreto Adozione delle misure d’urgenza ai sensi dell’art. 54 del regolamento (CE) n. 178/2002, concernente la coltivazione di varietà di mais geneticamente modificato MON 810 (Dekretas dėl skubių priemonių priėmimo pagal Reglamento (EB) Nr. 178/2002 54 straipsnį, kiek tai susiję su genetiškai modifikuotų kukurūzų veislės MON 810 auginimu) (GURI Nr. 187, 2013 m. rugpjūčio 10 d.) uždraudė auginti genetiškai modifikuotų kukurūzų veislę MON 810.

               17

               2013 m. rugsėjo 24 d. Europos maisto saugos tarnyba pateikė Nuomonę Nr. 3371; joje nurodyta, kad Genetiškai modifikuotų organizmų (toliau – GMO) darbo grupė Italijos vyriausybės dokumentuose, pateiktuose pagrindžiant priemones kilus pavojui, susijusias su kukurūzais MON 810, nerado naujų mokslinių įrodymų, kurie pateisintų prašomas skubias priemones. Todėl ši grupė nusprendė, kad toliau taikomos jos ankstesnės išvados dėl su kukurūzais MON 810 susijusio pavojaus vertinimo.

               18

               Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos ir per teismo posėdį pateiktų Komisijos paaiškinimų matyti, kad Komisija informavo Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatinį komitetą apie tai, jog Italijos vyriausybė pranešė apie savo priimtas apsaugos priemones, bet nepateikė jai sprendimo dėl nacionalinių apsaugos priemonių pratęsimo, dalinio pakeitimo ar panaikinimo projekto, kaip to reikalaujama pagal Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsnio 2 dalį.

               19

               Šiomis aplinkybėmis G. Fidenato ir Leandro ir Luciano Taboga buvo patraukti atsakomybėn Tribunale di Udine (Udinės apylinkės teismas, Italija) už tai, kad konkrečiai nenurodytu laikotarpiu augino genetiškai modifikuotų kukurūzų veislę, būtent MON 810, ir taip pažeidė tai daryti draudžiančius nacionalinės teisės aktus.

               20

                  Tribunale di Udine (Udinės apylinkės teismas, Italija) ikiteisminio tyrimo teisėjas konkrečiai nenurodytą dieną priėmė baudžiamąjį įsakymą, kuriuo nubaudė minėtus asmenis.

               21

               Šie asmenys pareiškė prieštaravimą dėl minėto įsakymo ir nurodė, kad nacionalinės teisės norma, kuria remiantis tas įsakymas priimtas, yra neteisėta, nes šia teisės norma pažeidžiamas Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnis ir Reglamento Nr. 178/2002 53 ir 54 straipsniai.

               22

               Šiomis aplinkybėmis Tribunale di Udine (Udinės apylinkės teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar pagal Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsnio 1 dalį Komisija, gavusi valstybės narės prašymą, privalo, net jeigu mano, jog dėl konkretaus maisto ir pašaro nekyla didelė ir akivaizdi rizika žmonių ir gyvūnų sveikatai ir aplinkai, priimti skubias priemones pagal Reglamento Nr. 178/2002 53 straipsnį?

                        2.

                        Ar tuo atveju, jeigu Komisija pateikia prašančiajai valstybei narei savo vertinimą, kuris prieštarauja minėtos valstybės narės prašymui, nes juo teoriškai paneigiama būtinybė imtis skubių priemonių, ir todėl nepriima tos valstybės narės prašomų skubių priemonių pagal Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnį, prašymą pateikusi valstybė narė gali pagal Reglamento Nr. 178/2002 53 straipsnį imtis laikinų skubių priemonių?

                        3.

                        Ar su atsargumo principu susiję argumentai, neturintys nieko bendra su didelės ir akivaizdžios rizikos žmonių ir gyvūnų sveikatai ir aplinkai, naudojant tam tikrą maistą ar pašarus, kriterijais, gali pateisinti valstybės narės priimtas laikinas skubias priemones pagal Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnį?

