title: 2012 m. liepos 12 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Solvay SA prieš Honeywell Fluorine Products Europe BV ir kt.#Rechtbank 's-Gravenhage prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Jurisdikcija ir teismo sprendimų pripažinimas ir vykdymas – Reglamentas (EB) Nr. 44/2001 – Ieškinys dėl Europos patento pažeidimo – Speciali ir išimtinė jurisdikcija – 6 straipsnio 1 punktas – Atsakovų daugetas – 22 straipsnio 4 punktas – Patento galiojimo ginčijimas – 31 straipsnis – Laikinosios arba apsaugos priemonės.#Byla C‑616/10.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. liepos 12 d. (
            *1
         )
      „Teisminis bendradarbiavimas civilinėse bylose — Jurisdikcija ir teismo sprendimų pripažinimas ir vykdymas — Reglamentas (EB) Nr. 44/2001 — Ieškinys dėl Europos patento pažeidimo — Speciali ir išimtinė jurisdikcija — 6 straipsnio 1 punktas — Atsakovų daugėtas — 22 straipsnio 4 punktas — Patento galiojimo ginčijimas — 31 straipsnis — Laikinosios arba apsaugos priemonės“
      Byloje C-616/10
      dėl Rechtbank’s-Gravenhage (Nyderlandai) 2010 m. gruodžio 22 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2010 m. gruodžio 29 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Solvay SA

      prieš

         Honeywell Fluorine Products Europe BV,

         Honeywell Belgium NV,

         Honeywell Europe NV

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai J. Malenovský, (pranešėjas), R. Silva de Lapuerta, E. Juhász ir D. Šváby,
      generalinis advokatas P. Cruz Villalón,
      posėdžio sekretorė K. Sztranc-Sławiczek, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. lapkričio 30 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Solvay SA, atstovaujamos advocaten W. A. Hoyng ir F. W. E. Eijsvogels,

               —

                  Honeywell Fluorine Products Europe BV, Honeywell Belgium NV ir Honeywell Europe NV, atstovaujamos advocaten R. Ebbink ir R. Hermans,

               —

               Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos T. Henze ir J. Kemper,

               —

               Graikijos vyriausybės, atstovaujamos S. Chala,

               —

               Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos S. Centeno Huerta,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos A.-M. Rouchaud-Joët ir R. Troosters,

         susipažinęs su 2012 m. kovo 29 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42) 6 straipsnio 1 punkto, 22 straipsnio 4 punkto ir 31 straipsnio išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Solvay SA, įsteigtos Belgijoje (toliau – Solvay), vienos šalies, ir Honeywell Fluorine Products Europe BV, įsteigtos Nyderlanduose, Honeywell Belgium NV ir Honeywell Europe NV, abiejų įsteigtų Belgijoje (toliau visos kartu – bendrovės Honeywell), kitos šalies, dėl tariamo įvairių Europos patento dalių pažeidimo.

         Teisinis pagrindas

         Miuncheno konvencija

               3

               1973 m. spalio 5 d. Miunchene pasirašyta Europos patentų išdavimo konvencija (toliau ‐ Miuncheno konvencija), kaip nurodoma jos 1 straipsnyje, „sukuriama bendra Susitariančiųjų Valstybių teisės sistema, taikoma išradimų patentų išdavimui“.

               4

               Be bendrų išdavimo taisyklių, Europos patentą reglamentuoja kiekvienos Susitariančiosios Valstybės, kuriai jis buvo išduotas, nacionalinės teisės aktai. Šiuo klausimu Miuncheno konvencijos 2 straipsnio 2 dalis skelbia:
               „Kiekvienoje Susitariančiojoje Valstybėje jai išduotas Europos patentas galioja pagal tuos pačius reikalavimus kaip ir tos valstybės išduotas nacionalinis patentas, ir jam taikomi tie patys reikalavimai <...>.“

               5

               Dėl teisių, kurias Europos patentas suteikia jo savininkui, šios Konvencijos 64 straipsnio 1 ir 3 dalyse numatyta:
               „1)   <…> Europos patentas nuo jo išdavimo paskelbimo Europos patentų biuletenyje dienos kiekvienoje Susitariančiojoje Valstybėje, kuriai jis yra išduotas, savininkui suteikia tokias pat teises, kokias jam suteiktų toje valstybėje išduotas nacionalinis patentas.
               <…>
               3)   Europos patento pažeidimai nagrinėjami pagal nacionalinius įstatymus.“

         Sąjungos teisė

               6

               Reglamento Nr. 44/2001 11, 12, 15 ir 19 konstatuojamosiose dalyse skelbiama:

                        „(11)

                        Jurisdikcijos taisyklės turi būti ypač nuspėjamos ir pagrįstos principu, pagal kurį jurisdikcija paprastai priklauso nuo atsakovo gyvenamosios vietos, ir šiuo pagrindu jurisdikcija turi būti visada prieinama, išskyrus keletą aiškiai nustatytų situacijų, kuriuose bylinėjimosi objektas arba šalių autonomija pateisinama kaip kitokia susijusi aplinkybė. <...>

                        (12)

                        Jurisdikcija turėtų būti nustatoma ne tik pagal atsakovo gyvenamąją vietą, bet ir pagal kitą alternatyvų jurisdikcijos pagrindą, atsižvelgiant į glaudų ryšį tarp teismo ir bylos arba siekiant padėti tinkamai vykdyti teisingumą.

                  <…>

                        (15)

                        Siekiant harmoningai vykdyti teisingumą, reikia sumažinti vienu metu vykstančių teismo procesų galimybę ir užtikrinti, kad dviejose valstybėse narėse nebūtų priimami nesuderinami sprendimai. <...>.

                  <…>

                        (19)

                        Reikėtų užtikrinti [1968 m. rugsėjo 27 d. Briuselio konvencijos dėl jurisdikcijos ir sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo (OL L 299, 1972, p. 32, toliau – Briuselio konvencija)] ir šio reglamento tęstinumą ir tuo tikslu nustatyti pereinamąsias nuostatas. Tęstinumą taip pat turi užtikrinti Europos Bendrijų Teisingumo Teismas, aiškindamas Briuselio konvenciją, o iš [dalies pakeistas ir peržiūrėtas 1971 m. Protokolas dėl šio Teisingumo Teismo aiškinamojo darbo (OL C 27, 1998, p.28)] turėtų būti toliau taikomas byloms, kurios dar nebus išspręstos įsigaliojus šiam reglamentui.“

               7

               Šio reglamento 2 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Pagal šį reglamentą valstybėje narėje nuolat gyvenantiems asmenims, neatsižvelgiant į jų pilietybę, bylos turi būti keliamos tos valstybės narės teismuose.
               2.   Asmenims, kurie nėra valstybės narės, kurioje jie nuolat gyvena, piliečiai, taikomos tos valstybės narės piliečiams taikomos jurisdikcijos taisyklės.“

               8

               Reglamento Nr. 44/2001 II skyriaus 2 skirsnyje „Speciali jurisdikcija“ esančio 6 straipsnio 1 punkte nustatyta:
               „Valstybėje narėje [nuolat] gyvenančiam asmeniui byla taip pat gali būti iškelta:

                        1)

                        kai minėtas asmuo yra vienas iš atsakovų, teismuose pagal bet kurio iš jų nuolatinę gyvenamąją vietą, jeigu reikalavimai yra taip glaudžiai susiję, kad yra tikslinga juos nagrinėti ir spręsti visus iš karto, siekiant išvengti atskirų teismo procesų metu priimtų sprendimų nesuderinamumo.“

               9

               Šio reglamento 22 straipsnio 4 punkte numatyta:
               „Toliau išvardyti teismai turi išimtinę jurisdikciją, neatsižvelgiant į nuolatinę gyvenamąją vietą:
               <...>

                        4)

                        teismo procesuose, susijusiuose su patentų, prekės ženklų, dizainų arba kitų panašių teisių registracija arba galiojimu, kurias reikalaujama deponuoti arba registruoti, valstybės narės, kurioje buvo kreiptasi dėl deponavimo arba registravimo, deponavimas arba registravimas buvo atliktas arba pagal Bendrijos dokumento arba tarptautinės konvencijos sąlygas yra laikomas atliktu, teismuose [teismai].
                        Nepažeidžiant Europos patentų biuro jurisdikcijos pagal [Miuncheno konvenciją], kiekvienos valstybės narės teismai turi išimtinę jurisdikciją, neatsižvelgiant į nuolatinę gyvenamąją vietą, teismo procesuose, susijusiuose su bet kurio tai valstybei išduoto Europos patento registravimu arba galiojimu.“

               10

               Šio reglamento 25 straipsnis suformuluotas taip:
               „Jeigu valstybės narės teismui pateikiamas reikalavimas, iš esmės susijęs su byla, kuri pagal 22 straipsnį priskiriama išimtinei kitos valstybės narės teismų jurisdikcijai, pirmiau nurodytas teismas savo iniciatyva viešai paskelbia, kad neturi jurisdikcijos.“

               11

               Kaip sakoma to paties reglamento 31 straipsnyje:
               „Prašymas dėl laikinųjų, įskaitant ir apsaugos, priemonių, kurias numato tos valstybės įstatymas, taikymo gali būti paduotas valstybės narės teismui, net jeigu pagal šį Reglamentą kitos valstybės narės teismai turi jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               12

                  Solvay, Europos patento EP 0 858 440 savininkė, 2009 m. kovo 6 d.Rechtbank’s-Gravenhage pareiškė ieškinį dėl minėto patento, galiojančio Danijoje, Airijoje, Graikijoje, Liuksemburge, Austrijoje, Portugalijoje, Suomijoje, Švedijoje, Lichtenšteine ir Šveicarijoje, įvairių nacionalinių dalių pažeidimo bendrovėms Honeywell, nes jos prekiavo Honeywell International Inc. pagaminta preke HFC-245 fa, identiška prekei, kuri saugoma minėtu patentu.

               13

               Konkrečiai kalbant, Solvay kaltina Honeywell Fluorine Products Europe BV ir Honeywell Europe NV atlikus draudžiamus veiksmus visoje Europoje, o Honeywell Belgium NV – atlikus draudžiamus veiksmus Šiaurės ir Vidurio Europoje.

               14

               Procese dėl pažeidimo Solvay SA2009 m. gruodžio 9 d. taip pat pareiškė tarpinį reikalavimą bendrovėms Honeywell, prašydama taikyti laikinąją apsaugos priemonę – uždrausti keliose valstybėse narėse teisių pažeidimą, kol bus išspręstas pagrindinis ginčas.

               15

               Per tarpinį procesą atsakovės pagrindinėje byloje teigė, kad nacionalinės aptariamo patento dalys negalioja, tačiau nepradėjo bylos dėl nacionalinių šio patento dalių panaikinimo ir nenurodė, kad ketina ją pradėti, ir neginčijo Nyderlandų teismo, į kurį kreiptasi, jurisdikcijos priimti sprendimą tiek pagrindiniame, tiek tarpiniame procese.

               16

               Šiomis aplinkybėmis Rechtbank’s-Gravenhage nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
               „Dėl reglamento [Nr. 44/2001] 6 straipsnio 1 punkto:

                        1.

                        Ar tokiu atveju, kai dvi arba daugiau bendrovių iš skirtingų valstybių narių vienos iš šių valstybių narių teisme nagrinėjamoje byloje kiekviena atskirai kaltinamos pažeidusios tą pačią nacionalinę Europos patento, kuris galioja kitoje valstybėje narėje, dalį, nes atliko draudžiamus veiksmus tos pačios prekės atžvilgiu, egzistuoja skirtinguose procesuose priimtų „sprendimų nesuderinamumo“ galimybė, kaip tai suprantama pagal reglamento [Nr. 44/2001] 6 straipsnio 1 punktą?

                  Dėl reglamento [Nr. 44/2001] 22 straipsnio 4 punkto:

                        2.

                        Ar reglamento [Nr. 44/2001] 22 straipsnio 4 punktas taikytinas priimant sprendimą dėl užsienio patentu grindžiamos laikinosios priemonės (kaip antai laikinas keliose valstybėse narėse taikomas pažeidimo draudimas), kai atsakovė tvirtina, kad užsienio patentas, kuriuo remiamasi, negalioja, kartu atsižvelgiant į tai, jog teismas šiuo atveju nepriima galutinio sprendimo dėl patento galiojimo, bet įvertina, kaip šiuo atveju nuspręstų pagal [šio] reglamento 22 straipsnio 4 punktą kompetentingas teismas, o prašymas taikyti laikinąją priemonę – pažeidimo draudimą – atmetamas, jei egzistuoja pagrįsta, pakankamai reali tikimybė, kad kompetentingas teismas panaikintų nagrinėjamą patentą?

