2000 m. gruodžio 7 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Prancūzijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 79/409/EEB. # Byla C-38/99.


title: 2015 m. spalio 15 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#György Balázs prieš Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága.#Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teisės aktų suderinimas – Dyzelinių degalų (dyzelino) kokybė – Nacionalinė techninė specifikacija, kurioje nustatyti papildomi kokybės reikalavimai, palyginti su Sąjungos teise.#Byla C-251/14.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2015 m. spalio 15 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Teisės aktų suderinimas — Dyzelinių degalų (dyzelino) kokybė — Nacionalinė techninė specifikacija, kurioje nustatyti papildomi kokybės reikalavimai, palyginti su Sąjungos teise“
      Byloje C‑251/14
      dėl Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Kečkemėto administracinių ir darbo bylų teismas, Vengrija) 2014 m. balandžio 23 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2014 m. gegužės 26 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         György Balázs

      prieš

         Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro pirmosios kolegijos pirmininko pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas A. Tizzano, teisėjai F. Biltgen, E. Levits, M. Berger ir S. Rodin (pranešėjas),
      generalinė advokatė J. Kokott,
      posėdžio sekretorė L. Carrasco Marco, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2015 m. balandžio 23 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               G. Balázs, atstovaujamo ügyvéd M. Miszkuly,

               —

                  Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága, atstovaujamos jogtanácsos B. Gyenge,

               —

               Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos M. Fehér ir G. Koós,

               —

               Graikijos vyriausybės, atstovaujamos I. Bakopoulos ir V. Stroumpouli,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos A. Tokár ir K. Mifsud-Bonnici,

         susipažinęs su 2015 m. gegužės 21 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1998 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/70/EB dėl benzino ir dyzelinių degalų (dyzelino) kokybės, iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 93/12/EEB (OL L 350, p. 58; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 23 t., p. 182), iš dalies pakeistos 2003 m. rugsėjo 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1882/2003 (OL L 284, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 447; toliau – Direktyva 98/70), 4 straipsnio 1 dalies ir 5 straipsnio ir 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/34/EB, nustatančios informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką (OL L 204, p. 37; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 20 t., p. 37), iš dalies pakeistos 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos direktyva 2006/96/EB (OL L 363, p. 81; toliau – Direktyva 98/34), 1 straipsnio 6 ir 11 punktų išaiškinimu.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant G. Balász ir Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (Dél alföld regiono generalinė mokesčių direkcija prie Nacionalinės mokesčių tarnybos, toliau – regioninė mokesčių direkcija) ginčą visų pirma dėl sprendimo skirti ieškovui piniginę baudą už akcizo, mokėtino už jo dyzelinių degalų (dyzelino) atsargas, nesumokėjimą.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

      Direktyva 98/70

               3

               Direktyvos 98/70 1 straipsnyje „Taikymo sritis“ nustatyta:
               „Ši direktyva nustato degalų, kuriuos naudoja transporto priemonės su kibirkštinio ir slėginio uždegimo varikliais, charakteristikas, grindžiamas sveikatos ir aplinkos apsaugos reikmėmis.“

               4

               Šios direktyvos 4 straipsnio „Dyzelininas“ 1 dalies e punkte numatyta:
               „Ne vėliau kaip iki 2009 m. sausio 1 d. valstybės narės užtikrina, kad <...> dyzeliniais degalais (dyzelinu) prekiauti jų teritorijoje būtų galima tik tada, jeigu jie atitinka IV priede nustatytus aplinkosauginius rodiklius, išskyrus sieros kiekiui, kuris neturi viršyti 10 mg / kg.“

               5

               Pagal šios direktyvos 5 straipsnį „Laisva apyvarta“:
               „Nė viena valstybė negali drausti, riboti ar trukdyti pateikti į rinką degalus, kurie atitinka šios direktyvos reikalavimus.“

               6

               Tos pačios direktyvos 6 straipsnyje „Prekyba rinkoje degalais, kuriems nustatyti griežtesni aplinkosauginiai rodikliai“ nustatyta:
               „1.   Nukrypdama nuo 3, 4 ir 5 straipsnių ir laikydamasi Sutarties 95 straipsnio 10 dalies, valstybė narė gali imtis priemonių reikalaudama, kad konkrečiose jos teritorijos zonose degalais būtų prekiaujama tik tuo atveju, jeigu jie atitinka griežtesnius negu šioje direktyvoje nustatytus aplinkosauginius rodiklius, taikomus visam transporto priemonių parkui ar jo daliai, saugant gyventojų sveikatą konkrečioje tos valstybės narės aglomeracijoje arba saugant aplinką tam tikroje tos valstybės narės ekologiškai ar aplinkosaugos požiūriu jautrioje zonoje, jeigu dėl atmosferos ar požeminio vandens taršos atsiranda arba gali pagrįstai atsirasti didelių ir nuolat pasikartojančių problemų, susijusių su žmonių sveikata arba aplinka.
               2.   Valstybė narė, norėdama pasinaudoti šio straipsnio 1 dalyje numatyta leidžiančia nukrypti nuostata, iš anksto pateikia Komisijai prašymą, įskaitant jį pagrindžiantį dokumentą. Pagrindimo dokumente pateikiami įrodymai, kad taikant leidžiančią nukrypti nuostatą bus laikomasi proporcingumo principo ir nebus trikdomas laisvas asmenų bei prekių judėjimas.
               <…>“

               7

               Direktyvos 98/70 IV priede nustatyti tiekiamų į rinką degalų, naudojamų transporto priemonėse su slėginio uždegimo varikliais, aplinkosauginiai rodikliai. Šiame priede numatytos tokių parametrų, t. y. cetaninio skaičiaus, tankio esant 15° C, distiliacijos, policiklinių aromatinių angliavandenilių ir sieros kiekio, ribinės vertės.

         Direktyva 2009/30/EB

               8

               2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/30/EB, iš dalies keičiančios Direktyvos 98/70 nuostatas dėl benzino, dyzelinių degalų (dyzelino) ir gazolių kokybės rodiklių, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų stebėsenos ir mažinimo mechanizmą, iš dalies keičiančios Tarybos direktyvos 1999/32/EB nuostatas dėl vidaus vandens kelių laivų kuro kokybės rodiklių ir panaikinančios Direktyvą 93/12/EEB (OL L 140, p. 88), 31 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
               „Tikslinga pakoreguoti Direktyvos 98/70/EB IV priedą, kad rinkai būtų galima tiekti dyzeliną su didesniu biodegalų kiekiu („B7“), nei numatyta standarte EN 590:2004 („B5“). Šis standartas turėtų būti atitinkamai pakoreguotas ir turėtų nustatyti į tą priedą neįtrauktų techninių parametrų, pvz., oksidacinio stabilumo, pliūpsnio temperatūros, anglies liekanos, pelenų kiekio, vandens kiekio, bendrojo teršalų kiekio, vario plokštelės korozijos, tepumo, kinematinės klampos, drumstimosi temperatūros, ribinės filtruojamumo temperatūros, fosforo kiekio, rūgštinio skaičiaus, peroksidų, rūgštinio skaičiaus kitimo, injektoriaus užkimšimo ir stabilumo priedų pridėjimo, ribas.“

         Direktyva 98/34

               9

               Direktyvos 98/34 1 straipsnyje numatyta:
               „Šioje direktyvoje vartojamos sąvokos turi šią reikšmę:
               <…>

                        3)

                        „Techninė specifikacija“ – dokumente pateikti reikalavimai tokioms gaminio charakteristikoms, kaip kokybės lygiai, darbiniai parametrai, sauga ar matmenys, taip pat reikalavimai parduodamo gaminio pavadinimui, terminijai, simboliams, bandymams ir bandymų metodams, pakavimui, žymėjimui ar ženklinimui etiketėmis ir atitikties įvertinimo procedūroms.

                  <…>

                        6)

                        „Standartas“ – pripažintos standartizacijos institucijos priimta daugkartiniam ar nuolatiniam taikymui skirta techninė specifikacija, kurios reikalavimų atitiktis nėra privaloma ir kuri yra:

                                 —

                                 <…>

                                 —

                                 Europos standartas – Europos standartizacijos institucijos priimtas ir visuomenei prieinamas standartas,

                                 —

                                 nacionalinis standartas – nacionalinės standartizacijos institucijos priimtas ir visuomenei prieinamas standartas.

                           <…>

                        11)

                        „Techninis reglamentas“ – techninės specifikacijos ir kiti reikalavimai arba paslaugų taisyklės, įskaitant atitinkamas administracines nuostatas, kurių būtina laikytis de jure ir [arba] de facto parduodant, teikiant paslaugą, steigiant paslaugų verslą arba naudojant valstybėje narėje ar didžiojoje jos dalyje, taip pat valstybių narių įstatymai ir kiti teisės aktai, <...> draudžiantys gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti, arba draudžiantys teikti paslaugą arba ja naudotis, arba steigti paslaugų teikėjo verslą.