                        4.

                        Ar tada, kai aišku ir akivaizdu, kad Europos Komisija nustatė, jog neįvykdytos esminės skubių priemonių priėmimo sąlygos dėl tam tikro maisto ar pašaro, o toks vertinimas vėliau buvo patvirtintas Europos maisto saugos tarnybos mokslinėje nuomonėje ir raštu pateiktas prašančiajai valstybei narei, valstybė narė gali ir toliau palikti galioti laikinas skubias priemones ir (arba) pratęsti tokių laikinų skubių priemonių galiojimą tuo atveju, kai jau pasibaigęs laikotarpis, kuriam jos buvo priimtos?“

         Dėl prejudicinių klausimų
      Dėl pirmojo klausimo

               23

               Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnis, siejamas su Reglamento Nr. 178/2002 53 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad Komisija privalo priimti skubias priemones, kaip jos suprantamos pagal pastarąjį straipsnį, jeigu valstybė narė pagal pastarojo reglamento 54 straipsnio 1 dalį ją oficialiai informuoja apie būtinybę imtis priemonių, nors nėra akivaizdu, kad Reglamentu Nr. 1829/2003 arba pagal jį leistas produktas gali kelti rimtą pavojų žmonių sveikatai, gyvūnų sveikatai ar aplinkai.

               24

               Ir Reglamentu Nr. 1829/2003, ir Reglamentu Nr. 178/2002 konkrečiai siekiama užtikrinti aukštą žmonių sveikatos ir vartotojų interesų apsaugos lygį, kiek tai susiję su maistu, kartu užtikrinant veiksmingą vidaus rinkos veikimą.

               25

               Be to, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1829/2003 1 konstatuojamosios dalies, net jei saugaus ir sveiko maisto bei pašarų laisvas judėjimas yra pagrindinis vidaus rinkos aspektas, Sąjungos teisėje aiškiai numatytais atvejais valstybė narė gali nustatyti draudimą arba apribojimą auginti GMO, leistus pagal Reglamentą Nr. 1829/2003 ir įtrauktus į bendrąjį katalogą pagal 2002 m. birželio 13 d. Tarybos direktyvą 2002/53/EB dėl bendrojo žemės ūkio augalų veislių katalogo (OL L 193, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 36 t., p. 281) (šiuo klausimu žr. 2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Pioneer Hi Bred Italia, C‑36/11, EU:C:2012:534, 63 ir 70 punktus).

               26

               Tarp tokių išimčių yra, be kita ko, pagal Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnį priimtos priemonės.

               27

               Kaip matyti iš Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnio teksto, jei akivaizdu, kad produktai, dėl kurių leidimai išduoti remiantis šio reglamento nuostatomis, gali kelti rimtą pavojų žmonių, gyvūnų sveikatai ar aplinkai, Reglamento Nr. 178/2002 53 ir 54 straipsniuose numatyta tvarka imamasi priemonių. Be to, primintina, kad Reglamento Nr. 178/2002 53 straipsnis susijęs su skubiomis priemonėmis, kurių gali imtis Komisija, nes priemonių, kurių gali imtis valstybės narės, priėmimas reglamentuotas šio reglamento 54 straipsnyje.

               28

               Todėl jeigu nenustatyta, kad Reglamentu Nr. 1829/2003 arba pagal jį leistas produktas akivaizdžiai gali kelti rimtą pavojų žmonių, gyvūnų sveikatai ar aplinkai, Komisija pagal šio reglamento 34 straipsnį, siejamą su Reglamento Nr. 178/2002 53 straipsniu, neprivalo priimti skubių priemonių, kaip jos suprantamos pagal šiuos straipsnius.

               29

               Tai, kad priimti tokias priemones prašė valstybė narė, neturi įtakos Komisijos šiuo klausimu turimai diskrecijai.

