title: 2009 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Sujungtos bylos C-202/08 P ir C-208/08 P.

text:
      Sujungtos bylos C‑202/08 P ir C‑208/08 P
      American Clothing Associates NV
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      ir
      Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      prieš
      American Clothing Associates NV
      „Apeliacinis skundas – Intelektinė nuosavybė – Reglamentas (EB) Nr. 40/94 – Bendrijos prekių ženklas – Paryžiaus konvencija dėl pramoninės nuosavybės saugojimo – Absoliutūs atsisakymo įregistruoti prekių ženklą pagrindai – Valstybės emblemai tapatūs ar į ją panašūs prekių ženklai – Klevo lapo pavaizdavimas – Taikymas paslaugų prekių ženklams“
      Sprendimo santrauka
      1.        Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Pagal Paryžiaus konvenciją
            neregistruojami prekių ženklai – Valstybės ir tarptautinių organizacijų emblemų apsauga
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punktas)
      2.        Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Pagal Paryžiaus konvenciją
            neregistruojami prekių ženklai – Valstybės ir tarptautinių organizacijų emblemų apsauga
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punktas)
      1.        Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnio 1 dalies a punkte numatytas draudimas mėgdžioti emblemą susijęs tik su jos pamėgdžiojimu
         heraldikos požiūriu, būtent kai yra sąsajų su heraldika, išskiriančių emblemą iš kitų žymenų. Taigi apsauga nuo mėgdžiojimo
         heraldikos požiūriu susijusi ne su pačiu vaizdu, o su jo heraldiniu pavaizdavimu. Todėl norint nustatyti, ar prekių ženklas
         yra mėgdžiojimas heraldikos požiūriu, reikia išnagrinėti aptariamos emblemos heraldinį aprašymą.

      Vis dėlto prekių ženklui, kuriuo tiksliai neatgaminama valstybės emblema, gali būti taikomas Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnio
         1 dalies a punktas, jeigu atitinkama visuomenė jį suvokia kaip pamėgdžiojantį šią emblemą. Šiuo atžvilgiu skirtumą tarp prašomo
         įregistruoti prekių ženklo ir valstybės emblemos, nustatytą heraldikos meno specialisto, nebūtinai suvokia paprastas vartotojas,
         kuris, nepaisant tam tikrų heraldikos detalių skirtumo, prekių ženkle gali matyti aptariamos emblemos pamėgdžiojimą.

      Be to, emblemos heraldiniame aprašyme, kuriuo reikia remtis norint nustatyti, ar yra mėgdžiojimas heraldikos požiūriu šios
         nuostatos prasme, paprastai yra tik kai kurie apibūdinamieji elementai, nebūtinai detalizuojant meninę interpretaciją.

      (žr. 48, 50–52 punktus)
      2.        Paryžiaus konvencijoje numatytas minimalus į jos taikymo sritį patenkančių elementų apsaugos lygis, paliekant valstybėms,
         konvencijos šalims, laisvę išplėsti apsaugos taikymo sritį. Todėl net jei Paryžiaus konvencijoje nenumatoma pareiga valstybėms
         narėms įregistruoti paslaugų ženklus ir  jos nuostatos netaikomos šiems ženklams, vis dėlto minėtos valstybės gali vienašališkai
         numatyti tokį taikymą.

      Nė vienoje reikšmingoje Bendrijos teisės nuostatoje iš principo nedaromas skirtumas tarp prekių ir paslaugų ženklų. Be to,
         vien aplinkybė, kad kai kurios Reglamento Nr. 40/94 nuostatos, kaip antai 7 straipsnio 1 dalies e, j ir k punktai, riboja
         jų taikymo sritį, kiek tai susiję su absoliučiais atsisakymo įregistruoti pagrindais jose numatytą apribojimą taikant tik
         kai kurioms prekių rūšims, negali paneigti vertinimo, kad visos šio reglamento nuostatos taikomos nedarant skirtumo tarp prekių
         ir paslaugų ženklų.

      Tokia išvada turi būti taikoma Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punktui, kuriame nėra jokio akivaizdaus apribojimo
         jame numatytų ženklų atžvilgiu. Šiam aiškinimui neturi įtakos vienintelis faktas, kad aptariamoje nuostatoje daroma nuoroda
         į Paryžiaus konvenciją. Iš tiesų šia nuoroda siekiama tik nustatyti žymenų, kuriuos turi būti atsisakoma registruoti, rūšį,
         o ne apriboti nuostatos taikymo sritį. Taigi, kaip daugeliu absoliučių atmetimo pagrindų atvejų, numatytų Reglamento Nr. 40/94
         7 straipsnio 1 dalyje, reikia atsisakyti įregistruoti ženklą, nesvarbu, prekių ar paslaugų, jeigu jam taikomas vienas iš Paryžiaus
         konvencijos 6ter straipsnyje numatytų atmetimo pagrindų.

      Šį Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punkto aiškinimą patvirtina šio straipsnio 1 dalies i punktas, susijęs su
         analogiška sritimi, kuriai taikomas minėtas h punktas ir į kurią patenka kiti nei Paryžiaus konvencijoje numatyti ženklai,
         kur yra ženkliukai, emblemos ar herbai.

      Iš tiesų Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies i punktas taikomas nedarant skirtumo tarp prekių ir paslaugų ženklų, pavyzdžiui,
         atsisakant įregistruoti paslaugų ženklą, kuriame yra ženkliukas. Be to, nėra pagrindo, kodėl atsisakoma įregistruoti paslaugų
         ženklą, kuriame yra ženkliukas, o ne paslaugų ženklą, su valstybės vėliava. Nors Bendrijos teisės aktų leidėjas norėjo suteikti
         tokią apsaugą ženkliukams ir herbams, reikia manyti, kad a fortiori jis ketino suteikti bent jau tokią pačią apsaugą herbams, vėliavoms ir kitoms valstybės ar tarpvyriausybinėms tarptautinėms
         emblemoms. Taigi mažai tikėtina, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs leisti paslaugų teikėjui naudoti ženklą,
         kuriame būtų nacionalinė vėliava, o paraleliai draustų naudoti, pavyzdžiui, sporto asociacijos ženkliukus.

      (žr. 72, 75‑80 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2009 m. liepos 16 d.(*)

      „Apeliacinis skundas – Intelektinė nuosavybė – Reglamentas (EB) Nr. 40/94 – Bendrijos prekių ženklas – Paryžiaus konvencija dėl pramoninės nuosavybės saugojimo – Absoliutūs atsisakymo įregistruoti prekių ženklą pagrindai – Valstybės emblemai tapatūs ar i ją panašūs prekių ženklai – Klevo lapo pavaizdavimas – Taikymas paslaugų prekiųženklams“
      Sujungtose bylose C‑202/08 P ir C‑208/08 P
      dėl 2008 m. gegužės 8 d. ir 16 d. pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateiktų dviejų apeliacinių skundų
      American Clothing Associates NV, įsteigta Evergeme (Belgija), atstovaujama advocaat P. Maeyaert bei advokatų N. Clarembeaux ir C. De Keersmaeker,

      apeliantė,
      dalyvaujant kitai proceso šaliai:
      Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamai A. Folliard‑Monguiral,

      atsakovei pirmojoje instancijoje (C‑202/08 P),
      ir
      Vidaus rinkos derinimo tarnyba      (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujama A. Folliard‑Monguiral,

      apeliantė,
      dalyvaujant kitai proceso šaliai:
      American Clothing Associates NV, įsteigtai Evergeme (Belgija), atstovaujamai advocaat P. Maeyaert bei advokatų N. Clarembeaux, ir C. De Keersmaeker,

      ieškovei pirmojoje instancijoje (C‑202/08 P),
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai A. Tizzano, A. Borg Barthet (pranešėjas), E. Levits ir J.‑J. Kasel,
      generalinis advokatas D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. kovo 26 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2009 m. gegužės 12 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo apeliaciniais skundais American Clothing Associates NV (toliau – American Clothing) ir Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) prašo panaikinti 2008 m. vasario 28 d.
         Pirmosios instancijos teismo sprendimą American Clothing Associates prieš VRDT (Klevo lapo pavaizdavimas) (T-215/06, Rink. p. II-303, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas iš dalies panaikino
         2006 m. gegužės 4 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 1463/2005-1), atmetantį prašymą kaip Bendrijos prekių
         ženklą įregistruoti žymenį, vaizduojantį klevo lapą (toliau – ginčijamas sprendimas).

       Teisinis pagrindas
      2        1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146), iš dalies pakeisto 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr.°3288/94
         (OL L 349, p. 83; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146; toliau – Reglamentas Nr. 40/94), 7 straipsnio
         „Absoliutūs panaikinimo pagrindai“ 1 dalyje nustatyta:

      „1.      Neregistruojami šie žymenys:
      <…>
      h)      prekių ženklai, kurių registruoti kompetentingos institucijos nėra davusios sutikimo ir kuriuos pagal Paryžiaus konvencijos
         6ter straipsnį turi būti atsisakyta registruoti;

      i)      prekių ženklai, sudaryti iš Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnyje nenurodytų ir visuomenės interesą turinčių ženkliukų, emblemų
         ir herbų, išskyrus atvejus, kai atitinkamos institucijos yra davusios sutikimą jų įregistravimui.

      <…>“
      3        Reglamento Nr. 40/94 29 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „tinkamai padavęs paraišką prekių ženklui bet kurioje ar bet kuriai
         valstybei, esančiai Paryžiaus konvencijos ar Pasaulinės Prekybos Organizacijos steigimo sutarties šalimi, asmuo arba jo teisių
         perėmėjai, paduodami paraišką Bendrijos prekių ženklui tam pačiam prekių ženklui bei prekėms arba paslaugoms, kurios yra tapačios
         toms, kurioms buvo paduota paraiška, arba priskiriamos prie jų, šešis mėnesius nuo pirmosios paraiškos padavimo dienos turi
         teisę į prioritetą“.

      4        Pagal šio reglamento 38 straipsnio 2 dalį „jeigu prekių ženkle yra neturintis skiriamojo požymio elementas ir jeigu tokio
         elemento įtraukimas į prekių ženklą gali sukelti abejonių dėl prekių ženklo apsaugos apimties, Tarnyba kaip šio prekių ženklų
         registravimo sąlygos gali pareikalauti, kad pareiškėjas atsisakytų nuo išimtinės teisės į tokį elementą. Apie bet kokį atsisakymą,
         priklausomai nuo situacijos, skelbiama kartu su paraiška Bendrijos prekių ženklui arba su pranešimu apie jo įregistravimą.
         <...>“

      5        1883 m. kovo 20 d. Paryžiaus konvencijos dėl pramoninės nuosavybės saugojimo, paskutinį kartą peržiūrėtos 1967 m. liepos 14 d.
         Stokholme ir pakeistos 1979 m. rugsėjo 28 d. (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 828 tomas, Nr. 11851, p. 305, toliau – Paryžiaus
         konvencija), 1, 6, 6ter, 6sexies ir 7 straipsniuose nustatyta:

      „1 straipsnis
      <…>
      2.      Pramoninės nuosavybės apsaugos objektais laikomi išradimų patentai, naudingieji modeliai, pramoninis dizainas, prekių ženklai,
         paslaugų ženklai, firmų vardai ir kilmės nuorodos arba kilmės vietos pavadinimai, taip pat apsauga nuo nesąžiningos konkurencijos.

      <…>
      6 straipsnis
      1. Prekių ženklų paraiškos padavimo ir registravimo sąlygos kiekvienoje Sąjungos (kurią sudaro šalys, kuriose taikoma Paryžiaus
         konvencija) šalyje nustatomos nacionalinių įstatymų.

      <…>
      6ter straipsnis
      1. a) Sąjungos šalys susitarė neregistruoti kaip prekių ženklų bei sudėtinės jų dalies herbų, vėliavų ir kitų Sąjungos šalių valstybinių
         [valstybės] emblemų, jų įvestų oficialių ženklų ir kontrolės bei garantijos spaudų, taip pat viso to, kas heraldikos požiūriu
         yra pamėgdžiojimas, arba pripažinti tokių ženklų registravimą negaliojančiu, arba atitinkamomis priemonėmis uždrausti jų panaudojimą
         be kompetentingų valdžios organų leidimo;

      b)      <...> a papunktyje pateiktos nuostatos vienodai taikomos herbams, vėliavoms bei kitoms emblemoms, sutrumpintiems arba nesutrumpintiems
         tarptautinių tarpvyriausybinių organizacijų, kurių narės yra viena ar kelios Sąjungos šalys, pavadinimams, išskyrus herbus,
         vėliavas ir kitas emblemas, sutrumpintus arba nesutrumpintus pavadinimus, kurių atžvilgiu jau yra galiojančios tarptautinės
         sutartys dėl jų apsaugos;

      c)      nė viena Sąjungos šalis neprivalo taikyti <...> b papunktyje nurodytų teiginių, pažeisdama savininkų teises, sąžiningai įgytas
         iki Konvencijos įsigaliojimo toje šalyje. Sąjungos šalys neprivalo taikyti nurodytų teiginių, jeigu turimas galvoje <...>
         nurodytas a papunktyje panaudojimas arba registracija nesudarys visuomenei klaidingo įspūdžio dėl ryšių tarp tos organizacijos
         ir herbų, vėliavų, emblemų, sutrumpintų arba nesutrumpintų pavadinimų, arba jeigu jo naudojimu ar registravimu nesiekiama
         suklaidinti visuomenės dėl egzistuojančių ryšių tarp ženklą naudojančio asmens ir tos organizacijos.