                           De facto techniniais reglamentais laikoma:

                                 —

                                 valstybės narės įstatymai ir kiti teisės aktai, kuriuose yra pateikiama nuoroda į technines specifikacijas, <...> kurių atitiktis suteikia minėtų įstatymų ir kitų teisės aktų atitikties prielaidą,

                  <…>“

               10

               Šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta:
               „Laikydamosi 10 straipsnio nuostatų, valstybės narės nedelsdamos pateikia Komisijai kiekvieno techninio reglamento projektą, išskyrus tuos atvejus, kai jis tik perima visą tarptautinio ar Europos standarto tekstą, kuomet užtenka pateikti informaciją apie atitinkamą standartą; jos taip pat pateikia Komisijai pagrindimą, kodėl būtina priimti tokį techninį reglamentą, jei priežastys nėra aiškios iš projekto.“

         Europos standartai

               11

               Iš 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1025/2012 dėl Europos standartizacijos, kuriuo iš dalies keičiamos Tarybos direktyvos 89/686/EEB ir 93/15/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 94/9/EB, 94/25/EB, 95/16/EB, 97/23/EB, 98/34/EB, 2004/22/EB, 2007/23/EB, 2009/23/EB ir 2009/105/EB ir panaikinamas Tarybos sprendimas 87/95/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 1673/2006/EB (OL L 316, p. 12), I priedo matyti, kad Europos standartizacijos komitetas yra Europos Sąjungos pripažinta Europos standartizacijos organizacija.

               12

               Europos standartizacijos komitetas 1993 m. pirmą kartą priėmė Europos dyzelinių degalų standartą, t. y. Standartą EN 590:1993), kuriame, be kita ko, nurodyta pliūpsnio arba uždegimo temperatūra, numatant mažiausią temperatūrą, kuriai esant variklis išleidžia pakankamai garų, kad reaguodami su oru jie sudarytų dujų mišinį, galintį užsiliepsnoti nuo išorinio liepsnos šaltinio; ši temperatūra šiems degalams yra 55° C. Šis skaičius buvo pakartotas ir minėtąjį pakeitusiuose standartuose EN 590:1999, EN 590:2009 ir EN 590:2013.

         Vengrijos teisė

      Ministro dekretas 20/2008 ir Vengrijos standartas MSZ EN 590:2009

               13

               Pagrindinės bylos faktinių aplinkybių klostymosi metu gazolio kokybės reikalavimai buvo nustatyti 2008 m. rugpjūčio 22 d. Transporto, komunikacijų ir energetikos ministro dekrete 20/2008 dėl degalų kokybės reikalavimų. Šiame dekrete, kuriuo pirmiausia siekta perkelti Direktyvą 98/70, nebuvo nė vieno reikalavimo, susijusio su dyzelinių degalų (dyzelino) pliūpsnio temperatūra.

               14

               Tačiau Vengrijos standarte MSZ EN 590:2009, kuriuo siekta perkelti Europos standartą EN 590:2009, buvo toks reikalavimas dėl dyzelinių degalų (dyzelino) pliūpsnio temperatūros.

         1995 m. Įstatymas XXVIII dėl nacionalinės standartizacijos

               15

               1995 m. Įstatymo XXVIII dėl nacionalinės standartizacijos 3 straipsnio c ir h punktuose numatyta:
               „Pagrindiniai nacionalinės standartizacijos principai:
               <…>

                        c)

                        pirma, nacionalinio standarto laikymosi savanoriškumas ir, antra, nacionalinių standartų taikymas;

                  <…>

                        h)

                        prisiderinimas prie tarptautinių ir Europos standartų.“

               16

               Minėto įstatymo 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Šio standarto laikymasis yra savanoriškas.“

               17

               To paties įstatymo 8 straipsnio 1 dalies d punkte numatyta:
               „Vengrijos standartizacijos tarnybos uždaviniai:
               <…>

                        b)

                        Europos ir nacionalinių standartų skelbimas nepažeidžiant su jais susijusių suderinimo uždavinių ir laikantis Europos standartizacijos organizacijų nustatytų terminų.“

         Akcizų įstatymas

               18

               2003 m. Vengrijos įstatymo CXXVII dėl specialių nuostatų dėl akcizų ir prekybos produktais, kuriems taikomi akcizai (toliau – Akcizų įstatymas), 110 straipsnio 13 dalyje numatyta:
               „Iš [kitų degalinių, skirtų orlaiviams aptarnauti] rezervuarų ir tik naudojant degalų dozatorius gali būti parduodamas tik gazolis, priskiriamas prie 2710 19 41 tarifinės pozicijos, mazutas, priskiriamas prie 2710 19 41 ir 2710 19 45 tarifinių pozicijų, ir biodyzelinas bei biodegalai E85, atitinkantys galiojančius Vengrijos standartus.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               19

               2009 m. spalio 5 d. buvo atliktas G. Balázs dyzelinių degalų (dyzelino) atsargų mokestinis patikrinimas pagal teisės aktus dėl akcizų.

               20

               Ištyrus šiuo tikslu paimtą mėginį nustatyta, kad dyzelinių degalų pliūpsnio temperatūra neatitiko Vengrijos standarto MSZ EN 590:2009 reikalavimų. Pamatuota temperatūra buvo 44° C, o ne pagal šį standartą leistina aukštesnė nei 55° C temperatūra.

               21

               Kiškėreše (Vengrija) Bač Kiškūno departamento finansų direkcijos vietos tarnyba, priklausanti nacionalinei mokesčių administracijai, 2013 m. kovo 21 d. sprendimu konstatavo, kad G. Balázs pažeidė Akcizų įstatymą, ir nurodė jam sumokėti 4418080 Vengrijos forintų (HUF) (maždaug 14138 eurai) piniginę baudą, 883616 HUF (maždaug 2828 eurai) akcizą ir 58900 HUF (maždaug 189 eurai) ekspertizės išlaidų. Regioninė mokesčių direkcija patvirtino šį sprendimą 2013 m. birželio 13 d.

               22

               G. Balász ginčijo šį sprendimą Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Kečkemėto administracinių ir darbo bylų teismas), visų pirma remdamasis Direktyva 98/34 ir 1995 m. Įstatymu XXVIII dėl nacionalinės standartizacijos, pagal kuriuos nacionalinio standarto, kaip antai Vengrijos standarto MSZ EN 590:2009, laikymasis yra savanoriškas.

               23

               Be to, prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad mokestinio patikrinimo dieną šis standartas nebuvo prieinamas vengrų kalba.

               24

               Šiomis aplinkybėmis Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Kečkemėto administracinių ir darbo bylų teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar Direktyvos 98/70 4 straipsnio 1 dalį ir 5 straipsnį reikia aiškinti taip, kad degalų tiekėjams gali būti taikomi tik remiantis šia direktyva priimtuose nacionalinės teisės aktuose įtvirtinti kokybės reikalavimai, o nacionaliniame standarte numatyti papildomi, palyginti su nurodytaisiais direktyvoje, kokybės reikalavimai netaikytini?

                        2.

                        Ar Direktyvos 98/34 1 straipsnio 6 ir 11 punktus reikia aiškinti taip, kad jei galioja techninis reglamentas (nagrinėjamu atveju – tai pagal deleguotąją teisėkūrą priimtas ministerijos dekretas), toje pačioje srityje priimtas nacionalinis standartas gali būti taikomas tik savanoriškai, t. y. įstatymu negali būti nustatomas privalomas taikymas?

                        3.

                        Ar Direktyvos 98/34/EB [1 straipsnio] 6 punkte numatytas nacionalinio standarto prieinamumo visuomenei kriterijus yra tenkinamas, jei standartas, kuris tuo momentu, kai, valdžios institucijų teigimu, turėjo būti taikomas, nebuvo prieinamas valstybine kalba?“

         Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo

               25

               Regioninė mokesčių direkcija per teismo posėdį ginčijo prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumą motyvuodama tuo, kad prejudiciniai klausimai nesusiję su pagrindinės bylos faktinėmis aplinkybėmis. Jos nuomone, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme skundžiamu sprendimu tik reikalaujama sumokėti nesumokėtą akcizą ir specialiai nebaudžiama už dyzelinių degalų (dyzelino) kokybės reikalavimų pažeidimą.

               26

               Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės aiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nurodytas faktines aplinkybes ir teisinius pagrindus, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, taikoma reikšmingumo prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos aplinkybėmis arba dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi faktinės ir teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (visų pirma žr. Sprendimo Budějovický Budvar, C‑478/07, EU:C:2009:521, 63 punktą; Sprendimo Zanotti, C‑56/09, EU:C:2010:288, 15 punktą ir Sprendimo Melki ir Abdeli, C‑188/10 ir C‑189/10, EU:C:2010:363, 27 punktą).

               27

               Šioje byloje net darant prielaidą, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme skundžiamo sprendimo tiesioginis dalykas nėra nubausti už dyzelinių degalų (dyzelino) kokybės reikalavimų pažeidimą, kaip nurodė regioninė mokesčių direkcija, remiantis pliūpsnio temperatūros tyrimo rezultatais bet kuriuo atveju buvo galima konstatuoti, kad G. Balázs prekiavo degalais, apmokestinamais didesniu akcizu nei dyzeliniai degalai (dyzelinas).

               28

               Šiomis aplinkybėmis negalima tvirtinti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas akivaizdžiai visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos dalyku.

               29

               Tuo remiantis darytina išvada, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas.

