title: 2006 m. sausio 12 d.  Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Devinlec Développement innovation Leclerc SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Vaizdinis prekių ženklas, turintis žodinį elementą "quantum" - Nacionalinio vaizdinio prekių ženklo Quantième savininko protestas - Santykinis atmetimo pagrindas - Supainiojimo galimybė - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas, 15 straipsnio 2 dalis ir 43 straipsnio 3 dalis. # Byla T-147/03.

text:
      Byla T‑147/03
      Devinlec Développement innovation Leclerc SA
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „Bendrijos prekių ženklas − Vaizdinis prekių ženklas, kuriame yra žodinis elementas „quantum“ − Vaizdinio nacionalinio prekių
         ženklo „Quantième“ savininko protestas – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas, 15 straipsnio 2 dalis ir 43 straipsnio 3 dalis“

      2006 m. sausio 12 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas II‑0000
      Sprendimo santrauka
      1.     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      2.     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      1.     Visapusiškai vertinant supainiojimo galimybę Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punkto
         prasme, vizualiems, fonetiniams arba konceptualiems žymenų, dėl kurių kilo ginčas, aspektams suteikiama svarba gali keistis
         atsižvelgiant į objektyvias sąlygas, kurioms esant prekių ženklai gali pasirodyti rinkoje. Šiuo atžvilgiu turi būti remiamasi
         prekybos metodais, kokių normalu tikėtis kalbant apie nagrinėjamais prekių ženklais žymimų prekių kategoriją, o ne ankstesniu
         prekių ženklu žymimų prekių specifinėmis prekybos sąlygomis. Iš tikrųjų supainiojimo galimybės nagrinėjimas, kurį turi atlikti
         Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) instancijos, yra prognozavimas. Tačiau kadangi prekių
         ženklais žymimų prekių konkretūs prekybos metodai bėgant laikui ir atsižvelgiant į šių prekių ženklų savininkų valią gali
         keistis, prognozinis dviejų prekių ženklų supainiojimo galimybės nagrinėjimas neturi priklausyti nuo įgyvendintų arba neįgyvendintų
         prekių ženklų savininkų subjektyvių komercinių tikslų.

      (žr. 103–107 punktus)
      2.     Egzistuoja galimybė, kad paprastas vartotojas prancūzas supainios Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio
         1 dalies b punkto prasme vaizdinį žymenį, kuriame yra žodinis elementas „quantum“, kurį kaip Bendrijos prekių ženklą prašoma
         įregistruoti Nicos sutarties 14 klasės prekėms „Laikrodžiai, jų mechanizmai ir dalys, laikrodžių stiklai, laikrodžių futliarai,
         laikrodžių apyrankės, laikrodžių grandinėlės, laikrodžių dėžutės“, ir vaizdinį prekių ženklą „Quantième“, anksčiau Prancūzijoje
         įregistruotą Nicos sutarties 14 ir 18 klasių prekėms „Laikrodžiai ir jų dalys; juvelyriniai dirbiniai“ bei „Odos gaminiai“,
         dėl prekių, žymimų prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, tapatumo ir panašumo bei vaizdinių ir fonetinių prekių ženklus
         sudarančių žymenų panašumų, kurių smarkiai negali neutralizuoti minėtų žymenų konceptualus skirtumas. Kadangi supainiojimo
         galimybė yra specifinė ankstesnio prekių ženklo apsaugos sąlyga, ši apsauga taikoma neatsižvelgiant į tai, ar ankstesniam
         prekių ženklui būdingas tik silpnas skiriamasis požymis.

      (žr. 110 punktą)
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (ketvirtoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2006 m. sausio 6 d.(*)

      „Bendrijos prekių ženklas − Vaizdinis prekių ženklas, kuriame yra žodinis elementas „quantum“ − Vaizdinio nacionalinio prekių
         ženklo „Quantième“ savininko protestas – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas, 15 straipsnio 2 dalis ir 43 straipsnio 3 dalis“

      Byloje T‑147/03
      Devinlec Développement innovation Leclerc SA, įsteigta Tulūzoje (Prancūzija), atstovaujama advokato J.‑P. Simon,

      ieškovė,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą J. Novais Gonçalves ir A. Folliard‑Monguiral,

      atsakovę,
      dalyvaujant kitai procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šaliai, įstojusiai į bylą Pirmosios instancijos teisme – TIME ART Uluslararasi Saat Ticareti ve diş Ticaret AŞ, įsteigtai Stambule (Turkija), atstovaujamai advokato F. Jacobacci,

      dėl ieškinio, pareikšto dėl 2003 m. sausio 30 d. VRDT trečiosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 109/2002‑3), susijusio
         su protesto procedūra tarp Devinlec Développement innovation Leclerc SA ir TIME Art Uluslararasi Saat Ticareti ve diş Ticaret AŞ,

      EUROPOS BENDRIJŲPIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (ketvirtoji kolegija),

      kurį sudaro pirmininkas H. Legal, teisėjai P. Mengozzi ir I. Wiszniewska‑Białecka,
      posėdžio sekretorė B. Pastor, kanclerio pavaduotoja,
      susipažinęs su 2003 m. balandžio 30 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu ieškiniu,
      susipažinęs su 2003 m. spalio 24 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu atsakymu į ieškinį,
      susipažinęs su 2003 m. spalio 28 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu įstojusios į bylą šalies atsakymu
         į ieškinį,

      įvykus 2005 m. birželio 30 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Ginčo aplinkybės
      1       1997 m. rugsėjo 8 d. TIME Art Uluslararasi Saat Ticareti ve diş Ticaret AŞ (toliau – įstojusi į bylą šalis), remdamasi iš dalies pakeistu 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu Nr. 40/94 dėl Bendrijos
         prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
         paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.

      2       Prašomas įregistruoti prekių ženklas buvo šis vaizdinis žymuo:

      3       Prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos
         sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 14 klasei ir atitinka tokį aprašymą: „laikrodžiai,
         jų mechanizmai ir dalys, laikrodžių stiklai, laikrodžių futliarai, laikrodžių apyrankės, laikrodžių grandinėlės, laikrodžių
         dėžutės“.

      4       1998 m. rugpjūčio 17 d. ši paraiška buvo paskelbta Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 62/98.

      5       1998 m. lapkričio 9 d. bendrovė Devinlec Développement innovation Leclerc SA (toliau – ieškovė) pateikė protestą dėl minėto prekių ženklo įregistravimo, remdamasi šiuo 1987 m. gruodžio 11 d. Prancūzijoje
         įregistruotu ankstesniu vaizdiniu prekių ženklu Nr. 1 555 274:

      6       Prekės, kurioms įregistruotas ankstesnis prekių ženklas, pagal Nicos sutartį atitinka tokį aprašymą:
      –       14 klasė: „Laikrodžiai ir jų dalys; juvelyriniai dirbiniai“;
      –       18 klasė: „Odos gaminiai“.
      7       Protestas, grindžiamas Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte įtvirtintu santykiniu atmetimo pagrindu, buvo pateiktas
         dėl visų paraiškoje įregistruoti nurodytų prekių.

      8       1999 m. kovo 10 d. įstojusi į bylą šalis, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalimis, paprašė, kad ieškovė
         pateiktų ankstesnio prekių ženklo naudojimo įrodymus.

      9       Kad įrodytų ankstesnio prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų, ieškovė pateikė keletą daiktų ir dokumentų, be kita ko, laikrodžių,
         sąskaitų, reklaminės medžiagos, straipsnių spaudoje ir savo direktoriaus priesaika patvirtintą pareiškimą.

      10     Visi šie įrodymai rodo, kad ankstesnis prekių ženklas Prancūzijoje buvo naudojamas „laikrodžiams ir laikrodžių apyrankėms“
         kaip toks vaizdinis žymuo:

      11     2001 m. lapkričio 30 d. Sprendimu Protestų skyrius priėmė sprendimą dėl protesto. Pirma, Protestų skyrius manė, kad ieškovė
         pateikė įrodymą dėl ankstesnio prekių ženklo naudojimo ir kad toks naudojimas 10 punkte pateikto vaizdinio žymens forma nepakenkė
         ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui. Antra, jis patenkino protestą dėl to, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas,
         žymimos prekės yra iš dalies tapačios ir iš dalies panašios ir kad žymenys yra vizualiai, fonetiškai ir konceptualiai pakankamai
         panašūs, dėl ko yra galimybė suklaidinti atitinkamą visuomenę.

      12     2002 m. sausio 29 d. įstojusi į bylą šalis pateikė VRDT apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.
      13     2003 m. sausio 30 d. Sprendimu (toliau – skundžiamas sprendimas) Trečioji apeliacinė taryba panaikino Protestų skyriaus sprendimą
         ir todėl protestą atmetė. Iš esmės Apeliacinė taryba manė, kad, nepaisant prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų prekių
         tapatumo ir panašumo, reikia atsižvelgti į aplinkybes, kurioms esant buvo pardavinėjamos ankstesniu prekių ženklu žymimos
         prekės, ir į tai, jog šiuo prekių ženklu žymimi laikrodžiai ir laikrodžių apyrankės buvo pardavinėjami tik galutiniams vartotojams
         E. Leclerc prekybos centruose. Tokiomis aplinkybėmis Apeliacinė taryba nurodė, kad dėl prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas,
         vizualių ir fonetinių panašumų bei galimos jų bendros sąsajos su kiekio sąvoka paprastas vartotojas, su prašomu įregistruoti
         prekių ženklu pažymėtais „laikrodžiais, laikrodžių apyrankėmis (grandinėlėmis) ir dėžutėmis laikrodžiams“ susidūręs ne E. Leclerc
         prekybos centruose, o kitose parduotuvėse, nemanytų, jog prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės pagamintos
         toje pačioje įmonėje arba ekonomiškai susijusiose įmonėse (skundžiamo sprendimo 39 ir 40 punktai).