      <…>
      3. a) Siekdamos pritaikyti šias nuostatas, Sąjungos šalys susitarė abipusiškai pranešti per Tarptautinį biurą, keičiantis sąrašais,
         apie valstybių emblemas, oficialius ženklus ir kontrolės bei garantijos spaudus, kuriuos jos, remdamosi šiuo straipsniu, visiškai
         arba su kai kuriais apribojimais nori arba pageidaus saugoti ateityje, taip pat kad jos praneš apie visus ateityje padarytus
         tame sąraše pakeitimus. Kiekviena Sąjungos šalis gautus ženklų sąrašus laiku pateikia viešai susipažinti.

      Tačiau toks pranešimas neprivalomas valstybinių vėliavų atžvilgiu.
               <…>
      <…>
      6sexies straipsnis
      Sąjungos šalys įsipareigoja saugoti paslaugų ženklus. Jos neprivalo numatyti tų ženklų registravimo.
      7 straipsnis
      Gaminio, kuriam skirtas prekės ženklas, ypatybės jokiu būdu negali kliudyti registruoti ženklą.“
      6        1994 m. spalio 27  d. Ženevoje priimtoje Sutarties dėl prekių ženklų įstatymų 16 straipsnyje numatyta, kad „visos Susitariančiosios
         Šalys registruoja paslaugų ženklus ir taiko šiems ženklams Paryžiaus konvencijos nuostatas dėl prekių ženklų“.

       Faktinės bylos aplinkybės
      7        2002 m. liepos 23 d. American Clothing, remdamasi Reglamentu Nr. 40/94, Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pateikė
         Bendrijos prekių ženklo paraišką.

      8        Prašomą įregistruoti toliau pavaizduotą prekių ženklą sudaro klevo lapo piešinys ir po juo esančios didžiosios raidės „RW“:

      9        Prekės ir paslaugos, kurioms buvo prašoma registracijos, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d.
         Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti (toliau – Nicos sutartis) 18, 25 ir
         40 klasėms ir atitinka tokį aprašymą:

      –        „Odos ir odų pakaitalai, jų gaminiai, nepriskirti prie kitų klasių; gyvūnų odos; lagaminai ir kelioniniai krepšiai; lietaus
         ir saulės skėčiai, lazdos; rimbai, botagai ir pakinktai“ (18 klasė);

      –        „Drabužiai, apranga, avalynė, galvos apdangalai“ (25 klasė) ir
      –        „Siuvimo, iškamšų darymo paslaugos; knygų įrišimas; odų (žalių), odos, kailių ir tekstilės dirbimas, perdirbimas ir apdorojimas;
         fotografijos juostų ryškinimas ir fotografijų spausdinimas; medienos apdirbimas; vaisių spaudimas; miltų malimas; metalų paviršiaus
         apdirbimas, grūdinimas ir apdorojimas“ (40 klasė).

      10      2005 m. spalio 7 d. Sprendimu ekspertas, remdamasis Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punktu, atsisakė įregistruoti
         prašomą prekių ženklą visoms prekėms ir paslaugoms dėl to, kad šis prekių ženklas visuomenei galėjo sukelti ryšio su Kanada
         įspūdį, nes jame pavaizduotu klevo lapu mėgdžiojama Kanados valstybės emblema.

      11      Ši emblema, kaip matyti iš 1967 m. vasario 1 d. Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijos (PINO) tarptautinio biuro
         pranešimo Paryžiaus konvencijos šalims ir PINO duomenų bazės, yra tokia:

      12      2005 m. gruodžio 6 d. American Clothing, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 57–62 straipsniais, dėl eksperto sprendimo pateikė apeliaciją.

      13      Ginčijamu sprendimu Pirmoji apeliacinė taryba atmetė American Clothing apeliaciją ir patvirtino eksperto sprendimą.

       Ieškinys Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
      14      2006 m. rugpjūčio 8 d. American Clothing Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje pateikė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo, nurodydama vienintelį pagrindą, susijusį
         su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punkto pažeidimu.

      15      Pirmosios instancijos teismas skundžiamu sprendimu iš dalies panaikino ginčijamą sprendimą, kiek juo atsisakoma įregistruoti
         prašomą prekių ženklą Nicos sutarties 40 klasei priklausančioms paslaugoms, tuo pagrindu, kad Paryžiaus konvencijos, į kurią
         tiesiogiai daroma nuoroda Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punkte, 6ter straipsnio 1 dalies a punktas netaikomas
         paslaugų ženklams.

      16      Pirmosios instancijos teismas atsisakė plačiai aiškinti Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnį ir todėl atsisakymą įregistruoti
         paslaugų ženklą kaip Bendrijos prekių ženklą teisiškai pagrįsti minėtu 7 straipsnio 1 dalies h punktu. Šiuo atžvilgiu skundžiamo
         sprendimo 31 punkte jis visų pirma nurodė, kad būtent siekiant pagal Paryžiaus konvenciją taikomą prekių ženklų apsaugą išplėsti
         paslaugų ženklams, į 1994 m. spalio 27 d. Ženevoje priimtos Sutarties dėl prekių ženklų įstatymų 16 straipsnį buvo įtraukta
         specialioji nuostata. Tačiau Europos bendrija minėtos sutarties neratifikavo.

      17      Pirmosios instancijos teismas, be kita ko, skundžiamo sprendimo 32 punkte nurodė, kad palyginti neseniai priėmęs Reglamento
         Nr. 40/94 pirminę versiją Bendrijos teisės aktų leidėjas suvokė paslaugų ženklų svarbą modernioje prekyboje, todėl galėjo
         ir šiai ženklų kategorijai išplėsti apsaugą, kuri pagal Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnį taikoma valstybės emblemoms.
         Be to, kadangi šis teisės aktų leidėjas nemanė, jog yra naudinga šitaip išplėsti reikšmingų nuostatų taikymo sritį, Pirmosios
         instancijos teismas nusprendė, kad Bendrijos teismui nereikia imtis jo vaidmens ir aiškinti šių nuostatų, kurių prasmė visiškai
         nėra dviprasmiška, contra legem.

      18      Be to, Pirmosios instancijos teismas atmetė ieškinį nuspręsdamas, kad Apeliacinė taryba teisingai atsisakė įregistruoti prašomą
         prekių ženklą 18 ir 25 klasių prekėms Nicos sutarties prasme.

      19      Priimdamas tokį sprendimą Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 65 punkte nurodė, kad norint įvertinti sudėtinį
         prekių ženklą pagal Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnį reikia atsižvelgti į kiekvieną iš šių minėto prekių ženklo elementų,
         ir pakanka, jog vienas iš jų būtų valstybės emblema ar jos pamėgdžiojimas „heraldikos požiūriu“, kad būtų užkirstas kelias
         aptariamo prekių ženklo registracijai, nepaisant bendro suvokimo apie šį ženklą.

      20      Dėl prašomame įregistruoti prekių ženkle esančio klevo lapo Pirmosios instancijos teismas savo sprendimo 72 punkte nusprendė,
         kad „heraldikos požiūriu“ lyginant žymenį, esantį šiame ženkle, ir valstybės emblemą Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnio
         prasme reikia remtis heraldiniu atitinkamos emblemos aprašymu, o ne galimu geometriniu tos pačios emblemos aprašymu, kuris
         dėl savo pobūdžio būtų kur kas detalesnis. Šio sprendimo 75 punkte jis nusprendė, kad, nepaisant nedidelio skirtumo, suinteresuotoji
         visuomenė Bendrijoje, būtent paprastas vartotojas, kuriam skirtos prašomame įregistruoti prekių ženkle numatytos plataus vartojimo
         prekės, jį supras iš esmės kaip Kanados emblemos pamėgdžiojimą.

      21      Be to, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 77 punkte nurodė, kad taikant Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnio
         1 dalies a punktą nereikia įvykdyti sąlygos, kad būtų galimybė suklaidinti suinteresuotąją visuomenę dėl prekių, kurias žymi
         prašomas įregistruoti prekių ženklas, kilmės ar dėl to, kad egzistuoja ryšys tarp šio prekių ženklo savininko ir valstybės,
         kurios emblema yra minėtame prekių ženkle. Be kita to, Pirmosios instancijos teismas to paties sprendimo 81 punkte nusprendė,
         kad prašomo įregistruoti prekių ženklo tariamas geras vardas taip pat neturi reikšmės.

      22      Kalbant apie atsižvelgimą į ankstesnę tapačių arba į prašomą įregistruoti panašių prekių ženklų nacionalinę registraciją,
         pažymėtina, kad Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 84 punkte nurodė, jog VRDT ir atitinkamu atveju Bendrijos
         teismams nėra privalomas valstybės narės ar trečiosios valstybės sprendimas, kuriuo pripažįstamas to paties žymens ar panašių
         žymenų tinkamumas įregistruoti kaip nacionalinius prekių ženklus. Kalbant apie tariamai mažiau ribojančią Kanados prekių ženklų
         tarnybos praktiką, pažymėtina, kad Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 85 punkte konstatavo, jog ieškovė ne
         tik neįrodė, bet ir tvirtai neteigė gavusi kompetentingų Kanados valdžios institucijų leidimą registruoti prašomam prekių
         ženklui tapatų ženklą.

       Šalių reikalavimai apeliaciniame procese
      23      Byloje C‑202/08 P American Clothing Teisingumo Teismo prašo:

      –        panaikinti tą skundžiamo sprendimo dalį, kur Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad VRDT Pirmoji apeliacinė taryba nepažeidė
         Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto priimdama ginčijamą sprendimą, kiek juo atsisakoma įregistruoti prašomą
         ženklą Nicos sutarties 18 klasei priklausančioms prekėms, tai yra „odai ir odų pakaitalams, jų gaminiams, nepriskirtiems prie
         kitų klasių; gyvūnų odoms; lagaminams ir kelioniniams krepšiams; lietaus ir saulės skėčiams, lazdoms; rimbams, botagams ir
         pakinktams“, ir priklausančioms šios sutarties 25 klasei, tai yra „drabužiams, aprangai, avalynei, galvos apdangalams“, ir

      –        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
      24      Šioje byloje VRDT Teisingumo Teismo prašo:

      –        atmesti apeliacinį skundą ir
      –        priteisti iš American Clothing bylinėjimosi išlaidas.

      25      Byloje C‑208/08 P VRDT Teisingumo Teismo prašo:

      –        panaikinti skundžiamą sprendimą, kiek Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies
         h punktas netaikomas paslaugas žymintiems prekių ženklams, ir

      –        priteisti iš American Clothing bylinėjimosi išlaidas.

      26      Šioje byloje American Clothing Teisingumo Teismo prašo:

      –        patvirtinti skundžiamą sprendimą, kiek jame numatyta, kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punktas ir Paryžiaus
         konvencijos 6ter punktas netaikomi paslaugų ženklams, ir

      –        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl apeliacinių skundų
      27      Išklausius šiuo klausimu šalis ir generalinį advokatą bei remiantis Procedūros reglamento 43 straipsniu, 2009 m. vasario 11 d.
         Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C‑202/08 P ir C-208/08 P buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė ir
         žodinė proceso dalys bei priimamas galutinis sprendimas.

       Byla C‑202/08 P
       Šalių argumentai
      28      American Clothing kaltina Pirmosios instancijos teismą padarius teisės klaidą taikant atsisakymo įregistruoti prekės ženklą pagal Reglamento
         Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punktą ir Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnio 1 dalies a punktą motyvus.

      29      Ši bendrovė patvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas, vertindamas emblemos apsaugos sritį, neatsižvelgė į valstybės emblemos
         esminės funkcijos reikšmę. Tokiai emblemai suteikta apsauga iš tiesų turi būti taikoma tik tokiais atvejais, kai gali kilti
         grėsmė jos esminėms funkcijoms. Atsisakymą įregistruoti tokią emblemą kaip prekių ženklą ar jo elementą galima pateisinti,
         tik jei naudojant prekių ženklą ar jo elementą daroma žala valstybės identiteto ir suvereniteto simboliams, kurie nurodyti
         šioje emblemoje. Be to, valstybės emblemos, kaip ir prekių ženklai ir kilmės vietos nuorodos, yra saugomi žymenys, kuriems
         pagal analogiją taikomi tokie patys apsaugos kriterijai.

      30      American Clothing nurodo, kad valstybės emblemų apsauga pagal Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnio 1 dalies a punktą skirta apsaugoti šias
         emblemas nuo panašumo su kitais žymenimis aiškiai apibrėžtoje srityje, t. y. pamėgdžiojimo „heraldikos požiūriu“. Be to, priešingai
         nei Pirmosios instancijos teismas nurodė skundžiamo sprendimo 71 punkte, ši sąvoka „pamėgdžiojimas heraldikos požiūriu“ susijusi
         ne su paties simbolio apsauga, bet su konkrečia menine interpretacija ar specifiniu grafiniu kūriniu, kuris yra heraldikos
         meną reglamentuojančių taisyklių taikymo išraiška. Jeigu emblema neturi heraldikai būdingų savybių ar turi kelias iš jų, nėra
         pamėgdžiojimo šios nuostatos prasme.

