title: 2009 m. gegužės 6 d. Tarnautojų teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Manuel Campos Valls prieš Europos Sąjungos Tarybą. # Viešoji tarnyba - Pareigūnai - Įdarbinimas. # Byla F-39/07.

text:
TARNAUTOJŲ TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. gegužės 6 d.
      Byla F‑39/07
      Manuel Campos Valls
      prieš
      Europos Sąjungos Tarybą
      „Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Įdarbinimas – Paskyrimas – Skyriaus vadovo pareigos – Ieškovo kandidatūros atmetimas – Pranešime apie laisvą darbo vietą nustatyti reikalavimai – Akivaizdi vertinimo klaida“
      Dalykas: Pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikštas ieškinys, kuriuo M. Campos Valls prašo panaikinti pirma, Paskyrimų tarnybos
         sprendimą, kuriuo į Tarybos A generalinio direktorato „Personalas ir administracija“ III departamento „Vertimai ir dokumentų
         parengimas“ ispanų kalbos skyriaus vadovo pareigas paskirtas G., ir, antra, sprendimą atmesti jo kandidatūrą eiti pareigas,
         dėl kurių kilo ginčas.

      Sprendimas:      Atmesti ieškinį. Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.      Pareigūnai – Laisva darbo vieta – Pareigų užėmimas paaukštinus arba perkėlus – Kandidatų nuopelnų palyginimas – Administracijos
            diskrecija – Ribos
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 4 straipsnis, 7 straipsnio 1 dalis, 29 straipsnio 1 dalis ir 45 straipsnio 1 dalis)
      2.      Pareigūnai – Pranešimas apie laisvą darbo vietą – Vertimų direktorato skyriaus vadovo darbo vieta – Reikalaujama kvalifikacija
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalis)
      1.      Naudodamasi didele diskrecija skiriant pareigūnus Paskyrimų tarnyba privalo atidžiai ir nešališkai išnagrinėti pateiktas kandidatūras,
         sąžiningai vadovautis pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytais reikalavimais ir atmesti šių reikalavimų neatitinkančias
         kandidatūras. Iš tikrųjų pranešimas apie laisvą darbo vietą yra teisinis pagrindas, kurį ši tarnyba nusistato ir kuriuo turi
         griežtai vadovautis.

      Norėdamas nustatyti, ar Paskyrimų tarnyba neperžengė šiuo teisiniu pagrindu nustatytų ribų, įgyvendindamas teisminę kontrolę
         Bendrijos teismas visų pirma turi nustatyti, kokie reikalavimai buvo nurodyti pranešime apie laisvą darbo vietą, ir patikrinti,
         ar šios tarnybos pasirinktas kandidatas į laisvą darbo vietą iš tikrųjų juos atitiko. Galiausiai jis turi išnagrinėti, ar
         ši tarnyba, kiek tai susiję su ieškovo gebėjimais, nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, vietoj ieškovo pasirinkdama kitą
         kandidatą.

      Vis dėlto atliekant šią analizę turi būti apsiribojama klausimu, ar, atsižvelgiant į informaciją, kuria administracija galėjo
         remtis atlikdama vertinimą, šį vertinimą ji atliko laikydamasi pagrįstų ribų ir naudodamasi įgaliojimais nepadarė akivaizdžios
         klaidos. Taigi Bendrijos teismas negali Paskyrimų tarnybos atlikto kandidatų kvalifikacijos vertinimo pakeisti savuoju.

      (žr. 41–43 punktus)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 1989 m. vasario 28 d. Sprendimo van der Stijl ir Cullington prieš Komisiją, 341/85, 251/86, 258/86, 259/86, 262/86, 266/86, 222/87 ir 232/87, Rink. p. 511, 51 punktas; 1993 m. kovo 18 d. Sprendimo,
         Parlamentas prieš Frederiksen, C‑35/92 P, Rink. p. I‑991, 15 ir 16 punktai.

      Pirmosios instancijos teismo praktika: 1997 m. kovo 19 d. Sprendimo Giannini prieš Komisiją, T‑21/96, Rink. VT p. I‑A‑69 ir II‑211, 20 punktas; 1998 m. gegužės 12 d. Sprendimo Wenk prieš Komisiją, T‑159/96, Rink. VT p. I‑A‑193 ir II‑593, 63, 64 ir 72 punktai; 2001 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo E prieš Komisiją, T‑152/00, Rink. VT p. I‑A‑179 ir II‑813, 29 punktas; 2003 m. spalio 14 d. Sprendimo Wieme prieš Komisiją, T‑174/02, Rink. VT p. I‑A‑241 ir II‑1165, 38 punktas; 2003 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Faita prieš ESRK, T‑248/02, Rink. VT p. I‑A‑281 ir II‑1365, 71 punktas; 2005 m. vasario 3 d. Sprendimo Mancini prieš Komisiją, T‑137/03, Rink. VT p. I‑A‑7 ir II‑27, 85 ir 92 punktai; 2005 m. gegužės 4 d. Sprendimo Sena prieš EASA, T‑30/04, Rink. VT p. I‑A‑113 ir II‑519, 80 punktas; 2005 m. liepos 5 d. Sprendimo Wunenburger prieš Komisiją, T‑370/03, Rink. VT p. I‑A‑189 ir II‑853, 51 punktas; 2006 m. liepos 4 d. Sprendimo Tzirani prieš Komisiją, T‑45/04, Rink. VT p. I‑A‑2‑145 ir II‑A‑2‑681, 46,48 ir 49 punktai.

      2.      Pranešime apie konkursą į laisvą vertimų direktorato skyriaus vadovo darbo vietą reikalaujamos kvalifikacijos negalima aiškinti
         neatsižvelgiant į pareigų, susijusių su laisva darbo vieta, aprašymą. Taigi, kai jos nėra tiesiogiai susijusios su vertimu
         ar vertimo kokybės kontrole, tačiau iš esmės susijusios su valdymo ir organizavimo užduotimis, negalima manyti, kad reikalavimas
         turėti techninių vertimo žinių reiškia, kad reikalaujama tokios kvalifikacijos, kaip antai būtina vertėjo ar vertimą kontroliuojančio
         asmens darbo vietai užimti.

      (žr. 50 ir 51 punktus)
      Nuoroda:
      Pirmosios instancijos teismo praktika: minėto Sprendimo Tzirani prieš Komisiją 53 punktas.

EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. gegužės 6 d.(*)

      „Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Įdarbinimas – Paskyrimas – Skyriaus vadovo pareigos – Ieškovo kandidatūros atmetimas – Pranešime apie laisvą darbo vietą nurodyti reikalavimai – Akivaizdi vertinimo klaida“
      Byloje F‑39/07
      dėl pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikšto ieškinio
      Manuel Campos Valls, Europos Sąjungos Tarybos pareigūnas, gyvenantis Briuselyje (Belgija), atstovaujamas advokatų S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis
         ir É. Marchal,

      ieškovas,
      prieš
      Europos Sąjungos Tarybą, atstovaujamą M. Arpio Santacruz ir I. Šulce,

      atsakovę,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro teisėjai P. Mahoney (pirmininkas), H. Kanninen (pranešėjas) ir S. Gervasoni,
      posėdžio sekretorius R. Schiano, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. birželio 5 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Šiuo ieškiniu, kurio faksimilę Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2007 m. balandžio 23 d. (originalas gautas 2007 m. balandžio
         25 d.), M. Campos Valls prašo panaikinti, pirma, Paskyrimų tarnybos sprendimą, kuriuo į Europos Sąjungos Tarybos A generalinio
         direktorato (GD) „Personalas ir administracija“ III departamento „Vertimai ir dokumentų parengimas“ ispanų k. skyriaus vadovo
         pareigas (toliau – pareigos, dėl kurių kilo ginčas) paskirtas G. ir, antra, sprendimą atmesti jo kandidatūrą eiti pareigas,
         dėl kurių kilo ginčas.

       Teisinis pagrindas
      2        Pagal Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Tarnybos nuostatai) 4 straipsnį:

      „Pareigūnai nepaskiriami į tarnybą ir nepaaukštinami darbe jokiais tikslais, išskyrus laisvos darbo vietos užėmimą, kaip numatyta
         šiuose Tarnybos nuostatuose.

      Apie laisvas darbo vietas institucijoje pranešama tos institucijos personalui, jei paskyrimų tarnyba nusprendžia, kad tą laisvą
         darbo vietą reikia užimti.

      Jeigu laisvos darbo vietos negalima užpildyti perkeliant pareigūną, paskiriant pareigūną į pareigybę pagal 45a straipsnį ar
         paaukštinant pareigūno pareigas, apie tai pranešama kitų institucijų darbuotojams ir (arba) organizuojamas vidaus konkursas.“

      3        Pagal Tarnybos nuostatų 7 straipsnio 1 dalį:

      „Paskyrimų tarnyba, vadovaudamasi vien tik tarnybos interesais ir neatsižvelgdama į pilietybę, kiekvieną pareigūną paskiria
         ar perkelia į jo lygį atitinkančias pareigas jo pareigų grupėje.“

      4        Tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Prieš užpildydama laisvą darbo vietą institucijoje, Paskyrimų tarnyba visų pirma atsižvelgia į šiuos dalykus:
      a)      ar postas gali būti užimtas:
      i)      perkeliant pareigūną; ar
      ii)      paskiriant pareigūną 45a straipsnyje nustatyta tvarka; arba
      iii)      paaukštinant darbe
      institucijos viduje;
      <…>
      ir tada laikosi konkursų tvarkos, pagal kurią tikrinama kvalifikacija arba rengiami egzaminai, arba ir tikrinama kvalifikacija,
         ir rengiami egzaminai. <…>“

      5        Tarnybos nuostatų 45 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Sprendimus dėl paaukštinimo priima Paskyrimų tarnyba, atsižvelgdama į 6 straipsnio 2 dalį. Pareigūno pareigos paaukštinamos
         paskiriant jį į aukštesnį jo pareigų grupės lygį. Pareigos gali būti paaukštintos tik pareigūnams, atrinktiems iš ne mažiau
         kaip dvejus metus savo lygyje išdirbusių pareigūnų, apsvarsčius pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, nuopelnus.
         Lygindama nuopelnus, Paskyrimų tarnyba visų pirma atsižvelgia į ataskaitas apie pareigūnus, kalbas, kurias jie vartoja atlikdami
         savo pareigas, išskyrus tą kalbą, apie kurios nuodugnų mokėjimą jie yra pateikę įrodymų pagal 28 straipsnio f dalį, ir, kai
         reikia, jų atliekamų pareigų lygį.“

       Faktinės bylos aplinkybės
      6        2006 m. kovo 15 d. personalui skirtame pranešime Nr. 46/06 Tarybos generalinis sekretoriatas paskelbė pranešimą apie laisvą
         darbo vietą Nr. 60/06 A GD „Personalas ir administracija“ III departamento „Vertimai ir dokumentų parengimas“ ispanų k. skyriaus
         vadovo pareigoms eiti (A kategorija, 14, 13 arba 12 lygis) (toliau – pranešimas apie laisvą darbo vietą).

      7        Pranešimo apie laisvą darbo vietą dalyje „Pareigų aprašymas“ nurodyta:

      „(Asmuo:)
      –      koordinuojant kalbų tarnybų vadovams, bus atsakingas už vadovavimą ispanų k. skyriui, kiek tai susiję su žmogiškaisiais ištekliais
         (vertėjai, sekretoriai ir pagalbinis personalas) ir bendru darbų atlikimu (dokumentų parengimas, vertimas, revizija ir galutinis
         parengimas, terminų laikymamsis ir kokybės užtikrinimas),

      –        dalyvaus nustatant ir įgyvendinant Tarybos generalinio sekretoriato gaires kalbų klausimais, ypač kiek tai susiję su ispanų
         k.,

      –        palaikys ryšius su atskirais asmenimis ir nuolat organizuos susitikimus su visu skyriumi ar atskirais jo darbuotojais,
      –        kiek tai susiję su ispanų k., palaikys ryšius ir bendradarbiaus su atitinkamais kitų institucijų padaliniais,
      –        administruos numatytus struktūrinius pakeitimus po paskutinės plėtros reorganizuojant A GD „Personalas ir administracija“
         III departamentą „Vertimai ir dokumentų parengimas“.