       Šalių reikalavimai
      14     Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       panaikinti skundžiamą sprendimą,
      –       atmesti paraišką įregistruoti prašomą prekių ženklą,
      –       priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas,
      –       priteisti iš įstojusios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidas, patirtas VRDT administracinėje procedūroje.
      15     VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       atmesti ieškinį,
      –       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
      16     Įstojusi į bylą šalis Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       atmesti ieškinį,
      –       panaikinti tą skundžiamo sprendimo dalį, kuri jai nepalanki.
       Dėl teisės
      17     Pirmajam reikalavimui pagrįsti ieškovė nurodo du pagrindus. Pirmasis pagrindas susijęs su 1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos
         reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 (OL L 303, p. 1), 50 taisyklės pažeidimu.
         Antrasis pagrindas susijęs su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto ir „prekių ženklų teisės bendrųjų principų“
         pažeidimu.

      18     Įstojusi į bylą šalis remiasi savarankišku skundžiamo sprendimo panaikinimo pagrindu, susijusiu su Reglamento Nr. 40/94 15 straipsnio
         2 dalies ir 43 straipsnio 3 dalies pažeidimu.

      19     Pirmosios instancijos teismas pirmiausia nagrinės įstojusios į bylą šalies nurodytą savarankišką pagrindą, o vėliau ieškovės
         nurodytus antrąjį ir pirmąjį pagrindus.

       Dėl savarankiško įstojusios į bylą šalies nurodyto pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 15 straipsnio 2 dalies ir 43 straipsnio
            3 dalies pažeidimu
       Šalių argumentai
      20     Įstojusi į bylą šalis prašo Pirmosios instancijos teismą konstatuoti, kad Apeliacinė taryba klaidingai manė, jog toks ankstesnis
         prekių ženklas, kokį naudojo ieškovė, nepakenkė Prancūzijoje anksčiau įregistruoto žymens skiriamajam požymiui. Todėl įstojusi
         į bylą šalis Pirmosios instancijos teismo taip pat prašo patvirtinti, kad ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymai,
         kuriuos ieškovė pateikė VRDT per administracinę procedūrą, yra nepakankami ir kad Apeliacinė taryba pažeidė Reglamento Nr. 40/94
         43 straipsnio 3 dalį.

      21     Per posėdį ieškovė ir VRDT teigė, kad skundžiamas sprendimas šiuo atžvilgiu turi būti patvirtintas.
       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      22     Reglamento Nr. 40/94 15 straipsnis „Bendrijos prekių ženklų naudojimas“ nurodo:
      „1. Jeigu per penkerius metus nuo įregistravimo savininkas nepradėjo iš tikrųjų naudoti Bendrijos prekių ženklo Bendrijoje
         juo žymėdamas prekes arba paslaugas, kurioms jis buvo įregistruotas, arba jeigu ženklas nebuvo naudojamas penkerius metus
         iš eilės, Bendrijos prekių ženklui taikomos šiame reglamente numatytos sankcijos, išskyrus atvejus, kai ženklas nebuvo naudojamas
         dėl rimtų priežasčių.

      2. Pagal šio straipsnio 1 dalį naudojimas taip pat yra:
      a)       Bendrijos prekių ženklo naudojimas tokia forma, kurios skiriasi elementai, jeigu jie nepakeičia išskirtinio ženklo pobūdžio,
         kuris buvo ženklo įregistravimo metu;

      <…>“
      23     Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnis „Protesto nagrinėjimas“ nustato:
      „2. Pareiškėjo prašymu padavęs protestą ankstesnio Bendrijos prekių ženklo savininkas turi pateikti įrodymus, kad penkerius
         metus iki paraiškos Bendrijos prekių ženklui paskelbimo ankstesnis Bendrijos prekių ženklas Bendrijoje iš tikrųjų buvo naudojamas
         žymint prekes ar paslaugas, kurioms jis įregistruotas, ir kurias savininkas mini pagrįsdamas protestą, arba kad buvo rimtų
         priežasčių ženklo nenaudoti, jeigu tą dieną ankstesnis Bendrijos prekių ženklas yra buvęs registruotas ne mažiau kaip penkerius
         metus. Nepateikus tai patvirtinančių įrodymų, protestas atmetamas. Jeigu ankstesnis Bendrijos prekių ženklas buvo naudojamas
         žymint tiktai dalį prekių ar paslaugų, kurioms jis yra įregistruotas, nagrinėjant protestą prekių ženklas laikomas įregistruotu
         tiktai tai prekių ar paslaugų daliai.

      3. Šio straipsnio 2 dalies nuostatos taikomos 8 straipsnio 2 dalies a punkte nurodytiems ankstesniems nacionaliniams prekių
         ženklams naudojimą valstybėje narėje, kurioje ankstesnis nacionalinis prekių ženklas yra saugomas, pakeičiant naudojimu Bendrijoje.

      <…>“
      24     Šiuo atveju primintina, kad skundžiamu sprendimu buvo patvirtintas Protestų skyriaus vertinimas, pagal kurį ieškovė pateikė
         ankstesnio nacionalinio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymą, reikalaujamą pagal Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio
         2 ir 3 dalis, ir kad ieškovės naudojamas 10 punkte pateiktas žymuo nepakenkė Prancūzijoje įregistruoto prekių ženklo formos,
         pateiktos 5 punkte, skiriamajam požymiui. Skundžiamo sprendimo 11 punkte Apeliacinė taryba ypač nurodė tai, kad ankstesnio
         prekių ženklo raidės „q“ šrifto ir stiliaus skirtumai nekenkia skiriamajam požymiui, nes iš protesto procedūroje pateiktų
         įrodymų aiškiai matyti, jog ši raidė suvokiama kartu su žodžiu, kuriam ji priklauso ir kuris sudaro pagrindinį ankstesnio
         prekių ženklo elementą. Be to, skundžiamo sprendimo 12 punkte Apeliacinė taryba pažymėjo, kad daugelis iškarpų iš laikraščių
         ir daug ankstesnio prekių ženklo reklaminės medžiagos rodo, jog prekių ženklas buvo naudojamas ir tokia forma, kokia jis buvo
         įregistruotas, ir kad raidės „q“ stilius nebuvo pabrėžiamas.

      25     Šis vertinimas turi būti patvirtintas.
      26     Pirmiausia reikia patikslinti, kad kartu taikant Reglamento Nr. 40/94 15 straipsnio 2 dalies a punktą ir 43 straipsnio 2 ir
         3 dalis ankstesnio nacionalinio ar Bendrijos prekių ženklo, kuriuo grindžiamas protestas Bendrijos prekių ženklo paraiškos
         atžvilgiu, naudojimo iš tikrųjų įrodymas apima taip pat ir įrodymą dėl ankstesnio prekių ženklo naudojimo tokia forma, kurios
         elementai skiriasi, jeigu jie nepakeičia išskirtinio ženklo pobūdžio, kuris buvo ženklo įregistravimo metu (žr. šiuo klausimu
         2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Laboratorios RTB prieš VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO AIRE), T‑156/01, Rink. p. II‑2789, 44 punktą).

      27     Toliau dėl klausimo, ar šiuo atveju 10 punkte pateikto žymens naudojimas kenkia, kaip nurodo įstojusi į bylą šalis, ankstesnio
         nacionalinio prekių ženklo skiriamajam požymiui, reikia konstatuoti, kad šiuo atveju taip nėra.

      28     Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad elementai, kuriais ankstesnis nacionalinis prekių ženklas, toks, koks jis buvo įregistruotas,
         skiriasi nuo ieškovės naudojamo žymens, yra tik raidės „q“ stilius, primenantis laikrodžio ciferblatą, ir didžiųjų raidžių
         naudojimas ankstesnio nacionalinio prekių ženklo žodiniame elemente.

      29     Pirma, nors raidės „q“ stilius naudojamo žymens vaizde yra labiau pastebimas nei ankstesnio nacionalinio prekių ženklo vaizde,
         tačiau ankstesnio prekių ženklo skiriamasis požymis vis dėlto grindžiamas šio prekių ženklo žodinio elemento visuma. Be to,
         reikia patikslinti, kad raidės „q“ stilius, primenantis, kaip buvo nurodyta, laikrodžio ciferblatą, neturi ypatingo skiriamojo
         požymio 14 klasės prekių, vien tik dėl kurių ieškovė pateikė ankstesnio prekių ženklo naudojimo įrodymus, atžvilgiu. Antra,
         dėl didžiųjų raidžių naudojimo pakanka nurodyti, kad tai nėra originalu ir taip pat nekenkia ankstesnio nacionalinio prekių
         ženklo skiriamajam požymiui.

      30     Iš to išplaukia, kad į ieškovės pateiktus įrodymus, susijusius su 10 punkte pateiktu žymeniu, skirtu 14 klasės prekėms „laikrodžiams
         ir laikrodžių apyrankėms“, Apeliacinė taryba galėjo teisėtai atsižvelgti vertindama, ar ieškovė įrodė ankstesnio nacionalinio
         prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų.

      31     Kadangi įstojusi į bylą šalis neginčija Apeliacinės tarybos atlikto šių įrodymų ir ieškovės pateiktų įrodymų, kuriais siekiama
         įrodyti, jog pastaroji taip pat naudojo ankstesnį nacionalinį prekių ženklą tokia forma, kokia jis buvo įregistruotas, vertinimo,
         įstojusios į bylą šalies nurodytas savarankiškas pagrindas turi būti atmestas.

       Dėl antrojo ieškovės pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto ir „prekių ženklų teisės bendrųjų
            principų“ pažeidimu
       Šalių argumentai
      32     Ieškovė nesutinka su daugeliu Apeliacinės tarybos vertinimų, susijusių su prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, ženklinamų
         prekių palyginimu, žymenų, dėl kurių kilo ginčas, palyginimu ir supainiojimo galimybės nebuvimu.