         Dėl prejudicinių klausimų

         Dėl pirmojo klausimo

               30

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmuoju klausimu iš esmės teiraujasi, ar Direktyvos 98/70 4 straipsnio 1 dalį ir 5 straipsnį reikia aiškinti taip, kad jais valstybei narei draudžiama savo nacionalinėje teisėje numatyti papildomus prekybos dyzeliniais degalais (dyzelinu) kokybės reikalavimus, palyginti su nustatytaisiais šioje direktyvoje, susijusius su pliūpsnio temperatūra, kaip antai nagrinėjamus šioje byloje.

               31

               Siekiant atsakyti į šį klausimą pirmiausia reikia nurodyti, kad, pirma, pagal Direktyvos 98/70 5 straipsnį nė viena valstybė negali drausti, riboti ar trukdyti pateikti į rinką degalus, kurie atitinka šios direktyvos reikalavimus.

               32

               Antra, iš teisinio pagrindo, kuriuo pagrįsta Direktyva 98/70 ir jos vėlesni pakeitimai, t. y. atitinkamai iš EB sutarties 100 A straipsnio ir EB 95 straipsnio (tapo SESV 114 straipsniu), kuriais siekiama suderinti valstybių narių teisės aktus dėl vidaus rinkos įkūrimo ir veikimo, ir iš šios direktyvos 1 konstatuojamosios dalies matyti, kad minėtos direktyvos tikslas – suderinti valstybių narių teisės nuostatas siekiant pašalinti galimus degalams taikomų rodiklių skirtumus.

               33

               Iš Direktyvos 98/70 5 straipsnio teksto ir šios direktyvos tikslo matyti, kad ja siekiama nustatyti, kiek tai susiję su, be kita ko, minėtos direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su šios direktyvos II ir IV priedais, numatytais rodikliais, baigtinius reikalavimus, nuo kurių valstybės narės galėtų nukrypti tik griežtai laikydamosi šios direktyvos 6 straipsnyje nustatytų sąlygų.

               34

               Tačiau, kaip savo išvados 39–47 punktuose nurodė generalinė advokatė, ankstesniame punkte padaryta išvada yra reikšminga tik Direktyvos 98/70 taikymo ratione materiae srityje, t. y. dėl degalų techninių specifikacijų, kurias siekiama suderinti šioje direktyvoje.

               35

               Iš minėtos direktyvos 1 straipsnio, kuriame apibrėžiama jos taikymo sritis, teksto matyti, kad šia direktyva reglamentuojamos techninės specifikacijos, taikomos atitinkamiems degalams siekiant sveikatos ir aplinkos apsaugos tikslų.

               36

               Remiantis šiuo Direktyvos 98/70 tikslu, jos I–IV prieduose numatyti rodikliai vadinami „aplinkosauginiais rodikliais“.

               37

               Be to, minėtos direktyvos 6 straipsnyje numatyta leidimo nukrypti tvarka susijusi tik su griežtesnių negu šioje direktyvoje nustatytų aplinkosauginių rodiklių priėmimu, t. y. kaip matyti iš šio straipsnio 1 dalies, rodiklių, kuriais remiantis saugoma „gyventojų sveikata konkrečioje tos valstybės narės aglomeracijoje arba aplinka tam tikroje ekologiškai ar aplinkosaugos požiūriu jautrioje zonoje“.

               38

               Iš to matyti, kad Direktyvos 98/70 tikslas – suderinti ne kokybės reikalavimus arba technines specifikacijas, kurie gali būti taikomi nurodytiems degalams, todėl kartu uždrausti valstybėms narėms numatyti apribojimus arba leidžiančias nukrypti nuostatas šiuo klausimu, o tik degalų technines specifikacijas, kurios laikomos aplinkosauginėmis pagal šią direktyvą, t. y. tas, kurios grindžiamos sveikatos ir aplinkos pagrindais.

               39

               Taigi, kiek tai susiję su dyzelinių degalų (dyzelino) pliūpsnio temperatūros rodikliu pagrindinėje byloje, reikia konstatuoti, kad ir iš šio parametro techninės apibrėžties, kuri pakartota šio sprendimo 12 punkte, ir iš pagrindinės bylos šalių per teismo posėdį pateiktų tvirtinimų matyti, kad šiuo rodikliu iš principo siekiama užtikrinti dyzelinių degalų (dyzelinio), kaip produkto, apsaugą ir jis taip pat svarbus motorinių transporto priemonių variklių veikimui ir apsaugai. Todėl nustatant pliūpsnio temperatūrą, be kita ko, siekiama apsaugoti vartotojus nuo žalos jų transporto priemonėms.

               40

               Taigi Direktyva 98/70, ypač jos 5 straipsnis, netaikomas tokiam rodikliui, kaip pagrindinėje byloje nagrinėjamai pliūpsnio temperatūrai, vadinasi, ja valstybėms narėms negali būti uždrausta nustatyti tokio dyzelinių degalų (dyzelino) pateikimo rinkai reikalavimo, nes jis nėra techninė specifikacija, susijusi su sveikata ir aplinka, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą.

               41

               Be to, reikia nurodyti, kad Direktyvos 2009/30 31 konstatuojamojoje dalyje aiškiai raginama pakoreguoti Standartą EN 590:2004 ir „nustatyti į [Direktyvos 98/70 IV priedą] neįtrauktų techninių parametrų ribas“, įskaitant pliūpsnio temperatūros, ir tai patvirtina faktą, kad šioje direktyvoje netrukdoma nustatyti tokio tipo papildomų parametrų.

               42

               Todėl, kadangi pagrindinėje byloje nagrinėjamas rodiklis nepatenka į Direktyva 98/70 suderintą sritį, pirmiausia reikia priminti, kad iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad valstybė narė gali tiekti į savo teritorijos rinką produktą, kuriam nėra suderintų arba Sąjungos lygiu pripažintų techninių standartų, tik tuomet, jeigu reikalavimai atitinka įsipareigojimus pagal SESV, šioje byloje ypač SESV 34 ir 36 straipsniuose numatytą laisvo prekių judėjimo principą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija / Portugalija, C‑432/03, EU:C:2005:669, 35 punktą ir Sprendimo Lidl Magyarország, C‑132/08, EU:C:2009:281, 45 punktą).

               43

               Antra, reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 98/34 8 straipsnį siekdamos suteikti galimybę atlikti nuostatų dėl laisvo prekių judėjimo prevencinę kontrolę valstybės narės, ypač kiek tai susiję su kliūčių, kurių gali susidaryti šioje srityje, pagrindimu, privalo pateikti Komisijai nuostatų, pagal kurias techninės specifikacijos tampa privalomos, projektus dar prieš jiems įsigaliojant (šiuo klausimu žr. Sprendimo Sandström, C‑433/05, EU:C:2010:184, 42 punktą ir Sprendimo Belgische Petroleum Unie ir kt., C‑26/11, EU:C:2013:44, 49 ir 50 punktus).

               44

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 98/70 4 straipsnio 1 dalis ir 5 straipsnis aiškintini taip, kad jais valstybei narei nedraudžiama savo nacionalinėje teisėje numatyti papildomų prekybos dyzeliniais degalais (dyzelinu) kokybės reikalavimų, palyginti su nustatytaisiais šioje direktyvoje, susijusių su pliūpsnio temperatūra, kaip antai nagrinėjama šioje byloje, nes tai nėra dyzelinių degalų (dyzelino) techninė specifikacija, susijusi su sveikatos ir aplinkos apsauga pagal šią direktyvą.

         Dėl antrojo klausimo

               45

               Pirmiausia reikia nurodyti, kad iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Vengrijos standartas MSZ EN 590:2009, kuriame numatyta pagrindinėje byloje nagrinėjamas dyzelinių degalų (dyzelino) pliūpsnio temperatūros rodiklis ir kuriuo siekiama perkelti Europos standartą EN 590:2009, buvo priimtas privaloma tvarka pagal Akcizų įstatymo 110 straipsnio 13 dalį.

               46

               Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 98/34 1 straipsnio 6 ir 11 punktus reikia aiškinti taip, kad pagal juos draudžiama valstybei narei padaryti privalomą nacionalinį standartą, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjamą Vengrijos standartą MSZ EN 590:2009.

               47

               Šiuo klausimu pirmiausia pažymėtina, kad niekur nenurodyta, jog remiantis Direktyvos 98/34 1 straipsnio 6 punktu, kuriame pateikiama tik Europos arba nacionalinio standarto pagal šią direktyvą apibrėžtis, ir šio straipsnio 11 punktu, kuriame apibrėžiama sąvoka „techninis reglamentas“, tokio standarto – viso arba jo dalies – valstybės narės teisės aktų leidėjas negali padaryti privalomo.

               48

               Antra, reikia nurodyti, kad iš Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos teksto matyti, kad Europos arba tarptautinis standartas gali tapti privalomas, kai valstybė narė perkelia privalomą techninį reglamentą. Generalinė advokatė savo išvados 65 punkte pažymėjo, kad nėra jokios priežasties manyti, kad kitaip būtų nacionalinio standarto atveju, ypač tuomet, kai, kaip pagrindinėje byloje, jis atitinka Europos standartą.

               49

               Šiomis aplinkybėmis į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 98/34 1 straipsnio 6 ir 11 punktai aiškintini taip: jais nedraudžiama valstybei narei padaryti privalomo nacionalinio standarto, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjamo Vengrijos standarto MSZ EN 590:2009.