      8        Dalis „Reikalaujama kvalifikacija“ išdėstyta taip:

      „(Asmuo turi:)
      –      būti Tarybos pareigūnas,
      –        būti A* kategorijos ir 14, 13 arba 12 lygio,
      –        turėti vadovavimo gebėjimų ir suvokti atsakomybę, reikalingą vadovauti kalbos skyriui,
      –        gebėti administruoti organizacinius pakeitimus,
      –        būti gerai susipažinęs su Generalinio sekretoriato veikla ir procedūromis; turėti techninių vertimo žinių ir organizavimo
         įgūdžių, taip pat išmanyti Tarybos generalinio sekretoriato darbo metodus,

      –        gebėti atlikti koordinavimo ir organizacinius darbus, suprasti žmogiškuosius santykius, turėti bendravimo įgūdžių (darbas
         grupėje, konfliktų valdymas, lankstumas, darbuotojų motyvacija ir t. t),

      –        labai gerai mokėti ispanų kalbą. Taip pat mokėti anglų ir (arba) prancūzų kalbas ir gebėti rengti dokumentus viena iš šių
         dviejų kalbų.“

      9        Ieškovas, 1994 m. gruodžio 22 d. paaukštintas į LA 3 lygį (nuo 2006 m. gegužės 1 d. – AD 14 lygis) ir į ispanų k. skyrių paskirtas
         eiti patarėjo kalbų klausimais pareigas, pateikė savo kandidatūrą pareigoms, dėl kurių kilo ginčas.

      10      Po pokalbių su 4 kandidatais, tarp kurių buvo G. ir ieškovas, 2006 m. gegužės 30 d. pateiktoje ataskaitoje atrankos komitetas
         nusprendė, kad G. yra vienintelis pareigoms, dėl kurių kilo ginčas, eiti keliamus reikalavimus atitinkantis kandidatas, ir
         atitinkamai rekomendavo pritarti šiai kandidatūrai.

      11      2006 m. birželio 7 d. raštu ieškovui pranešta, kad jo kandidatūrai nepritarta. Šiame rašte nurodyta, kad pasirinktas „kitas
         kandidatas, kuris labiau tiko  eiti pareigas, dėl kurių kilo ginčas“.

      12      2006 m. birželio 9 d. Tarybos generalinio sekretoriato personalui pranešta apie Paskyrimų tarnybos sprendimą paskirti G. eiti
         pareigas, dėl kurių kilo ginčas, nuo 2006 m. liepos 1 dienos.

      13      2006 m. rugsėjo 6 d. ieškovas pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį apskundė sprendimą dėl G. paskyrimo ir sprendimą
         atmesti jo paties kandidatūrą.

      14      2007 m. sausio 8 d. Sprendimu, kurio faksimilė ieškovo atstovui išsiųsta 2007 m. sausio 11 d., Paskyrimų tarnyba skundą atmetė.

       Procesas ir šalių reikalavimai
      15      Taikydamas proceso organizavimo priemones Tarnautojų teismas pagal Tarnautojų teismo procedūros reglamento 55 straipsnio 2 dalies
         d punktą paprašė Tarybos pateikti viso pranešimo apie laisvą darbo vietą teksto ir kandidatų atrankos procedūroje taikomų
         gairių kopijas.

      16      Faksimile, kurią Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2008 m. balandžio 30 d. (originalas gautas 2008 m. gegužės 8 d.), Taryba
         pateikė:

      –        viso pranešimo apie laisvą darbo vietą teksto kopiją,
      –        Tarybos generalinio sekretoriato personalui skirto 2004 m. liepos 14 d. Pranešimo Nr. 113/04, susijusio su Generalinio sekretoriaus
         pavaduotojo sprendimu Nr. 111/2004, įgyvendinančiu Tarnybos nuostatų XIII priedo 7 straipsnio 4 dalį ir nustatančiu Tarybos
         generalinio sekretoriato pareigybių struktūrą ir 2004 m. balandžio 30 d. šias pareigybes einančių pareigūnų sąrašą, kopiją,

      –        2005 m. birželio 17 d. A* kategorijos pareigūnams skirto rašto, susijusio su skyrių vadovų atrankos procedūra, kopiją,
      –        2004 m. lapkričio 9 d. Tarybos generalinio sekretoriato personalui skirto pranešimo Nr. 188/04 dėl skyrių vadovų atrankos
         procedūros kopiją.

      17      Laiške, kuriame pateikė atsakymą dėl proceso organizavimo priemonių, Taryba paaiškino, kad numatė nustatyti naują procedūrą,
         pagal kurią bus atrenkami asmenys skyrių vadovų pareigoms eiti. Tarybos teigimu, pagal tokią procedūrą atrenkant skyrių vadovus,
         padarius keletą pakeitimų, numatyta taikyti praktiką, taikomą direktorių darbo vietoms užimti. Taryba taip pat nurodė, kad
         kol ši procedūra bus įforminta, praktikoje mutatis mutandis vadovaujamasi procedūra, nustatyta direktorių darbo vietoms užimti. Taigi atrenkant asmenis skyrių vadovų darbo vietoms užimti,
         Paskyrimų tarnybai talkins atrankos komitetas, kurį sudarys pirmininkas (generalinis direktorius („prašymą pateikusios“ tarnybos
         direktorius)), du Paskyrimų tarnybos paskirti asmenys ir vienas Personalo komiteto paskirtas asmuo.

      18      Per teismo posėdį Tarnautojų teismas paprašė Tarybos pateikti su G. kandidatūra susijusią medžiagą, taip pat – visus atrankos
         komiteto parengtus dokumentus, susijusius su vertinimu, ar kandidatai atitinka pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytus
         reikalavimus. Tarp šių dokumentų pateiktina ir atrankoje dalyvavusių kandidatų lyginamoji nuopelnų lentelė, jei tokia buvo
         parengta.

      19      Faksimile, kurią Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2008 m. birželio 18 d. (originalas gautas 2008 m. birželio 20 d.), Taryba
         įvykdė Tarnautojų teismo prašymą. Faksimile, kurią Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2008 m. liepos 7 d. (originalas gautas
         2008 m. liepos 12 d.), ieškovas pateikė pastabas dėl Tarybos pateiktų dokumentų.

      20      2008 m. liepos 12 d. Sprendimu Tarnautojų teismas baigė žodinę proceso dalį ir pradėjo pasitarimų procedūrą.

      21      Ieškovas Tarnautojų teismo prašo:

      –        panaikinti Paskyrimų tarnybos sprendimus atmesti jo kandidatūrą ir į pareigas, dėl kurių kilo ginčas, paskirti G.,
      –        priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
      22      Taryba Tarnautojų teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        nurodyti kiekvienai šaliai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
      23      Grįsdamas savo ieškinį ieškovas nurodo tris pagrindus, susijusius su akivaizdžia vertinimo klaida, pranešimo apie laisvą darbo
         vietą pažeidimu ir Tarnybos nuostatų 45 straipsnio pažeidimu.

      24      Ieškovo nurodytus ieškinio pagrindus reikia nagrinėti visus kartu, nes jie grindžiami tais pačiais argumentais.

       Šalių argumentai
      25      Ieškovas visų pirma primena, kad pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytuose reikalavimuose numatyta, jog kandidatai privalo
         būti gerai susipažinę su Tarybos generalinio sekretoriato veikla, procedūromis ir darbo metodais, taip pat turėti techninių
         vertimo žinių ir organizavimo įgūdžių.

      26      Tačiau, ieškovo teigimu, gavęs Europos Sąjungos teisės diplomą G. pradėjo dirbti Europos Bendrijų Komisijos vartotojų apsaugos
         tarnyboje, vėliau paskirtas į Tarybos generalinio sekretoriato „E GD 6 (Balkanai)“, į „H GD 1 (Prieglobstis)“, galiausiai
         į už bendruosius administracinius klausimus atsakingos tarnybos skyrių, sprendžiantį su administracijos modernizavimu, audito
         priežiūra ir vienodu požiūriu susijusius klausimus. Todėl G. „neturėjo jokio su vertimu susijusio išsilavinimo ir profesinės
         patirties, konkrečiau kalbant, – susijusių su specifinėmis techninėmis vertimo žiniomis, taip pat – su naujais darbo metodais
         (Trados ir Euramis) (Tarybos generalinio sekretoriato) vertimų tarnyboje“.

      27      Dublike ieškovas teigia, kad nors su vertimu ir kokybės kontrole susijusias užduotis atlieka vertėjai ir kokybę tikrinantys
         asmenys, o ne A GD „Personalas ir administracija“ III departamento „Vertimai ir dokumentų parengimas“ skyriaus vadovai, vis
         dėlto iš pranešimo apie laisvą darbo vietą teksto matyti, kad asmuo, kuris bus paskirtas eiti pareigas, dėl kurių kilo ginčas,
         turi prisiimti atsakomybę už vadovavimą ispanų k. skyriui, kiek tai susiję su žmogiškaisiais ištekliais ir bendru darbų atlikimu
         (dokumentų parengimas, vertimas, revizija ir galutinis parengimas, terminų laikymasis ir kokybės užtikrinimas). Ieškovas abejoja,
         ar skyriaus vadovas gali prisiimti kokią nors atsakomybę visame vertimo procese neturėdamas gerų ir patvirtintų techninių
         vertimo žinių. Skyriaus vadovas ypač turėtų gebėti patikrinti kokybę kontroliuojančio asmens ir vertėjų darbą tam, kad valdytų
         žmogiškuosius išteklius ir visą darbą.

      28      Nepaisant to, kad G. turi ketverių metų patirtį administracinio valdymo srityje, Taryba negali įrodyti, kad šis kandidatas
         turi techninių vertimo žinių. Net darant prielaidą, kad G. turi tam tikrų žinių vertimo srityje, bet kuriuo atveju jų negalima
         prilyginti ieškovo techninėms vertimo žinioms. Ieškovas gali įrodyti, kad šias žinias jis sukaupė per daugelį metų.

      29      Šio sprendimo 19 punkte minėtose pastabose ieškovas teigia, jog atrankos komitetas konstatavo, kad G. neturėjo nei lingvisto
         išsilavinimo, nei profesinės patirties ir kad jo požiūris gali būti technokratinis. Šiuo atžvilgiu ieškovas remiasi atrankos
         komiteto vertinimo forma, kurios dalyje „Su pareigomis susiję aspektai“ nurodyta, kad G. „neturi nei lingvisto išsilavinimo,
         nei profesinės patirties“, o dalyje „Su valdymu ir darbu grupėje susiję aspektai“ numatyta, kad G. „požiūris gali būti technokratinis“.

      30      Be to, ieškovas priekaištauja, kad atrankos komitetas ir Paskyrimų tarnyba neatsižvelgė į tris paskutines kandidatų vertinimo
         ataskaitas. Jo teigimu, iš jo vertinimo ataskaitų aiškiai matyti, kad jis atitinka visus keliamus reikalavimus, įskaitant
         valdymo gebėjimus ir reikalavimus, susijusius su atsakomybe, kurios reikia norint vadovauti lingvistų komandai, taip pat –
         koordinavimo ir organizavimo sugebėjimus.

      31      Pagaliau tose pačiose šio sprendimo 19 punkte minėtose pastabose ieškovas taip pat išreiškia nuomonę, kad atrankos komitetas
         padarė akivaizdžią vertinimo klaidą nurodydamas, kad neigiamas su jo kandidatūra susijęs aspektas – nepakankamos anglų k.
         žinios, tačiau nepaminėjo, kad jis moka prancūzų kalbą. Šiuo atžvilgiu ieškovas pastebi, kad pranešime apie laisvą darbo vietą
         keliamuose reikalavimuose nurodyta, kad reikia labai gerai mokėti ispanų k. ir turėti anglų ir (arba) prancūzų k. žinių, kurių
         užtektų rengti dokumentus viena iš šių dviejų kalbų.

      32      Taryba visų pirma atsako, kad G. atitinka visus reikalavimus, nurodytus pranešime apie laisvą darbo vietą, todėl nuspręsdama
         į pareigas, dėl kurių kilo ginčas, skirti G. Paskyrimų tarnyba, naudodamasi savo diskrecija, nepadarė akivaizdžios klaidos.

      33      Be to, Taryba pabrėžia, kad reikalavimus, nurodytus pranešime apie laisvą darbo vietą, reikia vertinti atsižvelgiant į pranešimo
         apie laisvą darbo vietą dalį, kurioje aprašomos vykdytinos užduotys. Pranešime apie laisvą darbo vietą nurodyta, kad skyriaus
         vadovo darbas – vadovauti A GD „Personalas ir administracija“ III departamento „Vertimai ir dokumentų parengimas“ ispanų k.
         skyriui, o ne atlikti vertėjo funkcijas kontroliuojant skyriaus darbuotojų vertimus.

