2005 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Paola Casini prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigų paaukštinimas - Ieškinys dėl panaikinimo - Ieškinys dėl žalos atlyginimo. # Byla T-132/03.


2015 m. gegužės 19 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Granette & Starorežná Distilleries a.s. prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Byla T-607/13.


title: 2008 m. gruodžio 2 d. Pirmosios instancijos teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Harman International Industries, Inc. prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Žodinio Bendrijos prekių ženklo "Barbara Becker" paraiška - Ankstesnis žodinis Bendrijos prekių ženklas BECKER - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybė supainioti - Žymenų panašumas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas. # Byla T-212/07.

text:
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. gruodžio 2 d.(*)

      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo „Barbara Becker“ paraiška – Ankstesnis žodinis Bendrijos prekių ženklas BECKER – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Žymenų panašumas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas“
      Byloje T‑212/07
      Harman International Industries, Inc., įsteigta Northridge, Kalifornijoje (Jungtinės Valstijos), atstovaujama baristerio M. Vanhegan,

      ieškovė,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą      (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą G. Schneider

      atsakovę,
      dalyvaujant kitai procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šaliai, įstojusiai į bylą Pirmosios instancijos teisme,
      Barbara Becker, gyvenančiai Majamyje, Floridoje (Jungtinės Valstijos), atstovaujamai advokato P. Baronikians,

      dėl ieškinio, pareikšto dėl 2007 m. kovo 7 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 502/2006‑1), susijusio
         su protesto procedūra tarp Harman International Industries, Inc. ir Barbara Becker,

      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkė V. Tiili, teisėjai F. Dehousse ir I. Wiszniewska-Białecka (pranešėja),
      posėdžio sekretorius N. Rosner, administratorius,
      susipažinęs su 2007 m. birželio 15 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje pateiktu ieškiniu,
      susipažinęs su 2007 m. spalio 1 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje pateiktu VRDT atsakymu į ieškinį,
      susipažinęs su 2007 m. rugsėjo 14 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje pateiktu įstojusios į bylą šalies atsakymu
         į ieškinį,

      įvykus 2008 m. birželio 24 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Ginčo aplinkybės
      1        2002 m. lapkričio 19 d. įstojusi į bylą šalis Barbara Becker, remdamasi iš dalies pakeistu 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos
         reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių
         ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) žodinio Bendrijos prekių ženklo „Barbara Becker“ paraišką.

      2        Prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos
         sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 9 klasei ir atitinka šį aprašymą: „Moksliniai,
         jūriniai, geodeziniai, elektriniai, fotografijos, kinematografijos, optiniai, svėrimo, matavimo, signalizavimo, tikrinimo
         (priežiūros), gelbėjimo bei mokymo prietaisai ir aparatai; garso ar vaizdo įrašymo, perdavimo ar atkūrimo aparatūra; magnetinės
         duomenų laikmenos, įrašų diskai; prekybos automatai ir monetinių aparatų mechanizmai; kasos aparatai, skaičiavimo mašinos,
         duomenų apdorojimo įrenginiai ir kompiuteriai“.

      3        Prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2004 m. kovo 29 d. Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 13/2004.

      4        Pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą ir šio reglamento 8 straipsnio 5 dalį 2004 m. birželio 24 d. ieškovė
         Harman International Industries, Inc. pateikė protestą dėl prašomo prekių ženklo registracijos visoms paraiškoje nurodytoms prekėms. Protestas buvo grindžiamas
         2002 m. liepos 1 d. įregistruotu žodiniu Bendrijos prekių ženklu BECKER ONLINE PRO Nr. 1 823 228 ir 2000 m. lapkričio 2 d.
         žodinio Bendrijos prekių ženklo BECKER, įregistruoto 2004 m. rugsėjo 17 d., paraiška Nr. 1 944 578.

      5        Prekės, kurioms skirti ankstesni prekių ženklai, priklauso Nicos sutarties 9 klasei ir atitinka šį aprašymą: „Elektriniai
         ir elektroniniai aparatai ir prietaisai; garso ar vaizdo įrašymo, perdavimo ar atkūrimo aparatūra; magnetinės duomenų laikmenos;
         įrašų diskai; duomenų apdorojimo įrenginiai; mokymo ir mokomoji įranga; kompiuteriai; kompiuterių programinė įranga; kompiuterių
         įrenginiai; kompiuterių išoriniai įrenginiai; visi garso ir (arba) vaizdo signalų įrašymo, sukūrimo, perdavimo, išleidimo
         ar apdorojimo aparatai ir prietaisai; garso apdorojimo aparatai; kokybiškoji garso ir vaizdo aparatūra; garsiakalbiai, keitliai,
         radijo aparatai, navigacijos sistemos ir telematiniai prietaisai; garso aparatai ir prietaisai automobiliams; automobilių
         radijo imtuvai su integruotu telefonu, navigacijos sistemos, telematiniai prietaisai (elektroninis ryšys tarp motorinės transporto
         priemonės ir satelito), CD grotuvai, MP3 grotuvai ir (arba) interneto prieiga; signalų apdorojimo įranga; skaitmeninių signalų
         apdorojimo įranga; skaitmeninių garsinių signalų procesoriai; garso procesoriai, stiprintuvai, tarpiniai stiprintuvai, galios
         stiprintuvai, imtuvai, garso ir vaizdo imtuvai; derintuvai, namų kino įranga, DVD grotuvai, kompaktinių diskų leistuvai, DVD
         ir kompaktinių diskų perkėlimo įranga, optinių diskų leistuvai ir perkėlimo įranga; MP3 grotuvai; nuotolinio valdymo prietaisai,
         žemų dažnių siųstuvai, mikrofonai, ausinės, integruotos garso sistemos, televizoriai, vaizdo monitoriai, namų kino sistemos;
         garso maišymo pultai; garso procesoriai ir kompresoriai; vienodintuvai; telefonai; visų minėtų prekių sudėtinės dalys ir detalės;
         nė viena iš minėtų prekių nėra kabeliai ar kabelių sudėtinės dalys“.