      33     Pirmiausia, dėl prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų prekių palyginimo ieškovė, neginčydama šių prekių tapatumo
         ir panašumo, tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 30 punkte Apeliacinė taryba rėmėsi klaidinga faktine prielaida. Iš tikrųjų
         ieškovė prieštarauja Apeliacinės tarybos tvirtinimui, kad ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės nebus pardavinėjamos šalia
         prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimų prekių ir kad jų bus galima nusipirkti tik E. Leclerc prekybos centruose.

      34     Šiuo atžvilgiu ieškovė nurodo, kad atrodo, jog šis tvirtinimas labiausiai remiasi 1999 m. gegužės 7 d. jos direktoriaus pareiškimu,
         kurį ji pateikė kartu su kitais ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymais. Tačiau, pirma, ieškovės nuomone,
         nei šis pareiškimas, nei kiti VRDT pateikti dokumentai neleidžia daryti išvados, kad E. Leclerc prekybos centrų parduotuvės
         „Le Manège à Bijoux“, prekiaujančios ankstesniu prekių ženklu pažymėtomis prekėmis, nepardavinėja kitų tapačių arba panašių
         prekių arba kad ankstesniu prekių ženklu pažymėtos prekės visada bus pardavinėjamos tik šiose parduotuvėse. Antra, ieškovė
         primena, kad minėtas pareiškimas ir kiti prie jo pridedami dokumentai buvo pateikti konkrečiu tikslu, t. y. įrodyti ankstesnio
         prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų 1993–1998 metais, siekiant išvengti protesto atmetimo. Ieškovė pažymi, kad Apeliacinė taryba
         jos neprašė įrodyti, pavyzdžiui, kad E. Leclerc prekybos centrų parduotuvės gali pardavinėti tapačias arba panašias prekes,
         pažymėtas kitais prekių ženklais. Tiek, kiek ieškovė tvirtina, jog tokia galimybė egzistuoja, ji sako esanti pasiruošusi pagrįsti
         savo tvirtinimą.

      35     Antra, kalbant apie prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, palyginimą, ieškovė pirmiausia pažymi, kad Apeliacinė taryba, nagrinėdama
         ankstesnį prekių ženklą, pati sau prieštarauja, nes ji vertino ne tokį prekių ženklą, koks buvo naudojamas, bet tokį, koks
         buvo įregistruotas.

      36     Be to, ieškovė nurodo, kad Apeliacinė taryba daug kartų suklydo palygindama žymenis, dėl kurių kilo ginčas, vizualiai, fonetiškai
         ir konceptualiai.

      37     Vizualiu požiūriu, nors ieškovė pripažįsta skundžiamame sprendime nurodytą priešdėlių „quant“ panašumą, tačiau ji nurodo,
         kad Apeliacinė taryba nekonstatavo, jog žymenys, dėl kurių kilo ginčas, turi taip pat ir bendrą raidę „m“ ir kad ankstesnio
         prekių ženklo raidė „i“ bei prašomo įregistruoti prekių ženklo raidė „u“ yra panašios vizualiai. Be to, ieškovė tvirtina,
         kad, priešingai nei nurodė Apeliacinė taryba, virš prašomo įregistruoti prekių ženklo žodinio elemento esantis žadintuvo formos
         vaizdinis elementas – grafinis ir neturintis skiriamojo požymio šio prekių ženklu žymimų prekių atžvilgiu – nėra prekių ženklus,
         dėl kurių kilo ginčas, vizualiai atskiriantis elementas. Be to, nors atitinkama visuomenė turėtų suteikti tam tikrą reikšmę
         šiam vaizdiniam elementui, ieškovė tvirtina, jog taip būtų ir ankstesnio prekių ženklo, kurį ji naudojo, raidės „q“, kuri
         taip pat primena laikrodžio ciferblatą ar žadintuvą, atveju. Taigi tokiomis aplinkybėmis šie elementai sustiprina žymenų,
         dėl kurių kilo ginčas, vizualų panašumą.

      38     Fonetiniu požiūriu, nors ieškovė nurodo, kad Apeliacinė taryba teisingai manė, jog prašomo įregistruoti prekių ženklo ir ankstesnio
         prekių ženklo žodiniai elementai fonetiškai labai panašūs, tačiau ji pažymi, kad Apeliacinės tarybos pabrėžiamas prekių ženklų,
         dėl kurių kilo ginčas, paskutinių skiemenų („tum“ prašomame įregistruoti prekių ženkle ir „tième“ ankstesniame prekių ženkle)
         skirtingas tarimas yra mažareikšmis dėl prekių ženklams, dėl kurių kilo ginčas, bendros raidės „m“ buvimo.

      39     Konceptualiu požiūriu ieškovė nurodo, kad skundžiamo sprendimo 37 ir 38 punktuose Apeliacinė taryba klaidingai manė, jog žymenys,
         dėl kurių kilo ginčas, yra skirtingi. Remdamasi 2002 m. gegužės 31 d. ir birželio 1 d. atlikta tikslinės visuomenės atstovų
         apklausa, kuri pridedama prie ieškinio, ieškovė tvirtina, kad tikslinė visuomenė nežino tikslios prekių ženklų, dėl kurių
         kilo ginčas, žodinių elementų reikšmės ir kad dauguma tikslinės visuomenės atstovų, manančių, jog žino prekių ženklų, dėl
         kurių kilo ginčas, žodinių elementų reikšmę, teigia, jog jie abu susiję su kiekiu. Ieškovė daro išvadą, kad ši aplinkybė sustiprina
         žymenų, dėl kurių kilo ginčas, vizualiu ir fonetiniu požiūriais patvirtintus panašumus.

      40     Trečia, kalbant apie prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, supainiojimo galimybės nebuvimo vertinimą, ieškovė tvirtina, jog
         Apeliacinė taryba pažeidė prekių ženklų panašumo ir jais žymimų prekių panašumo tarpusavio priklausomybės principą. Ypač ji
         nurodo, kad Apeliacinė taryba padarė teisės klaidą manydama, jog sąlygos, kurioms esant ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės
         buvo pardavinėjamos konkrečiu momentu, yra svarbus faktorius visapusiškai vertinant supainiojimo galimybę. Subsidiariai ji
         prašo Pirmosios instancijos teismą nuspręsti, kad Apeliacinė taryba šiam faktoriui suteikė per didelę reikšmę, atsižvelgiant
         į skundžiamame sprendime patvirtintus prekių ir prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, panašumus. Ieškovės nuomone, skundžiamu
         sprendimu šiuo atžvilgiu buvo nesilaikyta ne tik Bendrijos teismų praktikos, bet ir „prekių ženklų pagrindinių teisės principų“,
         ypač principo, kad prekių ženklas perleidžiamas be įmonės, kuri yra jo savininkė, ir kad prekių ženklų savininkai vertinami
         vienodai. Dėl pastarojo „principo“ ieškovė patikslina, kad jeigu iki paraiškos įregistruoti paskelbimo ankstesnis prekių ženklas
         egzistuotų mažiau nei penkerius metus, ieškovė neturėtų įrodyti šio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų, ir todėl Apeliacinė
         taryba negalėtų naudoti ankstesnio prekių ženklo naudojimo įrodymų, kuriuos ieškovė pateikė per administracinę procedūrą VRDT.
         Tokiomis aplinkybėmis ieškovė nurodo, kad Apeliacinė taryba sumažino ankstesnio prekių ženklo apsaugos apimtį.

      41     VRDT atsikerta, pirma, kad neginčijama, jog prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės iš dalies yra tapačios,
         ir iš dalies – panašios.

      42     Antra, ji pažymi, kad suinteresuotą visuomenę, kurios atžvilgiu turi būti atliekamas žymenų palyginimo ir supainiojimo galimybės
         įvertinimas, sudaro, kalbant apie laikrodžius ir laikrodžių apyrankes (grandinėles), paprasti vartotojai prancūzai, o kalbant
         apie laikrodžių mechanizmus ir dalis, laikrodžių stiklus bei laikrodžių futliarus – ji apima ir specialių žinių turinčius
         žmonės, kurie gamina arba remontuoja laikrodžius, futliarus, ypač tuos, kurie paprastai neparduodami be laikrodžio.

      43     Trečia, dėl žymenų palyginimo VRDT mano, kad vizualiai, fonetiškai ir konceptualiai jie yra skirtingi.
      44     Vizualiu požiūriu, nors VRDT pripažįsta, kad žymenų, dėl kurių kilo ginčas, žodinių elementų pirmosios penkios raidės yra
         vienodos („quant“), tačiau ji pabrėžia, jog jų paskutinės raidės skiriasi, žodiniai elementai yra skirtingo ilgumo, skiriasi
         raidžių šriftas ir kad prašomas įregistruoti prekių ženklas apima ir vaizdinį elementą, kurio negalima nepastebėti, nepaisant
         aplinkybės, jog jam būdingas skiriamasis požymis prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimų prekių atžvilgiu yra ginčytinas.
         VRDT daro išvadą, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, vizualiai skiriasi ir gali būti lengvai atskiriami.

      45     Fonetiniu požiūriu VRDT tvirtina, kad žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumo laipsnį dėl bendro skiemens „quant“ buvimo kompensuoja
         šių žymenų paskutinių garsų („um“ prašomame įregistruoti prekių ženkle, „ième“ ankstesniame prekių ženkle) skirtumai. Šiuo
         atžvilgiu VRDT nurodo, kad šių žymenų paskutinių skiemenų tarimas labai skiriasi.