                        3.

                        Ar galimybei taikyti reglamento [Nr. 44/2001] 22 straipsnio 4 punktą byloje, kaip aprašytoji ankstesniajame klausime, taikomi tokie prieštaravimo dėl galiojimo formos reikalavimai, kad Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punktas taikomas tik tokiu atveju, kai pagal Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punktą kompetentingam teismui jau pateiktas arba per teismo nustatytą terminą bus pateiktas ieškinys dėl panaikinimo, ir kad patento savininkas bet kuriuo atveju buvo iškviestas arba bus kviečiamas į teismą, ar vis dėlto pakanka vien pateikti prieštaravimą dėl galiojimo, o jei taip, ar tuomet šiam prieštaravimui taikomi tokie turinio reikalavimai, kad jis turi būti pakankamai pagrįstas ir (arba) šio prieštaravimo pareiškimas negali būti laikomas piktnaudžiavimu?

                        4.

                        Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar tokioje byloje, kaip antai aprašyta pirmajame klausime, pateikus prieštaravimą dėl galiojimo, teismas išlieka kompetentingas nagrinėti ieškinį dėl pažeidimo ir atsiranda tokios pasekmės, kad (ieškovui pageidaujant) bylos dėl pažeidimo nagrinėjimas sustabdomas, kol pagal reglamento [Nr. 44/2001] 22 straipsnio 4 punktą kompetentingas teismas priims sprendimą dėl nagrinėjamo patento nacionalinės dalies galiojimo, arba kad ieškinys atmestinas, nes negalima nuspręsti dėl sprendimui priimti svarbaus prieštaravimo, ar vis dėlto pateikus prieštaravimą dėl galiojimo teismas praranda jurisdikciją nagrinėti ir patį ieškinį dėl pažeidimo?

                        5.

                        Jei į [antrąjį] klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar savo jurisdikciją priimti sprendimą dėl prašymo taikyti laikinąją priemonę, grindžiamą užsienio patentu (kaip antai keliose valstybėse taikomas pažeidimo draudimas), dėl kurio pateiktas prieštaravimas dėl šio patento galiojimo, arba (jei būtų nuspręsta, kad Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 dalies taikymas nepaveikia Rechtbank[’s-Gravenhage] kompetencijos nagrinėti ieškinį dėl pažeidimo) savo jurisdikciją priimti sprendimą dėl prieštaravimo dėl užsienio patento galiojimo nacionalinis teismas gali kildinti iš Reglamento Nr. 44/2001 31 straipsnio?

                        6.

                        Jei į [penktąjį] klausimą būtų atsakyta teigiamai, kokie faktai ar aplinkybės reikalingi, kad būtų galima pripažinti, jog egzistuoja [1998 m. lapkričio 17 d.] Sprendimo Van Uden [(C-391/95, Rink. p. I-7091)] 40 punkte minima reali sąsaja tarp prašomų taikyti priemonių dalyko ir Susitariančiosios Valstybės teismo, į kurį kreiptasi, teritorinės jurisdikcijos?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo klausimo

               17

               Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 44/2001 6 straipsnio 1 punktas turi būti aiškinamas taip, kad tokia situacija, kai dvi arba daugiau skirtingose valstybėse narėse įsteigtų bendrovių vienos iš šių valstybių narių teisme nagrinėjamoje byloje kiekviena atskirai kaltinamos pažeidusios tą pačią nacionalinę Europos patento, kuris galioja kitoje valstybėje narėje, dalį, nes atliko draudžiamus veiksmus tos pačios prekės atžvilgiu, gali lemti atskiruose teismo procesuose priimtų „sprendimų nesuderinamumą“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.

               18

               Pirmiausia primintina, kad siekiant išvengti atskiruose teismo procesuose priimtų sprendimų nesuderinamumo Reglamento Nr. 44/2001 6 straipsnio 1 punkte numatyta, jog, kai yra keli atsakovai, atsakovui byla gali būti keliama bet kurio iš jų nuolatinės gyvenamosios vietos teisme, jeigu reikalavimai yra taip glaudžiai susiję, kad yra tikslinga juos nagrinėti ir spręsti visus iš karto.

               19

               Kalbant apie Reglamento Nr. 44/2001 6 straipsnio 1 punkte numatytos jurisdikcijos taisyklės tikslą, pažymėtina, kad ji, remiantis šio reglamento 12 ir 15 konstatuojamosiomis dalimis, numatyta siekiant padėti tinkamai vykdyti teisingumą, maksimaliai sumažinti vienu metu vykstančių teismo procesų galimybę ir išvengti sprendimų, kurie būtų nesuderinami, jei bylos būtų nagrinėjamos atskirai (žr. 2011 m. gruodžio 1 d. Sprendimo Painer, C-145/10, Rink. p. I-12533, 77 punktą).

               20

               Be to, ši specialios jurisdikcijos taisyklė turi būti aiškinama atsižvelgiant, viena vertus, į Reglamento Nr. 44/2001 11 konstatuojamąją dalį, pagal kurią jurisdikcijos taisyklės turi būti ypač nuspėjamos ir pagrįstos principu, pagal kurį jurisdikcija paprastai priklauso atsakovo gyvenamosios vietos teismui, ir šiuo pagrindu jurisdikcija turi būti visada prieinama, išskyrus keletą aiškiai nustatytų situacijų, kuriose dėl bylinėjimosi dalyko arba šalių autonomijos pateisinamas kitokio susiejimo kriterijaus taikymas (žr. 2007 m. spalio 11 d. Sprendimo Freeport, C-98/06, Rink. p. I-8319, 36 punktą).

               21

               Kita vertus, ši speciali jurisdikcijos taisyklė, kadangi ja nukrypstama nuo Reglamento Nr. 44/2001 2 straipsnyje įtvirtinto principo, kad jurisdikcija priklauso atsakovo nuolatinės gyvenamosios vietos teismui, turi būti aiškinama siaurai ir negalima jos aiškinti plačiau, nei minėtame reglamente aiškiai numatyti atvejai (žr. minėto Sprendimo Painer 74 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

               22

               Be to, ši taisyklė neturėtų būti aiškinama siekiant ją taikyti taip, kad ieškovas galėtų pateikti reikalavimą keliems atsakovams vien tam, kad vienam iš jų byla nebūtų iškelta jo nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės teisme (šiuo klausimu žr. 1988 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Kalfelis, 189/87, Rink. p. 5565, 8 ir 9 punktus; 1998 m. spalio 27 d. Sprendimo Réunion européenne ir kt., C-51/97, Rink. p. I-6511, 47 punktą ir minėto Sprendimo Painer 78 punktą).

               23

               Būtent nacionalinis teismas turi įvertinti, ar tarp skirtingų jam nagrinėti pateiktų reikalavimų yra sąsaja, t. y. ar yra nesuderinamų sprendimų rizika, jeigu šie reikalavimai būtų nagrinėjami atskirai, ir tuo tikslu atsižvelgti į visas reikiamas bylos aplinkybes (žr. minėto Sprendimo Freeport 41 punktą ir minėto Sprendimo Painer 83 punktą).

               24

               Tačiau šiuo aspektu Teisingumo Teismas pažymėjo, jog tam, kad būtų galima sprendimus laikyti potencialiai nesuderinamais, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 44/2001 6 straipsnio 1 punktą, nepakanka, kad ginčas būtų išspęstas skirtingai, dar reikia, kad skirtingai būtų išspręsta tokia pati faktinė ir teisinė situacija (žr. minėto Sprendimo Freeport 40 punktą; minėto Sprendimo Painer 79 punktą ir 2006 m. liepos 13 d. Sprendimo Roche Nederland ir kt., C-539/03, Rink. p. I-6535, 26 punktą).

               25

               Dėl vertinimo, ar egzistuoja tokia pati situacija, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, viena vertus, jog negalima daryti išvados apie tokios pačios faktinės situacijos egzistavimą, jeigu atsakovai skiriasi, o skirtingose Susitariančiosiose Valstybėse atlikti patento pažeidimo veiksmai, kuriais jie kaltinami, nėra tie patys. Kita vertus, jis nusprendė, kad negalima daryti išvados apie tokios pačios faktinės situacijos egzistavimą, kai keliuose skirtingų Susitariančiųjų Valstybių teismuose iškeliamos bylos dėl kiekvienoje iš šių valstybių išduoto Europos patento pažeidimo prieš nuolat šiose valstybėse gyvenančius atsakovus už jų nuolatinėje gyvenamojoje teritorijoje tariamai atliktus veiksmus (žr. minėto Sprendimo Roche Nederland ir kt. 27 ir 31 punktus).

               26

               Iš tikrųjų, kaip matyti iš Miuncheno konvencijos 2 straipsnio 2 dalies ir 64 straipsnio 1 dalies, Europos patentas toliau reglamentuojamas kiekvienos Susitariančiosios Valstybės, kuriai jis išduotas, nacionalinės teisės aktais. Todėl, kaip matyti iš šios konvencijos 64 straipsnio 3 dalies, bet koks ieškinys dėl Europos patento pažeidimo turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į kiekvienoje valstybėje, kuriai šis patentas išduotas, galiojančius nacionalinės teisės aktus (minėto Sprendimo Roche Nederland ir kt. 29 ir 30 punktai).

               27

               Iš tokios, kaip antai pagrindinė, bylos ypatybių išplaukia, jog yra tikimybė, kad ginčas bus išspręstas skirtingai esant tokiai pačiai faktinei ir teisinei situacijai, todėl negalima atmesti, jog dėl šio skirtumo gali būti priimti nesuderinami sprendimai, jeigu bylos būtų nagrinėjamos atskirai.

               28

               Kaip savo išvados 25 punkte pažymėjo generalinis advokatas, tuo atveju, jeigu Reglamento Nr. 44/2001 6 straipsnio 1 punktas nebūtų taikytinas, abu minėti teismai turėtų kiekvienas atskirai išnagrinėti nurodytus pažeidimus atsižvelgdami į įvairių valstybių teisės aktus, reglamentuojančius įvairias nacionalines Europos patento dalis, kurios tariamai yra pažeistos. Pavyzdžiui, jie turėtų pagal tą pačią Suomijos teisę įvertinti bendrovių Honeywell padarytą Europos patento Suomijos dalies pažeidimą dėl to, kad Suomijos teritorijoje buvo prekiauta preke, identiška patentu saugomai prekei.

               29

               Esant tokiai situacijai, kokia susiklostė pagrindinėje byloje, siekdamas įvertinti, ar egzistuoja sąsaja tarp skirtingų jam pateiktų reikalavimų, taigi ir nesuderinamų sprendimų rizika, jei šie reikalavimai būtų nagrinėjami atskirai, nacionalinis teismas turės, be kita ko, atsižvelgti į dvi aplinkybes: pirma, atsakovės pagrindinėje byloje kiekviena atskirai kaltinamos įvykdžiusios tuos pačius pažeidimus dėl tų pačių prekių ir, antra, šie pažeidimai įvykdyti tose pačiose valstybėse narėse, taigi jais pažeidžiamos tos pačios nacionalinės nagrinėjamo Europos patento dalys.

               30

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 44/2001 6 straipsnio 1 punktas turi būti aiškinamas taip, kad tokia situacija, kai dvi arba daugiau skirtingose valstybėse narėse įsteigtų bendrovių vienos iš šių valstybių narių teisme nagrinėjamoje byloje kiekviena atskirai kaltinamos pažeidusios tą pačią nacionalinę Europos patento, kuris galioja kitoje valstybėje narėje, dalį, nes atliko draudžiamus veiksmus tos pačios prekės atžvilgiu, gali lemti atskiruose teismo procesuose priimtų sprendimų nesuderinamumą, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Nuspręsti, ar egzistuoja tokia rizika, turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas reikšmingas bylos aplinkybes.

         Dėl antrojo klausimo

               31

               Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punktas taikytinas priimant sprendimą dėl užsienio patentu grindžiamos laikinosios priemonės (kaip antai laikinas keliose valstybėse narėse taikomas pažeidimo draudimas), kai atsakovės pagrindinėje byloje tvirtina, kad užsienio patentas, kuriuo remiamasi, negalioja, kartu atsižvelgiant į tai, jog teismas tokiu atveju nepriima galutinio sprendimo dėl patento galiojimo, bet įvertina, kaip šiuo atveju nuspręstų pagal šio reglamento 22 straipsnio 4 punktą kompetentingas teismas, o prašymas taikyti laikinąją priemonę – pažeidimo draudimą – bus atmestas, jei teismas manys, jog egzistuoja pagrįsta ir pakankamai reali tikimybė, kad kompetentingas teismas panaikins nurodomą patentą.