               30

               Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnis, siejamas su Reglamento Nr. 178/2002 53 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad Komisija neprivalo priimti skubių priemonių, kaip jos suprantamos pagal pastarąjį straipsnį, jeigu valstybė narė pagal pastarojo reglamento 54 straipsnio 1 dalį ją oficialiai informuoja apie būtinybę imtis priemonių, kai nėra akivaizdu, kad Reglamentu Nr. 1829/2003 arba pagal jį leistas produktas gali kelti rimtą pavojų žmonių sveikatai, gyvūnų sveikatai ar aplinkai.

         Dėl antrojo ir ketvirtojo klausimų

               31

               Antruoju ir ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnis, siejamas su Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad valstybė narė po to, kai oficialiai informavo Komisiją apie būtinybę imtis skubių priemonių ir jei ši nesiėmė jokių Reglamento Nr. 178/2002 53 straipsnyje nurodytų priemonių, gali, pirma, imtis tokių priemonių nacionaliniu lygiu ir, antra, toliau jas taikyti arba pratęsti jų galiojimą, kol Komisija pagal pastarojo reglamento 54 straipsnio 2 dalį nepriėmė sprendimo, kuriuo nustatomas jų pratęsimas, dalinis pakeitimas ar panaikinimas.

               32

               Šiuo klausimu primintina, kad Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnis valstybei narei leidžia priimti skubias priemones, kaip jos suprantamos pagal šį straipsnį, su sąlyga, kad, be minėtame straipsnyje nustatytų esminių sąlygų, laikomasi Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsnyje nustatytų procedūrinių sąlygų (šiuo klausimu žr. 2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Monsanto ir kt., C‑58/10–C‑68/10, EU:C:2011:553, 66–69 punktus).

               33

               Pagal šio reglamento 54 straipsnio 1 dalies tekstą, jei valstybė narė oficialiai informuoja Komisiją apie būtinybę imtis skubių priemonių ir jei Komisija nesiėmė jokių minėto reglamento 53 straipsnyje nurodytų priemonių, valstybė narė gali imtis laikinų apsaugos priemonių.

               34

               Šios procedūrinės sąlygos nurodytos 54 straipsnio 1 dalyje, pagal kurią valstybės narės turi, pirma, „oficialiai“ informuoti Komisiją apie būtinybę imtis skubių priemonių ir, antra, tuo atveju, kai Komisija nesiėmė jokių 53 straipsnyje nurodytų priemonių, „nedelsdamos“ pranešti Komisijai ir kitoms valstybėms narėms apie priimtas nacionalines laikinąsias apsaugos priemones. Todėl, atsižvelgiant į atitinkamos valstybės narės veiksmų skubą ir Reglamentu Nr. 1829/2003 siekiamą visuomenės sveikatos apsaugos tikslą, Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, jog pagal ją skubos atveju šioje dalyje numatyta informacija Komisijai turi būti perduodama vėliausiai tuo pačiu metu, kai atitinkama valstybė narė imasi skubių priemonių (2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Monsanto ir kt., C‑58/10–C‑68/10, EU:C:2011:553, 73 punktas).

               35

               Be to, Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad valstybių narių priimtos skubios priemonės gali būti taikomos tol, kol nepriimtos Europos Sąjungos priemonės.

               36

               Tolesnio šių priemonių taikymo paminėjimas šiame straipsnyje turi būti suprantamas kaip apimantis ir šių priemonių galiojimo pratęsimą, kai jos buvo priimtos laikinai. Viena vertus, iš šio reglamento nematyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų ketinęs apriboti priemones, kuriomis atitinkamai valstybei narei leidžiama palikti galioti priimtas priemones, kita vertus, priešingas aiškinimas galėtų būti kliūtis suvaldyti pavojų žmonių sveikatai, gyvūnų sveikatai ar aplinkai, kurį gali kelti Bendrijos kilmės ar iš trečiųjų valstybių importuotas maistas ar pašarai.