      46     Konceptualiu požiūriu VRDT primena, kad žymenų, dėl kurių kilo ginčas, žodinių elementų reikšmės yra skirtingos, o tai reiškia,
         kad šiuo požiūriu minėti žymenys negali būti laikomi panašiais. VRDT mano, kad labai tikėtina, jog paprastas vartotojas ankstesnio
         prekių ženklo žodį „quantième“ supras kaip mėnesio dienos, nuo pirmos iki trisdešimt pirmos, nurodymą. VRDT tvirtina, kad
         ši reikšmė yra labai paplitusi laikrodžių prekyboje, ir tai patvirtina ištraukos iš daugelio frankofoniškų interneto tinklaviečių,
         pridedamos prie jos atsakymo į ieškinį. Vadinasi, VRDT nuomone, paprastas vartotojas arba jau žino minėtą reikšmę, arba gali
         sužinoti iš kartu su pirkiniu pateikiamos informacijos bei kreipdamasis patarimo į pardavėją. VRDT priduria, kad nereikia
         pamiršti, jog atitinkama visuomenė apima laikrodžių pramonės specialistus, kurie, be jokios abejonės, supranta žodžio „quantième“
         reikšmę.

      47     VRDT nuomone, šio vertinimo nepaneigia ieškovės argumentas, grindžiamas prie jos ieškinio pridedama visuomenės nuomonės apklausa,
         pagal kurią atitinkama visuomenė konceptualiai susies žymenis, dėl kurių kilo ginčas, dėl bendros nuorodos į kiekio sąvoką.
         Nepaisant įvairių neaiškumų, susijusių su sąlygomis, kurioms esant buvo atlikta ši apklausa, VRDT bet kuriuo atveju nurodo,
         kad maždaug 11 % apklaustų asmenų nurodė, jog žodis „quantum“ susijęs su kiekiu, kai šiek tiek daugiau nei 28 % apklaustųjų
         su šia sąvoka susiejo žodį „quantième“. Taigi, VRDT nuomone, šios procentinės išraiškos nėra įtikinančios, ir apklausa neleidžia
         sužinoti, kokia apklaustos visuomenės dalis atsakė, kad abu žodžiai susiję su kiekio sąvoka.

      48     Ketvirta, dėl supainiojimo galimybės įvertinimo VRDT pirmiausia nurodo, kad atsižvelgiant į aplinkybę, jog prekių ženklais,
         dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės nėra perkamos reguliariai, paprastas vartotojas išskirtinį dėmesį skirs visiems šių
         prekių aspektams, įskaitant prekių ženklus, kuriais jos pažymėtos. Kadangi toks pirkimas atliekamas vizualiai sugretinus prekes
         ir prekių ženklus, prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, vizualūs skirtumai yra ypač reikšmingi. Toliau VRDT nurodo, kad ankstesnio
         prekių ženklo apsaugos lygis Prancūzijoje yra žemas, nes jo žodinis elementas yra bendrai naudojamas nagrinėjamų prekių požymiams
         apibūdinti. Tokiomis aplinkybėmis ji tvirtina, kad nėra galimybės supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, nežiūrint
         to, ar tam tikros jomis žymimos prekės yra tapačios ar labai panašios. Galiausiai VRDT teigia, kad tokiai išvadai įtakos nedaro
         Apeliacinės tarybos klaida, kurią ji padarė atsižvelgdama į prekybos ankstesniu prekių ženklu pažymėtomis prekėmis ypatumo
         faktorių tam, kad įvertintų supainiojimo galimybę.

      49     Įstojusi į bylą šalis mano, pirma, kad ieškovė neteisingai priekaištauja Apeliacinei tarybai dėl to, kad siekdama palyginti
         prekes ir žymenis, dėl kurių kilo ginčas, ji nagrinėjo tokį ankstesnį prekių ženklą, koks jis yra saugomas dėl savo registracijos
         Prancūzijoje, o ne tokį, koks naudojamas.

      50     Antra, įstojusi į bylą šalis prieštarauja ieškovės tvirtinimui, kad prašomo įregistruoti prekių ženklo vaizdinis elementas
         neturi skiriamojo požymio. Iš tikrųjų, įstojusios į bylą šalies nuomone, toks elementas, priešingai nei žodinis elementas,
         niekada negali būti tik apibūdinamasis. Taigi, įstojusios į bylą šalies nuomone, teisinga, kad palygindama žymenis, dėl kurių
         kilo ginčas, Apeliacinė taryba atsižvelgė į prašomo įregistruoti prekių ženklo vaizdinį elementą.

      51     Šiuo atžvilgiu įstojusi į bylą šalis teigia, kad Apeliacinė taryba teisėtai atmetė bet kokį žymenų, dėl kurių kilo ginčas,
         vizualų panašumą.

      52     Dėl žymenų, dėl kurių kilo ginčas, fonetinio palyginimo įstojusi į bylą šalis nurodo, jog tikėtina, kad jiems bendrą skiemenį
         „quan“ paprastas vartotojas ištars skirtingai. Be to, visiškai skirtingą žymenų, dėl kurių kilo ginčas, paskutinių skiemenų
         tarimą pabrėžia prancūzų kalbos fonetikos taisyklės. Įstojusi į bylą šalis ginčija ieškovės pateiktus visuomenės nuomonės
         apklausos rezultatus, ypač dėl jos tikrai reprezentatyvaus pobūdžio ir dėl to, kad nenurodytas apklaustų asmenų išsilavinimo
         lygis. Dėl pastarojo klausimo įstojusi į bylą šalis teigia, kad jis svarbus siekiant sužinoti, kokia vartotojų dalis prašomo
         įregistruoti prekių ženklo žodinį elementą ištars atsižvelgdama į šio žodžio lotynišką kilmę ir todėl kitaip nei žodį „quantième“.

      53     Įstojusios į bylą šalies nuomone, iš to išplaukia, kad Apeliacinės tarybos tvirtinimas, jog žymenys, dėl kurių kilo ginčas,
         fonetiškai panašūs, yra klaidingas. Iš esmės Pirmosios instancijos teismo ji prašo ištaisyti šią klaidą, kuri jai yra nepalanki.

      54     Konceptualiu požiūriu įstojusi į bylą šalis atmeta bet kokį žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumą, iš esmės pritardama VRDT
         pateiktiems argumentams.

      55     Trečia, kalbant apie tai, kad nėra galimybės supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, įstojusi į bylą šalis mano,
         jog Apeliacinės tarybos padaryta išvada yra teisinga. Nors įstojusi į bylą šalis, kaip ir ieškovė, pripažįsta, kad prekybos
         nurodytomis prekėmis sąlygos turi būti vertinamos atsižvelgiant į objektyvias situacijas, tačiau ji tvirtina, kad būtent toks
         vertinimas buvo atliktas šiuo atveju. Iš tikrųjų, įstojusios į bylą šalies nuomone, ankstesnis prekių ženklas priskirtinas
         „privačių prekių ženklų“ (private labels) arba „mažmenininkų prekių ženklų“ (store brands), kurie sukuriami ir naudojami tik
         mažmeninėje prekyboje, kategorijai. Taigi, teigia ji, jais žymimos prekės turi būti laikomos priklausančiomis specialiai kategorijai,
         ypač dėl prekybos jomis metodų, o tai pateisina Apeliacinės tarybos vertinimą.

      56     Be to, įstojusi į bylą šalis tvirtina, kad į faktorių, susijusį su prekyba ieškovės prekėmis, Apeliacinė taryba atsižvelgė
         ne kaip į atsvarą kitoms skundžiamame sprendime nurodytoms aplinkybėms, bet kaip į paprastą aplinkybę, leidžiančią vartotojams
         suprasti, jog ankstesniu prekių ženklu pažymėtas prekes jie ras tik E. Leclerc prekybos centruose, kaip ir visas privačiu
         prekių ženklu pažymėtas prekes. Tačiau šie pagrindiniai prekybos ankstesniu prekių ženklu pažymėtomis prekėmis metodai greičiausiai
         paveiktų paprasto vartotojo elgesį, jeigu jis susidurtų su prašomu prekių ženklu pažymėtomis prekėmis kitose prekybos vietose.
         Be to, įstojusi į bylą šalis atmeta ieškovės tvirtinimą, kad skundžiamu sprendimu pažeidžiami „prekių ženklų teisės bendrieji
         principai“.

      57     Tačiau, nors tai nedaro įtakos Apeliacinės tarybos padarytai išvadai, įstojusi į bylą šalis jai priekaištauja dėl to, kad
         visapusiškame vertinime ji nepakankamai atsižvelgė į labai silpną ankstesnio prekių ženklo skiriamąjį požymį. Įstojusios į
         bylą šalies nuomone, jeigu Apeliacinė taryba šią aplinkybę pripažintų, jos pakaktų, kad būtų atmesta bet kokia prekių ženklų,
         dėl kurių kilo ginčas, supainiojimo galimybė. Taigi Pirmosios instancijos teismo ji prašo konstatuoti, kad šiuo klausimu Apeliacinė
         taryba padarė teisės klaidą.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      58     Pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas,
         kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam
         arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje
         teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas.

      59     Pagal nusistovėjusią Pirmosios instancijos teismo praktiką, suklaidinimo galimybė egzistuoja, jeigu visuomenė gali manyti,
         jog nagrinėjamos prekės ar paslaugos pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės arba ekonomiškai susijusios įmonės. Remiantis
         ta pačia teismų praktika, suklaidinimo galimybė turi būti visapusiškai įvertinama atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama visuomenė
         suvokia nagrinėjamus žymenis ar prekes ar paslaugas ir į visas konkrečiam atvejui būdingas aplinkybes, ypač į žymenų panašumo
         ir jais žymimų prekių ar paslaugų panašumo tarpusavio priklausomybę (žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo
         sprendimo Laboratorios RTB prieš VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Rink. p. II‑2821, 31–33 punktus ir nurodytą teismų praktiką).