               32

               Iš pačios prejudicinio klausimo formuluotės ir iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje keliamas esminis klausimas yra susijęs su laikinosios priemonės priėmimo procedūra, reglamentuojama Reglamento Nr. 44/2001 31 straipsnyje numatyta jurisdikcijos taisykle.

               33

               Todėl pateiktą klausimą reikia suprasti kaip iš esmės skirtą išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punktas turi būt aiškinamas taip, jog tokiomis aplinkybėmis, kaip antai susiklostė pagrindinėje byloje, jis draudžia taikyti šio reglamento 31 straipsnį.

               34

               Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad iš Reglamento Nr. 44/2001 31 straipsnio matyti, jog valstybės narės teismui leidžiama nuspręsti dėl laikinųjų, įskaitant ir apsaugos, priemonių taikymo, net jeigu pagal šį reglamentą kitos valstybės narės teismai turi jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės.

               35

               Be to, kaip matyti iš Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punkto, jame įtvirtinama išimtinės jurisdikcijos taisyklė, jog procesuose, susijusiuose su patentų registracija arba galiojimu, jurisdikciją turi tik valstybės narės, kurioje buvo kreiptasi dėl deponavimo arba registravimo, deponavimas arba registravimas buvo atliktas arba pagal Bendrijos dokumento arba tarptautinės konvencijos sąlygas yra laikomas atliktu, teismai.

               36

               Pirmiausia dėl Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punkto ir 31 straipsnio formuluočių reikia pasakyti, jog šiomis nuostatomis reglamentuojamos skirtingos situacijos ir kiekviena jų turi skirtingą taikymo sritį. 22 straipsnio 4 punktas skirtas suteikti jurisdikciją spręsti ginčus aiškiai apibrėžtoje srityje, o 31 straipsnis taikytinas neatsižvelgiant į jurisdikciją dėl bylos esmės.

               37

               Be to, šiose dviejose nuostatose nėra nuorodų viena į kitą.

               38

               Toliau, kalbant apie Reglamento Nr. 44/2001 struktūrą, reikia pabrėžti, kad šios nuostatos įtrauktos į Reglamento Nr. 44/2001 II skyrių „Jurisdikcija“ ir yra „specialiosios nuostatos“, palyginti su šio skyriaus 1 skirsnyje įtvirtintomis „bendrosiomis nuostatomis“.

               39

               Tačiau nėra nieko, kas rodytų, jog šios nuostatos gali būti laikomos bendrąja ir specialiąja viena kitos atžvilgiu. Jos iš tiesų priklauso dviem skirtingiems to paties II skyriaus skirsniams: atitinkamai 6 ir 10 skirsniams.

               40

               Vadinasi, Reglamento Nr. 44/2001 31 straipsnis turi savarankišką taikymo sritį, palyginti su šio reglamento 22 straipsnio 4 punktu. Kaip konstatuota šio sprendimo 34 punkte, šis 31 straipsnis taikomas tuomet, kai į teismą, kuris neturi jurisdikcijos dėl bylos esmės, kreipiamasi su prašymu taikyti laikinąsias arba apsaugos priemones, todėl minėtas 22 straipsnio 4 punktas, kuris susijęs su jurisdikcija dėl bylos esmės, iš principo negali būti aiškinamas taip, kad remiantis juo galima nukrypti nuo 31 straipsnio ir atitinkamai jo netaikyti.

               41

               Vis dėlto reikia išnagrinėti, ar Teisingumo Teismo pateiktas Briuselio konvencijos 16 straipsnio 4 punkto išaiškinimas neveda prie kitokios išvados.

               42

               Būtina priminti: kadangi nuo šiol, kiek tai susiję su santykiais tarp valstybių narių, Konvenciją pakeičia Reglamentas Nr. 44/2001, Teisingumo Teismo pateiktas Briuselio konvencijos nuostatų išaiškinimas taikomas ir šio reglamento nuostatoms, kai šių Bendrijos dokumentų nuostatas galima laikyti lygiavertėmis (žr., be kita ko, 2009 m. liepos 16 d. Sprendimo Zuid-Chemie, C-189/08, Rink. p. I-6917, 18 punktą; 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo German Graphics Graphische Maschinen, C-292/08, Rink. p. I-8421, 27 punktą ir 2011 m. spalio 18 d. Sprendimo Realchemie Nederland, C-406/09, Rink. p. I-9773, 38 punktą).

               43

               Pažymėtina, kad Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punktas, kuris svarbus nagrinėjant šį klausimą, atspindi tą pačią sistemą kaip ir Briuselio konvencijos 16 straipsnio 4 punktas, be to, jie suformuluoti beveik vienodai. Atsižvelgiant į šį lygiavertiškumą, pagal šio reglamento 19 konstatuojamąją dalį svarbu užtikrinti jų aiškinimo tęstinumą (žr. pagal analogiją 2009 m. balandžio 23 d. Sprendimo Draka NK Cables ir kt., C-167/08, Rink. p. I-3477, 20 punktą; 2009 m. gegužės 14 d. Sprendimo Ilsinger, C-180/06, Rink. p. I-3961, 58 punktą ir minėto Sprendimo Zuid-Chemie 19 punktą).

               44

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad Teisingumo Teismas savo 2006 m. liepos 13 d. Sprendimo GAT (C-4/03, Rink. p. I-6509) 24 punkte plačiai aiškino Briuselio konvencijos 16 straipsnio 4 punktą, siekdamas užtikrinti jo praktinį naudingumą. Jis nusprendė, kad, atsižvelgiant į šios nuostatos vietą šios konvencijos sistemoje ir siekiamą tikslą, šioje nuostatoje numatytos jurisdikcijos taisyklės yra išimtinio ir imperatyvaus pobūdžio, kuris lemia jų specialų privalomumą tiek ginčo šalims, tiek teisėjui.

               45

               Teisingumo Teismas, be kita ko, nutarė, kad Briuselio konvencijos 16 straipsnio 4 punkte numatyta išimtinė jurisdikcija turi būti taikoma, nesvarbu, kokiomis procesinėmis aplinkybėmis iškeliamas klausimas dėl patento galiojimo: pateikiant ieškinį ar pareiškiant prieštaravimą, bylos iškėlimo momentu ar vėlesnėse stadijose (žr. minėto Sprendimo GAT 25 punktą).

               46

               Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, jog Briuselio konvencijos sistemoje pripažinus galimybę priimti sprendimus, kuriuose kiti nei patento išdavimo valstybės teismai kaip atskirą klausimą išspręstų šio patento galiojimo klausimą, padidėtų vienas kitam prieštaraujančių sprendimų pavojus, kurio Konvencija kaip tik ir siekiama išvengti (žr. minėto Sprendimo GAT 29 punktą).

               47

               Atsižvelgiant į Teisingumo Teismo pateiktą platų Briuselio konvencijos 16 straipsnio 4 punkto išaiškinimą, į vienas kitam prieštaraujančių sprendimų pavojų, kurio šia nuostata siekiama išvengti, ir į Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 dalies bei Briuselio konvencijos 16 straipsnio 4 dalies turinio lygiavertiškumą, konstatuotą šio sprendimo 43 punkte, reikia manyti, kad Reglamento Nr. 44/2001 25 straipsnyje, kuriame aiškiai nurodomas šio reglamento 22 straipsnis, įtvirtintos jurisdikcijos taisyklės ir kitų jurisdikcijos taisyklių, pvz., įtvirtintų šio reglamento 31 straipsnyje, taikymui gali turėti įtakos Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punkto specialus privalomumas, apie kurį kalbėta šio sprendimo 44 punkte.

               48

               Taigi reikia išsiaiškinti, ar speciali Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punkto taikymo sritis, kaip ją išaiškino Teisingumo Teismas, turi įtakos šio reglamento 31 straipsnio taikymui situacijoje, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje dėl pažeidimo, kurioje, kaip atsakovų prieštaravimas dėl laikinosios priemonės (pažeidimo draudimo keliose valstybėse narėse) taikymo, keliamas atskiras Europos patento negaliojimo klausimas.

               49

               Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad, pasak prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, teismas, kuriam pateiktas atskirasis klausimas, nepriims galutinio sprendimo dėl nurodomo patento galiojimo, bet įvertins, kaip šiuo atveju nuspręstų pagal Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punktą kompetentingas teismas, ir atsisakys taikyti prašomą laikinąją priemonę – pažeidimo draudimą, jei manys, jog egzistuoja pagrįsta ir pakankamai reali tikimybė, kad kompetentingas teismas panaikins nagrinėjamą patentą.

               50

               Tokiomis aplinkybėmis akivaizdu, kad nėra vienas kitam prieštaraujančių sprendimų pavojaus, apie kurį užsiminta šio sprendimo 47 punkte, nes tarpinis sprendimas, kurį teismas priima dėl atskiro jam pateikto klausimo, neturės jokios įtakos sprendimui, kurį dėl ginčo esmės priims pagal Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punktą kompetentingas teismas. Vadinasi, priežastys, dėl kurių Teisingumo Teismas plačiai aiškino Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punkte numatytą jurisdikciją, nereikalauja, kad atveju, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, šio reglamento 31 straipsnis būtų netaikomas.

               51

               Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punktas turi būti aiškinamas taip, kad aplinkybėmis, kaip antai susiklostė nagrinėjamoje byloje, jis nekliudo taikyti šio reglamento 31 straipsnio.

         Dėl trečiojo–šeštojo prejudicinių klausimų

               52

               Atsižvelgiant į atsakymą į antrąjį klausimą, nebėra reikalo atsakyti į trečiąjį–šeštąjį klausimus.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               53

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 6 straipsnio 1 punktas turi būti aiškinamas taip, kad tokia situacija, kai dvi arba daugiau skirtingose valstybėse narėse įsteigtų bendrovių vienos iš šių valstybių narių teisme nagrinėjamoje byloje kiekviena atskirai kaltinamos pažeidusios tą pačią nacionalinę Europos patento, kuris galioja kitoje valstybėje narėje, dalį, nes atliko draudžiamus veiksmus tos pačios prekės atžvilgiu, gali lemti atskiruose teismo procesuose priimtų sprendimų nesuderinamumą, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Nuspręsti, ar egzistuoja tokia rizika, turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas reikšmingas bylos aplinkybes.

                           2.

                           Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 4 punktas turi būti aiškinamas taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kaip antai susiklostė nagrinėjamoje byloje, jis nekliudo taikyti šio reglamento 31 straipsnio.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: olandų.


2016 m. vasario 2 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Benelli Q. J. Srl prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT).#Bendrijos prekių ženklas – Registracijos panaikinimo procedūra – Žodinis Bendrijos prekių ženklas MOTOBI – Prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 51 straipsnio 1 dalies a punktas.#Byla T-170/13.


title: 2015 m. kovo 11 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Europäische Schule München prieš Silvana Oberto ir Barbara O´Leary.#Bundesarbeitsgericht prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Europos mokyklų statutas – Europos mokyklų Skundų tarybos jurisdikcija priimti sprendimą dėl terminuotos darbo sutarties, sudarytos Europos mokyklos ir mokytojo, kurio nekomandiravo ar neskyrė valstybė narė.#Byla C-464/13.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2015 m. kovo 11 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Europos mokyklų statutas — Europos mokyklų Skundų tarybos jurisdikcija priimti sprendimą dėl terminuotos darbo sutarties, sudarytos Europos mokyklos ir mokytojo, kurio nekomandiravo ar neskyrė valstybė narė“
      Sujungtose bylose C‑464/13 ir C‑465/13
      dėl Bundesarbeitsgericht (Vokietija) 2013 m. balandžio 24 d. sprendimais, kuriuos Teisingumo Teismas gavo 2013 m. rugpjūčio 27 d., pagal SESV 267 straipsnį pateiktų prašymų priimti prejudicinį sprendimą bylose

         Europäische Schule München

      prieš

         Silvana Oberto (C‑464/13),

         Barbara O’Leary (C‑465/13)
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas L. Bay Larsen (pranešėjas), teisėjai K. Jürimäe, J. Malenovský, M. Safjan ir A. Prechal,
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      posėdžio sekretorius M. Aleksejev, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2014 m. gegužės 15 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Europäische Schule München, atstovaujamos advokato H. Kunz‑Hallstein,

               —

               S. Oberto ir B. O’Leary, atstovaujamų advokato A. Freiherr von Schorlemer,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos B. Eggers ir J. Currall,

         susipažinęs su 2014 m. rugsėjo 4 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymai priimti prejudicinį sprendimą pateikti dėl 1994 m. birželio 21 d. Liuksemburge tarp valstybių narių ir Europos Bendrijų sudarytos Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą (OL L 212, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 16 sk., 1 t., p. 16), 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmo sakinio išaiškinimo.