         Dėl trečiojo klausimo

               50

               Pirmiausia reikia pažymėti, kad iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktų duomenų matyti, kad pagrindinės bylos faktinių aplinkybių klostymosi metu Vengrijos standartas MSZ EN 590:2009 nebuvo prieinamas vengrų kalba; jis buvo tik anglų kalba.

               51

               Šiomis aplinkybėmis ir atsižvelgdamas į Direktyvos 98/34 1 straipsnio 6 dalyje numatytą standartų prieinamumo visuomenei kriterijų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas trečiuoju klausimu iš esmės teiraujasi, ar šią nuostatą reikia aiškinti taip, kad pagal ją reikalaujama, kad nacionalinis standartas, kaip jis suprantamas pagal minėtą nuostatą, būtų prieinamas atitinkamos valstybės narės oficialiąja kalba.

               52

               Šuo klausimu, kaip jau nurodyta šio sprendimo 47 punkte, Direktyvos 98/34 1 straipsnio 6 punkte pateikta tik standarto, kaip jis suprantamas pagal šią direktyvą, apibrėžtis; be to, šioje nuostatoje siekiama ne numatyti standartų reikalavimus, bet nustatyti informavimo procedūrą standartų ir techninių reglamentų srityje ir prevencinę kontrolę siekiant apsaugoti laisvą prekių judėjimą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Belgische Petroleum Unie ir kt., C‑26/11, EU:C:2013:44, 49 punktą).

               53

               Taigi minėtoje direktyvoje nesant jokių nuorodų šiuo klausimu, iš šios direktyvos 1 straipsnio 6 punkto negalima kildinti reikalavimo, pagal kurį standartas, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, prieinamas anglų kalba, turi būti prieinamas atitinkamos valstybės narės kalba.

               54

               Remiantis tuo, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 98/34 1 straipsnio 6 punktas aiškintinas taip: pagal jį nereikalaujama, kad standartas, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, būtų prieinamas atitinkamos valstybės narės oficialiąja kalba.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               55

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           1998 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/70/EB dėl benzino ir dyzelinių degalų (dyzelino) kokybės, iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 93/12/EEB, iš dalies pakeistos 2003 m. rugsėjo 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1882/2003, 4 straipsnio 1 dalį ir 5 straipsnį reikia aiškinti taip, kad pagal juos valstybei narei nedraudžiama savo nacionalinėje teisėje numatyti papildomų prekybos dyzeliniais degalais (dyzelinu) kokybės reikalavimų, palyginti su nustatytaisiais šioje direktyvoje, susijusių su pliūpsnio temperatūra, kaip antai nagrinėjama šioje byloje, nes tai nėra dyzelinių degalų (dyzelino) techninė specifikacija, susijusi su sveikatos ir aplinkos apsauga pagal šią direktyvą.

                           2.

                           1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/34/EB, nustatančios informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką, iš dalies pakeistos 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos direktyva 2006/96/EB, 1 straipsnio 6 ir 11 punktus reikia aiškinti taip, kad pagal juos nedraudžiama valstybei narei padaryti privalomo nacionalinio standarto, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjamo Vengrijos standarto MSZ EN 590:2009.

                           3.

                           Direktyvos 98/34, iš dalies pakeistos Direktyva 2006/96, 1 straipsnio 6 punktą reikia aiškinti taip, kad pagal jį nereikalaujama, kad standartas, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, būtų prieinamas atitinkamos valstybės narės oficialiąja kalba.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vengrų.


title: 2008 m. vasario 26 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Liuksemburgo Didžiąją Hercogystę. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - Direktyva 2005/51/EB - Viešieji pirkimai - Viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo tvarka. # Byla C-273/07.

text:
      2008 m. vasario 26 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas Komisija prieš Liuksemburgą
      (Byla C‑273/07)
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Direktyva 2005/51/EB – Viešieji pirkimai – Viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo tvarka“
      1.                     Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Teisingumo Teismo atliekamas pagrįstumo nagrinėjimas – Padėtis, į kurią reikia atsižvelgti
            – Padėtis pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje (EB 226 straipsnis) (žr. 9 punktą)
      2.                     Valstybės narės – Įsipareigojimai – Direktyvų įgyvendinimas – Įsipareigojimų neįvykdymas – Vidaus tvarka grindžiamas pateisinimas
            – Nepriimtinumas (EB 226 straipsnis) (žr. 10 punktą)
      Dalykas

               Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Nuostatų, būtinų 2005 m. rugsėjo 7 d. Komisijos direktyvai 2005/51/EB, iš dalies keičiančiai
                  Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/17/EB XX priedą ir Direktyvos 2004/18/EB VIII priedą dėl viešųjų pirkimų (OL L 257,
                  p. 127), įgyvendinti, nepriėmimas per nustatytą terminą.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Nepriėmusi 2005 m. rugsėjo 7 d. Komisijos direktyvą 2005/51/EB, iš dalies keičiančią Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos
                     2004/17/EB XX priedą ir Direktyvos 2004/18/EB VIII priedą dėl viešųjų pirkimų, įgyvendinančių įstatymų ir kitų teisės aktų,
                     Liuksemburgo Didžioji Hercogystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

                  2.

                  	Priteisti iš Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės bylinėjimosi išlaidas.


1988 m. balanžio 26 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Hauptzollamt Hamburg-Jonas prieš Firma P. Krücken. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Nustatymas iš anksto. # Byla 316/86.


1979 m. spalio 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # P. Dumortier frères SA ir kt. prieš Europos Bendrijų Tarybą. # Sujungtos bylos 64 ir 113/76, 167 ir 239/78, 27, 28 ir 45/79.


title: 2008 m. rugsėjo 11 d. Tarnautojų teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Juana Maria Coto Moreno prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Viešoji tarnyba - Pareigūnai - Atviras konkursas. # Byla F-127/07.

text:
TARNAUTOJŲ TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2008 m. rugsėjo 11 d.
      Byla F‑127/07
      Juana Maria Coto Moreno
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Atviras konkursas – Neįrašymas į rezervo sąrašą – Egzaminų raštu ir žodžiu vertinimas“
      Dalykas: Ieškinys, pareikštas pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius, kuriuo J. M. Coto Moreno iš esmės prašo panaikinti 2007 m. vasario
         12 d. sprendimą, kuriuo konkurso EPSO/AD/28/05 atrankos komisija atsisakė įrašyti jos pavardę į rezervo sąrašą, nuspręsti,
         kad kompetentingos institucijos privalo įrašyti jos pavardę į minėtą rezervo sąrašą ir priteisti iš Komisijos atlyginti tariamai
         patirtą profesinę, finansinę ir neturtinę žalą.

      Sprendimas: Atmesti J. M. Coto Moreno ieškinį. Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Santrauka
      1.      Pareigūnai – Konkursas – Kandidatų tinkamumo vertinimas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 5 straipsnis)
      2.      Pareigūnai – Konkursas – Atrankos komisija – Darbų slaptumo užtikrinimas
      (Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 6 straipsnis)
      1.      Konkurso atrankos komisijos atliekamiems kandidatų žinių ir gebėjimų vertinimams Bendrijos teismo kontrolė netaikoma. Tai
         netaikytina įvertinimo balais ir atrankos komisijos pateikto įvertinimo žodžiu neatitikimui. Iš tiesų toks atitikimas, užtikrinantis
         vienodą požiūrį į kandidatus, yra viena iš atrankos komisijos darbą reglamentuojančių taisyklių, todėl teismas turi patikrinti,
         ar jos buvo laikytasi. Be to, Bendrijos teismas gali kontroliuoti įvertinimo balais ir žodžiu neatitikimą, neatsižvelgdamas
         į atrankos komisijos atlikto kandidatų rezultatų įvertinimo kontrolę, kurios Bendrijos teismas nevykdo, su sąlyga, kad vykdant
         atitikimo kontrolę tikrinama tik tai, ar šis neatitikimas nėra akivaizdus. Dėl šios priežasties Bendrijos teismas turi patikrinti
         ar, atsižvelgiant į įvertinimo lentelėje pateiktą darbo įvertinimą žodžiu, atrankos komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo
         klaidos šį darbą įvertindama balais.

      Tai, kad kandidatei buvo skirtas minimalus įvertinimas balais, leidžiantis laikyti egzaminą žodžiu, nors jos atsakymai raštu
         buvo įvertinti iš esmės geriau nei pakankamai, neįrodo akivaizdaus įvertinimų balais ir žodžiu neatitikimo. Todėl, palyginus
         suinteresuotojo asmens darbo įvertinimą balais ir atrankos komisijos šio darbo įvertinimą žodžiu, negalima įžvelgti akivaizdžios
         vertinimo klaidos.

      (žr. 33, 34 ir 38 punktus)
      2.      Pirma, konkurso atrankos komisijos pareiga motyvuoti sprendimą turi būti derinama su slaptumu, kuris privalomas atrankos komisijos
         darbui. Užtikrinant šį slaptumą draudžiama viešinti atskirų atrankos komisijos narių nuomones ir atskleisti bet kokią informaciją
         apie asmeninį arba lyginamąjį kandidatų vertinimą. Antra, svarbu, kad pareiga motyvuoti sprendimus nepakeliamai neapsunkintų
         atrankos komisijos ir personalo administracijos darbo. Dėl šios priežasties informavimas apie per įvairius konkurso, kuriame
         dalyvauja daug kandidatų, egzaminus skirtus balus yra pakankamas atrankos komisijos sprendimų, priimtų kiekvieno kandidato
         atžvilgiu, motyvavimas.