      31      Aiškinimu, kuriam pritarė Pirmosios instancijos teismas skundžiamame sprendime, suteikiama beveik visiška monopolija valstybėms
         žymenų, turinčių tik kelias heraldikai būdingas savybes, srityje, todėl šių žymenų neįmanoma naudoti kaip prekių ženklų elementų.
         Iš tiesų yra daug įregistruotų prekių ženklų, kuriuose yra žymenų, įregistruotų kaip valstybės emblema, pavyzdžiui, Airijos
         dobilo lapas.

      32      Galiausiai American Clothing tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas neteisingai suprato kai kurių šios bylos aplinkybių reikšmę. Be to, skundžiamo
         sprendimo 64 ir 65 punktuose jis neatsižvelgė į bendrą prekių ženklo sukuriamą įspūdį, nurodydamas, kad šis įspūdis neturi
         reikšmės, kai registruojamas prekių ženklas, kurį sudaro valstybės emblema arba jos pamėgdžiojimas heraldikos požiūriu. American Clothing taip pat nurodo, jog Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnis, atrodo, nedraudžia, kad sudėtinis prekių ženklas, kuriame yra
         emblema, būtų įregistruotas kartu pateikiant Reglamento Nr. 40/94 38 straipsnyje numatytą „atsisakymą“, kuriuo prašytojas
         nurodo, kad atsisako išimtinės teisės į konkretų prekių ženklo elementą. Be kita ko, tai atitinka Kanados prekių ženklų tarnybos,
         kuri sutiko įregistruoti prekių ženklus, vaizduojančius klevo lapą su vienuolika smaigalių, jei kartu buvo pateiktas „atsisakymas“,
         praktiką. Šioje byloje Pirmosios instancijos teismas iškraipė faktines aplinkybes neigdamas tokią šios tarnybos praktiką,
         ypač kiek ji susijusi su tokio „atsisakymo“ pateikimu prekių ženklo, kuris nagrinėjamas šiame procese ir kurį vėliau buvo
         atsisakyta įregistruoti dėl kitų priežasčių, atžvilgiu.

      33      American Clothing priduria, kad VRDT neturėtų saugoti valstybės emblemų griežčiau nei pačios valstybės narės. Pirmosios instancijos teismas
         taip pat turėjo atsižvelgti į VRDT ir kitų nacionalinių tarnybų praktiką šioje srityje. American Clothing tvirtina, kad įprastomis naudojimo sąlygomis nedaug heraldikos požiūriu išsiskiriančių savybių, kokios yra prašomo įregistruoti
         prekių ženklo atveju, visuomenė nesuvokia ir mato tik ornamentinį elementą, o ne sieja su valstybės emblema. Tokių heraldikai
         būdingų savybių taip pat yra kituose žymenyse, dažnai naudojamuose kaip prekių ženklai.

      34      VRDT visų pirma nurodo, kad apeliaciniame procese Teisingumo Teismas nagrinėja tik teisės klausimus ir kad klausimas, ar paraiškoje
         įregistruoti aptariamą prekių ženklą esantis klevo lapas yra Kanados emblemos pamėgdžiojimas heraldikos požiūriu, laikytinas
         faktinių aplinkybių konstatavimu, kurio Teisingumo Teismas netikrina.

      35      VRDT atmeta visus American Clothing argumentus, susijusius su padarytos žalos esminėms valstybės emblemų funkcijoms reikalavimu. Priešingai nei su skiriamaisiais
         žymenimis susijusių ginčų atvejais, atsisakymas įregistruoti prekių ženklą, jos manymu, nereikalauja įrodyti „ryšio“ tarp
         prekių ženklo savininko ir valstybės, kurios emblema pamėgdžiojama, nes pagrindinė valstybės emblemos funkcija nėra užtikrinti
         atitinkamų prekių ir paslaugų komercinės kilmės nuorodą. Valstybės emblemai suteikta apsauga yra absoliuti ta prasme, kad
         jai neturi reikšmės, ar prekių ženkle pamėgdžiojamą emblemą visuomenė suvokia kaip skiriamąjį, ar kaip ornamentinį elementą.

      36      Dėl tos pačios priežasties nereikia vertinti prašomo įregistruoti prekių ženklo kaip visumos, kaip to reikalauja American Clothing. Kalbant apie Reglamento Nr. 40/94 38 straipsnio 2 dalyje numatytą „atsisakymo“ galimybę, pažymėtina, kad ji netaikoma, kai
         aptariamas prekių ženklo elementas yra ginčijamas remiantis kitais nei skiriamojo požymio nebuvimo pagrindais.

      37      Be to, Pirmosios instancijos teismas teisingai nurodė, kad pamėgdžiojimą heraldikos požiūriu reikia nagrinėti remiantis heraldiniu,
         o ne geometriniu ar grafiniu emblemos aprašymu. Iš tiesų heraldinis emblemos aprašymas yra daugiau nei vien geometrinis ar
         grafinis aprašymas, nes tikslus grafinis emblemos pavaizdavimas gali būti skirtingas, nepakeičiant šios emblemos heraldikai
         būdingų savybių. Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnio 1 dalies a punkte patvirtinama, kad emblemų apsauga nėra taikoma vien
         jų grafiniam pavaizdavimui, nes remiantis šia nuostata apsauga taikoma viskam, kas „heraldikos požiūriu“ yra pamėgdžiojimas.
         Emblemos apsaugos taikymui taip pat neturi reikšmės tai, ar heraldikai būdingos savybės yra daugiau ar mažiau išsiskiriančios,
         nes, pavyzdžiui, Japonijos emblemai taikoma tokia pati apsauga kaip ir sudėtingesnėms emblemoms. VRDT pabrėžia, kad Pirmosios
         instancijos teismo atliktas Kanados emblemos heraldinis aprašymas yra tik faktinis aprašymas, kurio Teisingumo Teismas netikrina.

      38      Dėl faktinių aplinkybių VRDT tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas, neatsižvelgdamas į Kanados prekių ženklų tarnybos
         praktiką, jų neiškraipė, o tik nurodė, kad pateikti faktai nebuvo įrodyti. VRDT ir Bendrijos teismas neprivalėjo atsižvelgti
         į nacionalinę praktiką, pagrįstą teisinėmis nuostatomis, kurios neturi atitikmens Reglamente Nr. 40/94, o Paryžiaus konvencijos
         6ter straipsnyje taip pat nėra nuorodos į saugomos emblemos kilmės valstybės teisę ar praktiką. Net jei VRDT įregistravo panašius
         prekių ženklus, teisėtumo principas turi viršenybę prieš vienodo požiūrio principą. Kalbant apie naudojimo sąlygas, pažymėtina,
         jog, nepaisant to, kad jos gali skirtis, į jas reikia atsižvelgti, nes būtina patikrinti, ar prašomame įregistruoti prekių
         ženkle pamėgdžiojama valstybės emblema, nekreipiant dėmesio į jos naudojimo aplinkybes.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      39      Dėl teiginio, kad Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į valstybės emblemos esminės funkcijos reikšmę nustatydamas emblemos
         apsaugos sritį, reikia pažymėti, kad būtina iš naujo išnagrinėti šią esminę funkciją bei valstybės emblemoms taikytinus Bendrijos
         ir tarptautinius teisės aktus, šią funkciją ir teisės aktus palyginant su taikytinais prekių ženklams.

      40      Generalinis advokatas savo išvados 59–63 punktuose pabrėžė kelias esmines funkcijas, priskirtinas valstybės emblemai. Be kita
         ko, reikia išskirti valstybės identifikavimo ir jos suverenitetą ir vientisumą vaizduojančias funkcijas. Svarbiausia prekių
         ženklo paskirtis yra garantuoti vartotojui ar galutiniam naudotojui juo žymimos prekės ar paslaugos kilmės tapatybę, kad būtų
         galima neklystant atskirti šią prekę ar paslaugą nuo kitos kilmės prekių ir paslaugų (žr., be kita ko, 1998 m. rugsėjo 29 d.
         Sprendimo Canon, C‑39/97, Rink. p. I‑5507, 28 punktą ir 2005 m. spalio 6 d. Sprendimo Medion, C‑120/04, Rink. p. I‑8551, 23 punktą).

      41      Prekių ženklas gali atlikti savo, kaip pagrindinio sąžiningos konkurencijos sistemos, kurią EB sutartis siekia sukurti ir
         išlaikyti, elemento, vaidmenį tik tada, kai jis užtikrina, jog visos juo žymimos prekės ar paslaugos buvo pagamintos ar suteiktos
         kontroliuojant vienai įmonei, kuri gali būti laikoma atsakinga už jų kokybę (žr., be kita ko, 1978 m. gegužės 23 d. Sprendimo
         Hoffmann-La Roche, 102/77, Rink. p. 1139, 7 punktą ir 2002 m. birželio 18 d. Sprendimo Philips, C‑299/99, Rink. p. I-5475, 30 punktą).

      42      Šis skirtumas tarp esminių prekių ženklų ir valstybės emblemų funkcijų taip pat atsispindi skirtingame jų vertinime Bendrijos
         ir tarptautinėje teisėje.

      43      Be to, Reglamento Nr. 40/94 6 straipsnyje numatytas prekių ženklo įgijimo jį įregistruojant principas, o pagal Paryžiaus konvencijos
         6ter straipsnio 3 dalies a punktą valstybės tik perduoda PINO tarptautiniam biurui saugotinų emblemų sąrašą, ir apie valstybės
         vėliavas pranešti neprivaloma. Prekėms taikomas apsaugos tam tikrų klasių prekių ir paslaugų atžvilgiu principas, o emblemoms,
         atvirkščiai, taikoma bendra apsauga, nepaisant jų naudojimo. Be to, priešingai nei prekių ženklai, emblemos negali būti pripažintos
         negaliojančiomis, o jų savininkai negali netekti savo teisių. Taip pat jų apsauga nėra apribota laiko atžvilgiu. Dauguma aspektų,
         reglamentuojančių prekių ženklų apsaugą, negali būti perkelti valstybių emblemų apsaugai.

      44      Tas pats pasakytina dėl galimybės supainioti, kuri, nors yra specifinė ženklo, žymens ir prekių ar paslaugų apsaugos sąlyga
         (žr., be kita ko, minėto sprendimo Medion 24 punktą; 2008 m. balandžio 10 d. Sprendimo adidas ir adidas Benelux, C‑102/07, Rink. p. I‑2439, 28 punktą ir 2008 m. birželio 12 d. Sprendimo O2 Holdings & O2 (UK), C-533/06, Rink. p. I‑4231, 47 punktą), panašumo atvejais nėra reikalaujama emblemos apsaugai, nes nenumatyta Paryžiaus konvencijos
         6ter straipsnio 1 dalies a punkte.

      45      Taip pat reikia nurodyti, jog iš Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnio 1 dalies c punkto matyti, jog valstybės emblemų apsauga
         nesusijusi su tuo, ar visuomenei sudarytas įspūdis, kad yra ryšys tarp prašomo įregistruoti prekių ženklo ir emblemos. Tarptautinių
         organizacijų emblemų atveju ši nuostata leidžia įregistruoti ir naudoti prekių ženklą, jei jis neklaidina visuomenės dėl ryšio
         tarp prekių ženklo naudotojo ir organizacijos. Iš to matyti, kad kitais atvejais, būtent susijusiais su valstybių emblemomis,
         šios galimybės nėra ir todėl nereikia patikrinti, ar yra toks ryšys.

      46      Taigi reikia atmesti American Clothing argumentus dėl valstybės emblemos esminės funkcijos poveikio jos apsaugos taikymo sričiai ir dėl tų pačių kriterijų, kokie
         nustatyti prekių ženklams, taikymo pagal analogiją.

      47      Dėl American Clothing argumentų susijusių su Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnio 1 dalies a punkte numatytos sąvokos „pamėgdžiojimas heraldikos
         požiūriu“ aiškinimu, visų pirma reikia nurodyti, kad ši nuostata draudžia įregistruoti ir naudoti valstybės emblemą ne tik
         kaip prekių ženklą, bet ir kaip ženklo elementą. Taigi emblemoms suteikta apsauga šiuo atžvilgiu yra taip pat labai plati.
         Be to, šios nuostatos paskutinėje dalyje taip pat skatinama užtikrinti plačią apsaugą valstybės emblemoms, nes, be to, kad
         ja draudžiama tiksliai pakartoti emblemą, į ją įtrauktas ir draudimas pamėgdžioti.

      48      Tačiau draudimas pamėgdžioti emblemą susijęs tik su jos pamėgdžiojimu heraldikos požiūriu, būtent kai yra sąsajų su heraldika,
         išskiriančių emblemą iš kitų žymenų. Taigi apsauga nuo pamėgdžiojimo heraldikos požiūriu susijusi ne su pačiu vaizdu, o su
         jo heraldiniu pavaizdavimu. Todėl norint nustatyti, ar prekių ženklas yra mėgdžiojimas heraldikos požiūriu, reikia išnagrinėti
         aptariamos emblemos heraldinį aprašymą.