               2

               Šie prašymai pateikti nagrinėjant du Europäische Schule München ir atitinkamai S. Oberto ir B. O’Leary ginčus dėl Vokietijos teismų jurisdikcijos nagrinėti ieškinius, kuriais prašoma patikrinti suinteresuotųjų asmenų darbo sutarčių terminuoto pobūdžio galiojimą.

         Teisinis pagrindas

         Vienos konvencija

               3

               Pagal 1969 m. gegužės 23 d. Vienos konvencijos dėl tarptautinių sutarčių teisės (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 1155 t., p. 331, toliau – Vienos konvencija) 1 straipsnį „Konvencijos taikymo sritis“ ši konvencija taikoma valstybių sutartims.

               4

               Vienos konvencijos 3 straipsnyje „Tarptautiniai susitarimai, kuriems ši Konvencija netaikoma“ nustatyta:
               „Tai, kad ši Konvencija netaikoma tarptautiniams susitarimams, sudarytiems tarp valstybių ir kitų tarptautinės teisės subjektų arba tik tarp kitų tarptautinės teisės subjektų, taip pat ne raštu sudarytiems tarptautiniams susitarimams, nekeičia:
               <…>

                        b)

                        šioje Konvencijoje įtvirtintų normų taikymo jiems, jei šios normos jiems būtų taikomos pagal tarptautinę teisę ir be šios Konvencijos;

                  <…>“

               5

               Pagal Vienos konvencijos 31 straipsnį „Bendra aiškinimo taisyklė“:
               „1.   Sutartis aiškinama laikantis geros valios principų, atsižvelgiant į joje vartojamų sąvokų įprastinę reikšmę sutarties kontekste ir atsižvelgiant į sutarties objektą bei tikslą.
               2.   Aiškinant sutartį <...>
               3.   [b]e sutarties konteksto, dar atsižvelgiama į:
               <…>

                        b)

                        visą vėlesnę tos sutarties taikymo praktiką, kuri išreiškia tos sutarties šalių sutarimą dėl sutarties aiškinimo;

                        c)

                        visas šalių tarpusavio santykiams taikytinas atitinkamas tarptautinės teisės normas.

                  <…>“

         Konvencija, apibrėžianti Europos mokyklų statutą

               6

               Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 1–4 konstatuojamosiose dalyse įtvirtinta:
               „atsižvelgdamos į tai, kad nuo 1957 metų buvo kuriamos Europos mokyklos vardu vadinamos institucijos bendrajam Europos Bendrijų darbuotojų vaikų švietimui, siekiant užtikrinti tinkamą Europos institucijų funkcionavimą;
               manydamos, kad Europos Bendrijos trokšta užtikrinti šių vaikų švietimą ir šiuo tikslu prisideda prie Europos mokyklų biudžeto;
               manydamos, kad Europos mokyklos struktūra yra sui generis; manydamos, kad ji yra bendradarbiavimo tarp valstybių narių ir bendradarbiavimo tarp valstybių narių ir Europos Bendrijų forma, visiškai įvertinant valstybių narių atsakomybę už mokymo turinį, jų švietimo sistemų organizaciją ir jų kultūrinę bei kalbinę įvairovę;
               manydamos, kad
               <…>

                        —

                        reikėtų garantuoti mokymo personalo ir kitų asmenų, kuriems taikomas šis statutas, atitinkamą teisinę apsaugą nuo Valdytojų tarybos ir Administracinės tarybos veikos; šiuo tikslu reikėtų įkurti griežtai ribotos jurisdikcijos Skundų tarybą,

                        —

                        Skundų tarybos jurisdikcija nepažeis nacionalinių teismų jurisdikcijos civilinės ir baudžiamosios atsakomybės srityje.“

               7

               Šios konvencijos 7 straipsnyje nurodyta:
               „Visų mokyklų struktūriniai padaliniai yra šie [Bendri visoms mokykloms organai yra šie]:

                        1)

                        Valdytojų taryba;

                        2)

                        Generalinis sekretorius;

                        3)

                        Inspektorių tarybos;

                        4)

                        Skundų taryba.

                  Kiekvieną mokyklą administruoja Administracinė taryba, o mokyklai vadovauja direktorius.“

               8

               Aptariamos konvencijos 8 straipsnio 1 punkte numatyta:
               „1.   Kaip numatyta 28 straipsnyje, Valdytojų tarybą sudaro šie nariai:

                        a)

                        Europos Bendrijų kiekvienos valstybės narės ministerijų atstovas ar atstovai, įgalioti atstovauti tos valstybės narės Vyriausybei, atsižvelgiant į tai, kad kiekviena valstybė narė turi tik vieną balsą;

                        b)

                        Europos Bendrijų Komisijos narys;

                        c)

                        personalo komiteto paskirtas atstovas (iš mokymo personalo), kaip numatyta 22 straipsnyje;

                        d)

                        tėvų asociacijų paskirtas mokinių tėvų atstovas, kaip numatyta 23 straipsnyje.“

               9

               Tos pačios konvencijos 12 straipsnio 1 punktas suformuluotas taip:
               „Spręsdama administracinius klausimus, Valdytojų taryba:

                        1)

                        nustato Generalinio sekretoriaus, direktorių, mokymo personalo ir pagal 9 straipsnio 1 dalies a punkte – administracijos bei pagalbinio personalo – teikiamų paslaugų nuostatus [pagal 9 straipsnio 1 dalies a punktą administracijos ir pagalbinio personalo veiklos nuostatus]“.

               10

               Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 19 straipsnio 4 ir 6 dalys išdėstytos taip:
               „Pagal 28 ir 29 straipsnius, kiekvieną administracinė tarybą, numatyta 7 straipsnyje, sudaro aštuoni nariai [Nepažeidžiant to, kas numatyta 28 ir 29 straipsniuose, 7 straipsnyje numatytą Administracinę tarybą sudaro aštuoni nariai]:
               <…>

                        4)

                        mokymo personalui priklausantys du nariai, kurių vienas atstovauja vidurinės mokyklos personalui, o kitas – bendrai pradinių ir darželių mokyklų personalui;

                  <…>

                        6)

                        administracijos ir pagalbinio personalo atstovas.“

               11

               Pagal šios konvencijos 21 straipsnio antrą pastraipą direktorius turi kompetenciją ir kvalifikacijas, reikalaujamas jo šalyje, norint vadovauti švietimo įstaigai, išduodančiai pažymėjimą, suteikiantį teisę stoti į universitetą.

               12

               Pagal tos pačios konvencijos 22 straipsnio pirmą pastraipą įsteigiamas personalo komitetas, sudarytas iš kiekvienos mokyklos mokymo personalo, administracijos ir pagalbinio personalo išrinktų atstovų.

               13

               Šios konvencijos 26 straipsnyje nustatyta:
               „Europos Bendrijų Teisingumo Teismo išimtinei jurisdikcijai priklauso Valdytojų taryboje neišspręsti Susitariančiųjų Šalių ginčai dėl šios konvencijos interpretavimo ir taikymo.“

               14

               Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 1, 2 ir 7 dalyse numatyta:
               „1.   Įsteigiama Skundų taryba.
               2.   Skundų tarybos išimtinei jurisdikcijai, pirmoje ir paskutinėje instancijoje išnaudojus visas administracinio poveikio priemones, priklauso bet koks ginčas dėl šios konvencijos taikymo asmenims, kuriems taikoma ši konvencija, išskyrus administraciją ir pagalbinį personalą, ir dėl bet kurio akto ar taisyklių, priimtų pagal šią konvenciją, teisėtumo, turintis neigiamos įtakos šiems asmenims, mokyklos Valdytojų tarybai ar administracinei tarybai naudojantis savo galiomis, nurodytomis šioje konvencijoje [ir dėl akto, kuris pagrįstas šia konvencija arba ją taikant priimtomis taisyklėmis ir kurį mokyklos Valdytojų taryba ar Administracinė taryba, naudodamosi pagal šią konvenciją turimais įgaliojimais priėmė šių asmenų nenaudai, teisėtumo]. Kai tokie ginčiai yra finansinio pobūdžio, Skundų tarybos jurisdikcija yra neribojama.
               Šių teisinių procesų sąlygos ir išsamios taisyklės, jei reikia, nustatomos mokymo personalo veiklos nuostatuose arba ne visą darbo dieną dirbančių mokytojų darbo sutartyje arba bendrosiose mokyklų taisyklėse.
               <…>
               7.   Kiti ginčai, kuriuose dalyvauja mokyklos, priklauso nacionalinei [nacionalinių teismų] jurisdikcijai. Šis straipsnis nėra taikomas nacionalinių teismų jurisdikcijai civilinės ir baudžiamosios atsakomybės srityje.“

         Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, nuostatai

               15

               Europos mokyklų mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, įdarbintų laikotarpiu nuo 1994 m. rugsėjo 1 d. iki 2011 m. rugpjūčio 31 d., nuostatų (toliau – Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, nuostatai), patvirtintų Valdytojų tarybos, 1.1–1.3 punktuose numatyta:

                        „1.1

                        Europos mokyklų statute numatyta, kad pagrindinis mokymo personalas yra tam tikram laikotarpiui valstybių narių komandiruoti mokytojai.

                        1.2

                        Be pagrindinio mokymo personalo, Europos mokyklose reikalingi ne visą darbo dieną dirbantys mokytojai <...>

                        1.3

                        Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, nuostatuose numatyta, kad su jais darbo sutartys sudaromos vieniems metams. Ne visą darbo dieną dirbančių mokytojų funkcijos kasmet gali kisti, atsižvelgiant į pamokų, kurių neveda komandiruoti mokytojai, skaičių.

                  <…>“

               16

               Pagal Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, nuostatų 2 punktą direktorius gali įdarbinti ne visą darbo dieną dirbančius mokytojus, kad būtų patenkintas laikinas poreikis.

               17

               Minėtų nuostatų 3.2 ir 3.4 punktuose, susijusiuose su pagalbinio mokymo personalo įdarbinimo sąlygomis, nurodyta:

                        „3.2

                        Europos mokyklų komandiruotojo personalo nuostatų <…> straipsnių ir 80 straipsnio nuostatos taikomos direktoriaus įdarbintiems mokytojams.

                  <…>

                        3.4

                        Mokyklos buvimo vietos valstybės teisės aktai.
                        Ne visą darbo dieną dirbančių mokytojų, tikybos mokytojų ir laikinojo personalo įdarbinimo ir atleidimo iš darbo sąlygos reglamentuojamos mokyklos buvimo vietos valstybės teisės aktais darbo santykių, socialinės apsaugos ir apmokestinimo srityse, nepažeidžiant pirmiau nurodytų nuostatų.
                        Mokyklos buvimo vietos teismai turi jurisdikciją spręsti galimus ginčus.“

         Komandiruotojo personalo nuostatai

               18

               Europos mokyklų komandiruotojo personalo nuostatų (toliau – Komandiruotojo personalo nuostatai), patvirtintų Valdytojų tarybos, 6 straipsnio a dalyje nustatyta:
               „Darbo vietos, kurioms taikomi šie nuostatai, skirstomos į šias kategorijas:

                        a)

                        Vadovaujantis personalas:

                                 —

                                 direktorius

                           <…>“

               19

               Komandiruotojo personalo nuostatų 80 straipsnyje numatyta:
               „1.   Skundų tarybos išimtinei jurisdikcijai pirmojoje ir paskutinėje instancijoje priklauso bet kokie mokyklų vadovaujančių organų ir darbuotojų ginčai dėl šių nenaudai priimtų aktų teisėtumo. Kai tokių ginčų kyla dėl darbo užmokesčio, Skundų taryba turi neribotą jurisdikciją.
               2.   Nepažeidžiant 77 straipsnio nuostatų, Skundų taryba priima skundą, tik jei:

                        —

                        prieš tai administracinį skundą, kaip jis suprantamas pagal šių nuostatų 79 straipsnį, išnagrinėjo Generalinis sekretorius arba Inspektorių taryba
                        ir

                        —

                        buvo priimtas aiškus arba implicitinis sprendimas atmesti šį skundą.

                  3.   Nukrypstant nuo šio straipsnio 2 dalies, Skundų tarybai galima tiesiogiai pateikti skundą dėl mokyklų administracinių tarybų ir Valdytojų tarybos sprendimų.
               <…>“

               20

               Komandiruotojo personalo nuostatų 86 straipsnis suformuluotas taip:
               „Šių nuostatų straipsniai, kurie yra analogiški Bendrijos pareigūnų tarnybos nuostatuose numatytiems straipsniams, aiškinami pagal Komisijos taikomus kriterijus.“

         Vokietijos teisė

               21

               Teismų organizavimo įstatymo (Gerichtsverfassungsgesetz) 20 straipsnyje numatyta:
               „<…>

                        2.