      (žr. 55–57 punktus)
      Nuoroda:
      Teisingumo Teismo praktika: 1980 m. vasario 28 d. Sprendimo Bonu prieš Tarybą, 89/79, Rink. p. 553, 6 punktas; 1996 m. liepos 4 d. Sprendimo Parlamentas prieš Innamorati, C‑254/95 P, Rink. p. I‑3423, 24 ir 31 punktai; 2008 m. vasario 28 d. Sprendimo Neirinck prieš Komisiją, C‑17/07 P, dar nepaskelbto Rinkinyje, 58 punktas.

EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2008 m. rugsėjo 11 d.(*)

      „Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Atviras konkursas – Neįrašymas į rezervo sąrašą – Egzaminų raštu ir žodžiu įvertinimas“
      Byloje F‑127/07
      dėl pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikšto ieškinio,
      Juana Maria Coto Moreno, Europos Bendrijų Komisijos pareigūnė, gyvenanti Gaborone (Botsvana), atstovaujama advokatų K. Lemmens ir C. Doutrelepont,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą B. Eggers ir M. Velardo

      atsakovę,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas P. Mahoney, teisėjai H. Kanninen ir S. Gervasoni (pranešėjas),
      posėdžio sekretorius R. Schiano, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. birželio 11 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Ieškiniu, kurį Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2007 m. spalio 30 d. faksu (ieškinio originalas pateiktas lapkričio 6 d.),
         J. M. Coto Moreno Tarnautojų teismo iš esmės prašo panaikinti 2007 m. vasario 12 d. Sprendimą, kuriuo konkurso EPSO/AD/28/05
         Atrankos komisija atsisakė įrašyti jos pavardę į rezervo sąrašą, nuspręsti, kad kompetentingos institucijos privalo įrašyti
         jos pavardę į minėtą rezervo sąrašą ir priteisti iš Europos Bendrijų Komisijos atlyginti tariamai patirtą profesinę, finansinę
         ir neturtinę žalą.

       Faktinės bylos aplinkybės
      2        2004 m. rugsėjo 16 d. ieškovė buvo paskirta B*3 lygio pareigūne ir išsiųsta į Komisijos delegaciją Botsvanoje.

      3        Vėliau ieškovė pateikė paraišką dalyvauti konkurse EPSO/AD/28/05, kurio tikslas  sudaryti šimto konkursą laimėjusių asmenų
         rezervo sąrašą AD5 lygio administratoriais įdarbinti „Finansinių išteklių valdymo“ srityje.

      4        Kaip matyti iš pranešimo apie konkursą EPSO/AD/28/05, 2005 m. liepos 20 d. paskelbto Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 178 A, p. 3, toliau – pranešimas apie konkursą), šį konkursą sudarė trys etapai.

      5        Pirma, konkursas buvo pradėtas trimis pirminės atrankos testais kandidato pasirinkta antrąja kalba, kurie buvo sudaryti iš
         klausimų su pasirenkamaisiais atsakymais. Per kiekvieną testą reikalaujamą balų minimumą gavusiems ir tarp 300 geriausių patekusiems
         kandidatams buvo leista laikyti egzaminą raštu.

      6        Antra, pagrindine kandidato kalba laikomą egzaminą raštu sudarė kandidato pasirinkta tema, susijusi su konkurso sritimi, ir
         jis buvo skirtas kandidato profesinėms žinios, gebėjimams suprasti, analizuoti ir apibendrinti bei gebėjimams parengti dokumentą
         įvertinti. Egzaminas buvo vertinamas nuo 0 iki 50 balų, o nustatytas reikalaujamas minimumas – 25 balai. Per egzaminą raštu
         reikalaujamą minimumą surinkę kandidatai, patekę tarp 150 geriausių, buvo pakviesti laikyti egzaminą žodžiu.

      7        Trečia, egzaminas žodžiu, vėl laikomas pagrindine kandidato kalba, turėjo leisti Atrankos komisijai įvertinti, ar kandidatas
         tinkamas vykdyti užduotis, susijusias su pareigomis, kurioms eiti buvo paskelbtas konkursas. Jį sudarė specifinės konkurso
         srities žinios bei žinios apie Europos Sąjungą, jos institucijas ir politiką. Taip pat buvo tikrinamos antrosios kandidato
         kalbos žinios bei gebėjimas prisitaikyti prie Europos viešosios tarnybos darbo daugiakultūrėje aplinkoje. Egzaminas buvo vertinamas
         nuo 0 iki 50 balų, o nustatytas reikalaujamas minimumas – 25 balai.

      8        Pirminės atrankos testai ir egzaminas raštu vyko 2006 m. kovo 31 dieną. Ieškovė juos sėkmingai išlaikė ir buvo pakviesta laikyti
         egzaminą žodžiu, vykusį 2007 m. sausio 10 d. Briuselyje.

      9        2007 m. vasario 12 d. laišku Europos Bendrijų personalo atrankos tarnyba (toliau – EBPAT) informavo ieškovę, kad Atrankos
         komisija neįrašė jos pavardės į rezervo sąrašą, nes jos rezultatai nepateko tarp 100 geriausių (toliau – ginčijamas sprendimas).
         Nors paskutinis į sąrašą įtrauktas kandidatas surinko 56,1 balo, ieškovė iš viso surinko tik 54 balus, t. y. 25 iš 50 per
         egzaminą raštu ir 29 iš 50 per egzaminą žodžiu.

      10      2007 m. vasario 22 d. EBPAT nusiųstame elektroniniame laiške ieškovė išreiškė nuostabą dėl egzamino žodžiu įvertinimo, pareiškė
         pastabas dėl šio egzamino ir galiausiai paprašė Atrankos komisijos iš naujo patikrinti jos egzaminus raštu ir žodžiu.

      11      2007 m. kovo 22 d. laišku Atrankos komisijos pirmininkas ieškovei atsakė, kad Atrankos komisija, iš naujo patikrinusi egzaminus
         raštu ir žodžiu, patvirtino ieškovės rezultatus, ir persiuntė jai jos egzamino raštu kopiją bei Atrankos komisijos šio egzamino
         raštu įvertinimo lapą.

      12      Iš Atrankos komisijos ieškovės egzamino raštu įvertinimo lapo matyti, kad Atrankos komisija nutarė, jog ieškovės atsakymas
         į pirmąjį klausimą buvo „pakankamas, bet neišsamus“, kiek jis susiję su profesinėmis žiniomis, ir „geras“, kiek jis susijęs
         su gebėjimais analizuoti, apibendrinti bei parengti dokumentą. Dėl atsakymo į klausimą Nr. 3, kurį ieškovė pasirinko iš klausimų
         Nr. 2, Nr. 3 ir Nr. 4, Atrankos komisija konstatavo, kad jame „nebuvo aptartos tam tikros sąvokos“, ir laikė atsakymą „pakankamu“,
         kiek jis susijęs su profesinėmis žiniomis, ir „geru“, kiek jis susijęs su gebėjimais analizuoti, apibendrinti bei parengti
         dokumentą.

      13      2007 m. kovo 29 d. ieškovė nusiuntė EBPAT kitą elektroninį laišką, kuriame ji tvirtino, kad nebuvo pakankamai atsakyta į jos
         pastabas dėl egzamino žodžiu, ir Atrankos komisijos komentarus pripažino ypač glaustais. Ji taip pat paprašė paaiškinti, ką
         reiškia komentaruose vartojami žodžiai „pakankamas“ ir „geras“. Galiausiai ieškovė užginčijo atsakymo į egzamino raštu klausimą
         Nr. 3 įvertinimą.

      14      2007 m. gegužės 2 d. laišku Atrankos komisijos pirmininkas dar kartą atsakė ieškovei. Jis atskirai pagrindė Atrankos komisijos
         atliktą ieškovės egzamino raštu įvertinimą. Jis pažymėjo, kad keturi šio egzamino vertinimo kriterijai turėjo skirtingą vertę,
         nes profesinės žinios egzamino nurodytoje srityje buvo laikomos svarbesnėmis nei gebėjimai suprasti, analizuoti bei dėstyti
         mintis. Atrankos komisijos pirmininkas dėl pirmojo klausimo paaiškino, kad esė turinio spragas kompensavo analizės, apibendrinimo
         ir dokumento parengimo kokybė, o tai leido ieškovei surinkti 25 balus iš 50.

      15      Dėl atsakymo į klausimą Nr. 3 vertinimo Atrankos komisijos pirmininkas 2007 m. gegužės 2 d. laiške pateikė šiuos paaiškinimus:

      „Kadangi jūs prašėte pateikti daugiau paaiškinimų ypač dėl jūsų atsakymo į klausimą Nr. 3, pranešame, kad, Atrankos komisijos
         nuomone, jūsų atsakyme yra gausu silpnų vietų. Pirma, atrankos kriterijai nebuvo nei paaiškinti, nei pagrįsti. Kokie buvo
         pasiūlytų maksimalių ribų tikslai? Kodėl apyvarta turėtų būti dešimt kartų didesnė už rinkos vertę? Kodėl 50 % apyvartos turėtų
         būti gauta iš konkursų? Kodėl 50 % darbuotojų turėtų būti paskirti vykdyti konkursus? Ir t. t.