      6        2005 m. vasario 15 d. Sprendimu Protestų skyrius patenkino protestą remdamasis tuo, kad yra galimybė supainioti prekių ženklus,
         dėl kurių kilo ginčas. Jis nusprendė, kad šiais prekių ženklais žymimos prekės yra tapačios, o prekių ženklai – apskritai
         panašūs tuo, kad, viena vertus, jie turi vidutinį vaizdinį ir fonetinį panašumo laipsnį ir, antra vertus, jie konceptualiai
         panašūs tiek, kiek juose nurodoma ta pati pavardė.

      7        2006 m. balandžio 11 d. įstojusi į bylą šalis VRDT pateikė apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.

      8        2007 m. kovo 7 d. Sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT pirmoji apeliacinė taryba patenkino apeliaciją ir panaikino
         Protestų skyriaus sprendimą. Apeliacinė taryba nusprendė, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės buvo
         iš dalies tapačios ir panašios. Ji suskirstė atitinkamą visuomenę pagal aptariamas prekes, t. y. pagal tai, ar jos skirtos
         visai visuomenei, ar profesionalams, ar sudaro tarpinę prekių, kurios, atsižvelgiant į jų pobūdį ir objektą, gali būti skirtos
         visai visuomenei ir profesionalams, kategoriją.

      9        Kalbant apie žymenis, dėl kurių kilo ginčas, Apeliacinė taryba atsižvelgė, pirma, dėl procedūros ekonomijos į ankstesnį žodinį
         prekių ženklą BECKER ir, antra, į žodinį prekių ženklą, kurį prašė įregistruoti Barbara Becker. Apeliacinė taryba konstatavo,
         kad tarp žymenų, dėl kurių kilo ginčas, buvo tik tam tikro laipsnio vizualus ir fonetinis panašumas, nes kitas elementas,
         būtent vardas „Barbara“, nurodytas prekių ženklo, kurį prašoma įregistruoti, pradžioje. Konceptualiu požiūriu Apeliacinė taryba
         nusprendė, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, aiškiai skyrėsi Vokietijoje ir kitose Europos Sąjungos valstybėse. Apeliacinė
         taryba manė, kad pavardė „Becker“ nebuvo skiriamasis ir dominuojantis prekių ženklo, kurį prašoma įregistruoti, elementas,
         nes atitinkama visuomenė šį prekių ženklą suvokė kaip visumą, t. y. „Barbara Becker“, o ne kaip „Barbara“ ir „Becker“ derinį.
         Ji taip pat nurodė, kad Barbara Becker yra garsi Vokietijoje, o pavardė „Becker“ bendrai pripažįstama paplitusia ir įprasta
         pavarde. Todėl Apeliacinė taryba padarė išvadą, kad skirtumai tarp nagrinėjamų žymenų buvo pakankamai dideli ir leido atmesti
         galimybę supainioti.

      10      Be to, Apeliacinė taryba konstatavo, jog tam, kad būtų taikoma Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis, teismų praktikoje
         nustatyta sąlyga, pagal kurią tarp prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, turi būti toks panašumo laipsnis, kad suinteresuotoji
         visuomenė nustatytų tarp jų ryšį, šiuo atveju nebuvo įvykdyta.

       Šalių reikalavimai
      11      Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –        nurodyti atmesti Bendrijos prekių ženklo „Barbara Becker“ paraišką,
      –        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
      12      VRDT ir įstojusi į bylą šalis Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
      13      Pirmiausia reikia pastebėti, kad antruoju reikalavimu ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo nurodyti atmesti paraišką
         įregistruoti Bendrijos prekių ženklą „Barbara Becker“. Tačiau pagal Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnio 6 dalį VRDT turi imtis
         priemonių Bendrijos teismo sprendimui įvykdyti. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką Pirmosios instancijos teismas neturi
         įpareigoti VRDT (2001 m. sausio 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld prieš VRDT (Giroform), T‑331/99, Rink. p. II‑433, 33 punktas; 2006 m. liepos 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Vitakraft-Werke Wührmann prieš VRDT – Johnson’s Veterinary Products (VITACOAT), T‑277/04, Rink. p. II‑2211, 74 punktas ir 2008 m. birželio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo El Corte Inglés prieš VRDT – Abril Sánchez ir Ricote Saugar (BoomerangTV), T‑420/03, Rink. p. II‑0000, 31 punktas). Todėl antrasis ieškovės reikalavimas nepriimtinas.

      14      Grįsdama savo ieškinį, ieškovė pateikia du teisinius pagrindus, susijusius su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto
         ir šio reglamento 8 straipsnio 5 dalies pažeidimu.

       Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu
       Šalių argumentai
      15      Ieškovė tvirtina, kad pavardė „Becker“ yra skiriamasis ir dominuojantis prekių ženklo „Barbara Becker“ elementas arba bet
         kuriuo atveju šio prekių ženklo nepriklausomas skiriamasis požymis, o prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, konceptualiai
         panašūs, nes juose naudojama pavardė „Becker“, nors tarp šios pavardės ir (prekių ženklais) žymimų prekių nėra akivaizdaus
         ryšio. Taikant teismo praktiką, šiuo atveju reikėtų nuspręsti, kad yra galimybė supainioti, nes, atsižvelgiant į prekių ženklais,
         dėl kurių kilo ginčas, žymimų prekių tapatumą, tarp šių prekių ženklų esančių skirtumų neužtenka tam, kad būtų atmesta galimybė
         supainioti. Paprastas vartotojas suvoktų, kad prekių ženklu, kurį prašoma įregistruoti, žymimos prekės priklauso subjektui,
         ekonomiškai susijusiam su subjektu, kuriam priklauso ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės.

      16      VRDT tvirtina, kad pagal teismų praktiką sudėtinis prekių ženklas, kurio viena sudėtinių dalių yra tapati arba panaši į kito
         prekių ženklo sudėtinę dalį, gali būti laikomas panašiu į tą prekių ženklą, tik jeigu ši sudėtinė dalis yra dominuojantis
         sudėtinio prekių ženklo sukuriamo bendro įspūdžio elementas.

      17      Nėra bendros taisyklės, numatančios, kad tuo atveju, kai prekių ženklą, kurį prašoma įregistruoti, sudaro du elementai, kurių
         vienas tapatus ankstesniam iš vieno elemento sudarytam prekių ženklui, paprastai šie prekių ženklai turi būti laikomi panašiais.
         Nustatant, kad yra galimybė supainioti, šis elementas iš dviejų elementų sudarytame prekių ženkle turi bent jau užimti nepriklausomą
         išskirtinę poziciją. Šiuo atveju prekių ženklo, kurį prašoma įregistruoti, atitinkama visuomenė neskirtų į dalis, o suvoktų
         jį kaip visumą, kaip moters (Barbara Becker) asmenvardį, nė vienam jo elementui neužimant nepriklausomos išskirtinės pozicijos
         ar nesudarant dominuojančio elemento.

      18      Be to, paprastai vartotojai labiau atkreipia dėmesį į prekių ženklų pradžią. Varde „Barbara“ yra skambiųjų ir atvirųjų balsių,
         kurie, palyginti su pavardėje „Becker“ esančiais trumpaisiais balsiais, sudaro ypatingą derinį.

      19      Todėl Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad šiuo atveju nėra galimybės supainioti.

      20      Įstojusi į bylą šalis tvirtina, kad nagrinėjami žymenys konceptualiai nepanašūs. Todėl ieškovė negali remtis principu, pagal
         kurį du prekių ženklai yra panašūs, kai jie turi tapatų elementą. Šis principas gali būti taikomas tik tuo atveju, kai tapatūs
         elementai atitinkamai visuomenei neturi konceptualios reikšmės.

      21      Be to, ieškovė negali remtis teismų praktika, pagal kurią galima daryti prielaidą, kad prekių ženklas yra pakeistas ankstesnis
         prekių ženklas, kai jis sudarytas iš ankstesnio prekių ženklo, prie kurio pridėtas naujas elementas, nes šiuo atveju, skirtingai
         nuo aplinkybių, kuriomis remiantis suformuota ši teismų praktika, prekių ženklas, kurį prašoma įregistruoti, sudarytas ne
         iš įmonės pavadinimo ir kito elemento derinio, bet iš atskiro vardo. Prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, atitinkama visuomenė
         suvoks kaip du atskirus ir neturinčius jokio ryšio.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      22      Pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas
         neregistruojamas, jeigu dėl savo tapatumo ankstesniam prekių ženklui arba panašumo į jį ir dėl prekių ženklais žymimų prekių
         ar paslaugų tapatumo ar panašumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra
         apsaugotas. Be to, pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 2 dalies a punkto i papunktį ankstesni prekių ženklai reiškia Bendrijos
         prekių ženklus, kurių paraiškos įregistruoti padavimo data yra ankstesnė už paraiškos įregistruoti Bendrijos prekių ženklą
         padavimo datą.

      23      Pagal nusistovėjusią teismų praktiką galimybę supainioti sudaro galimybė, kad visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamos prekės
         ar paslaugos pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės arba ekonomiškai susijusių įmonių. Galimybė supainioti turi būti
         visapusiškai vertinama atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama visuomenė suvokia nagrinėjamus žymenis ir prekes ar paslaugas,
         ir į visus konkrečiam atvejui būdingus veiksnius (2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Laboratorios RTB prieš VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Rink. p. II‑2821, 30 ir 31 punktai ir 2008 m. sausio 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Inter-Ikea prieš VRDT – Waibel (idea), T‑112/06, Rink. p. II‑0000, 32 punktas).