      60     Kaip matyti iš nusistovėjusios Pirmosios instancijos teismo praktikos, visapusiškas supainiojimo galimybės įvertinimas, kiek
         jis susijęs su vizualiu, fonetiniu ar konceptualiu žymenų panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų daromu įspūdžiu, ypač atsižvelgiant
         į jų skiriamuosius ir dominuojančius požymius (žr. 2003 m. spalio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Phillips-Van Heusen prieš VRDT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), T‑292/01, dar neskelbto Rinkinyje, 47 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

      –       Dėl atitinkamos visuomenės
      61     Kadangi ankstesnis nacionalinis prekių ženklas įregistruotas Prancūzijoje, atitinkama visuomenė yra Prancūzijos visuomenė.
         Tačiau VRDT ir įstojusi į bylą šalis mano, kad atsižvelgiant į prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimas prekes atitinkamą
         visuomenę sudaro paprasti vartotojai ir laikrodžių pramonės specialistai.

      62     Nebūtina nagrinėti šio klausimo, nes šioje byloje pakanka išnagrinėti paprasto vartotojo prancūzo suklaidinimo galimybę. Iš
         tikrųjų jeigu, kaip nusprendė Apeliacinė taryba, neįmanoma suklaidinti minėto paprasto vartotojo, šios aplinkybės pakanka,
         kad ieškinys būtų atmestas, nes šis vertinimas galioja a fortiori „profesionaliems“ atitinkamos visuomenės atstovams, kurių pastabumo laipsnis yra aukštesnis už paprasto vartotojo pastabumo
         laipsnį. Tik jei Pirmosios instancijos teismas manytų, kad Apeliacinė taryba neteisingai atmetė suklaidinimo galimybę, reikėtų
         patikrinti, ar tokia suklaidinimo galimybė egzistuoja ir prekių, kurioms skirtas prašomas įregistruoti prekių ženklas ir kurias
         naudoja šie specialistai, atžvilgiu.

      63     Tačiau reikia pažymėti, kad kalbant apie prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimas prekes, kurios yra perkamos nereguliariai
         ir paprastai su pardavėjo pagalba, paprasto vartotojo pastabumo laipsnis turi būti laikomas, kaip teisingai konstatavo Apeliacinė
         taryba, aukštesniu už normalų ir todėl aukštu.

      –       Dėl prekių palyginimo
      64     Yra žinoma, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės yra, kaip nurodyta ginčijamame sprendime, iš dalies
         tapačios ir iš dalies panašios.

      –       Dėl žymenų, dėl kurių kilo ginčas, palyginimo
      65     Prieš nagrinėjant Apeliacinės tarybos atliktą žymenų, dėl kurių kilo ginčas, vizualų, fonetinį ir konceptualų palyginimą,
         reikia atmesti ieškovės argumentą, pagal kurį Apeliacinė taryba turėjo nagrinėti ne tokį ankstesnį nacionalinį prekių ženklą,
         koks jis buvo įregistruotas, bet tokį, koks jis buvo naudojamas 10 punkte pateikto žymens forma.

      66     Iš tikrųjų svarbu priminti, kad pagal Reglamento Nr. 40/94 nuostatas, reglamentuojančias protesto dėl Bendrijos prekių ženklo
         įregistravimo nagrinėjimą, ankstesnio nacionalinio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymo tikslas yra leisti jo savininkui
         aiškiu Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikusio asmens prašymu pateikti įrodymus dėl savo prekių ženklo veiksmingo ir realaus
         naudojimo rinkoje penkerius metus iki Bendrijos prekių ženklo paraiškos paskelbimo. Remiantis Reglamento Nr. 40/94 15 straipsnio
         2 dalies a punktu ir 43 straipsnio 2 ir 3 dalimis, šis įrodymas galioja taip pat ir tuo atveju, kai naudojamas žymuo skiriasi
         nuo ankstesnio prekių ženklo, koks jis buvo įregistruotas, elementais, nekeičiančiais jo skiriamojo požymio. Nepateikus tokio
         įrodymo, ypač kai naudojami elementai keičia ankstesnio prekių ženklo skiriamąjį požymį, arba nenurodžius pagrįstų nenaudojimo
         motyvų, protestas turi būti atmestas. Taigi ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymu protesto procedūroje šio
         prekių ženklo savininkui nesiekiama suteikti apsaugos ir ji nesuteikiama žymens arba žymens elementų, kurie nėra įregistruoti,
         atžvilgiu. Priešingo argumentavimo patvirtinimas lemtų neteisėtą ankstesnio prekių ženklo, kuriuo grindžiamas protestas dėl
         Bendrijos prekių ženklo įregistravimo, savininkui suteikiamos apsaugos išplėtimą.

      67     Šiuo atveju, kadangi ieškovė įregistravo tik 5 punkte pavaizduotą ankstesnį prekių ženklą, kuriuo grindžiamas protestas, dėl
         kurio Apeliacinė taryba buvo prašoma pasisakyti skundžiamame sprendime, tik šis prekių ženklas naudojasi anksčiau įregistruotiems
         prekių ženklams taikoma apsauga. Taigi būtent šis prekių ženklas protesto nagrinėjimo tikslu turi būti palyginamas su prašomu
         įregistruoti prekių ženklu prekių, dėl kurių ieškovė pateikė naudojimo iš tikrųjų įrodymus, šiuo atveju 14 klasės prekių „laikrodžių
         ir laikrodžių apyrankių“, atžvilgiu, kaip teisingai padarė Protestų skyrius ir Apeliacinė taryba.

      68     Taigi reikia patikrinti skundžiamo sprendimo teisėtumą dėl žymenų, dėl kurių kilo ginčas, vizualaus, fonetinio ir konceptualaus
         palyginimo.

      69     Dėl vizualaus palyginimo reikia priminti, kad skundžiamo sprendimo 31–33 punktuose Apeliacinė taryba konstatavo:
      „31. Vizualiai ankstesnį prekių ženklą sudaro ne itin originalaus šrifto simboliais užrašytas žodis „quantième“. Raidė „q“,
         atrodanti šiek tiek apvalesnė nei paprastai, smarkiai nesiskiria nuo įprastos „q“ raidės. Iš tikrųjų įstojusios į bylą šalies
         pateiktoje 1995 m. žodyno Larousse Anglais/Français  ištraukoje skyrius, kuriame pateikiami šia raide prasidedantys žodžiai, pradedamas raide q, smarkiai nesiskiriančia nuo ankstesniame
         prekių ženkle esančios raidės „q“. Virš prekių ženklo esanti juoda linija nėra prekių ženklo dalis. Ankstesniame prekių ženkle
         nėra nieko, kas atitinkamos visuomenės dėmesį nukreiptų į raidę „q“ per se.

      32.       Kalbant apie prašomą įregistruoti prekių ženklą, nors ginčijamame sprendime (Protestų skyriaus) nurodyta, jog prekių ženklas
         apimą elementą, panašų į abstraktų „q“ formos laikrodžio ciferblatą, jis nusprendė, kad žodis „quantum“, parašytas ne itin
         originalaus šrifto simboliais, sudaro dominuojantį elementą. Iš tarp bylos dokumentų esančių brošiūrų ir iškarpų iš laikraščių
         aiškiai matyti, jog įprasta, kad laikrodžių žymenys apima simbolį, esantį per vidurį virš žodinio elemento arba pavadinimo,
         kaip prašomame įregistruoti prekių ženkle. Taip pat įprasta, kad šis simbolis apima raides, kurios tuoj pat sukuria sąsają
         su žodiniu elementu arba pavadinimu, kaip prašomo įregistruoti prekių ženklo atveju. Tikėtina, kad paprastas vartotojas, įpratęs
         matyti vienodai išdėstytus logotipus, jį suvoks kaip išgalvotą ir išsiskiriantį logotipą, o ne kaip paprastą laikrodį, nepateikiantį
         jokios informacijos apie kilmę.

      33.  Vizualiai prekių ženklai yra panašūs tuo, kad kiekvienas turi priešdėlį „quant“. Jie skiriasi tuo, kad prašomas įregistruoti
         prekių ženklas apima logotipą, kurį paprastas vartotojas suvoktų kaip žodžio „quantum“ sutrumpinimą. Abejotina, kad paprastas
         vartotojas sutelks dėmesį, ankstesnio prekių ženklo atžvilgiu, į raidę „q“, nes nėra ypatingos priežasties, dėl kurios ši
         raidė pritrauktų vartotojo dėmesį“.

      70     Yra žinoma, kad Apeliacinė taryba nurodė, jog žymenys, dėl kurių kilo ginčas, vizualiai nepanašūs.
      71     Tačiau Pirmosios instancijos teismas mano, kad toks panašumas yra.
      72     Reikia pažymėti, kad, kaip teisingai nurodė Apeliacinė taryba, žymenys, dėl kurių kilo ginčas, turi bendrą priešdėlį „quant“.
         Be to, kaip pabrėžia ieškovė, jie turi ir bendrą raidę „m“. Taigi vizualiai prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, žodiniai
         elementai turi šešias vienodas raides, iš kurių penkios yra abiejų žymenų pirmosios raidės. Nors vartotojo dėmesį dažnai pritraukia
         pirmoji žodžių dalis (žr. šiuo atžvilgiu 2004 m. kovo 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo El Corte Inglés prieš VRDT – González Cabello et Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR), T‑183/02 ir T‑184/02, Rink. p. II‑0000, 81 punktą), jo vizualinis dėmesys, atsižvelgiant į nagrinėjamų žymenų ribotą ilgį,
         gali būti sutelkiamas ir į paskutines žymenų raides (žr. 2004 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Grupo El Prado Cervera prieš VRDT − Héritiers Debuschewitz (CHUFAFIT), T‑117/02, Rink. p. II‑0000, 48 punktą). Nagrinėjamu atveju, nors prašomo įregistruoti prekių ženklo žodinis elementas yra
         trumpas, reikia priminti, kad paskutinė jo raidė, t. y. raidė „m“, yra tapati vienai iš keturių paskutinių ankstesnio prekių
         ženklo raidžių. Be to, kaip nurodė Apeliacinė taryba, žymenis, dėl kurių kilo ginčas, sudarančių simbolių šriftas yra įprastas.
         Taigi vizualiai žymenų, dėl kurių kilo ginčas, žodiniai elementai yra panašūs.