                        Be to, Vokietijos teismų jurisdikcija netaikoma <...> asmenims, kurie pagal bendrąsias tarptautinės teisės normas, remiantis tarptautinės teisės susitarimais ar kitomis teisės normomis, turi imunitetą.“

         Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai

               22

               S. Oberto ir B. O’Leary atitinkamai nuo 1998 m. ir 2003 m. ne visą darbo dieną dirbo Europäische Schule München mokytojomis. Jos dirbo pagal terminuotas vieniems metams sudaromas mokymo sutartis, kurias pasirašydavo šios mokyklos direktorius. Paskutinėse jų mokymo sutartyse, pasirašytose 2010 m. liepos 13 d., numatyta, kad šios sutartys sudaromos laikotarpiui nuo 2010 m. rugsėjo 1 d. iki 2011 m. rugpjūčio 31 d.

               23

               2010 m. liepos 13 d. mokymo sutarčių, kurias Europäische Schule München direktorius pasirašė su atitinkamai S. Oberto ir B. O’Leary, 10 straipsnyje numatyta:
               „Taikytina teisė ir kompetentingi teismai
               1.   Toliau nurodyta tvarka iš mokymo sutarties kylantiems santykiams taikomi: šios sutarties nuostatos, „Naujieji nuostatai“ ir remiantis Naujųjų nuostatų 3 straipsnio 2 dalimi taikytini Komandiruotojo personalo nuostatai. Remiantis pastarųjų nuostatų 3 straipsnio 4 dalimi, Vokietijos teisė taikoma tik tuomet, kai šioje sutartyje ir jai taikomoje su Europos mokyklomis susijusioje teisėje nėra atitinkamų normų, ir tik tiek, kiek teisinio reguliavimo spraga susijusi su šioje sutartyje nenumatytomis darbo sąlygomis ir santykiais, socialiniu draudimu ar mokesčių teise.
               2.   Kaip numatyta Komandiruotojo personalo nuostatų 80 straipsnyje, spręsti mokyklos ir ne visą darbo dieną dirbančio mokytojo ginčus, kilusius dėl šios sutarties, išimtinę jurisdikciją turi Europos mokyklų Skundų taryba, kiek šalių teisiniams santykiams taikoma sutartis ir su Europos mokyklomis susijusi teisė. Remiantis Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, nuostatų 3 straipsnio 4 dalimi, į Vokietijos valstybės teismus galima kreiptis tik tuo atveju, kai mokyklos ir ne visą darbo dieną dirbančio mokytojo ginčas susijęs su klausimais, kuriems pagal šio straipsnio 1 dalį taikoma Vokietijos teisė.“

               24

               S. Oberto ir B. O’Leary, pateikusios du ieškinius Arbeitsgericht München (Miuncheno darbo bylų teismas), ginčijo darbo sutarčių trukmės apribojimą vieniems metams. Arbeitsgericht München jos teigė, kad Vokietijos teismai turi jurisdikciją spręsti dėl jų darbo santykių trukmės apribojimo vieniems metams galiojimo. Nors Europäische Schule München buvo pateikusi nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, Arbeitsgericht München tarpiniu sprendimu šiuos ieškinius pripažino priimtinais.

               25

               Dėl šių sprendimų Europäische Schule München pateiktas apeliacinis skundas nebuvo patenkintas, todėl ji pateikė kasacinį skundą Bundesarbeitsgericht (Federalinis darbo bylų teismas). Šiame teisme Europäische Schule München teigė, kad jos atžvilgiu Vokietijos teismai neturi jurisdikcijos, nes pagrindinėse bylose kilę ginčai priklauso išimtinei Europos mokyklų Skundų tarybos jurisdikcijai.

               26

               Tokiomis aplinkybėmis Bundesarbeitsgericht kyla abejonių dėl Vokietijos teismų jurisdikcijos spręsti pagrindinėse bylose kilusius ginčus. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad sprendimas, kurį jis turi priimti dėl šios jurisdikcijos, priklauso nuo Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmo sakinio išaiškinimo.

               27

               Šiomis aplinkybėmis Bundesarbeitsgericht nusprendė sustabdyti bylų nagrinėjimą ir kiekvienoje iš pagrindinių bylų pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad Europos mokykloje įdarbinti ne visą darbo dieną dirbantys mokytojai, kurių nepatvirtino valstybės narės, priskiriami prie asmenų, kuriems taikoma Konvencija, apibrėžianti Europos mokyklų statutą, ir jiems, priešingai nei administracijai ir pagalbiniam personalui, taikoma minėta nuostata?

                        2.

                        Jei Teisingumo Teismas į pirmąjį klausimą atsakytų teigiamai:
                        Ar Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad ši nuostata apima akto, kuris pagrįstas konvencija arba ją taikant priimtomis taisyklėmis ir kurį ne visą darbo dieną dirbančių mokytojų nenaudai priėmė mokyklos direktorius, naudodamasis pagal šią konvenciją turimais įgaliojimais, teisėtumą?

                        3.

                        Jei Teisingumo Teismas į antrąjį klausimą atsakytų teigiamai:
                        Ar Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad Europos mokyklos direktoriaus ir ne visą darbo dieną dirbančio mokytojo susitarimas dėl to mokytojo darbo santykių trukmės apribojimo yra direktoriaus dėl to mokytojo ir jo nenaudai priimtas aktas?

                        4.

                        Jei Teisingumo Teismas į antrąjį ar trečiąjį klausimus atsakytų neigiamai:
                        Ar Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad jame nurodytos Skundų tarybos išimtinei jurisdikcijai pirmoje ir paskutinėje instancijoje, išnaudojus visas administracines priemones, priklauso ginčai dėl darbo sutarties, kurią mokyklos direktorius sudaro su ne visą darbo dieną dirbančiu mokytoju, trukmės apribojimo, jei šis susitarimas iš esmės grindžiamas Valdytojų tarybos reikalavimu, įtvirtintu Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, nuostatų 1.3 punkte, kuriame numatyta, kad darbo sutartys sudaromos vieniems metams?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl Teisingumo Teismo kompetencijos

               28

               S. Oberto ir B. O’Leary ginčijo Teisingumo Teismo kompetenciją aiškinti Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, nuostatas ir motyvavo tuo, kad ši konvencija negali būti laikoma Sąjungos teisės dalimi.

               29

               Šiuo klausimu reikia priminti, kad vadovaujantis SESV 217 ir 218 straipsniais Europos Sąjungos Tarybos sudarytas susitarimas, kiek jis susijęs su Europos Sąjunga, yra Sąjungos institucijų priimtas aktas, kaip jis suprantamas pagal SESV 267 straipsnio pirmos pastraipos b punktą, kad nuo tokio susitarimo įsigaliojimo jo nuostatos yra Sąjungos teisinės sistemos sudedamoji dalis ir kad šioje teisinėje sistemoje Teisingumo Teismas yra kompetentingas priimti prejudicinį sprendimą dėl tokio susitarimo išaiškinimo (žr. Sprendimo Demirel, 12/86, EU:C:1987:400, 7 punktą).

               30

               Tas pats pasakytina ir apie tokį tarptautinį susitarimą, kaip Konvenciją, apibrėžiančią Europos mokyklų statutą, kurią remdamosi EB sutarties 235 straipsniu (vėliau tapusiu EB 308 straipsniu, dabar – SESV 352 straipsnis) sudarė Europos Bendrijos, įgaliotos 1994 m. birželio 17 d. Tarybos sprendimu 94/557/EB, Euratomas, įgaliojančiu Europos bendriją ir Europos atominės energijos bendriją pasirašyti ir sudaryti Konvenciją, apibrėžiančią Europos mokyklų statutą (OL L 212, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 16 sk., 1 t. p. 14).

               31

               Todėl Teisingumo Teismas turi kompetenciją priimti prejudicinį sprendimą dėl šios konvencijos ir jos pagrindu priimtų aktų aiškinimo.

         Pirminės pastabos

               32

               Pirmiausia reikia priminti, kad Europos mokyklų sistema yra sui generis sistema, kuria, sudarius tarptautinį susitarimą, įgyvendinamas valstybių narių bendradarbiavimas ir jų ir Sąjungos bendradarbiavimas (žr. Sprendimo Miles ir kt., C‑196/09, EU:C:2011:388, 39 punktą).

               33

               Be to, iš teismo praktikos matyti, kad Europos mokykla yra tarptautinė organizacija, kuri, nepaisant funkcinių ryšių su Sąjunga, formaliai nei jai, nei jos valstybėms narėms nepriklauso (šiuo klausimu žr. Sprendimo Miles ir kt., EU:C:2011:388, 42 punktą).

               34

               Todėl, nors Konvencija, apibrėžianti Europos mokyklų statutą, kiek tai susiję su Sąjunga, yra Sąjungos institucijų priimtas aktas, kaip jis suprantamas pagal SESV 267 straipsnio pirmos pastraipos b punktą, ji taip pat reglamentuojama tarptautinės teisės, o kiek tai susiję su jos aiškinimu, – tarptautinės sutarčių teisės (šiuo klausimu žr. Sprendimo Brita, C‑386/08, EU:C:2010:91, 39 punktą).

               35

               Tarptautinė sutarčių teisė iš esmės buvo kodifikuota Vienos konvencijoje. Pagal šios konvencijos 1 straipsnį ji taikoma valstybių sutartims. Tačiau pagal šios konvencijos 3 straipsnio b punktą tai, kad ji netaikoma tarptautiniams susitarimams, sudarytiems valstybių ir kitų tarptautinės teisės subjektų, nekeičia Vienos konvencijoje įtvirtintų normų taikymo šiems susitarimams, jei šios normos jiems būtų taikomos pagal tarptautinę teisę ir be šios konvencijos.

               36

               Vadinasi, Vienos konvencijos įtvirtintos normos yra taikomos tokiam valstybių narių ir tarptautinės organizacijos sudarytam susitarimui, kaip Konvencija, apibrėžiančiai Europos mokyklų statutą, jei šios normos yra bendrosios tarptautinės paprotinės teisės išraiška. Todėl minėta konvencija turi būti aiškinama vadovaujantis šiomis normomis (šiuo klausimu žr. Sprendimo Brita, EU:C:2010:91, 41 punktą).

               37

               Pagal Vienos konvencijos 31 straipsnį, kuriuo išreiškiama bendroji paprotinė tarptautinė teisė (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija / Suomija, C‑118/07, EU:C:2009:715, 39 punktą), sutartis turi būti aiškinama laikantis geros valios principų, atsižvelgiant į joje vartojamų sąvokų įprastinę reikšmę sutarties kontekste ir atsižvelgiant į sutarties objektą bei tikslą (žr. Sprendimo Brita, EU:C:2010:91, 43 punktą).

               38

               Be to, pagal Vienos konvencijos 31 straipsnio 3 dalies b punktą aiškinant sutartį reikia atsižvelgti į visą vėlesnę tos sutarties taikymo praktiką, kuri išreiškia tos sutarties šalių sutarimą dėl sutarties aiškinimo.

         Dėl pirmojo klausimo

               39

               Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad Europos mokykloje įdarbinti ne visą darbo dieną dirbantys mokytojai, kurių nepatvirtino valstybės narės, priskiriami prie asmenų, kuriems taikoma ši nuostata, priešingai nei administracija ir pagalbinis personalas, kuriems ji netaikoma.

               40

               Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad pagal šios konvencijos 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį ir antrą pastraipą, pirma, Europos mokyklų Skundų tarybos išimtinei jurisdikcijai, pirmoje ir paskutinėje instancijoje išnaudojus visas administracinio poveikio priemones, priklauso bet koks ginčas dėl šios konvencijos taikymo asmenims, kuriems taikoma ši konvencija, išskyrus administraciją ir pagalbinį personalą, ir antra, šių teisinių procesų sąlygos ir išsamios taisyklės, jei reikia, nustatomos mokymo personalo veiklos nuostatuose arba ne visą darbo dieną dirbančių mokytojų darbo sutartyje.

               41

               Todėl iš Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies teksto matyti, jog ne visą darbo dieną dirbantys mokytojai priskirtini prie šios minėtos konvencijos nuostatos pirmos pastraipos pirmame sakinyje nurodytų asmenų, priešingai nei administracija ir pagalbinis personalas, kuriems ši nuostata netaikoma.

               42

               Beje, tokį aiškinimą patvirtina aplinkybės, kuriomis priimta Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalis.

               43

               Iš tiesų, kaip savo pastabose nurodė Komisija, iš šios konvencijos, visų pirma iš jos 19 straipsnio 4 ir 6 punktų ir 22 straipsnio pirmos pastraipos, matyti, kad mokytojai aiškiai atskiriami nuo administracijos ir pagalbinio personalo.