      49      Iš to išplaukia, jog negalima pritarti American Clothing argumentui, kad reikia atsižvelgti į emblemos geometrinį aprašymą. Pirma, toks aiškinimas neatitiktų šio sprendimo 47 punkte
         nurodyto požiūrio, užtikrinančio emblemoms plačią apsaugą, nes dėl labai detalaus grafinio aprašymo pobūdžio, nustačius bent
         menkiausią neatitikimą tarp dviejų aprašymų, emblemai nebūtų taikoma Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnio 1 dalies a punkte
         numatyta apsauga. Antra, šios nuostatos pirma dalis jau taikoma grafinio atitikimo su prekių ženkle naudojama emblema atveju,
         todėl formuluotė „pamėgdžiojimas heraldikos požiūriu“ turi būti laikoma kaip numatanti papildomą taikymo sritį.

      50      Vis dėlto prekių ženklui, kuriuo tiksliai neatgaminama valstybės emblema, gali būti taikomas Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnio
         1 dalies a punktas, jeigu atitinkama  visuomenė, šiuo atveju paprastas vartotojas, jį suvokia kaip pamėgdžiojantį šią emblemą.

      51      Dėl šioje nuostatoje numatytos sąvokos „pamėgdžiojimas heraldikos požiūriu“ reikia nurodyti, kad skirtumą tarp prašomo įregistruoti
         prekių ženklo ir valstybės emblemos, nustatytą heraldikos meno specialisto, nebūtinai suvokia paprastas vartotojas, kuris,
         nepaisant tam tikrų heraldikos detalių skirtumo, prekių ženkle gali matyti aptariamos emblemos pamėgdžiojimą.

      52      Be to, emblemos heraldiniame aprašyme, kuriuo reikia remtis norint nustatyti, ar yra pamėgdžiojimas heraldikos požiūriu Paryžiaus
         konvencijos 6ter straipsnio 1 dalies a punkto prasme, paprastai yra tik kai kurie apibūdinamieji elementai, nebūtinai detalizuojant
         meninę interpretaciją. Taigi Pirmosios instancijos teismas nepadarė teisės klaidos nuspręsdamas, kad gali būti kelios tos
         pačios emblemos meninės interpretacijos remiantis tuo pačiu heraldiniu aprašymu.

      53      Vis dėlto šioje byloje Pirmosios instancijos teismo atlikto emblemos heraldinio aprašymo bei klausimo, ar prašomame įregistruoti
         prekių ženkle yra pamėgdžiojimas heraldikos požiūriu, vertinimo Teisingumo Teismas netikrina. Iš tiesų pagal EB 225 straipsnio
         1 dalį ir Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmąją pastraipą apeliacinį skundą galima paduoti tik teisės klausimais.
         Dėl šios priežasties tik Pirmosios instancijos teismas yra kompetentingas nustatyti ir vertinti turinčius reikšmės bylai faktus
         bei įrodymus. Faktų ir įrodymų vertinimas, nebent jie buvo iškreipti, nėra teisės klausimas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį
         skundą Teisingumo Teismui (žr., be kita ko, 2002 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo DKV prieš VRDT, C‑104/00 P, Rink. p. I‑7561, 22 punktą ir 2006 m. birželio 22 d. Sprendimo Storck prieš VRDT, C‑25/05 P, Rink. p. I‑5719, 40 punktą).

      54      Be to, keli American Clothing pateikti argumentai dėl kai kurių bylos aplinkybių reikšmės, ypač dėl to, kad įprastomis naudojimo sąlygomis visuomenė suvokia
         klevo lapo ženklą kaip ornamentą, ir dėl tariamo Kanados prekių ženklų tarnybos pritarimo įregistruoti aptariamam prekių ženklui
         tapatų ženklą kartu pateikus „atsisakymą“, nesusiję su teisės klausimais ir todėl nepatenka į Teisingumo Teismo kompetenciją.

      55      Tiesa, American Clothing tvirtina, kad faktai buvo iškraipyti, kiek tai susiję su paskutiniu argumentu. Vis dėlto reikia konstatuoti, kad ji neįrodė,
         kaip Pirmosios instancijos teismas iškraipė faktus, o tik nurodė, jog Pirmosios instancijos teismas neigė Kanados prekių ženklų
         tarnybos praktiką. Be to, skundžiamo sprendimo 85 punkte Pirmosios instancijos teismas šios praktikos neneigė, o tik konstatavo,
         jog American Clothing neįrodė, kad ši tarnyba, nagrinėdama prašymą įregistruoti prekių ženklą, tapatų prašomam prekių ženklui, atmetė prieštaravimą
         dėl to, kad ženkle yra klevo lapas.

      56      Todėl visus pirmiau išdėstytus kaltinimus, kuriais siekiama užginčyti Pirmosios instancijos teismo teiginius ir vertinimą,
         reikia pripažinti nepriimtinais.

      57      Kalbant apie kaltinimus susijusius su tuo, kad Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į VRDT ir kitų nacionalinių tarnybų
         praktiką emblemų srityje, visų pirma reikia pažymėti, kad, kiek tai susiję su VRDT, sprendimai dėl žymens įregistravimo kaip
         Bendrijos prekių ženklo, kuriuos apeliacinės tarybos priima remdamosi Reglamentu Nr. 40/94, priklauso ribotai kompetencijai,
         o ne diskrecijai. Todėl Apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumas turi būti vertinamas remiantis tik šiuo reglamentu, o ne ankstesne
         jų praktika (2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo BioID prieš VRDT, C‑37/03 P, 47 punktas ir 2006 m. sausio 12 d. Sprendimo Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT, C‑173/04 P, Rink. p. I‑551, 48 punktas).

      58      Antra, kiek tai susiję su ankstesne nacionaline registracija, kurios atvejus nurodė American Clothing, reikia priminti, kad Bendrijos prekių ženklų sistema yra autonominė sistema, sudaryta iš taisyklių visumos, ir ja siekiama
         jai būdingų tikslų, o jos taikymas nepriklauso nuo jokios nacionalinės sistemos. Todėl tai, ar žymuo gali būti įregistruotas
         kaip Bendrijos prekių ženklas, turi būti vertinama remiantis tik reikšmingais Bendrijos teisės aktais (šiuo klausimu žr. 2008 m.
         liepos 17 d. Sprendimo L&D prieš VRDT, C‑488/06 P, Rink. p. I‑0000, 58 punktą). VRDT ir atitinkamu atveju Bendrijos teismams nėra privalomas valstybės narės ar
         trečiosios valstybės sprendimas, kuriuo pripažįstamas to paties žymens tinkamumas įregistruoti kaip nacionalinį prekių ženklą.
         Tas pats galioja a fortiori kitų prekių ženklų nei to, kurį prašoma įregistruoti šioje byloje, registracijai.

      59      Galiausiai, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 47 punkte, Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnio 1 dalies a punktas taikomas
         ne tik prekių ženklams, bet ir jų elementams, vaizduojantiems ar mėgdžiojantiems valstybės emblemas. Todėl pakanka, jog vienas
         prašomo įregistruoti prekių ženklo elementas vaizduoja tokią emblemą ar ją mėgdžioja, kad būtų atsisakyta įregistruoti kaip
         Bendrijos prekių ženklą. Pirmosios instancijos teismui nusprendus, kad prašomame įregistruoti prekių ženkle pavaizduotas klevo
         lapas yra Kanados emblemos pamėgdžiojimas heraldikos požiūriu, nereikia nagrinėti bendro prekių ženklo įspūdžio, nes Paryžiaus
         konvencijos 6ter straipsnio 1 dalies a punktas nereikalauja atsižvelgti į visą prekių ženklą.

      60      Iš to, kas pasakyta, matyti, kad Pirmosios instancijos teismas, atmesdamas ieškinį dėl ginčijamo sprendimo, kiek juo atsisakoma
         įregistruoti prašomą ženklą 18 ir 25 klasių prekėms Nicos sutarties prasme, nepažeidė Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies
         h punkto ir Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnio 1 dalies a punkto.

      61      Todėl reikia atmesti American Clothing pateiktą apeliacinį skundą byloje C-202/08 P.

       Byla C-208/08 P
       Šalių argumentai
      62      VRDT prašo Teisingumo Teismo iš dalies panaikinti skundžiamą sprendimą, kiek jame nuspręsta, kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio
         1 dalies h punktas ir Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnis netaikomi paslaugas žymintiems prekių ženklams.

      63      VRDT mano, kad norit teisingai aiškinti Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnį reikia atsižvelgti į visą šią konvenciją. Pažodžiui
         aiškindamas Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnį ir neatsižvelgdamas į jo kontekstą Pirmosios instancijos teismas klaidingai
         nusprendė, kad nei ši nuostata, nei Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punktas netaikomi paraiškoms įregistruoti
         paslaugas žyminčius prekių ženklus.

      64      VRDT, priešingai nei Pirmosios instancijos teismas, tvirtina, jog Bendrijos teisės aktų leidėjas nenorėjo, kad Paryžiaus konvencija
         įtvirtintų diskriminaciją tarp prekių ženklų ir paslaugų ženklų, kaip matyti iš Reglamento Nr. 40/94 29 straipsnio 1 dalies.

      65      Be to, 1994 m. spalio 27 d. Ženevoje priimtos Sutarties dėl prekių ženklų įstatymų 16 straipsnis, VRDT manymu, turi būti suprantamas
         kaip aiškinantis Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnį, neišplečiant jo taikymo srities.

      66      VRDT patvirtina, kad Teisingumo Teismas savo 2007 m. lapkričio 22 d. Sprendime Nieto Nuño (C-328/06, Rink. p. I-10093) pripažino, bent jau numanomai, kad Paryžiaus konvencija vienodai vertina prekių ir paslaugų
         ženklus.

      67      American Clothing tvirtina, kad Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnis yra visiškai aiškus ir nekelia abejonių, nes jame numatyti tik prekių,
         o ne paslaugų ženklai. Tokį aiškinimą, be kita ko, patvirtina doktrina bei PINO (Prekių ženklų, pramoninio dizaino ir geografinių
         nuorodų teisės nuolatinio komiteto) ataskaitos.

      68      Tai, kad paslaugų ženklas gali būti „plačiai žinomas“ Paryžiaus konvencijos 6bis straipsnio prasme, neparodo, kad šios nuostatos
         tekste taip pat numatyti paslaugų ženklai. Be to, pateiktas klausimas byloje, kurioje buvo priimtas minėtas sprendimas Nieto Nuño, kalbant apie paslaugų ženklus, susijęs su ankstesnio prekių ženklo žinomumo geografiniu paplitimu, o ne su Paryžiaus konvencijos
         6bis straipsnio aiškinimu. Pirmosios instancijos teismas jau yra nusprendęs, kad šiame Paryžiaus konvencijos 6bis straipsnyje
         numatyti tik prekių ženklai (2007 m. liepos 11 d. Sprendimo Mühlens prieš VRDT, T-263/03, 54 punktas ir sprendimo Mühlens prieš VRDT, T-28/04, 59 punktas).

      69      Dėl 6sexies straipsnio įtraukimo į Paryžiaus konvenciją 1958 metais American Clothing mano, kad ši nuostata neturi reikšmės šioje byloje, nes ji neturi įtakos tos pačios konvencijos 6ter straipsniui. Lisabonos
         akto, sutarties, kuria iš dalies pakeista Paryžiaus konvencija, pasirašyto 1958 m. spalio 31 d., turinys ir jo rengimas patvirtina,
         jog ambicingesnei pozicijai, kad reikia sulyginti paslaugų ir prekių ženklus visoje šioje konvencijoje, nebuvo pritarta.

      70      Kalbant apie Sutarties dėl prekių ženklų įstatymų, priimtos 1994 m. spalio 27 d. Ženevoje, 16 straipsnį, pažymėtina, kad American Clothing tvirtina, jog pastarosios Bendrija dar neratifikavo ir kad, priešingai nei teigia VRDT, ši nuostata skirta ne paaiškinti
         Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnį, o jį papildyti, prekių ženklams suteiktą apsaugą išplečiant paslaugų ženklams. Tokį
         aiškinimą patvirtina doktrina bei šios sutarties parengiamieji darbai.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      71      Kalbant apie Pirmosios instancijos teismo atsisakymą Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punktą taikyti paslaugų
         ženklams, visų pirma reikia išnagrinėti Paryžiaus konvenciją, atsižvelgiant į jos 6ter straipsnį, į kurį daroma nuoroda Reglamento
         Nr. 40/94 7 straipsnyje.

      72      Kaip generalinis advokatas nurodė savo išvados 104 ir 107 punktuose, Paryžiaus konvencijoje numatytas minimalus į jos taikymo
         sritį patenkančių elementų apsaugos lygis, paliekant valstybėms, konvencijos šalims, laisvę išplėsti apsaugos taikymo sritį.
         Todėl net jei šia konvencija, kaip tvirtina American Clothing, nenumatoma pareiga valstybėms narėms įregistruoti paslaugų ženklus ir  jos nuostatos netaikomos šiems ženklams, vis dėlto
         minėtos valstybės gali vienašališkai numatyti tokį taikymą. Kaip matyti iš PINO dokumento, kurį Pirmosios instancijos teismas
         cituoja skundžiamo sprendimo 31 punkte, Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnis „neįpareigoja valstybių, Paryžiaus konvencijos
         šalių, valstybės emblemų ar kitų žymenų neregistruoti kaip paslaugų ženklų ar paslaugų ženklų dalių arba pripažinti registravimą
         negaliojančiu ir uždrausti naudojimą. Tačiau valstybės yra laisvos tai daryti <...>“.