      34      Konkrečiai kalbant, kiek tai susiję su techninėmis vertimo žiniomis, kurias reikalaujama turėti pagal pranešimą apie laisvą
         darbo vietą, Taryba teigia, jog iš šio reikalavimo aiškiai matyti, kad nereikalaujama turėti profesinės patirties vertimų
         srityje – užtenka turėti techninių vertimo žinių. Šiuo klausimu Taryba nurodo, kad panašu, jog ieškovas painioja žinias ir
         patirtį vertimo srityje.

      35      Taryba taip pat nurodo, kad vykdydamas ankstesnes funkcijas G. įgijo specifinių techninių vertimo žinių, taip pat – su darbo
         metodais šioje srityje susijusių žinių, ypač kiek tai susiję su metodais, padedančiais pagerinti bendrą darbų atlikimą. Vis
         dėlto ieškovas nepateikia jokių įrodymų argumentui, kad, priešingai nei nusprendė atrankos komitetas, kuris nurodė, kad tik
         G. atitiko keliamus reikalavimus, ieškovas atitinka visus reikalavimus, nurodytus pranešime apie laisvą darbo vietą, pagrįsti.

      36      Galiausiai Taryba teigia, kad ieškinio pagrindas, susijęs su Tarnybos nuostatų 45 straipsnio pažeidimu, nepriimtinas, nes
         ieškovas nepaaiškino, kaip Paskyrimų tarnyba pažeidė šią nuostatą.

      37      Šiuo atžvilgiu Taryba papildomai nurodo, kad Tarnybos nuostatų 45 punkte daroma nuoroda į sprendimus dėl paaukštinimo, tačiau
         nagrinėjamu atveju į pareigas, dėl kurių kilo ginčas, paskirta pagal Tarnybos nuostatų 4 straipsnį, 7 straipsnio 1 dalį ir
         29 straipsnio 1 dalį, nes tiek ieškovas, tiek G. turėjo lygį, patenkantį į pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytą lygių
         skalę (12–14 lygiai).

      38      Tarybos teigimu, iš to matyti, jog galima suprasti, kad ieškovo pateiktais argumentais daroma nuoroda tik į kandidatūrų pareigoms,
         dėl kurių kilo ginčas, lyginamąją analizę. Ši analizė atlikta padedant atrankos komitetui. Taigi argumentai, susiję su tuo,
         kad nesilaikyta Tarnybos nuostatų 45 straipsnyje kartu su 29 straipsnio 1 dalimi numatytų sąlygų, yra nepagrįsti.

      39      Triplike Taryba nurodo, kad techninės vertimo žinios yra tik vienas iš reikalavimų, nurodytų pranešime apie laisvą darbo vietą.
         Skyriaus vadovo uždavinys – vadovauti skyriui. Šiuo atžvilgiu, priešingai nei ieškovas, G. atitinka pranešime apie laisvą
         darbo vietą numatytus reikalavimus.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      40      Ieškovas teigia, kad G., paskirtas eiti pareigas, dėl kurių kilo ginčas, neatitinka visų pranešime apie laisvą darbo vietą
         nurodytų reikalavimų. Jis neturi jokio išsilavinimo ar profesinės patirties vertimų srityje, būtent techninių vertimo žinių.
         Teismo posėdyje ieškovas patikslino, kad sprendimas nepritarti jo kandidatūrai taip pat neteisėtas, nes nurodyta, kad jis
         neatitinka pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytų reikalavimų. Taigi ginčas susijęs su ieškovo ir G. kvalifikacijos vertinimu,
         atsižvelgiant į pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytų reikalavimų aiškinimą.

      41      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką naudodamasi didele diskrecija skiriant pareigūnus Paskyrimų tarnyba privalo atidžiai
         ir nešališkai išnagrinėti pateiktas kandidatūras, sąžiningai vadovautis pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytais reikalavimais
         ir atmesti šių reikalavimų neatitinkančias kandidatūras. Iš tikrųjų pranešimas apie laisvą darbo vietą yra teisinis pagrindas,
         kurį Paskyrimų tarnyba pati sau nustato ir kuriuo turi griežtai vadovautis (1989 m. vasario 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo
         van der Stijl ir Cullington prieš Komisiją, 341/85, 251/86, 258/86, 259/86, 262/86, 266/86, 222/87 ir 232/87, Rink. p. 511, 51 punktas ir 1993 m. kovo 18 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo Parlamentas prieš Frederiksen, C‑35/92 P, Rink. p. I‑991, 15 ir 16 punktai; 1998 m. gegužės 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Wenk prieš Komisiją, T‑159/96, Rink. VT, p. I‑A‑193 ir II‑593, 63 punktas; 2005 m. vasario 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mancini prieš Komisiją, T‑137/03, Rink. VT, p. I‑A‑7 ir II‑27, 85 punktas; 2005 m. gegužės 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Sena prieš AESA, T‑30/04, Rink. VT, p. I‑A‑113 ir II‑519 80 punktas; 2005 m. liepos 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Wunenburger prieš Komisiją, T‑370/03, Rink. VT, p. I‑A‑189 ir II‑853, 51 punktas ir 2006 m. liepos 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tzirani prieš Komisiją, T‑45/04, Rink. VT, p. I‑A‑2‑145 ir II‑A‑2‑681, 46 punktas).

      42      Norėdamas nustatyti, ar Paskyrimų tarnyba neperžengė teisiniu pagrindu nustatytų ribų, Tarnautojų teismas visų pirma turi
         nustatyti, kokie reikalavimai buvo nurodyti pranešime apie laisvą darbo vietą, ir patikrinti, ar Paskyrimų tarnybos pasirinktas
         kandidatas į laisvą darbo vietą iš tikrųjų juos atitinka (1997 m. kovo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Giannini prieš Komisiją, T‑21/96, Rink. VT, p. I‑A‑69 ir II‑211, 20 punktas; minėtų sprendimų Wenk prieš Komisiją 64 punktas ir Tzirani prieš Komisiją 48 punktas). Galiausiai Tarnautojų teismas turi išnagrinėti, ar Paskyrimų tarnyba, kiek tai susiję su ieškovo gebėjimais,
         nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, vietoj ieškovo pasirinkdama kitą kandidatą (minėtų sprendimų Wenk prieš Komisiją 72 punktas ir Mancini prieš Komisiją 92 punktas).

      43      Atliekant šią analizę turi būti apsiribojama klausimu, ar, atsižvelgiant į informaciją, kuria administracija galėjo remtis
         atlikdama vertinimą, šį vertinimą ji atliko laikydamasi pagrįstų ribų ir naudodamasi įgaliojimais nepadarė akivaizdžios klaidos.
         Taigi Tarnautojų teismas negali Paskyrimų tarnybos atlikto kandidatų kvalifikacijos vertinimo pakeisti savuoju (minėto sprendimo
         Wenk prieš Komisiją 64 straipsnis; 2001 m. rugsėjo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo E prieš Komisiją, T‑152/00, Rink. VT, p. I‑A‑179 ir II‑813, 29 punktas; 2003 m. spalio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Wieme prieš Komisiją, T‑174/02, Rink. VT, p. I‑A‑241 ir II‑1165, 38 punktas; 2003 m. lapkričio 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Faita prieš CES, T‑248/02, Rink. VT, p. I‑A‑281 ir II‑1365, 71 punktas ir minėto sprendimo Tzirani prieš Komisiją 49 punktas).

      44      Atsižvelgiant į minėtus principus visų pirma reikia nustatyti, kokios kvalifikacijos buvo reikalaujama pranešime apie laisvą
         darbo vietą, kurios, kaip teigia ieškovas, G. neatitiko.

      45      Pranešimo apie laisvą darbo vietą dalyje „Pareigų aprašymas“ yra šio sprendimo 7 punkte pateiktos penkios pastraipos. Pranešimo
         apie laisvą darbo vietą dalyje „Reikalaujama kvalifikacija“ septyniose pastraipose išdėstyti reikalavimai, pateikti šio sprendimo
         8 punkte. Dviejose pirmosiose iš šių septynių pastraipų, kurios yra bendro pobūdžio, reikalaujama, kad kandidatai būtų A*
         kategorijos 14, 13 arba 12 lygio Tarybos pareigūnai. Paskutinioji pastraipa susijusi su kalbinėmis žiniomis. Trečiojoje, ketvirtojoje
         ir šeštojoje pastraipose reikalaujama turėti valdymo, koordinavimo ir organizacinių gebėjimų. Galiausiai pagal penktąją pastraipą
         reikalaujama, kad kandidatai būtų „gerai susipažinę su Generalinio sekretoriato veikla ir procedūromis“ ir turėtų „techninių
         vertimo žinių ir organizavimo įgūdžių ir išmanytų Tarybos generalinio sekretoriato darbo metodus“.

      46      Kadangi ieškovas ginčija, kad G. turi žinių vertimo srityje, reikia manyti, kad šioje byloje keliamas klausimas dėl su pranešimo
         apie laisvą darbo vietą dalies „Reikalaujama kvalifikacija“ penktojoje pastraipoje numatyto reikalavimo, susijusio su techninėmis
         vertimo žiniomis. Be to, savo pastabose ieškovas ypač pabrėžia šį reikalavimą.

      47      Antra, reikia pabrėžti, kad ieškovas neteigia, jog ispanų k. skyriaus vadovas turi atlikti su vertimu ar vertimo kokybės kontrole
         susijusias užduotis. Tačiau jis tvirtina, kad tam, jog galėtų vykdyti su valdymu susijusias funkcijas bei prisiimti atsakomybę
         už organizavimą, šio skyriaus vadovas turi turėti geras technines vertimo žinias.

      48      Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, jog iš paties pranešimo apie laisvą darbo vietą teksto matyti, kad neužtenka to, jog kandidatai
         turėtų tik su valdymu ir organizavimu bei su Tarybos generalinio sekretoriato veikla susijusių žinių. Kandidatai taip pat
         privalėjo turėti specifinių su vertimu susijusių žinių, nes buvo nustatytas techninių vertimo žinių reikalavimas.

      49      Taigi, trečia, reikia nustatyti reikalavimo turėti techninių vertimo žinių prasmę ir apimtį.

      50      Kaip pabrėžia Taryba, reikalaujamos kvalifikacijos negalima aiškinti neatsižvelgiant į pareigų aprašymą (šiuo klausimu žr.
         minėto sprendimo Tzirani prieš Komisiją 53 punktą). Pagal šio sprendimo 7 punktą nurodant šią kvalifikaciją pabrėžiama, kad asmuo, kuris eina pareigas, dėl kurių
         kilo ginčas, yra atsakingas už valdymą ir organizavimą. Todėl reikalavimą turėti techninių vertimo žinių reikia aiškinti atsižvelgiant
         į šį specifinį asmens, kuris eina pareigas, dėl kurių kilo ginčas, vaidmenį.

      51      Šiuo atžvilgiu reikia pastebėti, kad atsižvelgiant į tai, jog su pareigomis, dėl kurių kilo ginčas, susijusios užduotys nėra
         tiesiogiai susijusios su vertimu ar vertimo kokybės kontrole – iš esmės jos susijusios su valdymo ir organizavimo užduotimis
         – negalima manyti, kad reikalavimas turėti techninių vertimo žinių reiškia, kad reikalaujama tokios kvalifikacijos, kaip antai
         būtina vertėjo ar vertimą kontroliuojančio asmens darbo vietai užimti. Be to, reikia pastebėti, kad pranešime apie laisvą
         darbo vietą nenurodytas reikalavimas turėti išsilavinimą ar patirties vertimų srityje.

      52      Tokį aiškinimą dėl skyriaus vadovo vaidmens patvirtina Tarybos pateikti dokumentai, kuriuose aprašoma nauja A GD „Personalas
         ir administracija“ III departamento „Vertimai ir dokumentų parengimas“, į kurio sudėtį patenka kalbų tarnyba ir atitinkamai
         ispanų k. skyrius, struktūra. Ypač iš dokumento „(Tarybos generalinio sekretoriato) administracijos modernizavimas, pranešimas
         dėl tinkamiausios A GD („Personalas ir administracija“, III departamento „Vertimai ir dokumentų parengimas“) struktūros, nauja
         administracinė struktūra“ 2004 m. liepos 8 d. redakcijos matyti, kad skyriaus vadovas „atskaitingas kalbų skyriaus vadovams“
         ir kad jis „atsakingas už vadovavimą skyriui ir bendrą darbų atlikimą“. Pagal šį dokumentą kiekviename kalbos skyriuje bus
         asmuo, atsakingas už visų dokumentų kokybę.

      53      Gerai matyti, kad vienas A GD „Personalas ir administracija“ III departamento „Vertimai ir dokumentų parengimas“ reorganizavimo
         tikslų – suteikti skyriaus vadovui valdymo funkcijas, o asmeniui, skyriuje atsakingam už darbų kokybę, teks atsakomybė už
         visų dokumentų ir būtent jų vertimo kokybę.