               44

               Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, jog Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad Europos mokykloje įdarbinti ne visą darbo dieną dirbantys mokytojai, kurių nepatvirtino valstybės narės, priskiriami prie asmenų, kuriems taikoma ši nuostata, priešingai nei administracija ir pagalbinis personalas, kuriems ji netaikoma.

         Dėl trečiojo klausimo

               45

               Trečiuoju klausimu, kurį reikia nagrinėti pirmiau už antrąjį klausimą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad mokyklos ir ne visą darbo dieną dirbančio mokytojo darbo sutartyje numatytas darbo santykių trukmės apribojimas yra mokytojo nenaudai priimtas aktas.

               46

               Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad šioje konvencijoje visiškai neapibrėžiama 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmame sakinyje vartojama sąvoka „asmens nenaudai priimtas aktas“.

               47

               Kaip pabrėžė Europäische Schule München ir Komisija, kalbant apie sąvoką „asmens nenaudai priimtas aktas“, reikia nurodyti tai, kad įvairiose minėtos konvencijos kalbinėse versijose yra skirtumų: kai kuriose iš jų, visų pirma versijose ispanų, anglų, prancūzų ir italų kalbomis, vartojamos atitinkamai sąvokos „un acto“, „any act“, „un acte“ ir „un atto“, kurių apimtis yra platesnė nei sąvokos vokiečių kalba, t. y. „Entscheidung“, kuri išvertus pažodžiui reiškia „sprendimą“.

               48

               Šiuo klausimu reikia priminti, jog pagal Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 4 konstatuojamosios dalies penktą įtrauką kaip vienas iš jos tikslų numatytas tikslas garantuoti mokymo personalo ir kitų asmenų, kuriems taikoma ši konvencija, atitinkamą teisinę apsaugą nuo Valdytojų tarybos ir Administracinės tarybos veikos.

               49

               Be to, kadangi šioje konvencijoje ir jos pagrindu priimtose nuostatose, į kurias reikia atsižvelgti pagal Vienos konvencijos 31 straipsnio 3 dalies c punktą, taip pat nėra jokių tam prieštaraujančių normų, kiek tai susiję su ankstesniame šio sprendimo punkte nurodytu tikslu, šiuo atveju pirmenybę reikia teikti sąvokos „asmens nenaudai priimtas aktas“ aiškinimui plačiai.

               50

               Reikia pabrėžti, jog pagal Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą ne visą darbo dieną dirbančių mokytojų nuostatų, kurie nustato visų pirma Skundų taryboje pradėtų procesų sąlygas ir išsamias taisykles, 3.2 punkte numatyta, kad ne visą darbo dieną dirbantiems mokytojams taikomas Komandiruotojo personalo nuostatų 80 straipsnis, įtvirtintas jų VII skyriuje, skirtame teisių gynimo priemonėms, o Europos mokyklų Skundų tarybos išimtinei jurisdikcijai pirmoje ir paskutinėje instancijoje priklauso bet koks Europos mokyklų vadovaujančių organų ir ne visą darbo dieną dirbančių mokytojų ginčas dėl „jų nenaudai priimto akto“ teisėtumo.

               51

               Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad Komandiruotojo personalo nuostatų 80 straipsnio 1 dalis suformuluota analogiškai kaip ir Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnis [1968 m. vasario 29 d. Tarybos reglamentas (EEB, Euratomas, EAPB) Nr. 259/68, nustatantis Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygas bei Komisijos pareigūnams laikinai taikomas specialias priemones (Tarnybos nuostatai) (OL L 56, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 2 t., p. 5)], pagal kurį bet kuris Sąjungos ir asmens, kuriam taikomi šie Tarnybos nuostatai, ginčas dėl tokio asmens nenaudai priimto akto, kaip apibrėžta 90 straipsnio 2 dalyje, teisėtumo priklauso Europos Teisingumo Teismo jurisdikcijai.

               52

               Pagal Komandiruotojo personalo nuostatų 86 straipsnį šių nuostatų straipsniai, atitinkantys Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų straipsnius, aiškinami laikantis Komisijos taikomų kriterijų.

               53

               Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką tik aktai, kurie tiesiogiai ir konkrečiai paveikia suinteresuotųjų asmenų teisinę situaciją, gali būti laikomi šių asmenų nenaudai priimtais aktais. Be to, Teisingumo Teismas kelis kartus aiškino sąvoką „asmens nenaudai priimtas aktas“, kaip ji suprantama pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnį, kaip apimančią bet kurį aktą, galintį tiesiogiai paveikti atitinkamą teisinę situaciją (žr., be kita ko, Nutarties Strack / Komisija, C‑237/06 P, EU:C:2007:156, 62 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               54

               Be to, nagrinėdamas pagalbinio darbuotojo ir Komisijos ginčą, Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad toje byloje „asmens nenaudai priimtas aktas“, kaip jis suprantamas pagal minėtų nuostatų 90 straipsnio 2 dalį, yra darbo sutartis (žr. Sprendimo Castagnoli / Komisija, 329/85, EU:C:1987:352, 11 punktą).

               55

               Todėl ne visą dieną dirbančio mokytojo darbo sutartis turi būti laikoma „jo nenaudai priimtu aktu“, kaip tai suprantama pagal Komandiruotojo personalo nuostatų 80 straipsnį, a fortiori, kai kaip ir šiuo atveju nagrinėjama taikomame įstatyme nustatyta sutarties sąlyga, kaip antai jos trukmė, kuri tiesiogiai išplaukia taikant Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, nuostatų 1.3 punktą.

               56

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, jog Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad pagal jį nedraudžiama, kad mokyklos ir ne visą darbo dieną dirbančio mokytojo sudarytoje darbo sutartyje esantis susitarimas dėl darbo santykių trukmės apribojimo būtų laikomas mokytojo nenaudai priimtu aktu.

         Dėl antrojo klausimo

               57

               Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, ar Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad ši nuostata taikoma aktui, kurį priėmė direktorius naudodamasis pagal šią konvenciją turimais įgaliojimais.

               58

               Reikia patikslinti, jog vien tai, kad direktoriaus aktai nėra aiškiai minimi minėtos konvencijos 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmame sakinyje, nepašalina jų iš šios nuostatos taikymo srities.

               59

               Iš tiesų, pirma, reikia priminti, jog pagal Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą Skundų taryboje pradėtų teisinių procesų sąlygos ir išsamios taisyklės, jei reikia, nustatomos mokymo personalo veiklos nuostatuose arba ne visą darbo dieną dirbančių mokytojų darbo sutartyje.

               60

               Antra, Konvenciją, apibrėžiančią Europos mokyklų statutą, reikia aiškinti visų pirma remiantis Vienos konvencijos 31 straipsniu, pagal kurį reikia atsižvelgti į visas šalių tarpusavio santykiams taikytinas atitinkamas tarptautinės teisės normas ir teikti didelę reikšmę vėlesnei pirmosios konvencijos taikymo praktikai.

               61

               Šiuo klausimu, kaip matyti iš Tarptautinio Teisingumo Teismo praktikos, vėlesnė sutarties taikymo praktika gali būti viršesnė už aiškias šios sutarties sąlygas, jei dėl šios praktikos šalys yra susitarusios [TTT, byla dėl Préah Vihéar šventyklos (Kambodža / Tailandas), 1962 m. birželio 15 d. sprendimas, 1962 m. Rinkinys, p. 6].

               62

               Todėl, norint apibrėžti Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmame sakinyje esančią sąvoką „mokyklos Valdytojų tarybos arba Administracinės tarybos aktas“, reikia remtis visomis šalių tarpusavio santykiams taikytinomis atitinkamomis tarptautinės teisės normomis ir visa vėlesne šios konvencijos taikymo praktika.

               63

               Šioje byloje reikia konstatuoti, kad pagal Komandiruotojo personalo nuostatų 80 straipsnį, į kurį daroma nuoroda Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, nuostatų 3.2 punkte ir kuriame pagal Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą nustatytos kai kurios Europos mokyklų Skundų taryboje pradėtų procesų sąlygos ir išsamios taisyklės, šios tarybos išimtinei kompetencijai priklauso bet koks Europos mokyklų vadovaujančių organų ir darbuotojų ginčas dėl jų nenaudai priimto akto. Be to, visų pirma iš šios konvencijos 7 straipsnio paskutinės pastraipos, siejamos su jos 21 straipsnio antra pastraipa, ir iš Komandiruotojo personalo nuostatų 6 straipsnio a punkto ir I priedo matyti, kad Europos mokyklos direktorius yra šios mokyklos vadovaujantis organas.

               64

               Komandiruotojo personalo nuostatų 80 straipsnio normos skiriasi nuo įtvirtintų Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmame sakinyje.

               65

               Remiantis minėtu 80 straipsniu vėliau susiformavo Europos mokyklų Skundų tarybos praktika, pagal kurią galima apskųsti Europos mokyklų vadovaujančių organų asmens nenaudai priimtus aktus. Ši praktika turi būti laikoma vėlesne Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, taikymo praktika, kaip tai suprantama pagal Vienos konvencijos 31 straipsnio 3 dalies b punktą.

               66

               Šios praktikos minėtos konvencijos šalys niekada neginčijo. Reikia nurodyti, kad, jei šios šalys neginčija, tai turi būti laikoma jų tyliu pritarimu tokiai praktikai.

               67

               Vadinasi, šią praktiką, pagrįstą Komandiruotojo personalo nuostatų 80 straipsniu, reikia laikyti nustatančia šalių susitarimą dėl Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmo sakinio aiškinimo. Todėl ši praktika gali būti viršesnė už šios nuostatos, kuri turi būti suprantama kaip nedraudžianti Europos mokyklų valdančiųjų organų aktus iš principo laikyti patenkančiais į šios nuostatos taikymo sritį, tekstą.

               68

               Dėl Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, nuostatų 3.4 punkto įtakos pagrindinėse bylose kilusiems ginčams reikia priminti, kad pagal šią nuostatą jurisdikciją spręsti galimus ginčus dėl ne visą darbo dieną dirbančių mokytojų, tikybos mokytojų ir pagalbinio personalo įdarbinimo ir darbo sutarties nutraukimo sąlygų, kurios nustatomos pagal šalies, kurioje yra Europos mokykla, teisės aktus dėl darbo sąlygų, darbo santykių, socialinio draudimo ir mokesčių, turi šalies, kurioje yra ši mokykla, teismai, nepažeisdami išdėstytų nuostatų.

               69

               Tačiau kadangi minėti ginčai susiję su darbo sutarties trukmės apribojimu, kaip numatyta Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, nuostatų 1.3 punkte, jie nepatenka į šalies, kurioje yra atitinkama Europos mokykla, teismų jurisdikciją. Be to, ši išvada nurodyta pagrindinių bylų šalių sudarytų mokymo sutarčių 10 straipsnio 2 punkte.

               70

               Vadinasi, reikia manyti, kad Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, nuostatų 1.3, 3.2 ir 3.4 punktus reikia aiškinti taip, kad ginčas, susijęs su susitarimo dėl darbo santykių trukmės apribojimo, esančio ne visą dieną dirbančio mokytojo ir Europos mokyklos direktoriaus sudarytoje darbo sutartyje, teisėtumu, priklauso išimtinei Europos mokyklų Skundų tarybos jurisdikcijai.

               71

               Be to, priešingai, negu per teismo posėdį teigė S. Oberto ir B. O’Leary, reikia nurodyti, kad šis Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, ir Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, atitinkamų nuostatų aiškinimas, pagal kurį minėta Skundų taryba turi išimtinę jurisdikciją spręsti tokius ginčus, kokie nagrinėjami pagrindinėse bylose, nepažeidžia suinteresuotųjų asmenų teisės į veiksmingą teisminę gynybą.

               72

               Dėl Europos mokyklų Skundų tarybos Teisingumo Teismas nusprendė, kad ji atitinka visus požymius, leidžiančius instituciją laikyti „teismu“ pagal SESV 267 straipsnį, t. y. ar ši institucija įsteigta pagal teisės aktus, ar ji nuolatinė, ar jos jurisdikcija yra privaloma, ar jos procesas grindžiamas rungimosi principu, ar ji taiko teisės aktus ir ar ji yra nepriklausoma, išskyrus priklausymą vienai iš valstybių narių (šiuo klausimu žr. Sprendimo Miles ir kt., EU:C:2011:388, 37–39 punktus).

               73

               Be to, reikia priminti, kad pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį veiksmingos teisminės gynybos principu siekiama tik suteikti teisę kreiptis į teismą, o ne teisę į dviejų instancijų teismus (žr. 2014 m. liepos 17 d. Sprendimo Sánchez Morcillo ir Abril García, C‑169/14, EU:C:2014:2099, 36 punktą).