      Aptariant sutarčių sudarymo kriterijus, nebuvo paminėtos įrangos eksploatacinės savybės ir kokybė. Nebuvo paminėti tokie kriterijai
         kaip  amortizacijos norma bei pirkimo kainos ir eksploatavimo išlaidų santykis. Darbuotojų ir bendrovės patirties kriterijai
         yra akivaizdžiai atrankos, o ne sutarčių sudarymo kriterijai; taip pat nebuvo paminėta elementari, bet lemiamą reikšmę turinti
         pristatymo data.

      Be to, paminėtos sutarties sąlygos (pavyzdžiui, išankstinio apmokėjimo garantija) tokiai rinkai ne visada buvo svarbios, tačiau
         buvo praleistos kitos svarbesnės galimos įtraukti sąlygos, susijusios su sankcijomis už pavėluotą vykdymą ar nevykdymą, sutartine
         atsakomybe už dėl klaidų patirtus nuostolius bei pareiga  apdrausti profesiniu draudimu. Taip pat nebuvo paminėtos sutarties
         nutraukimo profesinio aplaidumo atveju sąlygos.“

      („As you specifically requested more detail as regards your answer to question 3, the opinion of the Board is that your answer
         contained many weaknesses. First, the selection criteria were not explained or justified. What were the purposes of the proposed
         ceilings ? Why would the turnover have to be 10 times the value of the market ? Why did 50 % of the turnover have to come
         from the tender domain? Why would 50 % of the personnel have to be dedicated to the tender domain? etc.

      As regards the award criteria there was no mention of performance and quality of the equipment. Criteria such as the rate
         of becoming obsolete and the purchase cost versus maintenance, for example, were not mentioned. The criteria on the experience
         of the personnel and the company are clearly selection criteria and not award criteria; the simple but crucial date of delivery
         was also not mentioned.

      Further the contractual clauses given were not always pertinent (e.g. Prie‑financing guarantee) for such a market, but other
         more important possible clauses were missing such as a clause for the sanctions in case of delay or non-function, the contractual
         responsibility for damages resulting from faults, the obligation to subscribe a professional insurance. Clauses for cancelling
         the contract in case of professional misconduct were also not mentioned.“)

      16      2007 m. gegužės 3 d. ieškovė pateikė skundą dėl ginčijamo sprendimo. 2007 m. liepos 31 d. Sprendimu Paskyrimų tarnyba (toliau
         – PT) šį skundą atmetė.

       Šalių reikalavimai
      17      Ieškovė Tarnautojų teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –        priteisti iš Komisijos 25 000 eurų tariamai patirtai neturtinei žalai atlyginti,
      –        priteisti iš Komisijos 8 000 eurų advokatų honorarams padengti,
      –        nuspręsti, kad kompetentingos institucijos privalo įrašyti jos pavardę į rezervo sąrašą arba, nepatenkinus šio reikalavimo
         ir jos neįrašius, priteisti iš jų 384 000 eurų tariamai patirtai neturtinei žalai atlyginti,

      –        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
      18      Komisija Tarnautojų teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl reikalavimo panaikinti
      19      Savo reikalavimui dėl panaikinimo pagrįsti ieškovė pateikia keturis ieškinio pagrindus:

      –        pirmasis pagrindas susijęs su akivaizdžia vertinimo klaida, kurią Atrankos komisija padarė vertindama jos egzaminų raštu ir
         žodžiu atsakymus,

      –        antrasis pagrindas susijęs su pranešimo apie konkursą, lygybės principo ir  „protingumo principo“ pažeidimu,
      –        trečiasis pagrindas susijęs su pareigos motyvuoti pažeidimu,
      –        ketvirtasis pagrindas susijęs su akivaizdžia vertinimo klaida dėl Atrankos komisijos egzamino raštu įvertinimo balais ir žodžiu
         neatitikimo.

       Dėl pirmojo ir ketvirtojo ieškinio pagrindų, susijusių su Atrankos komisijos padarytomis akivaizdžiomis vertinimo klaidomis
       Šalių argumentai
      –       Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su akivaizdžia vertinimo klaida, kurią Atrankos komisija padarė vertindama ieškovės egzaminų
         raštu ir žodžiu atsakymus

      20      Visų pirma ieškovė tvirtina, kad Atrankos komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, kai nurodė, jog atsakyme į egzamino
         raštu klausimą Nr. 3 „gausu silpnų vietų“. Pirma, ieškovės negalima apkaltinti tuo, kad ji nepaaiškino ir nepagrindė atrankos
         kriterijų, susijusių su pasiūlymus pateikusių įmonių ekonominiu ir techniniu pajėgumu, nes kandidatų buvo prašoma apibrėžti
         atrankos kriterijus, o ne pagrįsti jų pasirinkimą. Be to, ieškovės nurodyti atrankos kriterijai yra tokie aiškūs, kad jų pasirinkimo
         motyvavimas ar pagrindimas būtų nereikalingi. Antra, ieškovės pateikti atrankos kriterijai yra ir svarbūs, ir plačiai naudojami
         praktikoje, nes juos galima rasti Komisijos „Sutarčių sudarymo procedūrų vykdant išorės veiksmus praktiniame vadove“. Kadangi
         ieškovė paminėjo šiame Komisijos vadove pateiktus kriterijus, Atrankos komisija negalėjo padaryti išvados, kad jos atsakyme
         „gausu silpnų vietų“.

      21      Antra, Atrankos komisija taip pat padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, kai nutarė, kad darbuotojų ir įmonės patirtį ieškovė
         klaidingai laikė ne atrankos, bet sutarties sudarymo kriterijais. Iš tiesų Komisijos „Sutarčių sudarymo procedūrų vykdant
         išorės veiksmus praktiniame vadove“ tarp paslaugų sutarčių sudarymo kriterijų paminėti pasiūlytų ekspertų curriculum vitae. Taigi Atrankos komisija nepaisė taisyklių, kurias pati Komisija sau nusistatė, todėl pažeidė patere legem quam ipse fecisti principą.

      22      Trečia, Atrankos komisija klaidingai tvirtino, kad ieškovės pasiūlytos sutarties sąlygos siekiant užtikrinti prekių ir paslaugų
         kokybę bei apriboti finansinę riziką ne visada buvo reikšmingos. Atvirkščiai, išankstinio apmokėjimo garantija, kurią Atrankos
         komisija pateikia kaip pavyzdį 2007 m. gegužės 2 d. laiške, yra ne tik reikšminga, bet netgi privaloma Europos plėtros fondo
         (toliau – EPF) sutartyse.

      23      Galiausiai, į klausimą, pateiktą per egzaminą žodžiu, t.y. kaip galima sumažinti finansinių nuostolių riziką keičiantis valiutų
         kursams, kai sutartį sudaro dviejų valstybių, kuriose naudojama skirtinga valiuta, šalys, ieškovė pateikė EPF praktiką atitinkantį
         atsakymą – sumokėti kainą abiem valiutomis ir įtraukti sutarties sąlygas, pagal kurias būtų galima peržiūrėti kainą. Todėl
         Atrankos komisija šį atsakymą klaidingai laikė nepakankamu.

      24      Komisija primena, kad Tarnautojų teismas vykdo ribotą atrankos komisijos vertinimų kontrolę.

      25      Dėl egzamino raštu Komisija mano, kad įvairios nuorodos į „EuropAid bendradarbiavimo tarnybos vadovą“, kurias ieškovė pateikė
         savo ieškinyje siekdama įrodyti savo atsakymų pagrįstumą, įrodo klaidingą aiškinimą. Šiame vadove aptariamos EPF sudarytos
         paslaugų sutartys, o egzamino raštu klausimuose nebuvo minimas EPF ir jie buvo susiję su tiekimo sutartimis.

      –       Dėl ketvirtojo pagrindo, susijusio su akivaizdžiu Atrankos komisijos egzamino raštu įvertinimo balais ir žodžiu neatitikimu
      26      Ieškovė tvirtina, kad Atrankos komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, kai egzaminą raštu įvertino balais. Kadangi Atrankos
         komisija jos atsakymus laikė „pakankamais“, kiek jie susiję su profesinėmis žiniomis, ir „gerais“, kiek jie susiję su parodytais
         gebėjimais suprasti, analizuoti, apibendrinti ir parengti dokumentą, ši komisija akivaizdžiai suklydo paskirdama jai 25 balus
         iš 50, t. y. minimalų įvertinimą, kad būtų leista laikyti egzaminą žodžiu.

      27      Paskyrusi ieškovei 25 balus iš 50, Atrankos komisija taip pat pažeidė lygybės principą. Iš tiesų Atrankos komisija ieškovę
         vertino kaip bet kurį kitą kandidatą, du kartus įvertintą „pakankamai“ už profesines žinias ir du kartus „pakankamai“ už gebėjimus
         analizuoti, apibendrinti, suprasti ir parengti dokumentą. Ieškovė mano, kad jai skirti balai turėjo atspindėti tai, jog ji
         buvo įvertinta „gerai“ pagal visus su profesinėmis žiniomis nesusijusius kriterijus.