      73     Tačiau reikia patikrinti ar, kaip leidžia suprasti Apeliacinė taryba, nepateikdama aiškaus paaiškinimo šiuo klausimu, ir kaip
         savo rašytiniuose dokumentuose tvirtina įstojusi į bylą šalis, virš prašomo įregistruoti prekių ženklo žodinio elemento esantis
         vaizdinis elementas panaikina bet kokį žymenų, dėl kurių kilo ginčas, vizualų panašumą.

      74     Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia priminti, kad apskritai atitinkama visuomenė apibūdinančio elemento, esančio sudėtinio prekių
         ženklo dalimi, nelaikys šiuo prekių ženklu sukurto bendro įspūdžio skiriamuoju ir dominuojančiu elementu (žr. šiuo atžvilgiu
         2003 liepos 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Alejandro prieš VRDT - Anheuser-Busch (BUDMEN), T‑129/01, Rink. p. II‑2251, 53 punktą ir 72 punkte minėto sprendimo CHUFAFIT 51 punktą).

      75     Šiuo atveju būtina konstatuoti, kad, kaip pripažįsta VRDT, laikrodžio ciferblato pavaizdavimas neturi ypatingo skiriamojo
         požymio prekių, dėl kurių įstojusi į bylą šalis pateikė paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą, atžvilgiu.

      76     Be to, reikia priminti, kad kalbant apie sudėtinio prekių ženklo vienos ar kelių konkrečių sudedamųjų dalių dominuojamojo
         pobūdžio vertinimą, gali būti atsižvelgiama ne tik į kiekvienai iš šių sudedamųjų dalių būdingas savybes, bet ir į skirtingų
         sudedamųjų dalių atitinkamą vietą sudėtiniame prekių ženkle (žr. šiuo atžvilgiu 2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos
         teismo sprendimo Matratzen Concord prieš VRDT − Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, Rink. p. II‑4335, 35 punktą).

      77     Šiuo atveju pakanka nurodyti, kad vaizdinis elementas yra virš prašomo įregistruoti prekių ženklo centrinio žodinio elemento,
         tačiau ši jo pozicija neleidžia manyti, kad šis elementas gali vizualiu požiūriu dominuoti visuomenės įsimenamame prašomo
         įregistruoti prekių ženklo vaizde. Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad atitinkama visuomenė daugeliu atveju su prašomu įregistruoti
         prekių ženklu susidurs pirkdama laikrodžius ir kad paprastai prekių ženklai pavaizduojami ant jų ciferblatų. Tačiau, kadangi
         ciferblatai yra santykinai maži, vaizdinių elementų pavaizdavimas būtų sunkiai pastebimas vizualiai, nes šie elementai, kaip
         šiuo atveju, išdėstyti ne sudėtinio prekių ženklo centre, bet pateikiami virš prašomo įregistruoti prekių ženklo žodinio elemento.

      78     Tokiomis aplinkybėmis reikia daryti išvadą, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra panašūs vizualiai.
      79     Dėl žymenų, dėl kurių kilo ginčas, fonetinio palyginimo Apeliacinė taryba skundžiamo sprendimo 34 punkte atliko tokį vertinimą:
      „Fonetiniu požiūriu, kadangi prašomame įregistruoti prekių ženkle esantis simbolis greičiausiai yra išgalvotas žodžio „quantum“
         trumpinys, prašomas įregistruoti prekių ženklas būtų paprasčiausiai tariamas „Quantum“. Be to, abejotina, kad atitinkama visuomenė
         teisingai ištars žodį „kwäntóm“ (žr. Robert électronique), ypač dėl to, kad žodis naudojamas labai specifiniuose kontekstuose ir kad atitinkama visuomenė jo nelaikys lotynišku žodžiu.
         Prašomame įregistruoti prekių ženkle skiemuo „quan“ būtų tariamas „kan-“, taip pat kaip ir ankstesniame prekių ženkle. Taigi
         yra tam tikras fonetinio panašumo laipsnis, nepaisant aplinkybės, kad žymenų galūnės („-tóm“ arba „-toum“ prašomame įregistruoti
         prekių ženkle ir „-tjem“ ankstesniame prekių ženkle) gali skirtis ir kad ankstesnis prekių ženklas gali būti ištariamas trimis
         skiemenimis“.

      80     Iš esmės tokio vertinimo negalima paneigti.
      81     Kalbant apie tarimą, iš tikrųjų mažai tikėtina, kad paprastas vartotojas prancūzas prašomą įregistruoti prekių ženklą ištars
         remdamasis lotyniško žodžio „quantum“ tarimu, t. y. „kwäntóm“. Šiuo atžvilgiu reikia nurodyti, kad per administracinę procedūrą
         ieškovės pateiktas apklausos rezultatas, pridedamas prie šio jos ieškinio, patvirtina šį vertinimą. Iš tikrųjų iš šios 2002 m.
         gegužės 30 d. ir birželio 1 d. atliktos 984 Prancūzijos visuomenės atstovų apklausos matyti, kad 79,5 % apklaustų asmenų prašomą
         įregistruoti prekių ženklą ištarė arba kaip „kantom“ arba kaip „kantoum“.

      82     Šiuo klausimu nepriimtinas įstojusios į bylą šalies priekaištas, kad ši apklausa nėra reprezentatyvi, ypač dėl to, kad nėra
         jokios nuorodos į apklaustų asmenų išsilavinimo lygį, kuri būtų svarbi norint sužinoti, kokia vartotojų dalis prašomo įregistruoti
         prekių ženklo žodinį elementą ištartų atsižvelgdama į lotynišką žodžio kilmę ir todėl kitaip nei žodį „quantième“. Iš tikrųjų,
         pirma, įstojusi į bylą šalis niekaip nepagrindžia savo tvirtinimo dėl apklausos rezultatų netinkamumo, nors atrodo, jog ši
         apklausa buvo atlikta metodiškai ir objektyviomis sąlygomis. Įstojusi į bylą šalis nenurodo ir priežasčių, dėl kurių Apeliacinė
         taryba suklydo skundžiamame sprendime pasirėmusi šios apklausos rezultatais. Antra, kadangi apklausta Prancūzijos populiacijos
         dalis iš esmės „reprezentuoja“ šiai populiacijai, per apklausą būtinai buvo atsižvelgta į šios populiacijos išsilavinimo lygį,
         kaip tai netiesiogiai atspindi lentelės, susijusios su apklaustos grupės struktūra. Be to, įstojusi į bylą šalis neatsižvelgė
         į tai, kad atitinkamą visuomenę sudaro paprasti vartotojai prancūzai, kurių atžvilgiu negalima preziumuoti, jog jie turi lotynų
         kalbos ir teisingo lotyniškų žodžių tarimo, kuris nėra vienodas, žinių.

      83     Iš to išplaukia, kad paprastai atitinkama visuomenė prašomą įregistruoti prekių ženklą ištartų kaip „kantóm“ arba „kantoum“,
         o ankstesnį prekių ženklą – kaip „kantjεm“, šio tarimo neskaidydama į tris skiemenis, kaip tai patvirtina ir minėtos apklausos
         rezultatai.

      84     Taigi, nepaisant to, kad prašomame įregistruoti prekių ženkle yra garsas „o“ arba „ou“, o ankstesniame prekių ženkle – garsas
         „jε“, prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, turi bendrą garsą „kant“ ir paskutinį raidės „m“ garsą.

      85     Taigi reikia daryti išvadą, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, fonetiškai yra panašūs.
      86     Kalbant apie žymenų, dėl kurių kilo ginčas, konceptualų palyginimą, reikia priminti, kad Apeliacinė taryba skundžiamo sprendimo
         35–38 punktuose paaiškino:

      35. „Konceptualiai prekių ženklų reikšmės skiriasi. Žodžio „quantum“ reikšmė keičiasi pagal sritį. Filosofijoje jis reiškia
         ribotą ir apibrėžtą kiekį, fizikos moksluose jis žymi mažiausią kiekį, kuriuo ar kurio kartotiniu matuojama energija (Energijos
         kvantas <…>  Elektromagnetinės energijos kvantas yra proporcingas spinduliavimo dažniui (jis lygus šiam dažniui, padaugintam iš Planko
         konstantos, kuri pati kartais išreiškiama kvantais – žr. Robert électronique). Pagal šį žodyną žodis „quantum“ informatikos žodynuose taip pat sutinkamas kaip „Laiko kvantas: pradinė maksimali programos
         trukmė kompiuterio sistemose naudojant „laiko paskirstą“. Be to, iš žodyno Le Robert & Collins du management commercial financier économique juridique (1992 m.) aiškiai matyti, kad teisės ar administracinėje srityse žodis naudojamas žalos dydžio prasme (quantum des dommages et intérêts). Kadangi šis žodis naudojamas specifinėse srityse, paprastas vartotojas negalvotų konkrečiai apie minėtas reikšmes, net
         jeigu ir galėtų suprasti, darant prielaidą, kad jis turi elementarių fizikos mokslų žinių, jog tai yra mokslinis žodis.