               37

               Vis dėlto, kaip pažymėjo Teisingumo Teismas 2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Monsanto ir kt. (C‑58/10–C‑68/10, EU:C:2011:553) 78 punkte, atsižvelgiant į Reglamente Nr. 1829/2003 numatytos sistemos struktūrą ir jos tikslą išvengti dirbtinių skirtumų vertinant rimtą pavojų, tik Komisija ir Europos Sąjungos Taryba yra paskutinės instancijos, galinčios vertinti ir valdyti rimtą ir akivaizdų pavojų prižiūrint Sąjungos teismui.

               38

               Iš to darytina išvada, kad kai valstybės narės imasi Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje numatytų skubių priemonių ir jas įgyvendina, jei Sąjungos lygiu nėra priimta jokio sprendimo šiuo klausimu, nacionaliniai teismai, kurių prašoma patikrinti tokių nacionalinių priemonių teisėtumą, turi jurisdikciją įvertinti, ar šios priemonės teisėtos atsižvelgiant į šiame 34 straipsnyje įtvirtintas esmines sąlygas ir Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsnyje įtvirtintas procedūrines sąlygas; Teisingumo Teismas gali užtikrinti Sąjungos teisės vienodą taikymą per prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrą, nes jei nacionaliniam teismui kyla abejonių dėl Sąjungos teisės nuostatos aiškinimo, jis pagal SESV 267 straipsnio antrą ir trečią pastraipas gali arba privalo pateikti prejudicinį klausimą Teisingumo Teismui (2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Monsanto ir kt., C‑58/10–C‑68/10, EU:C:2011:553, 79 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

               39

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad iš rašytinių pastabų, kurias Komisija pateikė Teisingumo Teismui, matyti, jog, priešingai, nei reikalaujama pagal Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsnio 2 dalį, Sąjungos lygiu nebuvo priimta jokio sprendimo, siekiant pratęsti, iš dalies pakeisti ar panaikinti minėtą nacionalinę laikinąją apsaugos priemonę.

               40

               Iš šios nuostatos matyti, kad per dešimt darbo dienų Komisija šio reglamento 58 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka to paties reglamento 58 straipsnio 1 dalyje minėtam Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatiniam komitetui pateikia svarstyti klausimą dėl nacionalinių laikinųjų apsaugos priemonių pratęsimo, dalinio pakeitimo arba panaikinimo.

               41

               Tačiau, jei Komisija kreipėsi į Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatinį komitetą ir sprendimas priimtas Sąjungos lygiu, tokiame sprendime pateikti su šiuo atveju susiję faktų ir teisiniai vertinimai pagal SESV 288 straipsnį yra privalomi visoms valstybės narės, kuriai skirtas toks sprendimas, institucijoms, įskaitant nacionalinius teismus, kurie turi įvertinti nacionaliniu lygiu priimtų priemonių teisėtumą (šiuo klausimu žr. 2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Monsanto ir kt., C‑58/10–C‑68/10, EU:C:2011:553, 80 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).

               42

               Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį ir ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnis, siejamas su Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad valstybė narė po to, kai oficialiai informavo Komisiją apie būtinybę imtis skubių priemonių ir jei ši nesiėmė jokių Reglamento Nr. 178/2002 53 straipsnyje nurodytų priemonių, gali, pirma, imtis tokių priemonių nacionaliniu lygiu ir, antra, toliau jas taikyti arba pratęsti jų galiojimą, kol Komisija pagal pastarojo reglamento 54 straipsnio 2 dalį nepriėmė sprendimo, kuriuo nustatomas jų pratęsimas, dalinis pakeitimas ar panaikinimas.

         Dėl trečiojo klausimo

               43

               Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnis, siejamas su atsargumo principu, turi būti aiškinamas taip, kad jis suteikia valstybėms narėms galimybę pagal Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsnį priimti laikinas skubias priemones remiantis vien šiuo principu, nereikalaujant, kad būtų įvykdytos Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje numatytos sąlygos.