      54      Iš šios skyriaus vadovui tenkančių užduočių analizės matyti, kad Paskyrimų tarnyba neperžengė su vertinimu susijusių įgaliojimų,
         kiek tai susiję su klausimu, kaip aiškinti pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytą reikalavimą turėti techninių vertimo
         žinių.

      55      Reikia nustatyti, ar G. atitiko šį reikalavimą.

      56      Iš dokumentų, kuriuos Taryba pateikė Tarnautojų teismo prašymu, matyti, kad iš šešių asmenų sudarytą atrankos komitetą Taryba
         patvirtino 2006 m. balandžio 7 dieną. Tam, kad būtų lengviau per pokalbius vertinti kandidatus, atrankos komitetas nusprendė
         naudotis vertinimo forma. Šią formą sudarė trys dalys su numatytu didžiausiu balų skaičiumi už kiekvieną iš jų, t. y. 30 balų
         už dalį „Asmeninės savybės“, 30 – „Su pareigomis susiję aspektai“ ir 40 – „Su valdymu ir darbu grupėje susiję aspektai“. Atrankos
         komitetas taip pat nusprendė, kad mažiausiai 50 iš 100 balų surinkę kandidatai gali būti pasiūlyti eiti pareigas, dėl kurių
         kilo ginčas.

      57      Atrankos komitetas suorganizavo pokalbius su keturiais kandidatais, tarp kurių – ieškovas ir G. Po šių pokalbių kiekvieno
         kandidato atžvilgiu užpildyta viena vertinimo formos versija, atspindinti visų atrankos komiteto narių nuomonę. Šioje versijoje
         taip pat nurodytas kiekvienam kandidatui pagal kiekvieną iš trijų formos vertinimo dalių suteiktų balų skaičius ir bendras
         gautų balų skaičius. Iš šių vertinimo formų matyti, kad iš viso G. gavo 70 balų, iš kurių – 24 balus už dalį „Asmeninės savybės“,
         18 balų už dalį „Su pareigomis susiję aspektai“ ir 28 balus už dalį „Su valdymu ir darbu grupėje susiję aspektai“.

      58      G. vertinimo formos dalyje „Su pareigomis susiję aspektai“ nurodyti šie teigiami dalykai: „Labai gerai susipažinęs su (Tarybos
         generalinio sekretoriato) veikla (kiek tai susiję su politiniais, taip pat – su administraciniais klausimais) – Dalyvavo rengiant
         pasiūlymą reorganizuoti A GD „Personalas ir administracija“ III departamentą „Vertimai ir dokumentų parengimas“ – Aktyviai
         dalyvavo specialistų komisijoje, svarsčiusioje optimalią kalbų tarnybos struktūrą“. Kaip neigiamas dalykas minėtoje formos
         dalyje nurodyta: „neturi nei lingvisto darbo patirties, nei išsilavinimo“.

      59      Iš Tarybos pateiktų dokumentų, būtent G. prašymo paskirti į kitas pareigas ir jo gyvenimo aprašymo taip pat matyti, kad jis
         aktyviai dalyvavo rengiant A GD „Personalas ir administracija“ III departamento „Vertimai ir dokumentų parengimas“, kuriam
         priklauso kalbų skyriai, reformą ir kad keletą metų buvo „atsakingas už administracijos modernizavimo projektus, ypač susijusius
         su pareigų aprašymu, organizacijos struktūra (įskaitant skyriaus vadovo pareigybės įsteigimą Tarybos generaliniame sekretoriate),
         finansų paskirstymu, administracijos decentralizacija, A GD „Personalas ir administracija“ III departamento „Vertimai ir dokumentų
         parengimas“ reforma ir gera administracine praktika“.

      60      Atsiliepime į ieškinį Taryba, be kita ko, nurodo, ir ieškovas to neginčija, kad 2002 m. G. paskyrus į už bendruosius klausimus
         atsakingos tarnybos skyrių, sprendžiantį su administracijos modernizavimu, audito priežiūra ir vienodu požiūriu susijusius
         klausimus, jis buvo atsakingas už projektą Nr. 11, susijusį su administracijos modernizavimo veiksmų planu (PAMA), numatančiu
         A GD „Personalas ir administracija“ reformą. Tarybos teigimu, „šis projektas buvo suskirstytas į penkias dalis, atitinkamai
         susijusias su centriniu koordinavimu, kalbų tarnybomis, sekretoriato tarnybomis, dokumentine ir terminologine pagalba, tinkamu
         sekretoriato veiklos organizavimu ir pagalba tarnyboje ir techninėmis paslaugomis“. Taryba priduria, kad būdamas projektų
         vadovas G. priklausė „A GD „Personalas ir administracija“ III departamento „Vertimai ir dokumentų parengimas“ ekspertų grupei
         dėl veiksmų plano, skirto Tarybos generalinio sekretoriato administracijos modernizavimui“. 2002–2004 m. ši grupė A GD „Personalas
         ir administracija“ III departamentui „Vertimai ir dokumentų parengimas“, taip pat už administracijos modernizavimą atsakingam
         generaliniam direktoriui parengė pranešimus dėl dokumentinės ir terminologinės pagalbos, priemonių, skirtų užtikrinti kokybę,
         vertinimo ir revizijos užduočių, keitimosi pagrindine informacija, vertėjų naudojimosi kompiuteriais ir atitinkama įranga.

      61      Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į tai, kaip aiškinamas reikalavimas turėti techninių vertimo žinių, ieškovas negali teigti,
         kad nuspręsdama, jog G. atitiko pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytus reikalavimus Paskyrimų tarnyba šių reikalavimų
         nesilaikė. Taip pat reikia pridurti, kad, atsižvelgiant į pateiktą reikalavimo turėti techninių vertimo žinių aiškinimą, nesvarbus
         ieškovo argumentas, kad G. vertinimo formos dalyje „Su pareigomis susiję aspektai“ kaip neigiamas dalykas nurodyta, jog G.
         „neturi nei lingvisto darbo patirties, nei išsilavinimo“, nes pagal pranešimą apie laisvą darbo vietą nereikalaujama turėti
         tokios darbo patirties ar tokio išsilavinimo.

      62      Pagaliau reikia išsiaiškinti, ar atmesdama ieškovo kandidatūrą Paskyrimų tarnyba nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos.

      63      Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad sprendime atmesti ieškovo kandidatūrą Paskyrimų tarnyba jį informavo, jog buvo pasirinktas
         kitas kandidatas, „kuris labiau tiko eiti pareigas“, dėl kurių kilo ginčas.

      64      Per teismo posėdį Tarybos atstovas aiškino, kad, Paskyrimų tarnybos teigimu, palyginti su G., ieškovas mažiau tiko eiti pareigas,
         dėl kurių kilo ginčas.

      65      Kaip nurodyta šio sprendimo 56 punkte, atrankos komitetas nusprendė, kad mažiausiai 50 iš 100 balų pagal vertinimo formą surinkę
         kandidatai gali būti pasiūlyti eiti pareigas, dėl kurių kilo ginčas. Be to, reikia konstatuoti, kad atrankos komitetas neatmetė
         nė vienos iš keturių kandidatų, kurie buvo pakviesti į pokalbį, kandidatūros remdamasis tuo, kad jie neatitiko kurio nors
         pranešime apie laisvą darbo vietą nurodyto reikalavimo ir kad šie pokalbiai surengti prieš atrankos komitetui palyginant kandidatūras.

      66      Taigi reikia pabrėžti, kad ieškovo kandidatūra neatmesta motyvuojant tuo, kad jis neturėjo vienos iš pranešime apie laisvą
         darbo vietą reikalaujamų kvalifikacijų – tai padaryta atlikus kandidatų nuopelnų lyginamąją analizę. Aplinkybė, kad pareigūno
         nuopelnai yra akivaizdūs ir pripažinti, nereiškia, kad lyginant kandidatų nuopelnus kitų pareigūnų nuopelnai nebus didesni
         (minėto sprendimo Wunenburger prieš Komisiją 74 punktas; 2008 m. spalio 22 d. Tarnautojų teismo sprendimo Tzirani prieš Komisiją, F‑46/07, dar nepaskelbto Rinkinyje, 119 punktas).

      67      Taigi šioje byloje reikia išnagrinėti, ar lygindama G. ir ieškovo nuopelnus Paskyrimų tarnyba nepadarė akivaizdžios vertinimo
         klaidos.

      68      Šiuo atžvilgiu reikia pastebėti, kad ieškovo argumentai iš principo grindžiami prielaida, jog bus pritarta tam, kaip jis aiškina
         su techninėmis vertimo žiniomis susijusį reikalavimą. Tačiau kadangi, kaip nurodyta šio sprendimo 49–54 punktuose, tokį aiškinimą
         reikia atmesti, ieškovas negali teigti, jog Paskyrimų tarnyba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.

      69      Iš tikrųjų, pirma, konstatuotina, kad G. ir ieškovą atrankos komitetas vertino labai skirtingai. Kaip nurodyta šio sprendimo
         57 punkte, iš viso G. gavo 70 balų: 24 balus už dalį „Asmeninės savybės“, 18 – už dalį „Su pareigomis susiję aspektai“ ir
         28 – už dalį „Su valdymu ir darbu grupėje susiję aspektai“. Ieškovas gavo tik 42 balus: 10 – už dalį „Asmeninės savybės“,
         20 – už dalį „Su pareigomis susiję aspektai“ ir 12 – už dalį „Su valdymu ir darbu grupėje susiję aspektai“.

      70      Antra, reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į tai, kaip aiškintinas pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytas reikalavimas
         dėl techninių vertimo žinių, ieškovo argumentais neužginčijama atrankos komiteto naudotos vertinimo formos struktūra, būtent
         kiek tai susiję su svarba, teikiama pranešime apie laisvą darbo vietą numatytam reikalavimui dėl valdymo gebėjimų.

      71      Trečia, ieškovas nepateikia įrodymų, kad jis geriau nei G. atitinka pranešime apie laisvą darbo vietą keliamus reikalavimus,
         aiškintinus atsižvelgiant būtent į reikalavimą dėl techninių vertimo žinių.

      72      Iš to matyti, kad nuspręsdama, jog G. kandidatūra labiau atitiko reikalavimus, keliamus eiti pareigas, dėl kurių kilo ginčas,
         Paskyrimų tarnyba nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos.

      73      Šios išvados negali paneigti kaltinimas, kad vykdydamas savo veiklą atrankos komitetas neatsižvelgė į tris paskutines vertinimo
         ataskaitas ir taip pažeidė Tarnybos nuostatų 45 straipsnį. Visų pirma atsiliepime į ieškinį Taryba teigia, kad į tris paskutines
         vertinimo ataskaitas buvo atsižvelgta. Šio sprendimo 19 punkte minėtose pastabose ieškovas konstatuoja, kad Tarybos Tarnautojų
         teismui pateiktuose dokumentuose nenurodyta, jog minėtos ataskaitos buvo nagrinėjamos. Tačiau remiantis vien aplinkybe, kad
         kandidatų vertinimo formose nėra nuorodos į minėtas vertinimo ataskaitas, negalima daryti išvados, kad atrankos komitetas
         šių ataskaitų nenagrinėjo (šiuo klausimu žr. 2008 m. rugsėjo 25 d. Tarnautojų teismo sprendimo Strack prieš Komisiją, F‑44/05, dar nepaskelbto Rinkinyje, 165 punktą). Be to, reikia pastebėti, kad net jeigu ieškovo vertinimo ataskaitose būtų
         minimi organizaciniai ir su valdymu susiję gebėjimai, jis neįrodė, kad iš minėtų ataskaitų būtų matyti, jog nuspręsdama, kad,
         palyginti su juo, G. kandidatūra labiau tinka pareigoms, dėl kurių kilo ginčas, Paskyrimų tarnyba padarė akivaizdžią vertinimo
         klaidą. Šiuo atžvilgiu reikia turėti omenyje didelį skirtumą, kurį lygindamas ieškovo ir G. nuopelnus nustatė atrankos komitetas.