      73      Todėl minėtas 6ter straipsnis palieka valstybių, konvencijos šalių, diskrecijai galimybę prekių ženklams užtikrintą apsaugą
         išplėsti paslaugų ženklams. Taip Paryžiaus konvencija nenustato pareigos šioms valstybėms daryti skirtumą tarp šių dviejų
         ženklų rūšių.

      74      Taigi reikia išnagrinėti, ar Bendrijos teisės aktų leidėjas ketino pasinaudoti šia kompetencija ir išplėsti Paryžiaus konvencija
         prekių ženklams suteiktą apsaugą paslaugų ženklams.

      75      Šiuo atžvilgiu reikia pastebėti, kad nė vienoje reikšmingoje Bendrijos teisės nuostatoje, kaip nurodė generalinis advokatas
         savo išvados 111 punkte, iš principo nedaromas skirtumas tarp prekių ir paslaugų ženklų.

      76      Be to, vien aplinkybė, kad kai kurios Reglamento Nr. 40/94 nuostatos, kaip antai 7 straipsnio 1 dalies e, j ir k punktai,
         apriboja jų taikymo sritį, kiek tai susiję su absoliučiais atsisakymo įregistruoti pagrindais, jose numatytą apribojimą taikant
         tik kai kurioms prekių rūšims, negali paneigti vertinimo, kad visos šio reglamento nuostatos taikomos nedarant skirtumo tarp
         prekių ir paslaugų ženklų.

      77      Tokia išvada turi būti taikoma Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punktui, kuriame nėra jokio akivaizdaus apribojimo
         jame numatytų ženklų atžvilgiu. Šiam aiškinimui neturi įtakos vienintelis faktas, kad aptariamoje nuostatoje daroma nuoroda
         į Paryžiaus konvenciją. Iš tiesų šia nuoroda siekiama tik nustatyti žymenų, kuriuos turi būti atsisakoma registruoti, rūšį,
         o ne apriboti nuostatos taikymo sritį.

      78      Taigi, kaip daugeliu absoliučių atmetimo pagrindų atvejų, numatytų Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalyje, reikia atsisakyti
         įregistruoti ženklą, nesvarbu, prekių ar paslaugų, jeigu jam taikomas vienas iš Paryžiaus konvencijos 6ter straipsnyje numatytų
         atmetimo pagrindų.

      79      Be to, šį Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punkto aiškinimą patvirtina šio straipsnio 1 dalies i punktas, susijęs
         su analogiška sritimi, kuriai taikomas minėtas h punktas ir į kurią, be kita ko, patenka kiti nei Paryžiaus konvencijoje numatyti
         ženklai, kur yra ženkliukai, emblemos ar herbai.

      80      Iš tiesų Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies i punktas taikomas nedarant skirtumo tarp prekių ir paslaugų ženklų, pavyzdžiui,
         atsisakant įregistruoti paslaugų ženklą, kuriame yra ženkliukas. Be to, nėra pagrindo, kodėl atsisakoma įregistruoti paslaugų
         ženklą, kuriame yra ženkliukas, o ne paslaugų ženklą, kuriame yra valstybės vėliava. Taigi, nors Bendrijos teisės aktų leidėjas
         norėjo suteikti tokią apsaugą ženkliukams ir herbams, reikia manyti, kad a fortiori jis ketino suteikti bent jau tokią pačią apsaugą herbams, vėliavoms ir kitoms valstybės ar tarpvyriausybinėms tarptautinėms
         emblemoms. Taigi mažai tikėtina, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs leisti paslaugų teikėjui naudoti ženklą,
         kuriame būtų nacionalinė vėliava, o paraleliai draustų naudoti, pavyzdžiui, sporto asociacijos ženkliukus.

      81      Iš to išplaukia, jog Pirmosios instancijos teismas klaidingai nusprendė, kad atsisakant įregistruoti prašomą ženklą Nicos
         sutarties 40 klasei priklausančioms paslaugoms ginčijamu sprendimu pažeistas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies h punktas.

      82      Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia patenkinti VRDT apeliacinį skundą, pateiktą byloje C‑208/08 P, ir panaikinti skundžiamą
         sprendimą, panaikinantį VRDT Pirmosios apeliacinės tarybos ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su prašomo ženklo Nicos sutarties
         40 klasei priklausančioms paslaugoms registracija.

      83      Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmąją pastraipą Pirmosios instancijos teismo sprendimo panaikinimo atveju
         jis gali arba pats paskelbti galutinį sprendimą byloje, jei toje bylos stadijoje tai galima padaryti, arba grąžinti bylą Pirmosios
         instancijos teismui.

      84      Šioje byloje Teisingumo Teismas mano, kad jis turi visą reikiamą informaciją sprendimui dėl esmės priimti.

      85      Iš tiesų, kadangi Pirmosios instancijos teismo daromas skirtumas tarp prekių ir paslaugų ženklų taikant Reglamento Nr. 40/94
         7 straipsnio 1 dalies h punktą nėra pagrįstas, dėl šio sprendimo 39–61 punktuose išdėstytų priežasčių, kiek tai susiję su
         Nicos sutarties 18 ir 25 klasėms priklausančiomis prekėmis, reikia konstatuoti, kad pagrįstai galima atsisakyti įregistruoti
         40 klasei priklausančias paslaugas.

      86      Šiomis aplinkybėmis American Clothing pateiktą ieškinį Pirmosios instancijos teisme reikia atmesti kaip nepagrįstą, kiek jis susijęs su atsisakymu įregistruoti
         prašomą ženklą minėtos klasės paslaugoms.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      87      Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai
         šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi VRDT byloje C‑202/08 P ir byloje C‑208/08
         P reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš American Clothing, o pastaroji pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Atmesti American Clothing Associates NV apeliacinį skundą, pateiktą byloje C‑202/08 P.
      2.      Panaikinti 2008 m. vasario 28 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą American Clothing Associates prieš VRDT (T‑215/06), kiek juo panaikintas 2006 m. gegužės 4 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui)
            (VRDT) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimas (byla R-1463/2005-1), kuriuo atmestas prašymas kaip Bendrijos prekių ženklą
            įregistruoti žymenį, vaizduojantį klevo lapą.
      3.      Atmesti American Clothing Associates NV ieškinį, pareikštą byloje T‑215/06.
      4.      Priteisti iš American Clothing Associates NV bylinėjimosi išlaidas bylose C‑202/08 P ir C‑208/08 P.
      Parašai.
      * Proceso kalba: prancūzų.


2013 m. gegužės 17 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas. # Rocket Dog Brands LLC prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Marca comunitaria - Procedimiento de oposición - Solicitud de marca comunitaria denominativa JULIUS K9 - Marcas comunitarias figurativas anteriores K9 - Motivo de denegación relativo - Inexistencia de riesgo de confusión - Artículo 8, apartado 1, letra b), del Reglamento (CE) nº 207/2009. # Byla T-231/12.


title: 2010 m. spalio 21 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Idryma Typou AE prieš Ypourgos Typou kai Meson Mazikis Enimerosis. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Symvoulio tis Epikrateias - Graikija. # Įsisteigimo laisvė - Laisvas kapitalo judėjimas - Bendrovių teisė - Pirmoji direktyva Nr. 68/151/EEB - Spaudos ir televizijos sektoriuje veikianti akcinė bendrovė - Bendrovė ir akcininkas, turintis daugiau kaip 2,5 % akcijų - Solidari administracinė bauda. # Byla C-81/09.

text:
      Byla C‑81/09
      Idryma Typou AE
      prieš
      Ypourgos Typou kai Meson Mazikis Enimerosis
      (Symvoulio tis Epikrateias prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Įsisteigimo laisvė – Laisvas kapitalo judėjimas – Bendrovių teisė – Pirmoji direktyva 68/151/EEB – Spaudos ir televizijos sektoriuje veikianti akcinė bendrovė – Bendrovė ir akcininkas, turintis daugiau kaip 2,5 % akcijų – Solidari administracinė bauda“
      Sprendimo santrauka
      Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Laisvas kapitalo judėjimas – Apribojimai – Bendrovių teisė
      (SESV 49 ir 63 straipsniai; Tarybos direktyva 68/151)
      Pirmoji direktyva 68/151 dėl apsaugos priemonių, kurių valstybės narės, siekdamos suvienodinti tokias apsaugos priemones visoje
         Bendrijoje, reikalauja iš Sutarties 58 straipsnio antroje pastraipoje apibrėžtų bendrovių, jų narių ir kitų interesų apsaugai,
         koordinavimo turi būti aiškinama taip, kad ji nedraudžia nacionalinės teisės nuostatos, kurioje numatyta, kad baudos, numatytos
         už galiojančių teisės aktų ir etikos taisyklių, reglamentuojančių televizijos transliuotojų veiklą, pažeidimą, yra skiriamos
         ne tik bendrovei, turinčiai licenciją kurti ir transliuoti televizijos kanalą, tačiau solidariai ir visiems akcininkams, valdantiems
         daugiau kaip 2,5 % akcinio kapitalo.

      SESV 49 ir 63 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jie draudžia tokias nacionalinės teisės aktų nuostatas.
      Tokiomis teisės aktų nuostatomis atgrasomi investuotojai, daroma įtaka jų pateikimui į bendrovių akcijų rinką ir taip ribojama
         tiek įsisteigimo laisvė, tiek laisvas kapitalo judėjimas. Net jei tokiu apribojimu siekiama teisėto tikslo priversti televizijos
         bendroves gerbti teisės aktus ir žurnalistų etikos taisykles tam, kad, be kita ko, nebūtų pažeista asmenų, kurių atvaizdas
         parodomas ekrane arba kurių nurodomas vardas ir pavardė ar pavadinimas, garbė ir privatus gyvenimas, negalima pripažinti,
         kad šis apribojimas yra tinkamas užtikrinti juo siekiamo tikslo įgyvendinimą ir kad juo neviršijama tai, kas būtina šiam tikslui
         pasiekti.

      (žr. 46, 56, 60, 63, 65, 70, rezoliucinės dalies 1–2 punktus)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2010 m. spalio 21 d.(*)

      „Įsisteigimo laisvė – Laisvas kapitalo judėjimas – Bendrovių teisė – Pirmoji direktyva Nr. 68/151/EEB – Spaudos ir televizijos sektoriuje veikianti akcinė bendrovė – Bendrovė ir akcininkas, turintis daugiau kaip 2,5 % akcijų – Solidari administracinė bauda“
      Byloje C‑81/09
      dėl Symvoulio tis Epikrateias (Graikija) 2008 m. spalio 17 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2009 m. vasario 25 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Idryma Typou AE
      prieš
      Ypourgos Typou kai Meson Mazikis Enimerosis,

      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. N. Cunha Rodrigues, teisėjai A. Arabadjiev, A. Rosas (pranešėjas), U. Lõhmus ir P. Lindh,
      generalinė advokatė V. Trstenjak,
      posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. kovo 11 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –      Graikijos vyriausybės, atstovaujamos P. Mylonopoulos ir M. Apessos bei N. Marioli,
      –      Europos Komisijos, atstovaujamos G. Braun ir G. Zavvos,
      susipažinęs su 2010 m. birželio 2 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1968 m. kovo 9 d. Pirmosios Tarybos direktyvos Nr. 68/151/EEB dėl apsaugos
         priemonių, kurių valstybės narės, siekdamos suvienodinti tokias apsaugos priemones visoje Bendrijoje, reikalauja iš Sutarties 58 straipsnio
         antroje pastraipoje apibrėžtų bendrovių, jų narių ir kitų interesų apsaugai, koordinavimo (OL L 65, p. 8; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 3; toliau − Pirmoji direktyva) išaiškinimo.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Atėnuose pagrindinę buveinę turinčios akcinės bendrovės Idryma Typou AE bei Ypourgos Typou kai Meson Mazikis Enimerosis (Spaudos ir visuomenės informavimo priemonių reikalų ministras) dėl šiai bendrovei paskirtos baudos už televizijos transliuotojų
         veiklą reglamentuojančių teisės aktų ir etikos taisyklių pažeidimą.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisės aktai
      3        Pirmosios direktyvos pirmosios trys konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:

      „kadangi [EEB sutarties] 54 straipsnio 3 dalies g punkte ir Bendrojoje įsisteigimo laisvės suvaržymų panaikinimo programoje
         numatytas koordinavimas turi būti įgyvendintas skubiai, ypač bendrovėse, kurių turtinė atsakomybė yra ribojama akcijomis,
         ar kitaip ribotos turtinės atsakomybės bendrovėse, nes jų veikla dažnai peržengia nacionalinių teritorijų sienas;

      kadangi itin svarbu yra suderinti nacionalinės teisės nuostatas dėl informacijos atskleidimo, tokių bendrovių prisiimtų įsipareigojimų
         galiojimo ir tokių bendrovių negaliojimo, ypač siekiant apsaugoti trečiųjų šalių interesus;

      kadangi šiais klausimais Bendrijos nuostatos dėl tokių bendrovių turi būti priimtos tuo pačiu metu, nes vienintelė apsaugos
         priemonė, kurią jos siūlo trečiosioms šalims, yra turtas“.