      28      Bet kuriuo atveju egzamino raštu įvertinimas balais nėra proporcingas įvertinimo lape pateiktam įvertinimui.

      29      Komisija atsikerta, kad nėra jokio įvertinimo balais, t. y. 25 balai iš 50, ir komentarų neatitikimo. Iš tiesų, kaip 2007 m.
         gegužės 2 d. laiške paaiškino Atrankos komisijos pirmininkas, lemiamą reikšmę vertinant kandidatus turėjo konkurso srities
         profesinės žinios. Net jei įvertinimas balais neatitiko komentarų, šis neatitikimas buvo nedidelis ir jokiu būdu neakivaizdus.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      30      Ieškovė remiasi dviem akivaizdžiomis vertinimo klaidomis: pirma, kuri turėjo įtakos Atrankos komisijos atliktam kandidatų
         pasirodymų per egzaminą įvertinimui, ir, antra, kuri turėjo poveikį egzamino raštu įvertinimo balais ir Atrankos komisijos
         įvertinimo žodžiu atitikimui.

      31      Visų pirma reikia priminti Tarnautojų teismo vykdomos sprendimo, kuriuo konkurso Atrankos komisija atsisako įtraukti kandidatą
         į rezervo sąrašą, kontrolės apimtį.

      32      Nagrinėdamas tokio sprendimo teisėtumą Tarnautojų teismas tikrina, ar buvo laikomasi taikytinų teisės normų, t. y. taisyklių,
         ypač procedūrinių, nurodytų Pareigūnų tarnybos nuostatuose ir pranešime apie konkursą bei reglamentuojančių atrankos komisijos
         darbą, ypač atrankos komisijos pareigą būti nešališkai ir taikyti  vienodo požiūrio į kandidatus principą (2003 m. kovo 5 d.
         Pirmosios instancijos teismo sprendimo Staelen prieš Parlamentą,  T‑24/01, Rink. VT p. I‑A‑79 ir  II‑423, 47–52 punktai; 2003 m. birželio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Pyres prieš Komisiją, T‑72/01, Rink. VT p. I‑A‑169 ir II‑861, 32–42 punktai ir 2004 m. lapkričio 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Vonier prieš Komisiją, T‑165/03, Rink. VT p. I‑A‑343 ir II‑1575, 39 punktas) ir ar nebuvo piktnaudžiavimo įgaliojimais (1974 m. spalio 9 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo Campogrande ir kiti prieš Komisiją, 112/73, 144/73 ir 145/73, Rink. p. 957, 34–53 punktai, 1999 m. vasario 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Jiménez prieš OHMI, T‑200/97, Rink. VT p. I‑A‑19 ir II‑73, 43–57 punktai). Tam tikrais atvejais, kai atrankos komisija neturi diskrecijos, ši
         kontrolė gali apimti faktinių aplinkybių, kuriomis Atrankos komisija rėmėsi priimdama savo sprendimą, tikslumo patikrinimą
         (2008 m. kovo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Giannini prieš Komisiją, T‑100/04, dar nepaskelbto Rinkinyje, 277–278 punktai).

      33      Tačiau konkurso atrankos komisijos kandidatų žinių ir gebėjimų vertinimams Tarnautojų teismo kontrolė netaikoma (minėto sprendimo
         Campogrande ir kiti prieš Komisiją 53 punktas, 2005 m. sausio 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Roccato prieš Komisiją, T‑267/03, Rink. VT p. I‑A‑1 ir II‑1, 42 punktas).

      34      Tai netaikytina įvertinimo balais ir atrankos komisijos pateikto įvertinimo žodžiu neatitikimui. Iš tiesų toks atitikimas,
         užtikrinantis vienodą požiūrį į kandidatus, yra viena iš atrankos komisijos darbą reglamentuojančių taisyklių, todėl teismas,
         remdamasis minėta teismo praktika, turi patikrinti, ar jos buvo laikomasi. Be to, Tarnautojų teismas gali kontroliuoti įvertinimo
         balais ir žodžiu neatitikimą, neatsižvelgdamas į atrankos komisijos kandidatų pasirodymų per egzaminą įvertinimo kontrolę,
         kurios šis teismas nevykdo, su sąlyga, kad vykdant atitikimo kontrolę tikrinama tik tai, ar šis neatitikimas nėra akivaizdus.
         Dėl šios priežasties 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendime Van Neyghem prieš Komisiją (F‑73/06, dar nepaskelbtas Rinkinyje, 87 punktas) Tarnautojų teismas nagrinėjo, ar, atsižvelgiant į įvertinimo lape pateiktą
         egzamino raštu įvertinimą žodžiu, Atrankos komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos šį egzaminą įvertindama balais.

      35      Pirma, iš šio sprendimo 33 punkte nurodytos teismo praktikos matyti, kad ieškovė Tarnautojų teisme negalėjo veiksmingai remtis
         akivaizdžia vertinimo klaida, kurią, jos nuomone, Atrankos komisija padarė vertindama kandidatų pasirodymus per egzaminą,
         todėl pirmąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti.

      36      Antra, vis dėlto iš šio sprendimo 34 punkto matyti, kad Tarnautojų teismas turi patikrinti, ar konkurso Atrankos komisija
         nepaskyrė ieškovei balų, akivaizdžiai neatitinkančių įvertinimo lape pateikto jos egzamino įvertinimo žodžiu.

      37      Iš esmės ieškovė teigia, kad Atrankos komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą už jos egzaminą raštu paskirdama 25 balus
         iš 50, t. y. minimalų įvertinimą, kad būtų leista laikyti egzaminą žodžiu, nors jos atsakymus į du egzamino raštu klausimus
         ji pripažino „pakankamais“, kiek jie susiję su profesinėmis žiniomis, ir „gerais“, kiek jie susiję su gebėjimais analizuoti,
         apibendrinti ir parengti dokumentą.

      38      Reikia priminti, kad kandidatų pasirodymai per egzaminą vykstant konkursui turi santykinę vertę ir niekas nekliudo leisti
         laikyti egzaminą žodžiu tik atitinkamą lygį pasiekusiems kandidatams. Todėl ieškovė iš egzamino raštu įvertinimo balais (25
         iš 50), kuris yra minimalus, kad jai būtų leista laikyti egzaminą žodžiu, nepagrįstai daro išvadą, jog Atrankos komisija nepripažino
         jos egzamino raštu pakankamu. Šiomis aplinkybėmis tai, kad ieškovei buvo skirtas minimalus įvertinimas balais, leidžiantis
         laikyti egzaminą žodžiu, nors jos atsakymai raštu buvo įvertinti iš esmės geriau nei pakankamai, neįrodo akivaizdaus įvertinimų
         balais ir žodžiu neatitikimo. Todėl šiuo atveju, palyginus suinteresuotojo asmens egzamino raštu įvertinimą balais ir Atrankos
         komisijos šio egzamino įvertinimą žodžiu, negalima įžvelgti akivaizdžios vertinimo klaidos.

      39      Todėl ketvirtąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti.

       Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su pranešimo apie konkursą, lygybės principo ir „protingumo principo“ pažeidimu
       Šalių argumentai
      40      Ieškovės manymu, nors pranešime apie konkursą nurodyta, kad egzaminas raštu skirtas „kandidato profesinėms žinioms, gebėjimams
         suprasti, analizuoti ir apibendrinti bei gebėjimui parengti dokumentą“ įvertinti, Atrankos komisija įvertino tik profesines
         ieškovės žinias. Profesinių žinių kriterijui, palyginti su kitais kriterijais, buvo teikiama pirmenybė.

      41      Nors pranešimu apie konkursą siekiama užtikrinti vienodą požiūrį į kandidatus, šis požiūris nebuvo užtikrintas, nes nebuvo
         laikomasi pranešimo apie konkursą.

      42      Ieškovės egzamino raštu įvertinimas balais, kuris yra minimalus, kad būtų leista laikyti egzaminą žodžiu, įrodė tik „pakankamą“
         įvertinimą, kurį Atrankos komisija skyrė už ieškovės profesines žinias, o ne palankų jos egzamino raštu įvertinimą, susijusį
         su gebėjimais analizuoti, apibendrinti ir parengti dokumentą. Taigi įvertinimo balais ir žodžiu neatitikimas įrodo, kad profesinių
         žinių kriterijus buvo perdėtai svarbus, jeigu ne vienintelis, į kurį buvo atsižvelgta. Todėl Atrankos komisija pažeidė „protingumo
         principą“.

      43      Komisija pažymi, kad egzaminas raštu buvo vertinamas pagal visus numatytus kriterijus, ir tvirtina, jog konkurso, organizuoto
         siekiant įdarbinti tam tikrą kompetenciją finansinių išteklių valdymo srityje turinčius pareigūnus, atveju buvo protinga pirmenybę
         teikti kandidatų profesinėms žinioms šioje srityje.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      44      Ieškinio pagrindą, susijusį su pranešimo apie konkursą, lygybės principo ir  „protingumo principo“ pažeidimu, ieškovė grindžia
         dviem argumentais.