      24      Šiam visapusiam vertinimui lemiamą reikšmę turi tai, kaip paprastas vartotojas suvokia nagrinėjamas prekes ir paslaugas. Reikia
         atsižvelgti į tai, kad paprastas vartotojas tik retai turi galimybę tiesiogiai palyginti įvairius prekių ženklus ir remiasi
         netobulai prisimenamu jų vaizdu (2004 m. kovo 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mülhens prieš VRDT – Zirh International (ZIRH), T‑355/02, Rink. p. II‑791, 41 punktas). Be to, paprasto vartotojo pastabumo lygis gali kisti, nelygu nagrinėjamų prekių
         ar paslaugų kategorija (1999 m. birželio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Rink. p. I‑3819, 26 punktas ir 2006 m. birželio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Inex prieš VRDT – Wiseman(Karvės odos pavaizdavimas), T‑153/03, Rink. p. II‑1677, 24 punktas). Kai paprastas nagrinėjamų prekių vartotojas turi specialių žinių, renkantis jo
         pastabumo lygis gali būti didesnis nei vidutinis (šiuo klausimu žr. 2005 m. balandžio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Faber Chimica prieš VRDT – Nabersa (Faber), T‑211/03, Rink. p. II‑1297, 24 punktą).

      25      Šiuo atveju ankstesnis prekių ženklas apsaugotas visoje Bendrijoje. Taigi reikia išnagrinėti, kaip prekių ženklus, dėl kurių
         kilo ginčas, suvokia nagrinėjamų prekių šioje teritorijoje vartotojas. Tačiau reikia priminti, jog tam, kad Bendrijos prekių
         ženklą būtų atsisakyta įregistruoti, pakanka, kad santykinis atmetimo pagrindas Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies
         b punkto prasme egzistuotų tik Bendrijos dalyje (šio sprendimo 24 punkte minėto sprendimo ZIRH 36 punktas).

      26      Be to, neginčijama, kad nagrinėjamos prekės, iš dalies skirtos visai visuomenei, iš dalies – profesionalams, ir iš dalies
         – tiek visai visuomenei, tiek profesionalams, yra techninio pobūdžio. Todėl visuomenės pastabumo lygis sąlygiškai didelis.

      27      Kadangi neginčijama, jog nagrinėjamos prekės tapačios ar panašios, reikia palyginti tik prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas.

      28      Pagal teismo praktiką du prekių ženklai yra panašūs, jeigu atitinkamos visuomenės požiūriu jie tapatūs bent iš dalies vienu
         ar keliais svarbiais aspektais (2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Matratzen Concord prieš VRDT – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, Rink. p. II‑4335, 30 punktas ir 2006 m. sausio 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Volkswagen prieš VRDT – Nacional Motor (Variant), T‑317/03, Rink. p. II‑0000, 46 punktas).

      29      Visapusis galimybės supainioti vertinimas, kiek tai susiję su vizualiu, fonetiniu ar konceptualiu prekių ženklų, dėl kurių
         kilo ginčas, panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų sukuriamu įspūdžiu, atsižvelgiant, be kita ko, į jų skiriamuosius ir
         dominuojančius elementus (žr. 2003 m. spalio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Phillips‑Van Heusen prieš VRDT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), T‑292/01, Rink. p. II‑4335, 47 punktą ir šio sprendimo 24 punkte minėto sprendimo Karvės odos pavaizdavimas 26 punktą).

      30      Tuo atveju, kai vienas iš dviejų atskirų žodžių, sudarančių žodinį prekių ženklą, vizualiai ir fonetiškai yra tapatus ankstesnį
         žodinį prekių ženklą sudarančiam vieninteliam žodžiui ir kai šie žodžiai – nagrinėjami kartu arba atskirai –suinteresuotajai
         visuomenei konceptualiu požiūriu neturi jokios reikšmės, nagrinėjami prekių ženklai – kiekvieną išnagrinėjus bendrai – paprastai
         turi būti laikomi panašiais (2003 m. lapkričio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Oriental Kitchen prieš VRDT – Mou Dybfrost (KIAP MOU), T‑286/02, Rink. p. II‑4953, 39 punktas ir 2005 m. gegužės 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Reemark prieš VRDT – Bluenet (Westlife), T‑22/04, Rink. p. II‑1559, 37 punktas).

      31      Šiuo atveju ginčas kilo dėl ankstesnio žodinio prekių ženklo BECKER ir žodinio prekių ženklo „Barbara Becker“, kurį prašoma
         įregistruoti.

      32      „Becker“ yra vienintelis prekių ženklą BECKER sudarantis elementas ir antrasis iš dviejų elementų, sudarančių prekių ženklą
         „Barbara Becker“. Taigi „becker“ yra abiem prekių ženklams bendras elementas.

      33      Vizualiai ir fonetiškai skiriasi prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, ilgumas ir juos sudaro skirtingas žodžių skaičius.
         Tačiau dėl bendro šių prekių ženklų sukuriamo įspūdžio galima konstatuoti, kad dėl savo bendrojo elemento, kaip teisingai
         nusprendė Apeliacinė taryba, vizualiai ir fonetiškai jie yra iš dalies panašūs.

      34      Konceptualiu požiūriu Apeliacinė taryba taip pat teisingai nusprendė, kad ankstesnį prekių ženklą BECKER atitinkama visuomenė
         suvoks kaip pavardę, o prekių ženklą „Barbara Becker“ – kaip asmenvardį, sudarytą iš vardo ir pavardės, kuriame pavardė sutampa
         su pavarde, sudarančia ankstesnį prekių ženklą. Tačiau negalima pritarti Apeliacinės tarybos vertinimui dėl santykinės elemento
         „becker“ svarbos, palyginti su prekių ženklo „Barbara Becker“ elementu „barbara“.