      74      Galiausiai net darant prielaidą, kad atrankos komitetas padarė klaidą vertindamas ieškovo anglų k. žinias, to neužtenka įrodyti,
         kad Paskyrimų tarnyba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą. Šiuo atžvilgiu taip pat reikia turėti omenyje didelį skirtumą,
         kurį lygindamas ieškovo ir G. nuopelnus nustatė atrankos komitetas. Be to, reikia konstatuoti, kad savo gyvenimo aprašyme
         ieškovas paminėjo, jog moka ne tik prancūzų, bet ir anglų k., ir pabrėžė, kad šios kalbos žinios yra puikios. Kalbant apie
         ieškovo prancūzų k. žinias reikia pastebėti, kad tai, jog atrankos komitetas jų nepaminėjo vertinimo formoje nei kaip teigiamo,
         nei kaip neigiamo aspekto, taip pat neįrodo, kad padaryta akivaizdi vertinimo klaida.

      75      Remiantis visu tuo, kas išdėstyta, matyti, kad ieškinio pagrindus, susijusius su akivaizdžia vertinimo klaida, pranešimo apie
         laisvą darbo vietą pažeidimu ir Tarnybos nuostatų 45 straipsnio pažeidimu, reikia atmesti, ir nėra reikalo nagrinėti Tarybos
         pateikto prieštaravimo dėl pagrindo, susijusio su Tarnybos nuostatų 45 straipsnio pažeidimu, priimtinumo. Todėl reikia atmesti
         visą ieškinį.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      76      Pagal Tarnautojų teismo procedūros reglamento 122 straipsnį šio reglamento II dalies 8 skyriaus nuostatos, susijusios su bylinėjimosi
         išlaidomis ir teismo išlaidomis, taikomos tik Tarnautojų teismo po šio reglamento įsigaliojimo dienos, tai yra 2007 m. lapkričio
         1 d., gautose bylose. Su nagrinėjama sritimi susijusios Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento nuostatos ir toliau
         taikomos mutatis mutandis byloms, kurių Tarnautojų teismas nebaigė nagrinėti iki šios dienos.

      77      Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
         išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Tačiau pagal to paties reglamento 88 straipsnį bylose tarp Bendrijų ir jų tarnautojų
         institucijos pačios padengia savo išlaidas. Kadangi ieškovas bylą pralaimėjo, kiekviena šalis turi padengti savo bylinėjimosi
         išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (trečioji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

               Mahoney

                Kanninen

                Gervasoni

         Paskelbta 2009 m. gegužės 6 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kanclerė

                      Pirmininkas

               W. Hakenberg

                      P. Mahoney

         Šį sprendimą ir jame cituojamus Bendrijos teismų sprendimus, kurie nėra paskelbti Rinkinyje, galima rasti Teisingumo Teismo
            interneto svetainėje www.curia.europa.eu

      * Proceso kalba: prancūzų.


1981 m. gegužės 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Jungtinę Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystę. # Jūrų žvejyba. # Byla 804/79.


title: 2010 m. sausio 14 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV prieš Plus Warenhandelsgesellschaft mbH.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesgerichtshof - Vokietija.#Direktyva 2005/29/EB - Nesąžininga komercinė veikla - Nacionalinės teisės normos, nustatančios principinį komercinės veiklos, susiejančios vartotojų dalyvavimą loterijoje su prekės ar paslaugos įsigijimu, draudimą.#Byla C-304/08.

text:
      Byla C‑304/08
      Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV
      prieš
      Plus Warenhandelsgesellschaft mbH
      (Bundesgerichtshof prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Direktyva 2005/29/EB – Nesąžininga komercinė veikla – Nacionalinės teisės normos, nustatančios principinį komercinės veiklos, susiejančios vartotojų dalyvavimą loterijoje su prekės
         ar paslaugos įsigijimu, draudimą“

      Sprendimo santrauka
      Teisės aktų derinimas – Nesąžininga įmonių komercinė veikla vartotojų atžvilgiu – Direktyva 2005/29
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/29)
      Direktyva 2005/29 dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje turi būti aiškinama kaip draudžianti
         nacionalinės teisės normas, kurios, neatsižvelgiant į specifines konkretaus atvejo aplinkybes, numato principinį komercinės
         veiklos, kai vartotojų dalyvavimas loterijoje ar žaidime prizui laimėti susiejamas su sąlyga, kad jie įsigis atitinkamą prekę
         ar paslaugą, draudimą.

      Iš tiesų Direktyvos 2005/29 I priede nustatytas išsamus sąrašas, kurį sudaro 31 komercinės veiklos, pagal šios direktyvos
         5 straipsnio 5 dalį laikomos nesąžininga „bet kuriomis aplinkybėmis“, rūšis. Todėl, kaip aiškiai nurodyta aptariamos direktyvos
         17 konstatuojamojoje dalyje, tik šią komercinę veiklą galima laikyti nesąžininga, nevertinant kiekvieno konkretaus atvejo
         pagal Direktyvos 2005/29 5–9 straipsnių nuostatas. Taigi nacionalinės teisės norma, kuri nustato principinį komercinės veiklos,
         kai vartotojų dalyvavimas loterijoje ar žaidime prizui laimėti susiejamas su prekių ar paslaugų įsigijimu, draudimą, neatitinka
         šia direktyva nustatytų reikalavimų.

      Galiausiai tokia norma prieštarauja Direktyvos 2005/29 4 straipsnio, kuriame aiškiai įtvirtintas draudimas valstybėms narėms
         palikti galioti arba priimti griežtesnes nacionalines nuostatas, net jeigu jomis siekiama užtikrinti aukštesnį vartotojų apsaugos
         lygį, turiniui.

      (žr. 45, 47, 50, 54 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2010 m. sausio 14 d.(*)

      „Direktyva 2005/29/EB – Nesąžininga komercinė veikla – Nacionalinės teisės normos, nustatančios principinį komercinės veiklos, susiejančios vartotojų dalyvavimą loterijoje su prekės
         ar paslaugos įsigijimu, draudimą“

      Byloje C‑304/08
      dėl Bundesgerichtshof (Vokietija) 2008 m. birželio 5 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2008 m. liepos 9 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV
      prieš
      Plus Warenhandelsgesellschaft mbH,
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Tizzano (pranešėjas), einantis pirmosios kolegijos pirmininko pareigas, teisėjai E. Levits,
         A. Borg Barthet, M. Ilešič ir J.‑J. Kasel,

      generalinė advokatė V. Trstenjak,
      posėdžio sekretorius B. Fülöp, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. birželio 11 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV, atstovaujamos Rechtsanwältin C. von Gierke,

      –        Plus Warenhandelsgesellschaft mbH, atstovaujamos Rechtsanwälte D. Mäder ir C. Hunecke,

      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir J. Kemper,
      –        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos T. Materne,
      –        Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek,
      –        Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos F. Díez Moreno,
      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato F. Arena,

      –        Austrijos vyriausybės, atstovaujamos A. Hable,
      –        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos M. Dowgielewicz, K. Zawisza ir M. Laszuk,
      –        Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Inez Fernandes, P. Mateus Calado ir A. Barros,
      –        Suomijos vyriausybės, atstovaujamos A. Guimaraes‑Purokoski,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos F. Erlbacher ir W. Wils,
      susipažinęs su 2009 m. rugsėjo 3 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/29/EB
         dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 84/450/EEB,
         Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB)
         Nr. 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“) (OL L 149, p. 22) 5 straipsnio 2 dalies išaiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas byloje tarp Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV (Vokietijoje įsteigta asociacija „Kovos su nesąžininga konkurencija centras“, toliau – Wettbewerbszentrale) ir Plus Warenhandelsgesellschaft mbH, Vokietijos mažmeninės prekybos įmonės (toliau – Plus) dėl pastarosios komercinės veiklos, kurią Wettbewerbszentrale mano esant nesąžininga.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        Direktyvos 2005/29 šeštoje, septintoje ir septynioliktoje konstatuojamosiose dalyse nurodyta:

      „6)      Ši direktyva suderina valstybių narių įstatymus dėl nesąžiningos komercinės veiklos, įskaitant nesąžiningą reklamą, tiesiogiai
         pažeidžiančią vartotojų ekonominius interesus, ir tuo pačiu netiesiogiai – teisėtų konkurentų ekonominius interesus. Pagal
         proporcingumo principą ši direktyva saugo vartotojus nuo esminių nesąžiningos komercinės veiklos pasekmių, bet pripažįsta,
         kad kai kuriais atvejais jos poveikis vartotojams gali būti nereikšmingas. Ji netaikoma ir neturi poveikio nacionaliniams
         įstatymams dėl nesąžiningos komercinės veiklos, pažeidžiančios tik konkurentų ekonominius interesus arba susijusios tik su
         prekybininkų sandoriais; visapusiškai atsižvelgiant į subsidiarumo principą, valstybės narės, jeigu jos taip nusprendžia,
         turi teisę ir toliau reglamentuoti tokią veiklą nepažeisdamos Bendrijos teisės. <...>

      7)      Ši direktyva skirta komercinei veiklai, tiesiogiai susijusiai su įtaka vartotojų sprendimams sudaryti sandorį dėl produktų.
         Ji nėra skirta komercinei veiklai, vykdomai pirmiausia kitais tikslais, įskaitant, pavyzdžiui, investuotojams skirtus komercinius
         pranešimus, tokius kaip metiniai pranešimai ir bendro pobūdžio reklaminė literatūra. Ji nėra skirta teisiniams reikalavimams
         dėl skonio ir padorumo, kurie valstybėse narėse labai skiriasi. Tokia komercinė veikla, pavyzdžiui, prekių ar paslaugų siūlymas
         gatvėje, gali būti nepageidaujama valstybėse narėse dėl kultūrinių priežasčių. Valstybės narės atitinkamai turėtų galėti ir
         toliau drausti komercinę veiklą savo teritorijoje dėl skonio ir padorumo priežasčių, nepažeisdamos Bendrijos teisės, net tais
         atvejais, kai tokia veikla neapriboja vartotojų pasirinkimo laisvės. Taikant šią direktyvą, ypač jos bendrąsias nuostatas,
         reikia visapusiškai atsižvelgti į aplinkybes konkrečiu atveju.

      <...>
      17)      Siekiant didesnio teisinio tikrumo, pageidautina, kad būtų apibrėžta tokia komercinė veikla, kuri yra nesąžininga bet kuriomis
         aplinkybėmis. Todėl I priede pateikiamas išsamus visos tokios veiklos sąrašas. Tai yra vienintelė komercinė veikla, kurią
         galima laikyti nesąžininga nevertinant kiekvieno konkretaus atvejo, kaip numato šios direktyvos 5–9 straipsnio nuostatos.
         Sąrašą galima keisti tik peržiūrint šią direktyvą.“

      4        Direktyvos 2005/29 2 straipsnyje nustatyta:

      „Šioje direktyvoje:
      <…>
      d)      „įmonių komercinė veikla vartotojų atžvilgiu“ (toliau – komercinė veikla) – bet kuris prekybininko atliekamas veiksmas, neveikimas,
         elgesys arba pareiškimas, komercinis pranešimas, įskaitant reklamą ir prekybą, tiesiogiai susijęs su produkto pirkimo skatinimu,
         pardavimu arba tiekimu vartotojams;

      <…>“
      5        Šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Ši direktyva taikoma nesąžiningai įmonių komercinei veiklai vartotojų atžvilgiu, kaip nustatyta šios direktyvos 5 straipsnyje,
         prieš ir po komercinio sandorio dėl produkto sudarymo bei jo metu.“

      6        Pagal šios direktyvos 4 straipsnį:

      „Valstybės narės dėl šia direktyva derinamai sričiai priskiriamų priežasčių neapriboja nei laisvės teikti paslaugas, nei laisvo
         prekių judėjimo.“

      7        Direktyvos 2005/29 5 straipsnis „Nesąžiningos komercinės veiklos draudimas“ suformuluotas taip:

      „1.      Nesąžininga komercinė veikla draudžiama.
      2.      Komercinė veikla yra nesąžininga, jeigu:
      a)      prieštarauja profesinio atidumo reikalavimams
      ir
      b)      iš esmės iškreipia arba gali iš esmės iškreipti vidutinio vartotojo, kurį produktas pasiekia arba kuriam yra skirtas, arba
         kai komercinė veikla nukreipta į tam tikrą vartotojų grupę, vidutinio grupės nario ekonominį elgesį siūlomo produkto atžvilgiu.

      3.      Komercinė veikla, kuri gali iš esmės iškreipti ekonominį elgesį tik aiškiai identifikuojamos grupės vartotojų, kurie dėl savo
         proto arba fizinės negalios, amžiaus arba patiklumo yra tokios praktikos arba peršamo produkto ypač lengvai pažeidžiami tokiu
         būdu, kurį galima pagrįstai tikėtis prekybininką iš anksto numačius, vertinama vidutinio tos grupės nario atžvilgiu. Tai nepažeidžia
         bendros ir teisėtos reklamos praktikos naudoti perdėtus pareiškimus arba pareiškimus, kurių nereikia suprasti tiesiogine prasme.