      4        Pirmosios direktyvos 1 straipsnyje, iš dalies pakeistame Sutartimi dėl Graikijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis
         yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (OL L 291, 1979, p. 17), numatyta:

      „Šioje direktyvoje nurodytos suderinimo priemonės turi būti taikomos valstybių narių įstatymams ir kitiems teisės aktams dėl
         tokių rūšių bendrovių:

      <…>
      – Graikijoje:
      ανώνυμη εταιρία, εταιρία περιωρισμένης ευθύνης, ετερόρρυθμη κατά μετοχές εταιρία (akcinė bendrovė, uždaroji akcinė bendrovė,
         komanditinė bendrovė).“

      5        Pirmojoje direktyvoje yra trys skirsniai. Pirmasis reglamentuoja bendrovių dokumentų atskleidimą, antrasis – bendrovės įsipareigojimų,
         kuriuos ji prisiima per savo organus, galiojimą, o trečiasis – bendrovių negaliojimą.

       Nacionalinės teisės aktai
      6        Graikijos Konstitucijos 15 straipsnio 2 dalies redakcijoje, galiojusioje iki Konstitucijos reformos 2001 m., buvo numatyta,
         kad radiją ir televiziją tiesiogiai kontroliuoja valstybė.

      7        Įstatymu Nr. 2863/2000 „Nacionalinė radijo ir televizijos taryba bei kitos radijo ir televizijos paslaugų teikimo sektoriaus
         institucijos ir įstaigos“ (FEK A’ 262) įsteigta Nacionalinė radijo ir televizijos taryba (Ethiko symvoulio radiotileorasis, toliau − ESR).

      8        Įstatyme Nr. 2328/1995 „Privačios televizijos ir vietinio radijo teisinė tvarka, klausimų, susijusių su radijo ir televizijos
         rinka, reglamentavimas ir kitos nuostatos“ [FEK A’ 159, šioje byloje taikytina redakcija po jo pakeitimo Įstatymu Nr. 2644/1998
         „dėl mokamų radijo ir televizijos paslaugų teikimo“, FEK A’ 233; toliau – Įstatymas Nr. 2328/1995] apibrėžiama privačios televizijos
         ir vietinio radijo teisinė tvarka bei funkcionavimo pagrindas.

      9        Šiame įstatyme, be kita ko, reglamentuojama licencijų kurti, steigti ir transliuoti televizijos kanalą išdavimo tvarka ir
         dalyvavimas tokį prašymą išduoti licenciją pateikiančiose akcinėse bendrovėse. Toks dalyvavimas iš principo turi būti grindžiamas
         vardinėmis akcijomis. Įvairiose įstatymo nuostatose bendrovės, turinčios leidimą kurti, steigti ir valdyti televizijos transliuotoją,
         akcinio kapitalo dydis, kurį gali turėti fizinis ar juridinis asmuo, ribojamas iki 25 %. Be to, apie visus akcijų perleidimus,
         viršijančius 2,5 % akcinio kapitalo, turi būti pranešta ESR.

      10      Įstatymo Nr. 2328/1995 3 straipsnyje numatyta:

      „1. b) Visose laidose (įskaitant ir reklamą), kurios transliuojamos per radiją ir televiziją, privalo būti gerbiami visų asmenų,
         kurių atvaizdas parodomas ekrane arba kurių nurodomas vardas ir pavardė ar pavadinimas arba pateikiama kita informacija, kurios
         pakanka asmeniui identifikuoti, asmenybė, garbė, reputacija, privatus ir šeiminis gyvenimas, profesinė, socialinė, mokslinė,
         meninė, politinė arba kitokia veikla.“

      11      Įstatymo Nr. 2328/1995 3 straipsnio 15 dalyje numatyta, kad ESR rengia žurnalistų profesinės etikos kodeksus. ESR potvarkio
         Nr. 1/1991 5 straipsnyje numatyta, jog „draudžiama vaizduoti asmenis taip, kad esant tam tikroms sąlygoms galėtų būti skatinamas
         jų pažeminimas, socialinė izoliacija arba diskriminacija. <...>“

      12      Įstatymo Nr. 2328/1995 4 straipsnyje numatyta:

      „1. Visais atvejais, kada pažeidžiamos: a) nacionalinės teisės aktų nuostatos, Europos Sąjungos ir tarptautinės [teisės nuostatos],
         tiesiogiai ar netiesiogiai reglamentuojančios privačių televizijos transliuotojų veiklą ir bendresne prasme privačios televizijos
         funkcionavimą; b) <...> etikos taisyklės, nurodytos šio įstatymo 3 straipsnyje, <...> skiriamos šios nuobaudos: a) rekomendacijos
         ir įspėjimai; b) bauda nuo penkių iki penkių šimtų milijonų GDR <...>; c) atitinkamos transliuotojo laidos laikinas, iki trijų
         mėnesių, transliavimo sustabdymas [arba] visiškas nutraukimas; d) visos televizijos programos laikinas, iki trijų mėnesių,
         transliavimo sustabdymas; e) leidimo eksploatuoti kanalą atėmimas; ir f) etikos pobūdžio sankcijos (pvz., privalomas pranešimo
         apie kitas paskirtas sankcijas rodymas). ESR nedelsdama perduoda savo sprendimą Ypourgos Typou kai Meson Mazikis Enimerosis, kuris patikrina jo teisėtumą ir priima sprendimą dėl nuobaudos paskyrimo. Šiame straipsnyje nurodytos administracinės nuobaudos
         rūšį ir jos dydį lemia pažeidimo sunkumas, programos, per kurią buvo padarytas pažeidimas, žiūrovų skaičius, leidimą turinčio
         asmens teikiamų radijo ir televizijos paslaugų rinkos dalis, realizuotų ar planuojamų investicijų dydis ir galimas pakartojimas.
         ESR sprendimas, kuriame numatomas šioje dalyje minėtų nuobaudų taikymas, privalo būti išsamiai bei konkrečiai motyvuotas ir
         priimamas visais atvejais po to, kai išklausomos suinteresuotos šalys per šios institucijos plenarinį posėdį.

      <...>
      3.      Prieš tai nurodytose dalyse numatytos baudos solidariai skiriamos ne tik bendrovei ir asmeniškai jos teisėtam atstovui (arba
         teisėtiems atstovams) bei valdybos nariams, bet ir visiems akcininkams, turintiems daugiau kaip 2,5 % jos akcijų.

      <...>
      5.      Prieš tai minėtos administracinės nuobaudos nepriklauso nuo galimos baudžiamosios ar civilinės atsakomybės.“
       Ginčas pagrindinėje byloje ir prejudicinis klausimas
      13      Ieškovė pagrindinėje byloje yra akcinė bendrovė, Nea Tileorasi AE, televizijos kanalo Star Channel savininkės akcininkė.

      14      Symvoulio tis Epikrateias ieškovė ginčija Ypourgos Typou kai Meson Mazikis Enimerosis sprendimą Nr. 11840/E/11.5.2001, kuriuo jai ir bendrovei Nea TileorasiAE bei kitiems akcininkams ir jos valdybos nariams solidariai buvo paskirta 10 000 000 GDR (apytiksliai 29 347 EUR) bauda, nes
         per 2000 m. vasario 14 d. televizijos kanalo Star Channel pagrindines žinias pateikta informacija buvo pažeista pareiga gerbti kelių asmenų asmenybę, garbę, orumą ir privatų gyvenimą
         bei pareiga laikytis jų nekaltumo prezumpcijos. Be to, ji ginčija ESR sprendimą Nr. 122/91/20.4.2000, kuriuo remiantis buvo
         priimtas ginčijamas ministro sprendimas.

      15      Bylą nagrinėjanti Symvoulio tis Epikrateias ketvirtoji kolegija dėl ypatingos bylos svarbos pateikė ją nagrinėti plenarinei sesijai.

      16      Symvoulio tis Epikrateias atliko Įstatymo Nr. 2328/1995 4 straipsnio 3 dalies, kiek joje numatoma nuobauda bendrovės akcininkams, konstitucingumo kontrolę
         Graikijos Konstitucijos 5 straipsnyje numatyto ekonomikos laisvės principo atžvilgiu. Ji iš esmės mano, kad nacionalinis teisės
         aktų leidėjas turi teisę priimti nuo bendros akcinių bendrovių teisės, būtent nuo akcininko atsakomybės už juridinio asmens
         skolas nebuvimo principo, kuris yra pagrindinis ir privalomas bendrosios akcinių bendrovių teisės principas, bet ne konstitucinis
         principas, nukrypstančias nuostatas. Nacionalinis teisės aktų leidėjas turi a fortiori šią galimybę specialių bendrovių, kurios tenkina viešuosius interesus ir kurias tiesiogiai kontroliuoja valstybė, atžvilgiu.
         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad bet kuriuo atveju Įstatymo Nr. 2328/1995 4 straipsnio 3 dalyje
         numatyta ne akcininkų solidari atsakomybė už juridinio asmens „skolas“, bet taikomos administracinės nuobaudos tiek bendrovei,
         tiek privatiems asmenims, kuriems taikytina ši nuostata. Galiausiai dėl šios nuostatos nėra neįmanoma arba labai sudėtinga
         įmonei vykdyti veiklą.

      17      Tačiau Symvoulio tis Epikrateias pateikia teisėjų mažumos nuomonę, kad ginčijama nuostata įpareigoja televizijos akcinių bendrovių akcininkus mokėti šiai
         bendrovei paskirtas administracines nuobaudas už teisės aktų nuostatų vykdant jos veiklą pažeidimą ir todėl sudaro sąlygas
         atsirasti skolai, kuri padidina bendrovės įsipareigojimus. Šia nuostata pažeidžiami pagrindiniai akcinių bendrovių teisės
         principai, būtent rizikos akcininkui ribojimas, ir todėl ekonomikos laisvės principas, kuris saugomas Graikijos Konstitucijos
         5 straipsniu ir kuris apima teisę kurti komercines bendroves, nes laisvos rinkos ekonomika be tokių bendrovių negalėtų veikti.
         Principas, pagal kurį tik akcinė bendrovė atsako už savo skolas, yra esminis kapitalo bendrovės, o tokia yra akcinė bendrovė,
         požymis. Neturi reikšmės tai, ar bendrovės vykdoma veikla tenkinamas viešasis interesas, ar ją kontroliuoja valstybė.

      18      Symvoulio tis Epikrateias, nagrinėdama proporcingumo principą, mano, kad ginčijamais teisės aktais siekiama teisėto tikslo ir jie nėra akivaizdžiai
         neproporcingas ekonomikos laisvės apribojimas jais siekiamų tikslų atžvilgiu, nes šie teisės aktai akivaizdžiai neturėtų būti
         laikomi kaip neleidžiantys įmonei veikti privačių televizijos kanalų kūrimo ir transliavimo sektoriuje arba gerokai apsunkinantys
         šią veiklą.

      19      Symvoulio tis Epikrateias, be kita ko, tvirtina, kad nacionalinis teisės aktų leidėjas, žinantis šalies televizijos rinkos sąlygas ir realią situaciją,
         mano, jog akcininkas, kuris turi daugiau kaip 2,5 % visų akcijų, yra ne paprastas bet, iš esmės profesionalus investuotojas,
         kuris dėl turimų akcijų bendrovėje gali daryti įtaką juridinio asmens valdymui ir todėl televizijos transliuotojo veiklai.
         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad šis esminis nacionalinio teisės aktų leidėjo vertinimas negali
         būti laikomas nei akivaizdžiai klaidingu, nei netinkamu, jei atsižvelgiama į tai, kad pagal Įstatymą Nr. 2328/1995 maksimali
         akcinio kapitalo dalis, kurią gali turėti akcininkas (fizinis ar juridinis asmuo), negali viršyti 25 % ir kad todėl kelių
         akcininkų bendradarbiavimas su bendrovės administracija yra būtinas siekiant daryti įtaką bendrovės valdymui.

      20      Tačiau Symvoulio tis Epikrateias nurodo ir savo narių mažumos nuomonę, kuria išreiškiamos abejonės dėl tokios objektyvios akcininkų atsakomybės formos, kuri
         atgraso nuo televizijos akcinių bendrovių akcijų įsigijimo. Priemonė nėra tokia, kad galėtų palengvinti siekiamo tikslo įgyvendinimą,
         nes šiek tiek daugiau kaip 2,5 % akcijų nepakanka daryti įtaką bendrovės reikalų valdymui ir išvengti, kad ji neveiktų priešingai
         etikos taisyklėms. Ši priemonė iš tikrųjų prilygsta nuobaudos televizijos akcinės bendrovės akcininkui, turinčiam ribotą akcinio
         kapitalo dalį, paskyrimui vien todėl, kad jis yra tokio tipo akcinės bendrovės akcininkas.

      21      Atsižvelgdamas į tai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja dėl Įstatymo Nr. 2328/1995 4 straipsnio
         3 dalies suderinamumo su įvairiomis joje nurodytomis Sąjungos direktyvomis dėl bendrovių.

      22      Šiuo atžvilgiu Symvoulio tis Epikrateias mano, kad Įstatymo Nr. 2328/1995 4 straipsnio 3 dalies ir direktyvų dėl bendrovių taikymo sritys nesutampa. Šiose nėra jokių
         susijusių nuostatų, a fortiori draudžiančių numatyti įpareigojimą akcinės bendrovės akcininkams, turintiems tam tikrą procentais išreikštą kiekį akcijų,
         solidariai su juridiniu asmeniu sumokėti baudą, skirtą už teisės aktų pažeidimą dėl juridinio asmens, t. y. akcinės bendrovės,
         veiklos bendrąja prasme,  konkrečiai šiuo atveju dėl juridinio asmens – akcinės bendrovės, turinčios leidimą kurti ir valdyti
         televizijos transliuotoją. Toks draudimas neturėtų būti siejamas su Pirmosios direktyvos 1 straipsniu, kuriame Sąjungos teisės
         aktų leidėjas tik nurodo valstybėse narėse jau esamas bendrovių formas ir kurių atžvilgiu taikomos nagrinėjamos direktyvos
         nuostatos.