      35      Net jei skirtingose Bendrijos valstybėse iš asmenvardžių sudaryti prekių ženklai gali būti suvokiami skirtingai, teismų praktikoje
         numatyta, kad bent jau Italijoje vartotojai didesnį skiriamąjį požymį paprastai priskiria pavardei, o ne prekių ženkluose
         esančiam vardui (šiuo klausimu žr. 2005 m. kovo 1 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Fusco prieš VRDT – Fusco International (ENZO FUSCO), T‑185/03, Rink. p. II‑715, 54 punktą). Iš to matyti, kad pavardei „Becker“ gali būti priskirtas didesnis skiriamasis požymis
         nei vardui „Barbara“ prekių ženkle „Barbara Becker“.

      36      Be to, tai, kad Barbara Becker, kaip buvusi Boriso Becker sutuoktinė, yra garsi Vokietijoje, nereiškia, kad prekių ženklai,
         dėl kurių kilo ginčas, konceptualiai nėra panašūs. Iš tikrųjų ankstesniame prekių ženkle BECKER ir prekių ženkle „Barbara
         Becker“ nurodoma ta pati pavardė „Becker“. Taigi jie panašūs, juolab kad Bendrijos dalyje prekių ženklo, kurį prašoma įregistruoti,
         elementui „becker“, kaip pavardei, gali būti priskirtas didesnis skiriamasis požymis nei elementui „barbara“, kuris reiškia
         paprastą vardą. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad atitinkama visuomenė netobulai prisimena, kaip atrodo prekių ženklai,
         dėl kurių kilo ginčas.

      37      Be to, pagal teismų praktiką, jeigu sudėtinį prekių ženklą sudaro vieno elemento ir kito prekių ženklo junginys, pastarasis
         prekių ženklas, net jei jis nėra dominuojantis elementas sudėtiniame prekių ženkle, gali išlaikyti nepriklausomą išskirtinę
         poziciją sudėtiniame prekių ženkle. Tokiu atveju sudėtinis prekių ženklas ir minėtas prekių ženklas gali būti laikomi panašiais
         (šiuo klausimu žr. 2005 m. spalio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo Medion, C‑120/04, Rink. p. I‑8551, 30 ir 37 punktus). Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad elementas „becker“ bus suvokiamas
         kaip pavardė, kuri paprastai vartojama asmeniui apibūdinti. Reikia nuspręsti, kad prekių ženkle „Barbara Becker“ šis elementas
         išlaiko nepriklausomą išskirtinę poziciją.

      38      Iš to matyti, kad bendrai įvertinus prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, ir palyginus juos vizualiai, fonetiškai ir konceptualiai,
         jie turi būti laikomi panašiais.

      39      Todėl Apeliacinė taryba klaidingai nusprendė, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, aiškiai skyrėsi.

      40      Kalbant apie galimybę supainioti, reikia priminti, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų prekių tapatumas ar
         panašumas nėra ginčijamas, o prekių ženklai „Barbara Becker“ ir BECKER turi vizualių, fonetinių ir konceptualių panašumų.
         Net jeigu nagrinėjamos prekės būtų skirtos visuomenei, turinčiai sąlygiškai didelį pastabumo lygį, ši visuomenė galėtų manyti,
         kad šios prekės priklauso tai pačiai įmonei ar ekonomiškai susijusioms įmonėms. Todėl reikia konstatuoti, kad yra galimybė
         supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas.

      41      Šios išvados nepaneigia VRDT argumentas, kad sudėtinis prekių ženklas ir kitas prekių ženklas gali būti laikomi panašiais,
         tik jeigu jų bendra sudėtinė dalis yra dominuojantis sudėtinio prekių ženklo sukurto bendro įspūdžio elementas. Iš tikrųjų,
         kai žodinį prekių ženklą sudaro du elementai, kurių vienas sutampa su kitą žodinį prekių ženklą sudarančiu vieninteliu elementu,
         tam, kad būtų konstatuota, jog yra galimybė supainioti, nereikia, kad prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, bendras elementas
         būtų dominuojantis sudėtinio prekių ženklo sukurto bendro įspūdžio elementas. Jeigu būtų numatyta tokia sąlyga, nors bendras
         elementas ir užimtų nepriklausomą išskirtinę poziciją sudėtiniame prekių ženkle, ankstesnio prekių ženklo savininkas netektų
         šiuo prekių ženklu suteiktos išimtinės teisės (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 37 punkte minėto sprendimo Medion 32 ir 33 punktus). Kadangi prekių ženkle „Barbara Becker“ elementas „becker“ išlaiko nepriklausomą išskirtinę poziciją, nustatant,
         kad yra galimybė supainioti, negali būti reikalaujama, kad šis elementas būtų šio prekių ženklo sukurto bendro įspūdžio dominuojantis
         elementas.