      36.       Kalbant apie žodį „quantième“, Robert électronique jį apibrėžia, pirma, arba kaip būdvardį, arba kaip klausiamąjį būdvardį, reiškiantį „kuri eilė arba eilės numeris“ (pavyzdžiui,
         „Je ne sais à la quantième visite ce fut (Furetière, Roman bourgeois, II). Le quantième êtes-vous ? Le sixième“) ir, antra, kaip daiktavardį, reiškiantį mėnesio dieną, išreikštą skaičiumi nuo
         vieno iki trisdešimt vieno (Le jour du mois désigné par un chiffre (de premier, deux <…>, à trente ou trente et un). Le quantième, quel quantième sommes-nous ?
            – Date, jour (du mois); et aussi combien <…> Cette montre marque les quantièmes). Iš nuorodų, pateikiamų kartu su šiuo žodžiu, ir remiantis įstojusios į bylą šalies pateikta profesoriaus Jean‑Pierre Lassalle
         nuomone, aiškiai matyti, kad tik būdvardis yra pasenęs. Daiktavardis, kalbant apie antrąją reikšmę, nėra pasenęs ir apibūdina
         taip pat ir mėnesio dienos nuorodą laikrodžiuose. Nepaisant šios aplinkybės, kadangi šis žodis nėra kasdien naudojamas, paprastas
         vartotojas jo nesupras tuoj pat. Tačiau jeigu paprastas vartotojas kreipiasi patarimo į laikrodžių pardavėją, kuris, atvirkščiai,
         gali tiksliai suprasti šio žodžio, kaip laikrodžiuose pateikiamos mėnesio nuorodos, reikšmę, negalima paneigti, jog vartotojas
         informuojamas apie tikslią šio žodžio reikšmę.

      37.       Nors, kaip matyti iš protestą pareiškusio asmens pateiktos apklausos, dalis paprastų vartotojų gali manyti, kad prašomas įregistruoti
         prekių ženklas daro užuominą į kiekio sąvoką, šių vartotojų yra mažiau nei tų, kurie ankstesnį prekių ženklą suvokia kaip
         nurodantį šią sąvoką. Nors daugelis vartotojų gali tvirtinti, kad žino žodžio „quantième“ reikšmę, dar daugiau jų suteiktų
         reikšmę žodžiui „quantum“. Proporcija yra svarbesnė pirmuoju atveju, nes šaknis „quanti-“ sukuria asociaciją su kiekio sąvoka.
         (Tačiau) tai nėra akivaizdu priešdėlio „quant-“, (esančio) prašomame įregistruoti prekių ženkle ir sukuriančio asociaciją
         su prielinksniu „quant“, atveju.

      38.       Vartotojų, kurie tiksliai arba iš užuominos supranta konkrečią vieno arba abiejų žodžių reikšmę, požiūriu, prekių ženklai
         konceptualiai skiriasi. Vartotojų, kurie reikšmės nesupranta, požiūriu, konceptualus faktorius (žymenų, dėl kurių kilo ginčas)
         palyginime yra nereikšmingas“.

      87     Pirmiausia reikia pažymėti, kad Apeliacinė taryba aiškiai nenusprendė, ar atitinkama visuomenė mano, kad žymenys skiriasi
         konceptualiai.

      88     Toliau būtina nurodyti, kad, kaip konstatavo Apeliacinė taryba, žymenų, dėl kurių kilo ginčas, žodinių elementų reikšmės paprastas
         vartotojas prancūzas nesuprastų tuoj pat, ypač dėl to, kad šie žodžiai naudojami techninėse ir specialiose srityse. Žinoma,
         kaip nurodo Apeliacinė taryba, negalima paneigti, kad paprastas vartotojas žodį „quantum“ laikys moksliniu terminu. Tačiau
         tai nereiškia, kad jis jam suteiks tikslią reikšmę.

      89     Tačiau, kaip posėdyje teisingai nurodė įstojusi į bylą šalis, šiame kontekste tam tikrą reikšmę reikia suteikti ir objektyvioms
         sąlygoms, kurioms esant prekių ženklai pasirodo rinkoje (žr. 74 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo BUDMEN 57 punktą ir 2004 m. spalio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo New Look prieš VRDT – Naulover (NLSPORT, NLJEANS, NLACTIVE ir NLCollection), T‑117/03 – T‑119/03 ir T‑171/03, Rink. p. II‑0000, 49 punktą), ypač į prekybos laikrodžiais sąlygas. Iš tikrųjų šiomis
         prekėmis paprastai prekiaujama per pardavėją, kuris būtent ir duoda pirkėjui tam tikrų patarimų bei supažindina jį su techninėmis
         detalėmis ir nagrinėjamos prekės koncepcija. Taigi tokiomis aplinkybėmis tikėtina, kad paprastas vartotojas bus informuotas
         apie ankstesniame prekių ženkle esančio žodinio elemento „quantième“, daugiausiai naudojamo laikrodžių pramonėje ir prekyboje,
         reikšmę.

      90     Taip pat ir dėl šios priežasties vizualiu požiūriu ieškovės pateiktiems minėtos apklausos rezultatams neturi būti skiriama
         tiek reikšmės, kiek pastaroji reikalauja. Iš tikrųjų, nors ir tiesa, kad iš apklaustų asmenų, suteikusių reikšmę abiems žodžiams,
         daugiau nei 69 % žodį „quantième“ ir daugiau nei 45 % žodį „quantum“ susiejo su kiekio sąvoka, tačiau ši apklausa, atlikta
         kiekvieno apklausto asmens namuose, neatsižvelgė į objektyvias sąlygas, kurioms esant prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas,
         pasirodo arba pasirodytų rinkoje.

      91     Iš to išplaukia, kad nors paprastai suinteresuota visuomenė tuoj pat nesuteiktų konkrečios reikšmės prekių ženklų, dėl kurių
         kilo ginčas, žodiniams elementams, tačiau suteiktų reikšmę ankstesnio prekių ženklo žodiniam elementui, atsižvelgiant į objektyvias
         sąlygas, kurioms esant pardavinėjamos prekės, apsaugotos prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas. Todėl žymenims, dėl kurių
         kilo ginčas, būdingas tam tikras konceptualus skirtumas.

      92     Iš visų šių paaiškinimų matyti, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra panašūs vizualiai ir fonetiškai, bet skiriasi konceptualiai.
      –       Dėl galimybės supainioti
      93     Reikia priminti, kad šiuo atveju Apeliacinė taryba manė, jog remiantis skundžiamo sprendimo 39 ir 40 punkte pateiktais paaiškinimais
         nėra galimybės supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas.

      94     Ji pateikė tokią analizę:
      „39. <…> Nors prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimos prekės savo rūšimi ir paskirtimi yra tapačios arba panašios į ankstesniu
         prekių ženklu žymimas prekes ir nors prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimi aksesuarai savo rūšimi ir paskirtimi yra papildantys
         ankstesniu prekių ženklu žymimas prekes, iš bylos aplinkybių matyti, kad kadangi ankstesniu prekių ženklu žymimi laikrodžiai
         parduodami tik E. Leclerc prekybos centruose, o kitų prekių ženklų laikrodžiai šiuose centruose neparduodami, prekių ženklais,
         dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės nebus parduodamos vienos šalia kitų arba tose pačiose parduotuvėse.

      40.       Atsižvelgdama į aplinkybes, kurioms esant ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės buvo parduodamos, ir į tai, kad šiuo prekių
         ženklu žymimi laikrodžiai bei apyrankės parduodamos tik galutiniam vartotojui E. Leclerc parduotuvėse, Apeliacinė taryba nemano,
         kad prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, vizualūs ir fonetiniai panašumai bei galima bendra konceptuali sąsaja su kiekio
         sąvoka skatins paprastą vartotoją manyti, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės pagamintos tos pačios
         įmonės arba susijusių įmonių, jeigu su prašomu įregistruoti prekių ženklu ant „laikrodžių, laikrodžių apyrankių (grandinėlių)
         ir dėžučių laikrodžiams“ jis susidurs ne E. Leclerc prekybos centruose, o kitose parduotuvėse“.

      95     Šis argumentavimas yra nepriimtinas.
      96     Primintina, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką galimybės supainioti vertinimas apima tam tikrą veiksnių,
         į kuriuos atsižvelgiama, konkrečiai kalbant, prekių ženklų panašumo ir jais žymimų prekių ar paslaugų panašumo, tarpusavio
         priklausomybę. Taigi žemas prekių ženklu žymimų prekių arba paslaugų panašumo laipsnis gali būti kompensuojamas aukštu prekių
         ženklų panašumo laipsniu ir atvirkščiai (žr. pagal analogiją 1998 m. rugsėjo 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo Canon, C‑39/97, Rink. p. I5507, 17 punktą, o dėl Reglamento Nr. 40/94 taikymo – 59 punkte minėto sprendimo GIORGIO BEVERLY HILLS 32 punktą).

      97     Šiuo atveju yra žinoma, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės yra iš dalies tapačios ir iš dalies panašios.
         Iš to išplaukia, kad siekiant išvengti supainiojimo galimybės šį tapatumą ir panašumą reikia kompensuoti aukštu žymenų skirtingumo
         laipsniu. Kaip buvo nurodyta, žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra vizualiai ir fonetiškai panašūs, tačiau jiems būdingas tam
         tikras konceptualus skirtumas.

      98     Žinoma, pagal nusistovėjusią Pirmosios instancijos teismo praktiką, konceptualus žymenų skirtumas gali smarkiai nuslopinti
         šių žymenų vizualius ir fonetinius panašumus (60 punkte minėto sprendimo BASS 54 punktas). Tačiau pagal tą pačią teismo praktiką tokiam nuslopinimui būtina, kad bent vienas iš prekių ženklų, dėl kurių
         kilo ginčas, atitinkamos visuomenės atžvilgiu turėtų aiškią ir konkrečią reikšmę ta prasme, kad ši visuomenė ją tuoj pat suvoktų.