               74

               Galiausiai, nors Sprendime Miles (EU:C:2011:388, 43–45 punktai) Teisingumo Teismas nurodė, kad neturi kompetencijos atsakyti į Europos mokyklų Skundų tarybos pateiktą klausimą, nes ji nėra „valstybės narės teismas“ pagal SESV 267 straipsnį, jis taip pat pripažino, kad šios Skundų tarybos galimybė ar net pareiga nagrinėjant ginčą, kurio šalys – Europos mokyklose dirbantys komandiruoti mokytojai ir šios mokyklos ir kuriam reikia taikyti bendruosius Sąjungos teisės principus, kreiptis į Teisingumo Teismą galima, tačiau valstybės narės turi pakeisti šiuo metu galiojančioje Konvencijoje, apibrėžiančioje Europos mokyklų statutą, nustatytą teisminės apsaugos sistemą.

               75

               Todėl reikia manyti, jog atsakovių pagrindinėse bylose pareiga dėl ginčo, susijusio su susitarimo dėl darbo santykių trukmės apribojimo, esančio su Europäische Schule München direktoriumi sudarytoje darbo sutartyje, teisėtumu, kreiptis į Europos mokyklų Skundų tarybą, kuri priima sprendimą pirmoje ir paskutinėje instancijoje ir neturi įgaliojimų kreiptis į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo, nedaro poveikio jų teisei į veiksmingą teisminę gynybą.

               76

               Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, jog Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad pagal jį nedraudžiama šią nuostatą iš principo taikyti Europos mokyklos direktoriaus aktui, priimtam naudojantis pagal šią konvenciją turimais įgaliojimais. Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, nuostatų 1.3, 3.2 ir 3.4 punktus reikia aiškinti taip, kad ginčas, susijęs su susitarimo dėl darbo santykių trukmės apribojimo, esančio ne visą dieną dirbančio mokytojo ir šio direktoriaus sudarytoje darbo sutartyje, teisėtumu, priklauso išimtinei Europos mokyklų Skundų tarybos jurisdikcijai.

         Dėl ketvirtojo klausimo

               77

               Atsižvelgiant į antrojo klausimo atsakymą, į ketvirtąjį klausimą nebereikia atsakyti.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               78

               Kadangi šis procesas pagrindinių bylų šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           1994 m. birželio 21 d. Liuksemburge tarp valstybių narių ir Europos Bendrijų sudarytos Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad Europos mokykloje įdarbinti ne visą darbo dieną dirbantys mokytojai, kurių nepatvirtino valstybės narės, priskiriami prie asmenų, kuriems taikoma ši nuostata, priešingai nei administracija ir pagalbinis personalas, kuriems ji netaikoma.

                           2.

                           Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad pagal jį nedraudžiama, kad mokyklos ir ne visą darbo dieną dirbančio mokytojo sudarytoje darbo sutartyje esantis susitarimas dėl darbo santykių trukmės apribojimo būtų laikomas mokytojo nenaudai priimtu aktu.

                           3.

                           Konvencijos, apibrėžiančios Europos mokyklų statutą, 27 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad pagal jį nedraudžiama šią nuostatą iš principo taikyti Europos mokyklos direktoriaus aktui, priimtam naudojantis pagal šią konvenciją turimais įgaliojimais. Mokytojų, dirbančių ne visą darbo dieną, įdarbintų laikotarpiu nuo 1994 m. rugsėjo 1 d. iki 2011 m. rugpjūčio 31 d., nuostatų 1.3, 3.2 ir 3.4 punktus reikia aiškinti taip, kad ginčas, susijęs su susitarimo dėl darbo santykių trukmės apribojimo, esančio ne visą dieną dirbančio mokytojo ir šio direktoriaus sudarytoje darbo sutartyje, teisėtumu, priklauso išimtinei Europos mokyklų Skundų tarybos jurisdikcijai.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


title: 2010 m. liepos 8 d. Bendrojo Teismo (apeliacinių skundų kolegija) sprendimas. # M prieš Europos vaistų agentūrą (EMA). # Apeliacinis skundas - Viešoji tarnyba - Laikinieji tarnautojai - Invalidumas - Prašymas iš naujo išnagrinėti sprendimą, kuriuo atmetamas pirmasis prašymas sudaryti invalidumo komisiją - Ieškinys dėl panaikinimo - Aktas, dėl kurio negalima pareikšti ieškinio - Patvirtinantis aktas - Naujos ir svarbios aplinkybės - Priimtinumas - Deliktinė atsakomybė - Neturtinė žala. # Byla T-12/08 P-RENV-RX.

text:
         BENDROJO TEISMO (apeliacinių skundų kolegija) SPRENDIMAS
      2010 m. liepos 8 d. (
            *1
         )
      Byloje T-12/08 P-RENV-RX
      dėl apeliacinio skundo, paduoto dėl 2007 m. spalio 19 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) nutarties M prieš EMEA (F-23/07 dar nepaskelbta Rink. VT), kuriuo prašoma panaikinti šią nutartį.

         M, buvęs laikinasis Europos vaistų agentūros tarnautojas, gyvenantis Browbourne (Jungtinė Karalystė), atstovaujamas advokatų S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis ir É. Marchal,
      ieškovas,
      dalyvaujant kitai proceso šaliai

         Europos vaistų agentūrai (EMA), atstovaujamai V. Salvatore ir N. Rampal Olmedo,
      atsakovei pirmojoje instancijoje,
      BENDRASIS TEISMAS (apeliacinių skundų kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas M. Jaeger (pranešėjas), teisėjai J. Azizi, N. J. Forwood, O. Czúcz ir I. Pelikánová,
      kancleris E. Coulon,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Ši byla nagrinėjama po to, kai 2009 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismas priėmė sprendimą M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas (C-197/09 RX-II, Rink. p. I-12033), kuriuo šis teismas, pripažinęs, jog 2009 m. gegužės 6 d. Bendrojo Teismo sprendimas M prieš EMEA (T-12/08 P, dar nepaskelbta Rink. VT toliau – peržiūrėtas sprendimas) dėl apeliacinio skundo, paduoto dėl 2007 m. gruodžio 19 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) nutarties M prieš EMEA (F-23/07, dar nepaskelbta Rink. VT toliau – skundžiama nutartis), turėjo įtakos Bendrijos teisės vienovei ir darnumui, panaikino minėto peržiūrėto sprendimo rezoliucinės dalies 3 ir 5 punktus ir perdavė bylą iš naujo nagrinėti Bendrajam Teismui.

         Faktinės aplinkybės ir procesas pirmosios instancijos teisme

               2

               Iš 1 punkte nurodyto peržiūrėto sprendimo matyti, kad M, laikinasis tarnautojas, 1996 m. spalio mėn. pradėjęs dirbti Europos vaistų agentūroje (EMA, iki 2009 m. gruodžio 8 d. vadinta EMEA), 2005 m. kovo mėn. patyrė nelaimingą atsitikimą darbe, po kurio jis buvo laikinojo nedarbingumo atostogose. M su EMA sudaryta darbo sutartis, kurios pastaroji nusprendė neatnaujinti, nustojo galioti 2006 m. spalio 15 dieną.

               3

               2006 m. vasario 17 d. M paprašė sudaryti invalidumo komitetą. 2006 m. kovo 31 d. laišku EMA atsisakė tai padaryti. 2006 m. liepos 3 d. M dėl šio atsisakymo pateikė skundą, kuris buvo atmestas 2006 m. spalio 25 d. sprendimu.

               4

               Per tą laiką 2006 m. rugpjūčio 8 d. M pateikė naują prašymą sudaryti invalidumo komitetą ir prie jo pridėjo gydytojo W medicinos ataskaitą.

               5

               2006 m. lapkričio 21 d. laišku M paprašė EMA nurodyti, ar 2006 m. spalio 25 d. sprendimas, kuriuo patvirtinamas sprendimas nesikreipti į invalidumo komitetą, laikytinas sprendimu, kuriuo atmetamas 2006 m. rugpjūčio 8 d. prašymas.

               6

               2006 m. lapkričio 29 d. laišku EMA pranešė M, kad ji savo 2006 m. spalio 25 d. sprendime tinkamai nurodė, jog 2006 m. rugpjūčio 8 d. prašymas negali būti laikomas nauju prašymu Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatų 59 straipsnio 4 dalies prasme, todėl jis turi būti atmestas dėl šiame sprendime išdėstytų priežasčių.

               7

               2007 m. sausio 25 d. laišku M padavė skundą, reikalaudamas atšaukti 2006 m. spalio 25 d. sprendimą tiek, kiek juo atmestas jo 2006 m. rugpjūčio 8 d. prašymas. Kitą dieną jis taip pat adresavo EMA prašymą atlyginti patirtą turtinę ir neturtinę žalą.

               8

               2007 m. sausio 31 d. laišku EMA atmetė šiuos skundą ir prašymą.

               9

               2007 m. vasario 7 d. M Tarnautojų teisme pareiškė ieškinį. Šis ieškinys užregistruotas numeriu F-13/07; juo siekiama panaikinti 2006 m. kovo 31 d. EMA sprendimą atmesti jo prašymą sudaryti invalidumo komitetą, ir, jei būtina, panaikinti 2006 m. spalio 25 d. sprendimą.

               10

               2007 m. kovo 19 d. M Tarnautojų teisme pareiškė kitą ieškinį. Šis ieškinys užregistruotas numeriu F-23/07; juo siekiama, kad, pirma, būtų panaikintas 2006 m. spalio 25 d. sprendimas ir, antra, iš EMA būtų priteista 100000 eurų suma žalai, patirtai dėl administracijos tarnybinių nusižengimų, atlyginti.

               11

               Pirmasis ieškinys 2007 m. balandžio 20 d. Tarnautojų teismo nutartimi L prieš EMEA (F-13/07 dar nepaskelbta Rink. VT) buvo atmestas kaip akivaizdžiai nepriimtinas motyvuojant tuo, jog pavėluotai pateiktas išankstinis skundas.

               12

               Dėl antrojo ieškinio EMA atskiru dokumentu pareiškė prieštaravimą dėl priimtinumo pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento, mutatis mutandis taikomo Tarnautojų teismui iki jo Procedūros reglamento įsigaliojimo (2007 m. lapkričio 1 d.), remiantis 2004 m. lapkričio 2 d. Tarybos sprendimo 2004/752/EB, Euratomas, įsteigiančio Europos Sąjungos tarnautojų teismą (OL L 333, p. 7), 3 straipsnio 4 dalimi, 114 straipsnio 1 dalį.

               13

               Skundžiama nutartimi, priimta pagal minėtą 114 straipsnį, Tarnautojų teismas, nepradėjęs žodinės proceso dalies, išnagrinėjo prieštaravimą dėl priimtinumo, nenagrinėdamas bylos iš esmės, ir atmetė ieškinį kaip nepriimtiną.

               14

               Dėl reikalavimų panaikinti 2006 m. spalio 25 d. sprendimą, kiek juo EMA atmetė 2006 m. rugpjūčio 8 d. M prašymą, Tarnautojų teismas nusprendė, kad šie reikalavimai nepriimtini, nes šis sprendimas turi būti vertinamas tik kaip 2006 m. kovo 31 d. EMA laišku atsiųstą sprendimą patvirtinantis sprendimas, ir kad reikalavimai dėl šio sprendimo panaikinimo buvo pripažinti nepriimtinais 11 punkte nurodyta 2007 m. balandžio 20 d. Tarnautojų teismo nutartimi L prieš EMEA.

               15

               Reikalavimai dėl žalos atlyginimo taip pat atmesti kaip nepriimtini visų pirma dėl to, jog tarp jų ir anksčiau išnagrinėtų reikalavimų dėl panaikinimo egzistavo glaudus ryšys.

         Apeliacinis skundas, pateiktas Bendrajame Teisme

               16

               M, remdamasis Teisingumo Teismo statuto I priedo 9 straipsniu, dėl skundžiamos nutarties padavė apeliacinį skundą, kuris buvo užregistruotas Bendrojo Teismo kanceliarijoje 2008 m. sausio 4 d.

               17

               Skunde M prašė Bendrojo Teismo ne tik panaikinti šią nutartį, bet ir priimti sprendimą dėl bylos esmės. EMA savo ruožtu reikalavo atmesti šį apeliacinį skundą kaip akivaizdžiai nepagrįstą, argumentuodama vien tuo, kad M ieškinys nepriimtinas.

               18

               Patenkinęs M prašymą būti išklausytam per žodinę proceso dalį, Bendrasis Teismas 1 punkte nurodytu peržiūrėtu sprendimu panaikino skundžiamą nutartį, manydamas, jog šioje nutartyje padaryta teisės klaida, nes joje Tarnautojų teismas nusprendė, kad M pareikšti reikalavimai dėl panaikinimo ir žalos atlyginimo yra nepriimtini.