      42      Į bylą įstojusios šalies argumentui, kad šiuo atveju netaikoma teismo praktika dėl sudėtinių prekių ženklų, nes prekių ženklas,
         kurį prašoma įregistruoti, sudarytas iš vardo ir pavardės, taip pat negalima pritarti. Iš tikrųjų galimybės supainioti vertinimo
         kriterijai Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto prasme, kai nagrinėjami iš asmenvardžių sudaryti prekių ženklai,
         sutampa su kitų prekių ženklų kategorijoms taikomais kriterijais, jeigu šiuo reglamentu nenumatyta kitaip. Taigi žymuo, sudarytas
         iš fizinio asmens vardo ir pavardės, negali būti įregistruotas kaip Bendrijos prekių ženklas, jei ankstesnio prekių ženklo
         savininkui pareiškus protestą egzistuoja santykinis atsisakymo registruoti pagrindas (2005 m. liepos 13 d. Pirmosios instancijos
         teismo sprendimo Murúa Entrena prieš VRDT – Bodegas Murúa (Julián Murúa Entrena), T‑40/03, Rink. p. II‑2831, 49 ir 50 punktai).

      43      Remiantis tuo, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad nuspręsdama, jog nėra galimybės supainioti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio
         1 dalies b punkto prasme, Apeliacinė taryba padarė teisės klaidą. Todėl pirmąjį ieškovės nurodytą ieškinio pagrindą, susijusį
         su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu, reikia pripažinti pagrįstu.

      44      Atsižvelgiant į tai, kad šiuo atveju yra galimybė supainioti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto prasme, o
         tam, kad prekių ženklą būtų atsisakyta įregistruoti pakanka, kad egzistuotų santykinis atmetimo pagrindas Reglamento Nr. 40/94
         8 straipsnio prasme, ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas ir nereikia nagrinėti, ar egzistuoja kitas santykinis atmetimo
         pagrindas, todėl Pirmosios instancijos teismas neturi nagrinėti ieškovės nurodyto antrojo ieškinio pagrindo.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      45      Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
         išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi VRDT pralaimėjo bylą, ji turi padengti ieškovės patirtas išlaidas pagal
         šios pateiktus reikalavimus. Kadangi įstojusi į bylą šalis pralaimėjo bylą, pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalies
         trečiąją pastraipą ji padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2007 m. kovo 7 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios apeliacinės
            tarybos sprendimą (byla R 502/2006-1).
      2.      Atmesti kaip nepriimtiną Harman International Industries, Inc. prašymą atmesti paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą „Barbara Becker“.
      3.      VRDT, be savo bylinėjimosi išlaidų, padengia Harman International Industries, Inc. patirtas išlaidas.
      4.      Barbara Becker padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

               Tiili

                Dehousse

                Wiszniewska-Białecka

         Paskelbta 2008 m. gruodžio 2 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
      Parašai.
      * Proceso kalba: anglų.


title: 2011 m. gegužės 18 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Glenton España, SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo POLO SANTA MARIA paraiška - Ankstesnis vaizdinis Beniliukso prekių ženklas, vaizduojantis polo žaidėjo siluetą - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybė supainioti - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas. # Byla T-376/09.

text:
      2011 m. gegužės 18 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas Glenton España prieš VRDT – Polo/Lauren (POLO SANTA MARIA)
      (Byla T‑376/09)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo POLO SANTA MARIA paraiška – Ankstesnis vaizdinis Beniliukso prekių ženklas, vaizduojantis polo žaidėjo siluetą – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas“
      1.                     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Nagrinėjamų
            prekių ženklų panašumas – Vertinimo kriterijai – Sudėtinis prekių ženklas (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies
            b punktas) (žr. 24 ir 25, 34 punktus)
      2.                     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti
            su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 22, 59 punktus)
      Dalykas

         Ieškinys dėl 2009 m. birželio 18 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 594/2008‑2), susijusio su protesto
                  procedūra tarp

               The Polo/Lauren Company, LP
                ir
               Glenton España, SA
               .
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               Glenton España, SA

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               vaizdinis prekių ženklas POLO SANTA MARIA 18, 25, 36, 41 ir 43 klasių prekėms ir paslaugoms – paraiška Nr. 3976776

               Prekių ženklo ar žymens, kuriuo grindžiamas protestas, savininkas:

               The Polo/Lauren Company, LP

               Prekių ženklas ar žymuo, kuriuo grindžiamas protestas:

               vaizdinio Beniliukso prekių ženklo, vaizduojančio polo žaidėjo siluetą, registracija 18 ir 25 klasių prekėms

               Protestų skyriaus sprendimas:

               tenkinti protestą dėl visų ginčijamų prekių

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Glenton España, SA bylinėjimosi išlaidas.


title: 2012 m. vasario 14 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Vokietijos Federacinė Respublika prieš Europos Komisiją. # Galimybė susipažinti su dokumentais - Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 - Su jau pasibaigusia procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo susiję dokumentai - Iš valstybės narės kilę dokumentai - Leidimas susipažinti - Iš anksto duotas valstybės narės sutikimas. # Byla T-59/09.

text:
         BENDROJO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. vasario 14 d. (
            *1
         )
      „Galimybė susipažinti su dokumentais — Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 — Su jau pasibaigusia procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo susiję dokumentai — Iš valstybės narės kilę dokumentai — Leidimas susipažinti — Iš anksto duotas valstybės narės sutikimas“
      Byloje T-59/09

         Vokietijos Federacinė Respublika, atstovaujama M. Lumma, B. Klein ir A. Wiedmann,
      ieškovė,
      palaikoma

         Ispanijos Karalystės, atstovaujamos M. Muñoz Pérez, vėliau – S. Centeno Huerta,
      ir