      99     Tačiau nagrinėjamu atveju, kaip buvo nurodyta, atitinkama visuomenė tuoj pat nesuvoktų nei ankstesnio prekių ženklo žodinio
         elemento „quantième“, nei prašomo įregistruoti prekių ženklo žodinio elemento „quantum“ konkrečios reikšmės.

      100   Tokiomis aplinkybėmis žymenų, dėl kurių kilo ginčas, konceptualus skirtumas negali smarkiai nuslopinti šių žymenų nurodytų
         vizualių ir fonetinių panašumų.

      101   Tačiau Apeliacinė taryba manė, jog ankstesniu prekių ženklu žymimų prekių ypatingi pardavinėjimo metodai panaikina bet kokią
         prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, supainiojimo galimybę.

      102   Kaip tvirtina ieškovė ir VRDT, į šį kriterijų iš esmės nereikia atsižvelgti nagrinėjant supainiojimo galimybę.
      103   Pagal nusistovėjusią Pirmosios instancijos teismo praktiką visapusiškai vertinant supainiojimo galimybę vizualiams, fonetiniams
         arba konceptualiems žymenų, dėl kurių kilo ginčas, aspektams suteikiama reikšmė gali keistis atsižvelgiant į objektyvias sąlygas,
         kurioms esant prekių ženklai gali pasirodyti rinkoje (žr. 74 punkte minėto sprendimo BUDMEN 57 punktą ir 89 punkte minėto sprendimo NLSPORT, NLJEANS, NLACTIVE ir NLCollection 49 punktą). Šiuo atžvilgiu svarbu nurodyti, kad turi būti remiamasi prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų prekių
         „normaliais“ prekybos metodais, t. y. tokiais, kokių normalu tikėtis kalbant apie nagrinėjamais prekių ženklais žymimų prekių
         kategoriją. Šiuo atveju laikrodžių ir laikrodžių apyrankių atžvilgiu paprastai kalbama apie pirkimą tarpininkaujant pardavėjui,
         kai vartotojas neturi tiesioginio priėjimo prie šių prekių.

      104   Atsižvelgimas į prekybos prekėmis, pažymėtomis prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, objektyvias sąlygas yra visiškai pateisinamas.
         Iš tikrųjų reikia priminti, kad supainiojimo galimybės nagrinėjimas, kurį turi atlikti VRDT instancijos, yra prognozavimas.
         Tačiau kadangi prekių ženklais žymimų prekių konkretūs pardavinėjimo metodai bėgant laikui ir atsižvelgiant į šių prekių ženklų
         savininkų valią gali keistis, prognozinis dviejų prekių ženklų supainiojimo galimybės nagrinėjimas, kurio tikslas yra visuomenės
         interesas, t. y. kad atitinkama visuomenė negalėtų būti suklaidinta dėl nagrinėjamų prekių komercinės kilmės, neturi priklausyti
         nuo įgyvendintų arba neįgyvendintų prekių ženklų savininkų subjektyvių komercinių tikslų.

      105   Tačiau reikia pažymėti, kad VRDT instancijos gali atsižvelgti į objektyvius prekybos prekėmis metodus, ypač siekdamos nustatyti
         prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, vizualių, fonetinių ir konceptualių aspektų reikšmę. Taigi jeigu nurodytu prekių ženklu
         žymimą prekę galima nusipirkti tik užsakius žodžiu, atitinkamos visuomenės atžvilgiu nagrinėjamo žymens fonetiniai aspektai
         yra daug reikšmingesni už vizualius aspektus (žr. šiuo atžvilgiu 89 punkte cituoto sprendimo NLSPORT, NLJEANS, NLACTIVE ir NLCollection  49 punktą).

      106   Šiuo atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas nepritaria įstojusios į bylą šalies tvirtinimui, kad Apeliacinė taryba šiuo atveju
         teisingai atsižvelgė į objektyvias prekybos ieškovės prekėmis sąlygas, nes šios prekės žymimos suigeneris prekių ženklų kategorija, t. y. privačiais arba mažmenininkų prekių ženklais. Iš tikrųjų toks reikalavimas neatsižvelgia
         į aplinkybę, kad ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės pardavinėjamos ne E. Leclerc prekybos centrų skyriuose, o specializuotose
         parduotuvėse, kurios gali būti išsidėsčiusios šiuos centrus supančioje prekybinėje galerijoje, ir į tai, kad mažmenininkų
         prekių ženklai rinkoje, įskaitant prekybos centrus, koegzistuoja su kitais prekių ženklais, žyminčiais tapačias arba panašias
         prekes.

      107   Iš to darytina išvada, kad kadangi atlikdama prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, supainiojimo galimybės vertinimą Apeliacinė
         taryba atsižvelgė į ankstesniu prekių ženklu žymimų prekių specifines pardavinėjimo sąlygas, apribotas laiko atžvilgiu ir
         priklausančias vien tik nuo šio prekių ženklo savininko komercinės strategijos, pastaroji padarė teisės klaidą.

      108   Dėl visų šių priežasčių Apeliacinė taryba neteisingai atmetė galimybę suklaidinti paprastą vartotoją prancūzą prekių ženklų,
         dėl kurių kilo ginčas, atžvilgiu.

      109   Šio vertinimo nesusilpnina VRDT ir įstojusios į bylą šalies argumentas, kad dėl silpno skiriamojo požymio ankstesniam prekių
         ženklui gali būti suteikta tik ribota apsauga.

      110   Iš tikrųjų nors tiesa, kad supainiojimo galimybė yra tuo didesnė, kuo ryškesnis yra ankstesnio prekių ženklo skiriamasis požymis
         (1997 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo SABEL, C‑251/95, Rink. p. I‑6191, 24 punktas), šiuo atveju prekių, žymimų prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, tapatumo ir panašumo
         kartu su vizualiais ir fonetiniais prekių ženklus sudarančių žymenų panašumais, kurių smarkiai negali nuslopinti minėtų žymenų
         konceptualus skirtumas, pakanka, kad būtų suklaidintas paprastas vartotojas prancūzas Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies
         b punkto prasme. Kadangi supainiojimo galimybė yra specifinė ankstesnio prekių ženklo apsaugos sąlyga, ši apsauga taikoma
         neatsižvelgiant į tai, ar ankstesniam prekių ženklui būdingas tik silpnas skiriamasis požymis.

      111   Galiausiai kalbant apie tariamą galimybės suklaidinti atitinkamą visuomenę, kurią sudaro specialistai, nebuvimą, reikia nurodyti,
         jog priedais, išvardytais 14 klasėje tarp prekių, dėl kurių pateikta paraiška įregistruoti prekių ženklą, naudojasi ne tik
         šie specialių žinių turintys asmenys ir kad jie negali būti atskirti nuo kitų prekių, kurioms prašoma įregistruoti Bendrijos
         prekių ženklą. Todėl galimybės suklaidinti paprastą vartotoją prancūzą konstatavimo pakanka, kad būtų galima manyti, jog yra
         galimybė suklaidinti atitinkamą visuomenę prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, atžvilgiu.

      112   Taigi reikia patvirtinti antrąjį pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu ir, nesant
         būtinybės nagrinėti pirmąjį ieškovės nurodytą pagrindą, patenkinti jos keliamą reikalavimą dėl panaikinimo.

      113   Iš to išplaukia, kad nereikia pareikšti nuomonės dėl antrojo ieškovės reikalavimo, kuriuo siekiama atmesti paraišką įregistruoti
         prašomą Bendrijos prekių ženklą, nes VRDT bet kuriuo atveju privalo, remiantis Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnio 6 dalimi,
         imtis Bendrijos teismų sprendimams vykdyti būtinų priemonių.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      114   Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas,
         jeigu laimėjusi šalis to prašė. Šiuo atveju ieškovė reikalavo priteisti iš VRDT šiame teismo procese patirtas bylinėjimosi
         išlaidas. Kadangi VRDT pralaimėjo bylą, reikia patenkinti ieškovės reikalavimus ir priteisti iš VRDT Pirmosios instancijos
         teismo procese ieškovės patirtas bylinėjimosi išlaidas.

      115   Be to, ieškovė reikalavo priteisti iš įstojusios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidas, kurias ji patyrė administracinėje procedūroje
         VRDT. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pagal Procedūros reglamento 136 straipsnio 2 dalį šalių patirtos būtinos išlaidos,
         susijusios su bylos nagrinėjimu Apeliacinėje taryboje, laikomos atlygintinomis. Tačiau tai negalioja bylinėjimosi išlaidoms,
         patirtoms procedūroje Protestų skyriuje. Todėl ieškovės prašymas, kad įstojusi į bylą šalis, kurios reikalavimai nebuvo patenkinti,
         padengtų per administracinę procedūrą VRDT patirtas bylinėjimosi išlaidas, gali būti patenkintas tik dėl būtinų išlaidų, kurias
         ieškovė patyrė per procedūrą Apeliacinėje taryboje.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (ketvirtoji kolegija)
      nusprendžia :
      1.      Panaikinti 2003 m. sausio 30 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) trečiosios apeliacinės
            tarybos sprendimą (byla R 109/2002‑3).
      2.      Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) padengia savo ir ieškovės bylinėjimosi išlaidas,
            patirtas Pirmosios instancijos teismo procese.
      3.      Įstojusi į bylą šalis padengia savo ir ieškovės bylinėjimosi išlaidas, patirtas per procedūrą Apeliacinėje taryboje.

               Legal

                Mengozzi

                Wiszniewska-Białecka

         Paskelbta 2006 m. sausio 12 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                      Pirmininkas

               E. Coulon

                      H. Legal

         * Proceso kalba: anglų.