               19

               Manydamas, jog sprendimas gali būti priimtas toje stadijoje, kaip tai numatyta Teisingumo Teismo statuto I priedo 13 straipsnio 1 dalyje, Bendrasis Teismas išsprendė bylą. Jis nusprendė, jog reikalavimai dėl panaikinimo yra priimtini bei pagrįsti ir panaikino 2006 m. spalio 25 d. sprendimą. Teismas taip pat pripažino priimtinais M reikalavimus dėl žalos atlyginimo ir priteisė iš EMA sumokėti 3000 eurų kompensaciją jo patirtai neturtinei žalai atlyginti.

               20

               Šiuo klausimu Bendrasis Teismas 1 punkte nurodyto peržiūrėto sprendimo 100 punkte pažymėjo, kad Tarnautojų teisme pareikštame ieškinyje M nurodė, jog dėl EMA patvirtinto atsisakymo pradėti negalios nustatymo procedūrą jis atsidūrė nerimą keliančioje ir neapibrėžtoje padėtyje. Minėto sprendimo 104 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, jog M patyrė neturtinę žalą, kuri negali būti visiškai atlyginta panaikinus 2006 m. spalio 25 d. sprendimą.

         Sprendimo peržiūrėjimas Teisingumo Teisme

               21

               Pirmajam generaliniam advokatui pateikus pasiūlymą peržiūrėti 1 punkte nurodytą peržiūrėtą sprendimą, Teisingumo Teismo procedūros reglamento 123 b straipsnyje numatyta specialioji kolegija 2009 m. birželio 24 d. sprendimu (C-197/09 RX, Rink. p. I-12033) nusprendė, jog reikia jį peržiūrėti. Peržiūrėjimo tikslas, kaip nurodyta 2009 m. birželio 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo rezoliucinės dalies 2 punkte, nustatyti, ar 1 punkte nurodytu peržiūrėtu sprendimu paveikiami Bendrijos teisės vienovė arba darnumas dėl to, kad jame Bendrasis Teismas, kaip bylą apeliacine tvarka nagrinėjęs teismas, aiškino sąvoką „sprendimas, priimamas, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti“, kaip nurodyta Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnyje ir šio statuto priedo 13 straipsnio 1 dalyje, taip, kad jis pats gali išnagrinėti bylą ir priimti sprendimą dėl esmės, nepaisant to, kad jame pateiktas apeliacinis skundas buvo susijęs su pirmojoje instancijoje pateikto prieštaravimo dėl priimtinumo klausimu ir kad dėl bylos aspekto, dėl kurio buvo pateiktas apeliacinis skundas, nevyko jokių teisminių ginčų nei jame, nei Tarnautojų teisme, kaip pirmosios instancijos teisme.

               22

               1 punkte nurodytame Sprendime M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas Teisingumo Teismas pirmiausia pažymėjo, kad iš jo 2009 m. birželio 24 d. sprendimo matyti, jog buvo peržiūrėtas tik klausimas dėl iš EMA M naudai priteistos 3000 eurų kompensacijos nurodytai neturtinei žalai atlyginti, tačiau 2006 m. spalio 25 d. sprendimo panaikinimas ir likusios ieškinio dalies atmetimas nebuvo peržiūrėjimo procedūros dalykai (1 punkte nurodyto Sprendimo M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas 26 punktas).

               23

               Toliau dėl sąvokos „sprendimas, priimamas, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti“ Teisingumo Teismas nurodė, kad iš principo toje bylos stadijoje sprendimas dėl pirmosios instancijos teismui pateikto ieškinio esmės negali būti priimtas, jeigu šis atmetė ieškinį kaip nepriimtiną patenkinęs prieštaravimą dėl priimtinumo, kurį išnagrinėjo nenagrinėdamas bylos iš esmės (1 punkte nurodyto Sprendimo M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas 29 punktas). Jis patikslino, jog kitaip gali būti tik esant ypatingoms aplinkybėms, kurių šiuo atveju nebuvo (1 punkte nurodyto Sprendimo M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas 30–33 punktai).

               24

               Vėliau Teisingumo Teismas 1 punkte nurodyto Sprendimo M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas 34–37 punktuose konstatavo, kad Bendrasis Teismas klaidingai išaiškino sąvoką „sprendimas, priimamas, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti“, kaip ji apibrėžta Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmoje pastraipoje bei šio statuto priedo 13 straipsnio 1 dalyje, ir pažeidė pastarąją nuostatą, nuspręsdamas, jog nagrinėjamu atveju toje bylos stadijoje buvo galima priimti sprendimą dėl ieškovo reikalavimų atlyginti M nurodytą neturtinę žalą.

               25

               Be to, Teisingumo Teismas konstatavo, kad, priimdamas sprendimą dėl M reikalavimų atlyginti žalą, tačiau nesuteikęs EMA galimybių dėl jų pateikti pastabų, Bendrasis Teismas pažeidė rungimosi principą (1 punkte nurodyto Sprendimo M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas 38–59 punktai).

               26

               Įvertinęs, kad 1 punkte nurodytame peržiūrėtame sprendime nustatytos klaidos turėjo įtakos Bendrijos teisės vienovei ir darnumui, Teisingumo Teismas panaikino šį sprendimą tiek, kiek jo rezoliucinės dalies 3 ir 5 punktuose Bendrasis Teismas priteisė iš EMA sumokėti M 3000 eurų kompensaciją ir padengti Tarnautojų teisme bei Bendrajame Teisme patirtas bylinėjimosi išlaidas.

               27

               Kadangi nagrinėjamoje byloje Bendrijos teisės vienovė ir darnumas paveikti dėl klaidingo sąvokos „sprendimas, priimamas, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti“ aiškinimo ir rungimosi principo nesilaikymo, Teisingumo Teismas nusprendė, jog negali pats priimti galutinio sprendimo pagal Teisingumo Teismo statuto 62b straipsnio pirmos pastraipos paskutinį sakinį.

               28

               Taigi, Teisingumo Teismas, priėmęs sprendimą dėl su peržiūrėjimo procedūra susijusių bylinėjimosi išlaidų ir remdamasis Teisingumo Teismo statuto 62 b straipsniu, grąžino iš naujo bylą nagrinėti Bendrajam Teismui, kiek tai susiję su reikalavimais atlyginti M tariamai patirtą neturtinę žalą, kad EMA galėtų pateikti savo argumentus dėl šių reikalavimų pagrįstumo (1 punkte nurodyto Sprendimo M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas 71 punktas).

         Dėl po peržiūrėjimo grąžinto sprendimo

         Procesas

               29

               2009 m. gruodžio 22 d. laišku Bendrojo Teismo kanceliarija, vadovaudamasi Bendrojo Teismo procedūros reglamento 121c straipsnio 1 dalimi, pasiūlė šalims per mėnesį nuo 1 punkte nurodyto Sprendimo M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas įteikimo pateikti savo pastabas dėl iš šio sprendimo darytinų išvadų, kad būtų išspręstas ginčas.

               30

               EMA savo pastabas Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė 2010 m. sausio 21 d.

               31

               2010 m. sausio 8 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktame prašyme M prašė Bendrojo Teismo remiantis Procedūros reglamento 95 straipsniu suteikti teisinę pagalbą šioje byloje.

               32

               2010 m. kovo 11 d. nutartimi Bendrasis Teismas (apeliacinių skundų kolegija) suteikė M teisinę pagalbą.

               33

               2010 m. kovo 25 d. M pateikė savo pastabas dėl 1 punkte nurodyto Sprendimo M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas.

         Dėl teisės

               34

               Kaip matyti iš 1 punkte nurodyto Sprendimo M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas rezoliucinės dalies 2 punkto ir jo motyvuojamosios dalies 26 punkto, tik 1 punkte nurodyto peržiūrėto sprendimo rezoliucinės dalies 3 ir 5 punktai, susiję atitinkamai su 3000 eurų neturtinės žalos priteisimu M iš EMA ir bylinėjimosi išlaidų atlyginimu, buvo panaikinti, tačiau kiti peržiūrėto sprendimo rezoliucinės dalies punktai, kuriais buvo panaikinta skundžiama nutartis bei 2006 m. spalio 25 d. EMA sprendimas atmesti 2006 m. rugpjūčio 8 d. M prašymą ir atmesta kita ieškinio dalis, įgijo įsiteisėjusio teismo sprendimo galią.

               35

               Nagrinėjamoje byloje pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 121c straipsnio 1 dalį 2010 m. sausio 21 d. ir kovo 25 d. pateiktose pastabose M ir EMA išdėstė nuomonę būtent dėl to, ar šios bylos aplinkybės leidžia teigti, jog M nurodytos neturtinės žalos klausimas galėjo būti atskirtas nuo neteisėtumo, kurio pagrindu buvo panaikintas 2006 m. spalio 25 d. sprendimas, klausimo, ir todėl ji turėjo būti atlyginta.

               36

               Bendrasis Teismas pažymi, jog, darant prielaidą, kad M ir EMA po peržiūrėjimo pateiktų pastabų užtenka, kad būtų panaikintas Teisingumo Teismo 1 punkte nurodytame Sprendime M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas konstatuotas rungimosi principo pažeidimas, vis dėlto minėtame sprendime Teisingumo Teismas taip pat konstatavo, jog 1 punkte nurodytame peržiūrėtame sprendime padaryta klaida ir dėl to, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino sąvoką „sprendimas, priimamas, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti“.

               37

               Dėl to, ar šioje bylos stadijoje Bendrasis Teismas gali priimti sprendimą, reikia nurodyti, jog iš 1 punkte nurodyto Sprendimo M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas 30 punkto matyti, kad apeliacinį skundą nagrinėjantis teismas tam tikromis aplinkybėmis gali priimti sprendimą dėl ieškinio esmės, nors pirmojoje instancijoje nagrinėtoje byloje buvo išnagrinėtas tik prieštaravimas dėl priimtinumo, kurį šis teismas patenkino. Taip gali būti, pirma, kai skundžiamo sprendimo arba nutarties panaikinimas neišvengiamai reiškia, jog nagrinėjamas ieškinys turi būti išspręstas iš esmės, arba kai ieškinio dėl panaikinimo nagrinėjimą iš esmės pagrindžia šalių apeliaciniame procese pateikti argumentai, pirmosios instancijos teismui pateikus savo motyvus.

               38

               Tačiau, kaip matyti iš 1 punkte nurodyto Sprendimo M prieš EMEA sprendimo peržiūrėjimas 32–34, 36 ir 37 punktų, šiuo atveju nėra tokių ypatingų aplinkybių, todėl šioje bylos stadijoje negalima priimti sprendimo pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnį ir šio statuto priedo 13 straipsnio 1 dalį. Tad Bendrasis Teismas gali tik grąžinti bylą Tarnautojų teismui, kad šis nuspręstų dėl reikalavimų atlyginti M tariamai patirtą neturtinę žalą, po to, kai EMA pateiks savo argumentus dėl šių reikalavimų pagrįstumo.

               Remdamasis šiais motyvais,

                  BENDRASIS TEISMAS (apeliacinių skundų kolegija)

                  nusprendžia:

                           1.

                           Grąžinti bylą Europos Sąjungos Tarnautojų teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl reikalavimų atlyginti M tarimai patirtą neturtinę žalą.

                           2.

                           Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.

                     Jaeger
                     Azizi
                     Forwood
                     Czúcz
                     Pelikánová
                     Paskelbta 2010 m. liepos 8 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: prancūzų.


1995 m. rugsėjo 13 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Adam Buick prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai. # Byla T-276/94.


2017 m. kovo 16 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#Capella EOOD prieš Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybą.#Europos Sąjungos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Europos Sąjungos prekių ženklo APUS paraiška – Ankstesnis nacionalinis žodinis prekių ženklas ABUS – Santykinis atmetimo pagrindas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Galimybė supainioti – Per procedūrą Apeliacinėje taryboje vienas po kito atlikti registracijos paraiškos apribojimai – Reglamento Nr. 207/2009 43 straipsnio 1 dalis – Apeliacinės tarybos kompetencija – Reglamento Nr. 207/2009 64 straipsnio 1 dalis – Teisė būti išklausytam – Reglamento Nr. 207/2009 75 straipsnio antras sakinys – Reglamento (EB) Nr. 2868/95 13 taisyklės 3 dalis.#Byla T-473/15.


1979 m. liepos 12 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Harald List prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 124/78.


1995 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo (pirmoji išplėstinė kolegija) sprendimas. # Detlef Nölle prieš Europos Sąjungos Tarybą ir Europos Bendrijų Komisiją. # Priimtinumas. # Byla T-167/94.