         Lenkijos Respublikos, iš pradžių atstovaujamos M. Dowgielewicz, vėliau M. Szpunar ir B. Majczyna,
      įstojusių į bylą šalių,
      prieš

         Europos Komisiją, atstovaujamą B. Smulders, P. Costa de Oliveira ir F. Hoffmeister,
      atsakovę,
      palaikomą

         Danijos Karalystės, iš pradžių atstovaujamos J. Bering Liisberg ir B. Weis Fogh, vėliau – S. Juul Jørgensen ir C. Vang,

         Suomijos Respublikos, atstovaujamos J. Heliskoski,
      ir

         Švedijos Karalystės, atstovaujamos K. Petkovska, A. Falk ir S. Johannesson,
      įstojusių į bylą šalių,
      dėl prašymo panaikinti 2008 m. gruodžio 5 d. Komisijos sprendimą SG.E.3/RG/mbp D(2008) 10067, kuriuo piliečiams suteikiama galimybė susipažinti su vykstant procedūrai dėl įsipareigojimų neįvykdymo Nr. 2005/4569 Vokietijos Federacinės Respublikos perduotais dokumentais,
      BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkė I. Pelikánová, teisėjai K. Jürimäe ir M. van der Woude (pranešėjas),
      posėdžio sekretorė T. Weiler, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. rugsėjo 13 d. posėdžiui,
      priima šį

         Sprendimą

         Ginčo aplinkybės

               1

               2008 m. liepos 19 d. Europos Bendrijų Komisija gavo remiantis 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331) pateiktą paraišką leisti susipažinti su įvairiais dokumentais.

               2

               Dokumentai, dėl kurių pateikta paraiška, buvo parengti vykstant procedūrai dėl įsipareigojimų neįvykdymo Nr. 2005/4569, Komisijos pradėtai prieš Vokietijos Federacinę Respubliką dėl tikėtino EB 28 ir 30 straipsnių pažeidimo, susijusio su Vokietijos administracinės teisės nuostata, kuria reglamentuojamos importuotų naudotų lengvųjų automobilių registracijos sąlygos. 2005 m. spalio 18 d. Vokietijos Federacinei Respublikai išsiuntusi oficialų pranešimą, 2006 m. birželio 28 d. Komisija nutraukė procedūrą.

               3

               Dokumentai, su kuriais prašyta susipažinti, buvo: pirma, 2006 m. vasario 16 d. Vokietijos Federacinės Respublikos laiškas, kuriuo atsakyta į 2005 m. spalio 18 d. Komisijos oficialųjį pranešimą, antra, 2006 m. kovo 27 d. Vokietijos valdžios institucijų ir Komisijos atstovų susitikimo protokolas ir, trečia, santrauka dėl procedūros eigos, skirta naudoti Komisijos viduje. Antrame ir trečiame dokumentuose buvo pateiktos nuorodos į 2006 m. vasario 16 d. Vokietijos Federacinės Respublikos laišką.

               4

               2008 m. liepos 23 d. laišku Komisija pranešė Vokietijos valdžios institucijoms apie pateiktą paraišką susipažinti su dokumentais.

               5

               2008 m. liepos 31 d. laišku Vokietijos Federacinė Respublika informavo Komisiją, jog nesutinka, kad būtų leista susipažinti su nurodytais dokumentais, ir tai pagrindė išimtimis, kurios numatytos Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečioje įtraukoje – visuomenės interesas, susijęs su tarptautiniais santykiais, ir 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje – inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsauga. Vokietijos valdžios institucijų teigimu, dokumentų atskleidimas keltų grėsmę pasitikėjimu pagrįstam Vokietijos Federacinės Respublikos ir Komisijos bendradarbiavimui vykstant įsipareigojimų neįvykdymo procedūrai. Vokietijos valdžios institucijos taip pat tvirtino, kad pagal Vokietijos teisę Europos Sąjungos ir Vokietijos Federacinės Respublikos institucijų santykiams taikoma „tarptautinių santykių“ sąvoka.

               6

               2008 m. rugpjūčio 5 d. laišku Komisija informavo pareiškėjus apie Vokietijos Federacinės Respublikos prieštaravimą ir nurodė jos atsisakymui pagrįsti pateiktus motyvus. Komisija pareiškėjams pranešė, kad dėl šios priežasties ji negali patenkinti jų paraiškos. Vis dėlto remdamasi 2007 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimu Švedija prieš Komisiją (C-64/05 P, Rink. p. I-11389) Komisija suteikė galimybę pareiškėjams pateikti prašymą peržiūrėti sprendimą.

               7

               Pareiškėjai padavė kartotinę paraišką; joje buvo ginčijamas Vokietijos Federacinės Respublikos nurodytų motyvų pagrįstumas.

               8

               2008 m. rugsėjo 15 d. raštu Komisija pareikalavo, kad Vokietijos Federacinė Respublika peržiūrėtų savo poziciją atsižvelgdama į 2007 m. vasario 1 d. Teisingumo Teismo sprendimą Sison prieš Tarybą (C-266/05 P, Rink. p. I-1233, 67–72 punktai) dėl su tarptautinių santykių apsauga susijusios išimties, taip pat 2003 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą Franchet ir Byk prieš Komisiją (T-391/03 ir T-70/04, Rink. p. II-2023, 113 punktas) ir 2007 m. lapkričio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą Bavarian Lager prieš Komisiją (T-194/04, Rink. p. II-4523, 148 ir 149 punktai) dėl išimties, susijusios su inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsauga.