               44

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad Reglamento Nr. 178/2002 7 straipsnyje apibrėžtas atsargumo principas maistą reglamentuojančių teisės aktų srityje. Šio straipsnio 1 dalyje numatyta, kad ypatingomis aplinkybėmis, kai, įvertinus turimą informaciją, yra nustatoma kenksmingo poveikio sveikatai galimybė, tačiau mokslas abejoja, laukiant tolesnės išsamesniam rizikos įvertinimui reikalingos mokslinės informacijos, gali būti priimtos laikinosios rizikos valdymo priemonės, užtikrinančios Sąjungos pasirinktą aukštą sveikatos apsaugos lygį.

               45

               Kaip priminta šio sprendimo 27 punkte, Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje nustatytos sąlygos, kurioms esant produktui, kurio leidimas išduotas remiantis šio reglamento nuostatomis, gali būti taikomos skubios priemonės ir taip tiksliai apibrėžiamas šioms priemonėms priimti taikomas reikalavimų lygis.

               46

               Kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 78 punkte, nors atsargumo principas, kaip jis įtvirtintas Reglamento Nr. 178/2002 7 straipsnyje, yra bendrasis maistą reglamentuojančių teisės aktų principas, Sąjungos teisės aktų leidėjas Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje nustatė aiškią taisyklę dėl skubių priemonių priėmimo pagal Reglamento Nr. 178/2002 53 ir 54 straipsniuose numatytas procedūras.

               47

               Kaip nurodė Teisingumo Teismas 2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Monsanto ir kt. (C‑58/10–C‑68/10, EU:C:2011:553) 71 punkte, Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsnio 1 dalyje numatytos sąlygos, nuo kurių priklauso skubių priemonių priėmimas, turi būti aiškinamos atsižvelgiant, be kita ko, į atsargumo principą, siekiant užtikrinti aukštą žmonių gyvenimo ir sveikatos apsaugos lygį, kartu stengiantis garantuoti saugaus ir sveiko maisto bei pašarų laisvą judėjimą, kuris yra pagrindinis vidaus rinkos aspektas.

               48

               Vis dėlto šis principas negali būti aiškinamas kaip leidžiantis atmesti arba iš dalies pakeisti, ypač sušvelninant, nuostatas, numatytas Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje.

               49

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad, kaip priminta šio sprendimo 38 punkte, nacionaliniai teismai, kurių prašoma patikrinti šio reglamento 34 straipsnyje nurodytų nacionalinių skubių priemonių teisėtumą, turi jurisdikciją įvertinti, ar šios priemonės teisėtos atsižvelgiant į šiame straipsnyje numatytas esmines sąlygas ir Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsnyje įtvirtintas procedūrines sąlygas.

               50

               Be to, konstatuotina, kad, kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 68 punkte, laikinosioms rizikos valdymo priemonėms, kurios gali būti priimtos remiantis atsargumo principu, ir skubioms priemonėms, priimamoms pagal Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnį, taikoma ne ta pati tvarka. Iš Reglamento Nr. 178/2002 7 straipsnio matyti, kad šių laikinųjų priemonių priėmimas susietas su sąlyga, jog turimos informacijos vertinimas turi rodyti kenksmingo poveikio sveikatai galimybę, tačiau turi egzistuoti mokslinių abejonių. Vis dėlto pagal Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnį leidžiama imtis skubių priemonių, jeigu „akivaizdu“, kad produktas, kurio leidimas išduotas remiantis šio reglamento nuostatomis, gali kelti „rimtą“ pavojų žmonių, gyvūnų sveikatai ar aplinkai.