      45      Pirma, ji teigia, kad Atrankos komisija atsižvelgė tik į kandidatų žinias, susijusias su konkurso sritimi, t. y. su finansinių
         išteklių valdymu, o ne į kitus pranešime apie konkursą nurodytus egzamino raštu vertinimo kriterijus. Šiam teiginiui aiškiai
         prieštarauja ieškovės egzamino raštu įvertinimas žodžiu, Atrankos komisijos pateiktas įvertinimo lape. Iš tiesų šis vertinimas
         kartu apėmė ieškovės profesines žinias, kurios laikomos „pakankamomis“, ir gebėjimus analizuoti, apibendrinti ir parengti
         dokumentą, kurie laikomi „gerais“.

      46      Antra, prieštaraudama pirma pateiktam argumentui, ieškovė mano, kad iš visų pranešime apie konkursą išvardytų atrankos kriterijų
         Atrankos komisija lemiamą reikšmę neteisėtai teikė konkurso srities profesinių žinių kriterijui. Neginčijama, jog Atrankos
         komisija šį kriterijų iš tiesų laikė svarbiausiu.

      47      Vis dėlto Atrankos komisijos naudojamų kriterijų hierarchija neprieštarauja pranešimui apie konkursą, nes jame nenurodyta,
         kad vertinant kandidatus išvardyti kriterijai yra vienodai svarbūs.

      48      Taip pat kriterijų hierarchija savaime neprieštarauja vienodo požiūrio į kandidatus principui. Be to, ieškovė netvirtino,
         kad Atrankos komisija kitiems kandidatams šiuos kriterijus taikė kitaip.

      49      Galiausiai ieškovė, tvirtindama, jog Atrankos komisija kriterijui, susijusiam su profesinėmis žiniomis, skyrė akivaizdžiai
         neproporcingą svarbą, remiasi išimtinai jos egzamino raštu įvertinimo balais ir Atrankos komisijos šio egzamino įvertinimo
         žodžiu neatitikimu, kuris, jos manymu, yra akivaizdus. Tačiau, kaip nurodyta šio sprendimo 38 punkte, priešingai nei teigia
         ieškovė, negali būti jokio akivaizdaus ieškovės egzamino raštu įvertinimo balais ir Atrankos komisijos įvertinimo žodžiu neatitikimo.

      50      Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad reikia atmesti antrąjį ieškinio pagrindą.

       Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu
       Šalių argumentai
      51      Ieškovės nuomone, Atrankos komisijos pirmininkas 2007 m. gegužės 2 d. laiške pareiškė, kad jos atsakyme į egzamino raštu klausimą
         Nr. 3 „gausu silpnų vietų“, nors Atrankos komisija įvertinimo lape pažymėjo, jog minėtame atsakyme neaptartos tam tikros sąvokos,
         tačiau jis pakankamas. Atsižvelgiant į šiuos prieštaravimus, Atrankos komisijos vertinimo negalima laikyti motyvuotu.

      52      Nė viename iš atsakymų į laiškus, kuriuos ieškovė adresavo Atrankos komisijai, pastaroji nepaaiškino, kodėl ieškovės atsakymas
         žodžiu į klausimą, susijusį su finansinių nuostolių rizika keičiantis valiutų kursams, buvo nepakankamas. Todėl Atrankos komisija
         pažeidė savo pareigą motyvuoti.

      53      Komisija tvirtina, kad, kaip yra nusprendęs Teisingumo Teismas 1996 m. liepos 4 d. Sprendime Parlamentas prieš Innamorati (C‑254/95 P, Rink. p. I‑3423, 31 punktas), informavimas apie per įvairius egzaminus skirtus balus yra pakankamas atrankos
         komisijos sprendimų motyvavimas. Iš to ši institucija daro išvadą, kad motyvavimo stoka negali būti grindžiama tariamu dviejų
         dokumentų, parengtų po to, kai buvo įvertinta balais, neatitikimu. Be to, ieškovė gavo visus paaiškinimus, reikalingus pakartotinio
         nagrinėjimo procedūros ir ikiteisminės procedūros etapams. Komisija pažymi, kad ieškovei buvo perduotas ne tik jos egzaminas
         raštu, bet ir šio egzamino įvertinimo lapas.

      54      Dėl ieškovei per egzaminą žodžiu pateikto klausimo, kaip apsisaugoti nuo su valiutų kursų svyravimais susijusios finansinių
         nuostolių rizikos, Atrankos komisija ieškovei jau paaiškino, kad jos atsakymas nebuvo visiškai klaidingas, tačiau buvo tinkamesnių
         ir geriau argumentuotų atsakymų nei jos.

       Tarnautojų teismo vertinimas
      55      Pirma, atrankos komisijos pareiga motyvuoti sprendimą turi būti suderinta su atrankos komisijos darbui būdingu slaptumu. Šį
         slaptumo reikalavimą pažeidžia tiek atskirų atrankos komisijos narių nuomonių paviešinimas, tiek informacijos, susijusios
         su individualiu ar lyginamuoju kandidatų vertinimu, atskleidimas (minėto sprendimo Parlamentas prieš Innamorati 24 punktas).

      56      Antra, svarbu, kad pareiga motyvuoti sprendimus nepakeliamai neapsunkintų atrankos komisijos ir personalo administracijos
         darbo (1980 m. vasario 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Bonu prieš Tarybą, 89/79, Rink. p. 553, 6 punktas ir, a contrario, 2008 m. vasario 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Neirinck prieš Komisiją, C‑17/07 P, dar nepaskelbto Rinkinyje, 58 punktas). Dėl šios priežasties informavimas apie per įvairius konkurso, kuriame
         dalyvauja daug kandidatų, egzaminus skirtus balus yra pakankamas atrankos komisijos sprendimų motyvavimas (minėto sprendimo
         Parlamentas prieš Innamorati 31 punktas).

      57      Šiuo atveju po pirminės atrankos testų 300 kandidatų buvo leista laikyti konkurso egzaminą raštu ir galiausiai buvo sudarytas
         100 kandidatų rezervo sąrašas. Taigi konkurse, kuriame dalyvavo ieškovė, buvo daug kandidatų. Šiomis aplinkybėmis, kaip nurodyta
         pirmesniame punkte, informavimas apie per įvairius egzaminus skirtus balus yra pakankamas Atrankos komisijos sprendimų dėl
         kiekvieno kandidato motyvavimas. Neginčytina, kad ieškovė buvo informuota apie jai skirtus balus. Be to, bet kuriuo atveju
         ieškovei buvo pateikti kiti dokumentai, pavyzdžiui, jos egzamino raštu darbo kopija, šio egzamino įvertinimo lapas ir 2007 m.
         gegužės 2 d. Atrankos komisijos pirmininko jai skirtas laiškas su paaiškinimais, dar konkrečiau atskleidžiantys priežastis,
         dėl kurių buvo nuspręsta, kad ji nepraėjo konkurso. Iš to matyti, kad trečiasis ieškinio pagrindas, susijęs su ginčijamo sprendimo
         motyvavimo stoka, negali būti patvirtintas.

      58      Todėl reikia atmesti reikalavimą panaikinti minėtą sprendimą.

       Dėl reikalavimo atlyginti žalą
      59      Ieškovė reikalauja atlyginti ginčijamu sprendimu jai padarytą turtinę ir neturtinę žalą. Kadangi atmestas reikalavimas panaikinti
         šį sprendimą, tai reiškia, kad taip pat reikia atmesti ieškinio reikalavimą atlyginti žalą.

      60      Iš viso to, kas išdėstyta, išplaukia, kad ieškinį reikia atmesti.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      61      Pagal Tarnautojų teismo procedūros reglamento 122 straipsnį šio reglamento II dalies 8 skyriaus nuostatos, susijusios su bylinėjimosi
         išlaidomis ir teismo išlaidomis, taikomos tik Tarnautojų teismo po šio reglamento įsigaliojimo dienos, t. y. 2007 m. lapkričio
         1 d., gautose bylose. Su nagrinėjama sritimi susijusios Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento nuostatos ir toliau
         taikomos mutatis mutandis byloms, kurių Tarnautojų teismas nebaigė nagrinėti iki šios dienos.

      62      Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
         išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Tačiau pagal šio reglamento 88 straipsnį bylose tarp Bendrijų ir jų tarnautojų institucijos
         pačios padengia savo išlaidas. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      TARNAUTOJŲ TEISMAS (trečioji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti J. M. Coto Moreno ieškinį.
      2.      Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

               Mahoney

                Kanninen

                Gervasoni

         Paskelbta 2008 m. rugsėjo 11 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                      Pirmininkas

               W. Hakenberg

                      P. Mahoney

         Šį sprendimą ir jame cituojamus Bendrijos teismų sprendimus, kurie nėra paskelbti Rinkinyje, galima rasti Teisingumo Teismo
            interneto svetainėje www.curia.europa.eu

      * Proceso kalba: prancūzų.


1985 m. birželio 20 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Eleni Spachis prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 138/84.


1987 m. kovo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Norah McDermott ir Ann Cotter prieš Minister for Social Welfare ir Attorney-General. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: High Court - Airija. # Byla 286/85.


1968 m. balanžio 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Firma August Stier prieš Hauptzollamt Hamburg-Ericus. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Finanzgericht Hamburg - Vokietija. # Byla 31-67.