      4.      Visų pirma nesąžininga komercinė veikla yra ta, kuri:
      a)      yra klaidinanti, kaip nurodyta šios direktyvos 6 ir 7 straipsnyje;
      arba
      b)      yra agresyvi, kaip nurodyta šios direktyvos 8 ir 9 straipsnyje.
      5.      Tokios komercinės veiklos, kuri bet kuriomis aplinkybėmis laikoma nesąžininga, sąrašas pateikiamas I priede. Tas pats sąrašas
         galioja visose valstybėse narėse ir jį galima keisti tik peržiūrint šią direktyvą.“

      8        Galiausiai remiantis Direktyvos 2005/29 19 straipsniu:

      „Valstybės narės priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 2007 m. birželio 12 d., įgyvendina
         šią direktyvą. <...>

      Šias priemones jos pradeda taikyti iki 2007 m. gruodžio 12 d. <...>“
       Nacionalinės teisės aktai
      9        Kovos su nesąžininga konkurencija įstatymo (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb, BGBl. 2004 I, p. 1414, toliau – UWG) tikslas, remiantis jo 1 straipsniu, yra apsaugoti nuo nesąžiningos konkurencijos konkurentus,
         vartotojus ir kitus rinkos dalyvius. Kartu jis gina bendrąjį interesą, susijusį su tuo, kad konkurencija nebūtų iškraipoma.

      10      UWG 3 straipsnis suformuluotas taip:

      „Nesąžiningi konkurenciniai veiksmai, kurie gali gerokai pabloginti konkurencines sąlygas konkurentų, vartotojų arba kitų
         rinkos dalyvių nenaudai, yra draudžiami.“

      11      UWG 4 straipsnyje nustatyta:

      „Nesąžiningai 3 straipsnio prasme elgiasi visų pirma tas:
      <…>
      6)      kas vartotojų dalyvavimą žaidime prizui laimėti ar loterijoje susieja su prekės ar paslaugos įsigijimu, nebent žaidimas, kuriame
         galima laimėti prizą, ar loterija būtų neatsiejamai susiję su ta preke ar paslauga;

      <…>“
       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      12      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nuo 2004 m. rugsėjo 16 d. iki lapkričio 13 d. Plus pradėjo reklaminę akciją „Ihre Millionenchance“ („Jūsų šansas laimėti milijoną“), per kurią visuomenė buvo kviečiama pirkti
         prekes Plus parduotuvėse siekiant rinkti taškus. Surinkus 20 taškų buvo suteikiama galimybė nemokamai dalyvauti 2004 m. lapkričio 6 d.
         arba 2004 m. lapkričio 27 d. Deutscher Lottoblock (nacionalinė 16 loterijas organizuojančių bendrovių asociacija) tiražuose.

      13      Manydama, kad ši veikla yra nesąžininga UWG 3 straipsnio ir 4 straipsnio 6 punkto prasme tiek, kiek ja dalyvavimas loterijoje
         buvo susietas su prekių įsigijimu, Wettbewerbszentrale paprašė Landgericht Duisburg (Duisburgo apygardos teismas) įpareigoti Plus nutraukti šią veiklą.

      14      Po to, kai pralaimėjo pirmojoje ir antrojoje instancijose, Plus pateikė kasacinį skundą Bundesgerichtshof.

      15      Savo sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą šis teismas reiškia abejones dėl minėtų nacionalinės teisės nuostatų
         atitikties Direktyvai 2005/29 tiek, kiek jos numato bendrą draudimą žaidimus prizams laimėti ir loterijas susieti su prievole
         pirkti. Tačiau tokios veiklos nėra tarp išvardytosios šios direktyvos I priede, kuri vienintelė gali būti uždrausta bet kuriomis
         aplinkybėmis, neatsižvelgiant į konkrečią grėsmę vartotojų interesams. Be to, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą
         pateikęs teismas, neatmestina galimybė, kad taip UWG suteikia vartotojams platesnę apsaugą nei ta, kurios siekė Bendrijos
         teisės aktų leidėjas, nors minėta direktyvą šią sritį visiškai suderina.

      16      Savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą Bundesgerichtshof taip pat pateikia kai kurias pastabas dėl jo prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo.

      17      Šiuo atžvilgiu jis nurodo, kad nors Direktyva 2005/29 dar nebuvo perkelta į Vokietijos teisę, be to, šiuo klausimu pagrindinėje
         byloje nenumatoma keisti ar panaikinti UWG nuostatų, pagal teismų praktiką, išplaukiančią iš 2006 m. liepos 4 d. Sprendimo
         Adelener ir kt. (C‑212/04, Rink. p. I‑6057), nuo 2007 m. gruodžio 12 d., t. y. datos, nuo kurios, remiantis šios direktyvos 19 straipsniu,
         vėliausiai turėjo būti užtikrintas nacionalinių direktyvą perkeliančių nuostatų taikymas, jis vis dėlto privalo nacionalinę
         teisę aiškinti taip, kad ji atitiktų Direktyvą 2005/29.

      18      Be to, nors kritikuojama reklama buvo skelbiama netgi prieš Direktyvos 2005/29 įsigaliojimą, t. y. 2005 m. birželio 12 d.,
         prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškina, jog, atsižvelgiant į tai, kad Wettbewerbszentrale pateiktu prašymu dėl nagrinėjamos veiklos nutraukimo siekiama užkirsti kelią tokiai veiklai ateityje, kasacinis skundas galės
         būti priimtas tik tuo atveju, jei nutraukti tokią veiklą taip pat gali būti prašoma remiantis teise, galiojančia jo sprendimo
         paskelbimo dieną.

      19      Šiomis aplinkybėmis Bundesgerichtshof nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:

      „Ar Direktyvos 2005/29 <...> 5 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad ji draudžia nacionalinės teisės normą, pagal kurią
         komercinė veikla, kai vartotojų dalyvavimas loterijoje ar žaidime prizui laimėti susiejamas su sąlyga, kad jie įsigis atitinkamą
         prekę ar pasinaudos tam tikra paslauga, iš principo yra neleistina, nesvarbu, ar reklamos priemonė konkrečiu atveju pažeidžia
         vartotojų interesus?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      20      Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyva 2005/29 turi būti aiškinama
         kaip draudžianti nacionalinės teisės normas, kaip antai UWG, kurios, neatsižvelgiant į specifines konkretaus atvejo aplinkybes,
         numato principinį komercinės veiklos, kai vartotojų dalyvavimas loterijoje ar žaidime prizui laimėti susiejamas su sąlyga,
         kad jie įsigis atitinkamą prekę ar paslaugą, draudimą.

       Dėl priimtinumo
      21      Ispanijos vyriausybė ginčija prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumą motyvuodama tuo, kad Direktyva 2005/29 netaikytina
         tokiai situacijai, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje.

      22      Kaip teigia ši vyriausybė, kadangi byloje ginčas vyksta tarp dviejų Vokietijos įmonių, situacijai pagrindinėje byloje būdinga
         tai, kad visos jos sudėtinės dalys yra vienoje valstybėje narėje, todėl Direktyvos 2005/29 nuostatos pagrindinei bylai netaikomos
         (žr. 1999 m. spalio 21 d. Sprendimo Jägerskiöld, C‑97/98, Rink. p. I‑7319, 45 punktą). Jei su tuo nebūtų sutinkama, Ispanijos vyriausybė iš esmės tvirtina, kad Direktyva 2005/29
         netaikytina pagrindinei bylai, nes aplinkybės, dėl kurių vyksta ginčas, susiklostė ne tik prieš pasibaigiant šios direktyvos
         įgyvendinimo terminui, bet net ir prieš jos priėmimą. Todėl Teisingumo Teismas negali vertinti Vokietijos įstatymo atitikties
         Direktyvai 2005/29. Galiausiai ši vyriausybė pažymi, kad bet kuriuo atveju šia direktyva nesiekiama reglamentuoti žaidimų
         prizams laimėti ar loterijų, susijusių su vartotojams skirtų prekių ar paslaugų pardavimu, nes ši tvarka aiškiai buvo reglamento
         pasiūlymo COM (2001) 546, galutinis dėl pardavimų skatinimo, kurį Europos Bendrijų Komisija vėliau 2006 metais atsiėmė, objektas.

      23      Tačiau į šiuos argumentus negali būti atsižvelgiama.

      24      Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Teisingumo Teismui ir nacionaliniams teismams
         bendradarbiaujant pagal ES 234 straipsnį tik nacionalinis teismas, nagrinėjantis bylą ir turintis priimti būsimą sprendimą,
         atsižvelgdamas į konkrečios bylos aplinkybes, turi įvertinti ir prejudicinio sprendimo reikalingumą savo sprendimui priimti,
         ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl jeigu pateikti klausimai susiję su Bendrijos teisės aiškinimu, Teisingumo
         Teismas iš esmės privalo priimti sprendimą (žr., be kita ko, 2001 m. kovo 13 d. Sprendimo PreussenElektra, C‑379/98, Rink. p. I‑2099, 38 punktą; 2003 m. gegužės 22 d. Sprendimo Korhonen ir kt., C‑18/01, Rink. p. I‑5321, 19 punktą ir 2007 m. balandžio 19 d. Sprendimo Asemfo, C‑295/05, Rink. p. I‑2999, 30 punktą).

      25      Iš to išplaukia, kad nacionalinio teismo pateiktų prejudicinių klausimų svarbos prezumpcija gali būti paneigiama tik išimtiniais
         atvejais, būtent – jei akivaizdu, kad prašomas šiuose klausimuose nurodytų Bendrijos teisės normų išaiškinimas nesusijęs su
         pagrindinės bylos faktais arba dalyku (žr., be kita ko, 1995 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Bosman, C‑415/93, Rink. p. I‑4921, 61 punktą ir 2008 m. balandžio 1 d. Sprendimo Gouvernement de la Communauté française ir Gouvernement wallon, C‑212/06, Rink. p. I‑1683, 29 punktą).

      26      Tačiau nagrinėjamu atveju taip nėra.

      27      Kalbant pirmiausia apie Ispanijos vyriausybės nuorodą į minėtą sprendimą Jägerskiöld, siekiant parodyti, kad byla, kurioje pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, nesusijusi su Bendrija, pakanka konstatuoti,
         jog šiame sprendime buvo nagrinėjamos su laisvu paslaugų teikimu susijusios EB sutarties nuostatos, kurios, kaip Teisingumo
         Teismas aiškiai nurodė minėto sprendimo 42 punkte, netaikytinos veiklai, kurios visos sudėtinės dalys yra vienoje valstybėje
         narėje.

      28      Tačiau pagrindinėje byloje, priešingai nei byloje, kurioje priimtas minėtas sprendimas Jägerskiöld, nagrinėtos Sutarties nuostatos, Direktyvos 2005/29 taikymas nesusiejamas su užsienio elemento buvimu. Iš tiesų ši direktyva,
         remiantis jos 3 straipsnio 1 dalimi, taikoma bet kuriai nesąžiningai įmonių komercinei veiklai vartotojų atžvilgiu.

      29      Toliau dėl argumento, kad Direktyva 2005/29 netaikytina pagrindinėje byloje nagrinėjamam ginčui dėl to, jog aplinkybės, dėl
         kurių vyksta ginčas, susiklostė prieš priimant šią direktyvą, pažymėtina, kad, pirma, remiantis Teisingumo Teismo praktika,
         nuo direktyvos įsigaliojimo dienos valstybių narių teismai privalo kuo labiau susilaikyti nuo tokio nacionalinės teisės aiškinimo,
         kuris, pasibaigus direktyvos perkėlimo terminui, galėtų rimtai sutrukdyti įgyvendinti šia direktyva siekiamą tikslą (žr. visų
         pirma 2009 m. balandžio 23 d. Sprendimo VTB-VAB ir Galatea, C‑261/07 ir C‑299/07, Rink. p. I‑0000, 39 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

      30      Nagrinėjamu atveju tokia pareiga susilaikyti buvo taikytina bent jau prašymo priimti prejudicinį sprendimą priėmimo metu –
         2008 m. birželio 5 d., t. y. dieną, kurią ne tik buvo įsigaliojusi Direktyva 2005/29, bet ir buvo pasibaigęs jos perkėlimo
         terminas – 2007 m. gruodžio 12 diena.

      31      Antra, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą bet kuriuo atveju išplaukia, kad Plus pateikto kasacinio skundo baigtis priklauso nuo to, ar nagrinėjamas reikalavimas susilaikyti nuo tam tikrų veiksmų gali būti
         pateikiamas remiantis teisės normomis, taikytinomis tuo metu, kai, paskelbus šį sprendimą, bus priimtas sprendimas dėl ginčo
         pagrindinėje byloje, nes minėtas reikalavimas susijęs ir su būsimais pažeidimais.