               51

               Šiuo klausimu Teisingumo Teismas 2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Monsanto ir kt. (C‑58/10–C‑68/10, EU:C:2011:553) 76 ir 77 punktuose nusprendė, kad Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje pavartoti žodžiai „akivaizdu“ ir „rimtas pavojus“ turi būti suprantami kaip reiškiantys didelę riziką, dėl kurios kyla akivaizdi grėsmė žmonių ir gyvūnų sveikatai ar aplinkai. Ši rizika turi būti nustatoma remiantis nauja informacija, pagrįsta patikimais mokslo duomenimis. Remiantis šiuo 34 straipsniu priimtų apsaugos priemonių negalima tinkamai pateisinti vien hipotetine pavojaus buvimo galimybe, pagrįsta tik mokslo kol kas nepatikrintomis prielaidomis. Priešingai, tokių apsaugos priemonių, nepaisant jų laikino pobūdžio ir net jei jos yra prevencinės, galima imtis tik remiantis kiek įmanoma išsamesniu pavojaus įvertinimu, atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes, patvirtinančias šių priemonių būtinumą.

               52

               Be to, pažymėtina, kad, kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados 74–76 punktuose, rizikos lygio, reikalaujamo, viena vertus, pagal Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnį ir, kita vertus, pagal Reglamento Nr. 178/2002 7 straipsnį, skirtumas turi būti suprantamas atsižvelgiant į procedūrinį šių nuostatų įgyvendinimą, t. y. Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnio taikymą pagal jį leidžiamiems produktams ir Reglamento Nr. 178/2002 7 straipsnio taikymą visai maistą reglamentuojančių teisės aktų sričiai, įskaitant produktus, kuriems leidimo išdavimo procedūra niekuomet nebuvo taikyta.

               53

               Todėl, siekiant, kad Reglamento Nr. 178/2002 7 straipsnis nesumažintų netikrumo laipsnio, kurio reikalaujama pagal Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje įtvirtintą taisyklę, kad būtų galima priimti skubias priemones, toks savarankiškas atsargumo principo, koks įtvirtintas Reglamento Nr. 178/2002 7 straipsnyje, taikymas nesilaikant Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje numatytų esminių sąlygų pastarajame straipsnyje numatytoms skubioms priemonėms priimti negali būti leidžiamas.

               54

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnis, siejamas su Reglamento Nr. 178/2002 7 straipsnyje įtvirtintu atsargumo principu, turi būti aiškinamas taip, kad jis nesuteikia valstybėms narėms galimybės pagal Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsnį priimti laikinų skubių priemonių remiantis vien šiuo principu, neįvykdžius Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje numatytų esminių sąlygų.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               55

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti tas teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

                              1.

                              2003 m. rugsėjo 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1829/2003 dėl genetiškai modifikuoto maisto ir pašarų 34 straipsnis, siejamas su 2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras, 53 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad Europos Komisija neprivalo priimti skubių priemonių, kaip jos suprantamos pagal pastarąjį straipsnį, jeigu valstybė narė pagal pastarojo reglamento 54 straipsnio 1 dalį ją oficialiai informuoja apie būtinybę imtis priemonių, kai nėra akivaizdu, kad Reglamentu Nr. 1829/2003 arba pagal jį leistas produktas gali kelti rimtą pavojų žmonių sveikatai, gyvūnų sveikatai ar aplinkai.

                              2.

                              Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnis, siejamas su Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad valstybė narė po to, kai oficialiai informavo Europos Komisiją apie būtinybę imtis skubių priemonių ir jei ši nesiėmė jokių Reglamento Nr. 178/2002 53 straipsnyje nurodytų priemonių, gali, pirma, imtis tokių priemonių nacionaliniu lygiu ir, antra, toliau jas taikyti arba pratęsti jų galiojimą, kol Komisija pagal pastarojo reglamento 54 straipsnio 2 dalį nepriėmė sprendimo, kuriuo nustatomas jų pratęsimas, dalinis pakeitimas ar panaikinimas.

                              3.

                              Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnis, siejamas su Reglamento Nr. 178/2002 7 straipsnyje įtvirtintu atsargumo principu, turi būti aiškinamas taip, kad jis nesuteikia valstybėms narėms galimybės pagal Reglamento Nr. 178/2002 54 straipsnį priimti laikinų skubių priemonių remiantis vien šiuo principu, neįvykdžius Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje numatytų esminių sąlygų.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: italų.