      23      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, net jei laikytume, kad Pirmosios direktyvos ir Įstatymo Nr. 2328/1995
         4 straipsnio 3 dalies taikymo sritis apima tą pačią sferą, ši nuostata neprieštarautų minėtos direktyvos 1 straipsniui. Šiame
         1 straipsnyje nepateikiamas akcinės bendrovės apibrėžimas ir tik nurodomos bendrovių, kurioms jis taikomas, formos. Taigi
         Sąjungos teisė nedraudžia nacionalinės teisės aktų leidėjui nustatyti naujas bendrovių formas, kurios nepriskirtinos direktyvų
         dėl bendrovių taikymo sričiai, arba kurti akcines bendroves (specialias), kurių atžvilgiu taikomos nuostatos, kuriomis nukrypstama
         nuo Sąjungos akcinių bendrovių teisės, jei, žinoma, šios nukrypti leidžiančios nuostatos neprieštarauja specialioms direktyvų
         dėl bendrovių ir bendrosios Sąjungos teisės nuostatoms, o tai yra būtent toks atvejis, kalbant apie Įstatymo Nr. 2328/1995
         4 straipsnio 3 dalį.

      24      Symvoulio tis Epikrateias teigimu, tai, kad Sąjungos teisė neužtikrina akcinės bendrovės akcininkų atsakomybės už juridinio asmens skolas nebuvimą,
         išplaukia ne tik iš to, kad daugumos valstybių narių teisės sistemose kelerius dešimtmečius, ypač teismų praktikoje, įtvirtintas
         juridinio asmens autonomijos panaikinimo principas, kuris esant tam tikroms sąlygoms lemia akcininkų atsakomybę už akcinės
         bendrovės įsipareigojimus, nepaisant klausimo, ar minėtas principas prieštarauja Sąjungos teisei, bet ir iš to, kad nepradėtos
         derinti tokios teisės subjekto autonomijos panaikinimo sąlygos.

      25      Tačiau kai kurie Symvoulio tis Epikrateias nariai išreiškia mažumos nuomonę, kad Pirmosios direktyvos 1 straipsnyje vartojami žodžiai „akcinė bendrovė“ turi privalomą
         minimalų turinį. Jų teigimu pagrindiniai akcinės bendrovės požymiai, nuo kurių nacionalinės teisės aktų leidėjas negali nukrypti,
         yra:

      a)       griežtas bendrovės ir jos akcininkų turto atskyrimas ir
      b)       asmeninės akcininkų atsakomybės už bendrovės skolas nebuvimas, nes akcininkai tik privalo įnešti savo įnašą, kuris atitinka
         jų bendrą akcinio kapitalo turimą dalį.

      26      Be to, šie nariai pažymi, kad nei vienoje Europos Sąjungos valstybės narės teisės sistemoje, nei teisės aktuose, nei teismų
         praktikoje nebuvo pripažinta, kad kyla grėsmė principui, pagal kurį akcininkas neprivalo atsakyti savo turtu už akcinės bendrovės
         skolas. Vienintelis dalykas, kuris buvo pripažintas teismų praktikoje, yra tas, kad kai visiškai susipina akcinės bendrovės
         ir akcininko turtas ir kai šis akcininkas valdo atskirą turtą pažeisdamas sąžiningumo principą savo veiksmais arba neveikimu,
         jis daugiau nebegali remtis dviejų turto rūšių (jo asmeninio ir bendrovės turto) atskirumo principu prieš bendrovės kreditorius.

      27      Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad skiriasi nuomonės dėl, pirma, klausimo, ar Pirmosios
         direktyvos 1 straipsnio ir Įstatymo Nr. 2328/1995 4 straipsnio 3 dalies taikymo sritys sutampa, ir, antra, dėl nacionalinės
         teisės aktų suderinamumo su minėta nuostata.

      28      Esant šioms aplinkybėms Symvoulio tis Epikrateias, remdamasi EB 234 straipsnio 3 pastraipa ir 1982 m. spalio 6 d. Sprendimu Cilfit ir kt. (283/81, Rink. p.  3415) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Ar Direktyva 68/151/EEB, kurios 1 straipsnyje nustatyta, kad „šioje direktyvoje nurodytos suderinimo priemonės turi būti
         taikomos valstybių narių įstatymams ir kitiems teisės aktams dėl tokių rūšių bendrovių: <...> – Graikijoje: ανώνυμη εταιρία
         [akcinė bendrovė] <...>“, draudžia nacionalinės teisės nuostatą, pavyzdžiui, Įstatymo Nr. 2328/1995 4 straipsnio 3 dalį, kurioje
         numatyta, kad baudos, skirtos pagal to paties straipsnio ankstesnes dalis už galiojančių teisės aktų ir etikos taisyklių,
         reglamentuojančių televizijos transliuotojų veiklą, pažeidimą, yra skiriamos ne tik bendrovei, turinčiai licenciją kurti ir
         transliuoti televizijos kanalą, tačiau solidariai ir visiems akcininkams, valdantiems daugiau kaip 2,5 % akcinio kapitalo?“

      29      Teisingumo Teismas paprašė Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodytų suinteresuotų šalių, norinčių
         dalyvauti žodinėje proceso dalyje, išsakyti nuomonę, be kita ko, dėl SESV 49 straipsnio, reglamentuojančio įsisteigimo laisvę,
         ir SESV 63 straipsnio, reglamentuojančio laisvą kapitalo judėjimą, reikšmės atsakant į Symvoulio tis Epikrateias pateiktą klausimą.

       Dėl prejudicinio klausimo
      30      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktas klausimas susijęs su Pirmosios direktyvos aiškinimu.

      31      Tačiau reikia priminti, kad tai, jog nacionalinis teismas formaliai pateikė klausimą, nurodydamas tam tikras Sąjungos teisės
         nuostatas, netrukdo Teisingumo Teismui pateikti šiam teismui išsamų Bendrijos teisės aiškinimą, kuris gali būti naudingas
         sprendimui jo nagrinėjamoje byloje priimti, neatsižvelgiant į tai, ar jis apie tai užsimena savo pateiktuose klausimuose.
         Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas turi iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos, ypač iš prašymo priimti prejudicinį
         sprendimą motyvuojamosios dalies, atrinkti aiškintinus Sąjungos teisės klausimus, atsižvelgdamas į bylos dalyką (žr. 2009 m.
         spalio 27 d. Sprendimo ČEZ, C‑115/08, Rink. p. I‑10265, 81 punktą).

      32      Atsižvelgiant į pagrindinės bylos faktines aplinkybes ir į taikytinas Graikijos teisės aktų nuostatas, be Pirmosios direktyvos,
         svarbu išaiškinti ir SESV 49 bei 63 straipsnius.

       Dėl Pirmosios direktyvos
      33      Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Pirmoji direktyva turi būti aiškinama taip,
         kad ji draudžia tokias nacionalinės teisės aktų nuostatas, kokia yra Įstatymo Nr. 2328/1995 4 straipsnio 3 dalis, pagal kurią
         ankstesnėse šio straipsnio dalyse numatytos baudos už teisės aktų ir etikos taisyklių, reglamentuojančių televizijos transliuotojų
         veiklą, pažeidimą yra skiriamos solidariai ne tik leidimą kurti ir transliuoti televizijos kanalą turinčiai bendrovei, bet
         ir visiems akcininkams, kurie turi daugiau kaip 2,5 % bendrovės akcijų.

      34      Graikijos vyriausybė pažymi, kad Įstatymo Nr. 2328/1995 4 straipsnio 3 dalyje numatyta ne solidari bendrovės akcininkų, turinčių
         daugiau kaip 2,5 % jos akcijų, atsakomybė už juridinio asmens skolas, tačiau tai, kad administracinės nuobaudos už teisės
         aktų ir veiklos taisyklių, reglamentuojančių televizijos transliuotojų valdymą, skiriamos tiek bendrovei, turinčiai leidimą
         kurti ir transliuoti televizijos kanalą, tiek minėtiems akcininkams, kurie ypač svarbūs kuriant juridinį asmenį ir jam funkcionuojant.

      35      Tačiau reikia priminti, kad, kaip matyti iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos, SESV 267 straipsnyje įtvirtinta procedūra
         yra pagrįsta aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo funkcijų atskyrimu, todėl pastarasis turi teisę tik pateikti
         nuomonę dėl minėtame straipsnyje nurodytų Sąjungos teisės aktų aiškinimo ir galiojimo. Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas
         negali vertinti nacionalinių nuostatų aiškinimo arba spręsti, ar nacionalinio teismo išaiškinimas yra teisingas (žr. 2007 m.
         sausio 18 d. Sprendimo Auroux ir kt., C‑220/05, Rink. p. I‑385, 25 punktą).

      36      Todėl Teisingumo Teismas privalo laikytis Graikijos įstatymo išaiškinimo, kuris apibendrintas šio sprendimo 17 punkte ir kuris
         yra Teisingumo teismui pateikto klausimo prielaida.

      37      Pirmoji direktyva buvo priimta remiantis EEB sutarties 54 straipsnio 3 dalies g punktu (dabar − SESV 50 straipsnio 2 dalies
         g punktas).

      38      Šioje nuostatoje numatyta, kad tam, jog būtų pasiekta įsisteigimo laisvė, Sąjungos teisės aktų leidėjas leidžia direktyvas,
         skirtas kiek būtina koordinuoti apsaugos priemones, kurių valstybės narės reikalauja bendrovių ar firmų, apibūdintų SESV 54 straipsnio
         antrojoje pastraipoje, imtis narių ir kitų asmenų interesams apsaugoti ir siekdamos užtikrinti tokių priemonių lygiavertiškumą
         Sąjungoje. Pagal SESV 54 straipsnio antrą pastraipą, „bendrovės arba firmos“ − tai bendrovės arba firmos, kurios veikia pagal
         civilinę ar komercinę teisę, įskaitant kooperatyvus ir kitus pagal viešąją ar privatinę teisę veikiančius juridinius asmenis,
         išskyrus nesiekiančiuosius pelno.

      39      Kaip matyti iš pirmųjų dviejų Pirmosios direktyvos konstatuojamųjų dalių, jos tikslas yra koordinuoti nacionalinės teisės
         nuostatas dėl informacijos atskleidimo, akcinių ir uždarųjų akcinių bendrovių prisiimtų įsipareigojimų galiojimo ir tokių
         bendrovių negaliojimo. Taisyklės, kurios privalo būti perkeltos į nacionalinę teisę, apibrėžtos Pirmosios direktyvos 2−12 straipsniuose.

      40      Net jei iš Pirmosios direktyvos trečios konstatuojamosios dalies galima daryti prielaidą, kad tik bendrovės atsako už savo
         skolas tretiesiems asmenims savo turtu, šioje direktyvoje nepateikiama vieninga šiuo principu grindžiama akcinės ir uždarosios
         akcinės bendrovės sąvoka. Tačiau Pirmosios direktyvos 1 straipsnyje kiekvienai valstybei narei nurodomos įvairios bendrovių
         rūšys, kurių atžvilgiu privalo būti taikomos 2−12 straipsniuose nurodytos taisyklės.

      41      Remiantis tuo galima daryti išvadą, kad Pirmoji direktyva neapibrėžia, kas yra akcinė ar uždaroji akcinė bendrovė, tačiau
         tik nustato taisykles, kurios turi būti taikomos tam tikroms bendrovių rūšims, kurias Sąjungos teisės aktų leidėjas apibūdina
         kaip akcines ar uždarąsias akcines bendroves.

      42      Be to, nors išnagrinėjus valstybių narių teisę, kaip tai padarė generalinė advokatė savo išvados 34 punkte, matyti, kad daugeliu
         atvejų Pirmosios direktyvos 1 straipsnyje nurodytų bendrovių akcininkai neatsako asmeniškai už akcinės ar uždarosios akcinės
         bendrovės skolas, remiantis tuo negalima daryti išvados, kad tai yra bendras bendrovių teisės principas, taikytinas bet kokiomis
         aplinkybėmis ir be išimčių.

      43      Taip pat, kalbant apie bendrovės įsipareigojimus, iš Pirmosios direktyvos 7−9 straipsnių negali būti kildinamas joks bendrasis
         principas, kuriuo būtų apsiribojama tik tam tikrų taisyklių šiuo aspektu paskelbimu.

      44      Todėl nei iš Pirmosios direktyvos teksto, nei iš jos tikslų aiškinimo ar iš valstybių narių teisės neišplaukia, kad šia direktyva
         nustatoma taisyklė, jog akcininkas niekada neatsakingas už bendrovei skirtą baudą, įskaitant ir tuos atvejus, kai ši bauda
         skiriama solidariai akcinei bendrovei ir šiam akcininkui.

      45      Be to, turint omenyje siaurą Pirmosios direktyvos taikymo sritį, dėl tokios taisyklės nacionalinėje teisėje nekiltų grėsmė
         jos tikslui.