      32      Tokiomis aplinkybėmis, kaip nurodė generalinė advokatė savo išvados 49–57 punktuose, prašymą priimti prejudicinį sprendimą
         pateikusio teismo prašomas Direktyvos 2005/29 išaiškinimas turi būti laikomas galinčiu būti jam naudingu, kad jis galėtų priimti
         sprendimą savo nagrinėjamoje byloje.

      33      Galiausiai, kalbant apie argumentą, kad Direktyva 2005/29 netaikoma pagrindinėje byloje nagrinėjamai pardavimų skatinimo veiklai
         dėl to, kad ši veikla aiškiai buvo Komisijos reglamento pasiūlymo dalykas, pakanka konstatuoti, jog vien ši aplinkybė, be
         kita ko, atsižvelgiant į tai, kad minėtas pasiūlymas buvo atsiimtas 2006 m. ir dėl to reglamentas nebuvo priimtas, negali
         atmesti galimybės, jog tokia veikla, esant dabartinei Bendrijos teisės padėčiai, gali būti nesąžininga komercinė veikla šios
         direktyvos prasme ir priklausyti jos taikymo sričiai.

      34      Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą reikia pripažinti priimtinu.

       Dėl esmės
      35      Siekiant atsakyti į pateiktą klausimą, pirmiausia reikia nustatyti, ar draudimo pagrindinėje byloje objektu esanti veikla,
         susiejanti prekių ar paslaugų įsigijimą su vartotojų dalyvavimu loterijoje ar žaidime prizui laimėti, yra komercinė veikla
         Direktyvos 2005/29 2 straipsnio d punkto prasme ir dėl to jai taikomos šios direktyvos nuostatos.

      36      Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad Direktyvos 2005/29 2 straipsnio d punkte vartojant ypač plačią formuluotę komercinė veikla
         apibrėžta kaip „bet kuris prekybininko atliekamas veiksmas, neveikimas, elgesys arba pareiškimas, komercinis pranešimas, įskaitant
         reklamą ir prekybą, tiesiogiai susijęs su produkto pirkimo skatinimu, pardavimu arba tiekimu vartotojams“.

      37      Konstatuotina, kad tokia reklaminė akcija, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, susiejanti nemokamą vartotojo dalyvavimą
         loterijoje su tam tikro kiekio prekių ar paslaugų įsigijimu, aiškiai patenka į ūkio subjekto komercinės strategijos sritį
         ir ja tiesiogiai siekiama skatinti ir vykdyti šio subjekto atliekamus pardavimus. Iš to matyti, kad ji yra komercinė veikla
         Direktyvos 2005/29 2 straipsnio d punkto prasme ir dėl to patenka į šios direktyvos taikymo sritį (dėl bendrų pasiūlymų pagal
         analogiją žr. minėto sprendimo VTB-VAB ir Galatea 50 punktą).

      38      Šios išvados negali paneigti Čekijos ir Austrijos vyriausybių pateikti argumentai, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamų UWG
         nuostatų pagrindinis tikslas, skirtingai nuo Direktyvos 2005/29, yra ne vartotojų apsauga, o konkurentų apsauga nuo kai kurių
         ūkio subjektų vykdomos nesąžiningos komercinės veiklos, todėl tokios nuostatos nepriklauso šios direktyvos taikymo sričiai.

      39      Iš tiesų, kaip buvo pažymėta šio sprendimo 36 punkte, Direktyva 2005/29 išsiskiria ypač plačia materialine taikymo sritimi,
         apimančia bet kurią komercinę veiklą, tiesiogiai susijusią su produkto pirkimo skatinimu, pardavimu arba tiekimu vartotojams.
         Taigi, kaip matyti iš šios direktyvos šeštos konstatuojamosios dalies, į šią taikymo sritį nepatenka tik nacionaliniai įstatymai
         dėl nesąžiningos komercinės veiklos, pažeidžiančios „tik“ konkurentų ekonominius interesus arba susijusios tik su prekybininkų
         sandoriais.

      40      Kaip nurodė generalinė advokatė savo išvados 65 ir 66 punktuose, pakankamai akivaizdu, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamų
         nuostatų atveju taip nėra, nes UWG 1, 3 ir 4 straipsniuose aiškiai nurodoma vartotojų, o ne tik konkurentų ir kitų rinkos
         dalyvių apsauga.

      41      Tai nurodžius, toliau primintina, kad Direktyva 2005/29 Bendrijos lygiu visiškai suderina normas, susijusias su nesąžininga
         įmonių komercine veikla vartotojų atžvilgiu. Todėl, kaip aiškiai nurodoma jos 4 straipsnyje, valstybės negali imtis griežtesnių
         negu direktyvoje nustatytų priemonių, net siekdamos užtikrinti aukštesnį vartotojų apsaugos lygį (minėto sprendimo VTB-VAB ir Galatea 52 punktas).

      42      Taip pat reikia pažymėti, kad Direktyvos 2005/29 5 straipsnyje įtvirtinamas nesąžiningos komercinės veiklos draudimas ir nustatomi
         kriterijai, kuriais remiantis apibrėžiamas toks nesąžiningas pobūdis.

      43      Taigi pagal šio straipsnio 2 dalį komercinė veikla yra nesąžininga, jeigu ji prieštarauja profesinio atidumo reikalavimams
         ir iš esmės iškreipia arba gali taip iškreipti vidutinio vartotojo ekonominį elgesį siūlomo produkto atžvilgiu.

      44      Minėto straipsnio 4 dalyje apibrėžiamos dvi aiškios nesąžiningos komercinės veiklos kategorijos, t. y. „klaidinanti veikla“
         ir „agresyvi veikla“, kurios atitinka specialius atitinkamai Direktyvos 2005/29 6 ir 7 bei 8 ir 9 straipsniuose nustatytus
         kriterijus. Remiantis šiomis nuostatomis, tokia veikla draudžiama visų pirma tuomet, kai, atsižvelgiant į jos požymius ir
         į faktines aplinkybes, skatina arba gali paskatinti vidutinį vartotoją priimti tokį komercinį sprendimą, kurio jis nebūtų
         priėmęs kitomis aplinkybėmis.

      45      Galiausiai Direktyvos 2005/29 I priede nustatytas išsamus sąrašas, kurį sudaro 31 komercinės veiklos, pagal šios direktyvos
         5 straipsnio 5 dalį laikomos nesąžininga „bet kuriomis aplinkybėmis“, rūšis. Todėl, kaip aiškiai nurodyta aptariamos direktyvos
         17 konstatuojamojoje dalyje, tik šią komercinę veiklą galima laikyti nesąžininga, nevertinant kiekvieno konkretaus atvejo
         pagal šios Direktyvos 2005/29 5–9 straipsnių nuostatas.

      46      Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktą klausimą reikia išnagrinėti atsižvelgiant į ankstesniuose
         punktuose nurodytų Direktyvos 2005/29 nuostatų turinį ir bendrą struktūrą.

      47      Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad nustatydama principinį komercinės veiklos, kai vartotojų dalyvavimas loterijoje ar
         žaidime prizui laimėti susiejamas su prekių ar paslaugų įsigijimu, draudimą tokia nacionalinės teisės norma, kokia nagrinėjama
         pagrindinėje byloje, neatitinka Direktyva 2005/29 nustatytų reikalavimų.

      48      Iš tiesų, pirma, UWG 4 straipsnio 6 punktu draudžiamas bet koks komercinis sandoris, prekių ar paslaugų įsigijimą susiejantis
         su vartotojų dalyvavimu loterijoje ar žaidime prizui laimėti, išskyrus sandorius, kai žaidimas prizui laimėti ar loterija
         yra neatsiejamai susiję su atitinkama preke ar paslauga. Kitaip tariant, tokia komercinės veiklos rūšis yra uždrausta apskritai,
         ir nėra būtina, atsižvelgiant į faktines kiekvieno atvejo aplinkybes, nustatyti, ar atitinkamas komercinis sandoris yra „nesąžiningo“
         pobūdžio, atsižvelgiant į Direktyvos 2005/29 5–9 straipsniuose įtvirtintus kriterijus.

      49      Yra aišku, kad tokia komercinė veikla, prekių ar paslaugų įsigijimą susiejanti su vartotojų dalyvavimu žaidime prizui laimėti
         ar loterijoje, nenurodyta šios direktyvos I priede, kuriame, kaip pažymėta šio sprendimo 45 punkte, pateikiamas išsamus komercinės
         veiklos, galinčios būti uždrausta nenagrinėjant konkrečių atvejų, sąrašas.

      50      Be to, tokia norma, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, prieštarauja Direktyvos 2005/29 4 straipsnio, kuriame aiškiai įtvirtintas
         draudimas valstybėms narėms palikti galioti arba priimti griežtesnes nacionalines nuostatas, net jeigu jomis siekiama užtikrinti
         aukštesnį vartotojų apsaugos lygį, turiniui.

      51      Tokiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad toks komercinių pasiūlymų, susiejančių prekių ar paslaugų įsigijimą su vartotojų
         dalyvavimu loterijoje ar žaidime prizui laimėti, draudimas, kokį numato nacionalinės teisės normos pagrindinėje byloje, prieštarauja
         Direktyvai 2005/29.

      52      Šios išvados negali paneigti tai, kad UWG 4 straipsnio 6 punktu numatoma komercinės veiklos išimtis, kai žaidimas prizui laimėti
         ar loterija yra neatsiejamai susiję su atitinkama preke ar paslauga.

      53      Iš tikrųjų, net jeigu ši išimtis gali apriboti šioje nuostatoje numatyto draudimo apimtį, dėl ribojančio pobūdžio ir dėl to,
         kad ji nustatyta iš anksto, jos vis tiek negalima pakeisti būtina kiekvieno atvejo faktinių aplinkybių analize, ar komercinė
         veikla yra „nesąžininga“, atsižvelgiant į Direktyvos 2005/29 5–9 straipsniuose išvardytus kriterijus, jei tai yra – kaip pagrindinėje
         byloje – direktyvos I priede nenurodyta komercinė praktika (žr. minėto sprendimo VTB-VAB ir Galatea 64 ir 65 punktus).

      54      Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip, kad Direktyva 2005/29 turi būti aiškinama kaip
         draudžianti tokias nacionalinės teisės normas, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, kurios, neatsižvelgiant į specifines
         konkretaus atvejo aplinkybes, numato principinį komercinės veiklos, kai vartotojų dalyvavimas loterijoje ar žaidime prizui
         laimėti susiejamas su sąlyga, kad jie įsigis atitinkamą prekę ar paslaugą, draudimą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      55      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų
            atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB,
            98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“)
            turi būti aiškinama kaip draudžianti tokias nacionalinės teisės normas, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, kurios, neatsižvelgiant
            į specifines konkretaus atvejo aplinkybes, numato principinį komercinės veiklos, kai vartotojų dalyvavimas loterijoje ar žaidime
            prizui laimėti susiejamas su sąlyga, kad jie įsigis atitinkamą prekę ar paslaugą, draudimą.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


title: 2009 m. birželio 4 d. Tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Vahan Adjemian ir kt. (F-134/07) ir Colette Renier (F-8/08) prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Viešoji tarnyba - Direktyva 1999/70. # Bylos F-134/07 ir F-8/08.

text:
      TARNAUTOJŲ TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. birželio 4 d.
      Bylos F‑134/07 ir F‑8/08
      Vahan Adjemian ir kt.
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Viešoji tarnyba – Sutartininkai – Sutarties trukmė – KTĮS 88 straipsnis – 2004 m. balandžio 28 d. Komisijos sprendimas dėl maksimalaus nenuolatinių darbuotojų įdarbinimo Komisijos tarnybose laikotarpio
         – Direktyva 1999/70 – Taikymas institucijoms“

      Dalykas: Pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikštas ieškinys, kuriuo byloje F‑134/07 V. Adjemian ir kiti 180 Komisijos sutartininkų
         prašo: pripažinti neteisėtais Komisijos sprendimus, įskaitant 2004 m. balandžio 28 d. sprendimą dėl maksimalaus nenuolatinių
         darbuotojų įdarbinimo Komisijos tarnybose laikotarpio, prireikus taip pat pripažinti Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo
         sąlygų 88 straipsnį neteisėtu tiek, kiek juo ribojama sutartininkų įdarbinimo sutarčių trukmė; panaikinti 2007 m. rugpjūčio
         22 d., rugsėjo 5 d., spalio 30 d. ir lapkričio 28 d. Komisijos sprendimus, kuriais iš esmės atsisakoma sudaryti sutartis arba
         pratęsti ieškovų įdarbinimą sutartininkais neapibrėžtos trukmės laikotarpiui; prireikus panaikinti Komisijos sprendimus, nustatančius
         atitinkamas ieškovų įdarbinimo sąlygas tiek, kiek jų įdarbinimas arba jo pratęsimas yra fiksuotos trukmės; byloje F‑8/08 C. Renier
         prašo panaikinti 2007 m. balandžio 11 d. Komisijos sprendimą, kuriuo jos įdarbinimo sutartininke trukmė ribojama nuo 2007 m.
         balandžio 16 d. iki 2008 m. gruodžio 15 dienos.

      Sprendimas:      Sujungti bylas F‑134/07 (Adjemian ir kt. prieš Komisiją) ir F‑8/08 (Renier prieš Komisiją) galutiniam sprendimui priimti. Atmesti ieškinius. V. Adjemian, E. Adorno, A. Baranzini ir kiti 178 ieškovai, kurių pavardės
         nurodytos šio sprendimo I, II ir III prieduose, padengia visas, t. y. savo ir Komisijos, bylinėjimosi išlaidas, patirtas byloje
         F‑134/07. C. Renier padengia visas, t. y. savo ir Komisijos, bylinėjimosi išlaidas, patirtas byloje F‑8/08. Europos Sąjungos
         Taryba, įstojusi į abi bylas palaikyti Komisijos reikalavimus, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.      Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Bylos dalyko nustatymas – Pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka
      (Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirma pastraipa ir I priedo 7 straipsnio 3 dalis; Tarnautojų teismo procedūros reglamento
            35 straipsnio 1 dalies e punktas)
      2.      Institucijų aktai – Direktyvos – Tiesioginis pareigų nustatymas Bendrijos institucijoms jų santykiuose su personalu – Netaikymas
            – Galimybė remtis
      (EB 10 ir 249 straipsniai)
      3.      Socialinė politika – Bendrasis ETUC, UNICE ir CEEP susitarimas dėl darbo pagal terminuotas darbo sutartis – Direktyva 1999/70
            – Darbo vietos stabilumas
      (Pagrindinių teisių chartijos 30 straipsnis; Tarybos direktyva 1999/70)
      4.      Pareigūnai – Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygos – Sutartininkas pagalbinėms užduotims
      (Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 88 straipsnis)
      5.      Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Naujos sutartininkų kategorijos sukūrimas
      (EB 253 straipsnis; Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 3a ir 3b straipsniai; Tarybos reglamentas Nr. 723/2004)
      1.      Pagal Tarnautojų teismo procedūros reglamento 35 straipsnio 1 dalies e punktą ieškinyje, be kita ko, turi būti pateikiama
         pagrindų ir faktinių bei teisinių argumentų, kuriais remiamasi, santrauka. Ši informacija turi būti pakankamai aiški ir tiksli,
         kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Tarnautojų teismas prireikus galėtų priimti sprendimą dėl ieškinio be papildomos
         informacijos. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir gerą teisingumo vykdymą, tam, kad ieškinys būtų priimtinas, esminės teisinės
         ir faktinės aplinkybės, kuriomis pagrįstas ieškinys, turi būti nuosekliai ir suprantamai nurodytos pačiame ieškinyje. Ši taisyklė
         turi būti juo labiau taikoma dėl to, kad pagal Teisingumo Teismo statuto I priedo 7 straipsnio 3 dalį Tarnautojų teismo rašytinę
         proceso dalį iš esmės sudaro tik vienas pasikeitimas rašytiniais pareiškimais, nebent Tarnautojų teismas nuspręstų kitaip.
         Šia proceso Tarnautojų teisme ypatybe paaiškinama, kodėl, priešingai tam, kas Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmoje
         pastraipoje numatyta proceso Pirmosios instancijos teisme ar Teisingumo Teisme atžvilgiu, pagrindų ir argumentų santrauka
         neturi būti apibendrinta.

      (žr. 76 punktą)
      Nuoroda:
      Pirmosios instancijos teismo praktika: 1993 m. balandžio 28 d. Nutarties De Hoe prieš Komisiją, T‑85/92, Rink. p. II‑523, 20 punktas.

      Tarnautojų teismo praktika: 2008 m. birželio 26 d. Nutarties Nijs prieš Audito Rūmus, F‑1/08, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, dėl kurios pateiktas apeliacinis skundas Pirmosios instancijos teisme (byla
         T‑376/08 P), 24 ir 25 punktai.

      2.      Direktyvos, skirtos valstybėms narėms, o ne Bendrijos institucijoms, negali būti laikomos nustatančiomis pareigas šioms institucijoms
         esant santykiams su darbuotojais. Vis dėlto šis teiginys neleidžia pašalinti bet kokios galimybės remtis direktyva esant institucijų
         ir jų pareigūnų ar tarnautojų santykiams. Iš tiesų direktyvos nuostatos galėtų būti netiesiogiai taikomos institucijai, jeigu
         jos yra bendrojo Bendrijos teisės principo, kurį institucija privalo taikyti, išraiška. Antra, direktyva taip pat galėtų susaistyti
         instituciją, kai ši, įgyvendindama teisę organizuoti savo tarnybų veiklą ir laikydamasi Tarnybos nuostatų, ketino vykdyti
         specialią direktyvoje įtvirtintą pareigą ar kai bendro pobūdžio vidaus akte aiškiai nukreipiama į Bendrijos teisės akto leidėjo
         vadovaujantis Sutartimis patvirtintas priemones. Trečia, institucijos pagal lojalumo pareigą, kurios jos privalo laikytis
         vadovaudamosi EB sutarties 10 straipsnio antra pastraipa, elgdamosi, kaip darbdavės, turi atsižvelgti į teisės aktų nuostatas,
         priimtas Bendrijos lygiu.

      (žr. 86 ir 90–93 punktus)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Rinke, C‑25/02, Rink. p. I‑8349, 24 ir 25–28 punktai.

      Pirmosios instancijos teismo praktika: 2008 m. gegužės 21 d. Sprendimo Belfass prieš Tarybą, T‑495/04, Rink. p. II‑781, 43 punktas.

      Tarnautojų teismo praktika: 2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo Aayhan ir kt. prieš Parlamentą, F‑65/07, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 116 ir 118 punktai.

      3.      Nors darbo stabilumas laikomas pagrindiniu darbuotojų apsaugos elementu, jis nėra bendrasis teisės principas, kuriuo remiantis
         būtų galima vertinti institucijos akto teisėtumą. Konkrečiai kalbant, nei iš Direktyvos  1999/70 dėl bendrojo ETUC, UNICE
         ir CEEP susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, nei iš šio bendrojo susitarimo nematyti, kad darbo stabilumui suteikiama
         privalomos teisės normos galia. Be to, Direktyvos 6 ir 7 konstatuojamosiose dalyse ir bendrojo susitarimo preambulės pirmoje
         pastraipoje ir 5 konstatuojamojoje dalyje akcentuojama būtinybė siekti pusiausvyros tarp lankstumo ir apsaugos. Taip pat bendrajame
         susitarime nenumatyta bendra pareiga numatyti, kad tam tikrą skaičių kartų pratęsus terminuotas darbo sutartis ar išdirbus
         tam tikrą laikotarpį, šios darbo sutartys turi būti pakeistos neterminuotomis darbo sutartimis.

      Tačiau darbo stabilumas yra tikslas, kurio siekia bendrojo susitarimo, kurio 1 sąlygos b punkte numatyta, kad juo siekiama
         „sukurti bendruosius pagrindus, kurie neleistų piktnaudžiauti paeiliui sudarinėjant terminuotas darbo sutartis ar nustatant
         terminuotus darbo santykius“, susitariančiosios šalys.

      Be to, nors Pagrindinių laisvių chartijos 30 straipsnyje numatyta, kad „kiekvienas darbuotojas turi teisę į apsaugą <...>
         nepagrįsto atleidimo iš darbo atveju“, šiame straipsnyje nedraudžiama sudaryti paeiliui kelias terminuotas darbo sutartis.
         Be to, kai pasibaigia terminuota darbo sutartis paprasčiausiai dėl to, kad suėjo jos terminas, tai nėra atleidimas iš darbo
         tiesiogine prasme, kuris turėtų būti konkrečiai pagrįstas tinkamumu, elgesiu ar institucijos veiklos poreikiais.

      (žr. 99, 100 ir 104 punktus)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 2005 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Mangold, C‑144/04, Rink. p. I‑9981, 64 punktas; 2006 m. liepos 4 d. Sprendimo Adeneler ir kt., C‑212/04, Rink. p. I‑6057, 91 punktas; 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Marrosu ir Sardino, C‑53/04, Rink. p. I‑7213, 47 punktas; 2008 m. balandžio 15 d. Sprendimo Impact, C‑268/06, Rink. p. I‑2483, 87 punktas.

      Tarnautojų teismo praktika: minėto Sprendimo Aayhan ir kt. prieš Parlamentą 115 punktas.

      4.      Kiekvienas sutartininko įdarbinimas turi atitikti laikinus arba nereguliarius poreikius. Be to, administracijoje, kuri turi
         daug darbuotojų, tokie poreikiai neišvengiamai kartojasi, ypač pareigūnams negalint atlikti pareigų, dėl tam tikromis aplinkybėmis
         padidėjusios darbo apimties arba būtinybės kiekviename generaliniame direktorate tam tikrais atvejais turėti specialią kvalifikaciją
         ir specialių žinių turinčių asmenų. Visos šios aplinkybės yra objektyvios priežastys, pateisinančios terminuotų sutarčių sudarymą
         su pagalbiniais darbuotojais ir šių sutarčių pratęsimą atsiradus šiems poreikiams.

      (žr. 132 punktą)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 2004 m. rugsėjo 23 d. Sprendimui Hectors prieš Parlamentą, C‑150/03 P, Rink. p. I‑8691, pateiktos generalinio advokato M. Ruiz‑Jarabo Colomer išvados, Rink. p. I‑8694, 25 punktas.

      5.      Kadangi visuotinai taikomo teisės akto motyvavimas gali būti ribojamas nurodant, pirma, bendrą situaciją, dėl kurios reikėjo
         jį priimti, ir, antra, bendrus tikslus, kuriuos norima juo pasiekti, ir kadangi jei ginčijamame teisės akte iš esmės nurodyta
         institucijų siekiamo tikslo esmė, būtų pernelyg giežta reikalauti konkretaus motyvavimo dėl kiekvieno atskiro pasirinkto techninio
         sprendimo, Reglamento Nr. 723/2004, iš dalies keičiančio Pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygas,
         motyvavimas, nors ir trumpas, yra pakankamas tiek, kiek jis susijęs su sukuriant naują sutartininkų kategoriją, kaip ji suprantama
         pagal Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 3a ir 3b straipsnius, siekiamu tikslu.

      (žr. 139 ir 141 punktus)
      Nuoroda:
      Tarnautojų teismo praktika: 2007 m. sausio 23 d. Sprendimo Chassagne prieš Komisiją, F‑43/05, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 105 ir 106 punktai ir juose nurodyta teismų praktika.


title: 2008 m. rugsėjo 17 d. Pirmosios instancijos teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas. # Prana Haus GmbH prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Žodinio Bendrijos prekių ženklo PRANAHAUS paraiška - Absoliutus atmetimo pagrindas - Apibūdinamasis pobūdis - Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas. # Byla T-226/07.

text:
      2008 m. rugsėjo 17 d. Pirmosios instancijos teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas Prana Haus prieš VRDT (PRANAHAUS)
      (Byla T‑226/07)
      „Bendrijos prekių ženklas – Žodinio Bendrijos prekių ženklo PRANAHAUS paraiška – Absoliutus atmetimo pagrindas – Apibūdinamasis pobūdis – Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Prekių ženklai, sudaryti tik iš žymenų arba nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti prekių savybes (Tarybos reglamento
         Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas) (žr. 31–35 punktus)

      Dalykas

               Ieškinys dėl 2007 m. balandžio 18 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1611/2006‑1), susijusio su paraiška
                  įregistruoti žodinį žymenį PRANAHAUS kaip Bendrijos prekių ženklą.

            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               Prana Haus GmbH

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               žodinis prekių ženklas PRANAHAUS 9, 16 ir 35 klasių prekėms ir paslaugoms (paraiška Nr. 4839916)

               Eksperto sprendimas:

               atmesti paraišką

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               atmesti apeliaciją

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Prana Haus GmbH padengia bylinėjimosi išlaidas.