      46      Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: Pirmoji direktyva turi būti aiškinama kaip nedraudžianti nacionalinės teisės
         nuostatos, pavyzdžiui, Įstatymo Nr. 2328/1995 4 straipsnio 3 dalies, kurioje numatyta, kad baudos, paskirtos pagal to paties
         straipsnio pirmesnes dalis už galiojančių teisės aktų ir etikos taisyklių, reglamentuojančių televizijos transliuotojų veiklą,
         pažeidimą, yra skiriamos ne tik bendrovei, turinčiai licenciją kurti ir transliuoti televizijos kanalą, bet solidariai ir
         visiems akcininkams, valdantiems daugiau kaip 2,5 % akcinio kapitalo.

       Dėl įsisteigimo laisvės ir laisvo kapitalo judėjimo
      47      Į SESV 49 straipsnio, reglamentuojančio įsisteigimo laisvę, materialinio taikymo sritį patenka nacionalinės nuostatos, kurios
         turi būti taikomos tuomet, kai atitinkamos valstybės narės pilietis dalyvauja kitoje valstybėje narėje įsteigtos bendrovės
         kapitale ir toks dalyvavimas jam leidžia daryti aiškią įtaką šios bendrovės sprendimams bei nulemti jos veiklą (šiuo klausimu
         žr., be kita ko, 2000 m. balandžio 13 d. Sprendimo Baars, C‑251/98, Rink. p. I‑2787, 22 punktą; 2007 m. spalio 23 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C‑112/05, Rink. p. I‑8995, 13 punktą ir 2009 m. kovo 26 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑326/07, Rink. p. I‑2291, 34 punktą).

      48      Į SESV 63 straipsnio, reglamentuojančio laisvą kapitalo judėjimą, taikymo sritį, be kita ko, patenka tiesioginės investicijos
         dalyvaujant įmonėje ir turint akcijų, kurios suteikia galimybę veiksmingai dalyvauti ją valdant bei kontroliuojant, ir portfelinės
         investicijos, t. y. vertybinių popierių įgijimas kapitalo rinkoje, siekiant atlikti tik finansinę investiciją ir neketinant
         daryti įtakos įmonės valdymui bei kontrolei (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Glaxo Wellcome, C‑182/08, Rink. p. I‑8591, 40 punktą).

      49      Nacionalinės teisės aktas, kuris taikomas ne tik toms turimoms akcijoms, kurios leidžia daryti konkrečią įtaką bendrovės sprendimams
         ir nulemti jos veiklą, bet ir neatsižvelgiant į akcininko turimą dalį bendrovėje, gali patekti ir į SESV 49 straipsnio, ir
         į SESV 63 straipsnio taikymo sritis (žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 36 punktą).

      50      Pagrindinėje byloje Graikijos teisės aktuose numatytas maksimalus 25 % dalies, kurią gali turėti fizinis ar juridinis asmuo
         kapitalo bendrovėje, turinčioje leidimą kurti, steigti ir transliuoti televizijos kanalą, apribojimas. Be to, Įstatymo Nr. 2328/1995
         4 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad bauda gali būti skirta akcininkui, jeigu jis turi daugiau kaip 2,5 % tokios bendrovės
         dalies.

      51      Atsižvelgiant į likusį akcinio kapitalo pasiskirstymo būdą, t. y. jeigu jis išskaidytas tarp daug akcininkų, 25 % dalies gali
         pakakti bendrovei kontroliuoti arba bent jau daryti tam tikrą aiškią įtaką šios bendrovės sprendimams ir nulemti jos veiklą
         šio sprendimo 47 punkte primintos teismų praktikos Sprendime Baars prasme (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 38 punktą). Todėl Graikijos teisės aktai gali patekti į SESV 49 straipsnio taikymo sritį.

      52      Be to, kadangi šie teisės aktai taikomi akcininkams, kurie turi didesnę kaip 2,5 % kapitalo dalį, tačiau jos nepakanka tam,
         kad jie galėtų kontroliuoti arba daryti aiškią įtaką bendrovės sprendimams, jie taip pat gali patekti į SESV 63 straipsnio
         taikymo sritį.

      53      Todėl reikia išaiškinti šias dvi nuostatas.

      54      Iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad „apribojimo“ sąvoka SESV 49 straipsnio prasme reiškia visas priemones,
         kurios įsisteigimo laisvės įgyvendinimą draudžia, riboja arba daro jį mažiau patrauklų (2009 m. balandžio 28 d. Sprendimo
         Komisija prieš Italiją, C‑518/06, Rink. p. I‑3491, 62 punktas).

      55      SESV 63 straipsnio 1 dalies prasme „apribojimais“ reikia laikyti nacionalines priemones, kurios gali sukliudyti arba apriboti
         atitinkamų įmonių akcijų įgijimą arba atgrasyti investuotojus iš kitų valstybių narių nuo investavimo į jų kapitalą (minėto
         Sprendimo Komisija prieš Vokietiją 19 punktas).

      56      Reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionaline priemone atgrasomi investuotojai ir taip daroma įtaka
         dėl jų pateikimo į rinką įsigyjant bendrovių akcijų.

      57      Nacionaline priemone iš esmės leidžiama televizijos akcinės bendrovės akcininkų atsakomybė už šiai bendrovei skirtą baudą
         tam, kad šie akcininkai priverstų minėtą bendrovę laikytis Graikijos teisės aktų ir etikos taisyklių, nors įgaliojimai, kurie
         šiems akcininkams yra pripažįstami taisyklėmis, taikytinomis akcinių bendrovių organų veiklos atžvilgiu, nesuteikia jiems
         realios galimybės tai daryti.

      58      Be to, nors priemonė taikoma neišskiriant Graikijos ir kitų valstybių narių investuotojų, jos atgrasomas poveikis yra didesnis
         kitų valstybių narių investuotojams.

      59      Kadangi įstatymo tikslas yra skatinti akcininkus sudaryti sąjungas su kitais akcininkais tam, kad galėtų daryti įtaką bendrovės
         valdymo organų sprendimams, net jei ši galimybė taikytina visiems akcininkams, neabejotina, kad ja pasinaudoti gerokai sunkiau
         kitų valstybių narių investuotojams, kurie yra mažiau susipažinę su žiniasklaidos realia situacija Graikijoje ir kurie nebūtinai
         žino apie įvairias grupes arba sąjungas bendrovės, turinčios leidimą kurti, steigti ir transliuoti televizijos kanalą, kapitalo
         atžvilgiu.

      60      Remiantis tuo darytina išvada, kad tokia nacionalinė priemonė, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, riboja ir įsisteigimo
         laisvę, ir laisvą kapitalo judėjimą.

      61      Taip būtų net jei tokia priemonė būtų aiškinama taip, kaip nurodė Graikijos vyriausybė ir išdėstyta šio sprendimo 34 punkte.

      62      Įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas apribojimas gali būti pateisinamas tik jeigu jis atitinka svarbesnius bendrojo
         intereso tikslus, yra tinkamas nustatytam tikslui įgyvendinti ir neviršija to, kas būtina jam pasiekti (šiuo klausimu, dėl
         įsisteigimo laisvės žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑518/06, 72 punktą, o dėl laisvo kapitalo judėjimo – minėto Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, 72 ir 73 punktus).

      63      Kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pagrindinėje byloje nagrinėjamos priemonės tikslas yra
         priversti televizijos bendroves gerbti teisės aktus ir žurnalistų etikos taisyklės tam, kad, be kita ko, nebūtų pažeista asmenų,
         kurių atvaizdas parodomas ekrane arba kurių nurodomas vardas ir pavardė ar pavadinimas, garbė ir privatus gyvenimas. Neabejotinai
         tai yra teisėtas tikslas.

      64      Per posėdį Komisija nurodė, kad jokia bylos medžiagos aplinkybė neleidžia nustatyti, kodėl akcininkas, turintis daugiau kaip
         2,5 % televizijos bendrovės akcijų, turi būti laikomas kaip galintis daryti įtaką bendrovės valdymui. Paklausta šiuo aspektu
         Graikijos vyriausybė nurodė, kad Įstatymo Nr. 2328/1995 priėmimo laikotarpiu daug žurnalistų buvo tokie akcininkai ir kad
         šio įstatymo tikslas buvo, pirma, suskaidyti televizijos bendrovių kapitalą siekiant išvengti per didelių galių susitelkimo
         vieno akcininko rankose ir, antra, paskatinti akcininkus susitelkti priimant sprendimus, susijusius su programomis.

      65      Šiuo atžvilgiu, nors Įstatymo Nr. 2328/1995 priėmimo laikotarpiu egzistavo statistinė koreliacija tarp akcininkų, turinčių
         daugiau kaip 2,5 % televizijos bendrovės akcijų, ir žurnalistų darbo, tokio ryšio nepakanka, kad būtų galima laikyti, jog
         nagrinėjama priemonė tinka jos siekiamam tikslui įgyvendinti ir kad ji neviršija to, kas būtina jam pasiekti.

      66      Žurnalistų profesija gali būti vertinama kaip adekvatus kriterijus nustatant asmenis, galinčius daryti įtaką televizijos bendrovės
         valdymui, bet tai netaikytina paprastam akcininkam, turinčiam šiek tiek daugiau kaip 2,5 % arba pakankamai akcijų, kad galėtų
         daryti aiškią įtaką televizijos bendrovės organams minėto Sprendimo Baars prasme.

      67      Šiuo atžvilgiu, jei priemonės tikslas yra tas, kad žurnalistai laikytųsi įstatymų ir jų profesijos etikos taisyklių, labiau
         tinkama priemonė yra nubausti asmeniškai juos, o ne paskirti nuobaudas akcininkams, kurie nebūtinai yra žurnalistai.

      68      Atsižvelgiant į tai reikia pažymėti, kad Graikijos įstatyme yra numatytos kitos galimos nuobaudos, kurios labiau tinka juo
         siekiamam tikslui įgyvendinti, nes jos susijusios su televizijos veikla, o ne su paprastu kapitalo dalies turėjimu, kaip antai
         atitinkamos transliuotojo laidos laikinas, iki trijų mėnesių, transliavimo sustabdymas arba visiškas nutraukimas, visos televizijos
         programos laikinas, iki trijų mėnesių, transliavimo sustabdymas, leidimo eksploatuoti kanalą atėmimas arba etikos pobūdžio
         sankcijos.

      69      Be to, darant prielaidą, kad visi akcinės bendrovės akcininkai yra sektoriaus, kuris priskirtinas bendrovės veiklos tikslui,
         darbuotojai, būtų paneigtas laisvas kapitalo judėjimas, kuris apima portfelines investicijas, t. y. vertybinių popierių įgijimą
         kapitalo rinkoje, siekiant atlikti tik finansinę investiciją ir neketinant daryti įtakos įmonės valdymui bei kontrolei, (2006 m.
         rugsėjo 28 d. Sprendimo Komisija prieš Nyderlandus, C‑282/04 ir C‑283/04, Rink. p. I‑9141, 19 punktas). Būtent šią investicijų rūšį galės realizuoti kitų valstybių narių investuotojai,
         kurie siekia išskaidyti jų investicijas.

      70      Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, jog SESV 49 ir 63 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jie draudžia nacionalinės
         teisės nuostatas, pavyzdžiui, Įstatymo Nr. 2328/1995 4 straipsnio 3 dalį, kurioje numatyta, kad baudos, paskirtos pagal to
         paties straipsnio pirmesnes dalis už teisės aktų ir etikos taisyklių, reglamentuojančių televizijos transliuotojų veiklą,
         pažeidimą, yra skiriamos ne tik bendrovei, turinčiai licenciją kurti ir transliuoti televizijos kanalą, tačiau solidariai
         ir visiems akcininkams, valdantiems daugiau kaip 2,5 % akcinio kapitalo.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      71      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      1.      1968 m. kovo 9 d. Pirmoji Tarybos direktyva Nr. 68/151/EEB dėl apsaugos priemonių, kurių valstybės narės, siekdamos suvienodinti
            tokias apsaugos priemones visoje Bendrijoje, reikalauja iš Sutarties 58 straipsnio antroje pastraipoje apibrėžtų bendrovių,
            jų narių ir kitų interesų apsaugai, koordinavimo turi būti aiškinama, kad ji nedraudžia nacionalinės teisės nuostatos, pavyzdžiui,
            Įstatymo Nr. 2328/1995 „Privačios televizijos ir vietinio radijo teisinė tvarka, klausimų, susijusių su radijo ir televizijos
            rinka, reglamentavimas ir kitos nuostatos“, iš dalies pakeisto Įstatymu Nr. 2644/1998 „Dėl mokamų radijo ir televizijos paslaugų
            teikimo“, 4 straipsnio 3 dalis, kurioje numatyta, kad baudos, skirtos pagal to paties straipsnio pirmesnes dalis už galiojančių
            teisės aktų ir etikos taisyklių, reglamentuojančių televizijos transliuotojų veiklą, pažeidimą, yra skiriamos ne tik bendrovei,
            turinčiai licenciją kurti ir transliuoti televizijos kanalą, tačiau solidariai ir visiems akcininkams, valdantiems daugiau
            kaip 2,5 % akcinio kapitalo.
      2.      SESV 49 ir 63 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jie draudžia tokias nacionalinės teisės aktų nuostatas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: graikų.