               9

               2008 m. rugsėjo 23 d. laišku Vokietijos valdžios institucijos pakartojo savo poziciją, kad negali būti leista susipažinti su aptariamais dokumentais, ir pateikė tai pagrindžiančius motyvus.

               10

               2008 m. gruodžio 5 d. Sprendimu SG.E.3/RG/mbp D(2008) 10067 (toliau – ginčijamas sprendimas) Komisija nusprendė leisti pareiškėjams susipažinti su dokumentais. Savo sprendime Komisija nurodė, kad Vokietijos Federacinės Respublikos argumentai, kuriuos ji pateikė prieštaraudama dėl dokumentų atskleidimo, buvo prima facie nepagrįsti, todėl reikia daryti išvadą, kad Vokietijos valdžios institucijos nepateikė pakankamai argumentų, kurie galėtų pateisinti vienos iš nurodytų išimčių taikymą. Remdamasi savo 2001 m. gruodžio 5 d. Sprendimo 2001/937/EB, EAPB, Euratomas, iš dalies keičiančio Komisijos darbo tvarkos taisykles (OL L 345, p. 94; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 408), 5 straipsnio 6 dalimi, Komisija informavo Vokietijos valdžios institucijas apie savo ketinimą leisti susipažinti su aptariamais dokumentais praėjus dešimties darbo dienų terminui ir atkreipė dėmesį į teisės gynimo priemones, kuriomis jos gali pasinaudoti, jei prieštarauja dėl dokumento atskleidimo.

               11

               2008 m. gruodžio 18 d. laišku Vokietijos Federacinė Respublika pranešė Komisijai apie tai, jog nesutinka, kad būtų perduoti prašomi dokumentai. Ji nurodė, kad ketina pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, ir paprašė neperduoti dokumentų, kol nesibaigs ši procedūra.

               12

               2009m. sausio 30 d. laiške Komisija informavo Vokietijos Federacinę Respubliką apie galimybę prašyti Bendrojo Teismo imtis laikinųjų apsaugos priemonių, kurios sudarytų prašomų dokumentų atskleidimo kliūčių. Tačiau Vokietijos Federacinė Respublika tokio prašymo nepateikė.

               13

               Komisija perdavė dokumentus pareiškėjams.

         Procesas ir šalių reikalavimai

               14

               2009 m. vasario 11 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu Vokietijos Federacinė Respublika pareiškė šį ieškinį.

               15

               Atskirais dokumentais, pateiktais Bendrojo Teismo kanceliarijai atitinkamai 2009 m. birželio 18 d. ir liepos 7 d., Ispanijos Karalystė ir Lenkijos Respublika pateikė prašymus leisti įstoti į bylą palaikyti Vokietijos Federacinės Respublikos reikalavimus.

               16

               Atskirais dokumentais, pateiktais Bendrojo Teismo kanceliarijai atitinkamai 2009 m. birželio 18 d., birželio 29 d. ir liepos 1 d., Švedijos Karalystė, Danijos Karalystė ir Suomijos Respublika pateikė prašymus leisti įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimus.

               17

               2009 m. rugsėjo 3 d. nutartimi Bendrojo Teismo šeštosios kolegijos pirmininkas patenkino šiuos prašymus įstoti į bylą.

               18

               Pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtis, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į ketvirtąją kolegija, todėl nagrinėjama byla paskirta šiai kolegijai.

               19

               Vokietijos Federacinė Respublika, palaikoma Ispanijos Karalystė ir Lenkijos Respublikos, Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        panaikinti ginčijamą sprendimą,

                        —

                        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               20

               Komisija, palaikoma Danijos Karalystės, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės, Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį,

                        —

                        priteisti iš Vokietijos Federacinės Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

         Dėl teisės

               21

               Vokietijos Federacinė Respublika nurodo vienintelį ieškinio pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalių ir 5 straipsnio, skaitomų kartu su EB 10 straipsnyje įtvirtintu lojalaus bendradarbiavimo principu, pažeidimu.

               22

               Pirmiausia Vokietijos Federacinė Respublika iš esmės tvirtina, kad, neatsižvelgusi į jos prieštaravimą atskleisti aptariamus dokumentus, Komisija viršijo savo kontrolės galių, kaip jos apibrėžtos šio sprendimo 6 punkte nurodytame Teisingumo Teismo sprendime Švedija prieš Komisiją, ribas ir dėl to pažeidė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalį.

               23

               Papildomai Vokietijos Federacinė Respublika teigia, kad jos prieštaravimą atskleisti nagrinėjamus dokumentus pateisinančių motyvų, pagrįstų Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalyse nurodytomis išimtimis, bet kuriuo atveju negalima laikyti akivaizdžiai klaidingais.

         Dėl Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalyje numatytos procedūros

               24

               Šalys nesutaria, kokios apimties kontrolės galias vykstant Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalyje numatytai procedūrai turi institucija, šiuo atveju Komisija, valstybės narės pateiktų motyvų atžvilgiu, kai ji, remdamasi šio reglamento 4 straipsnio 1–3 dalyse nurodytomis išimtimis, prieštarauja, kad būtų atskleisti prašomi dokumentai.

               25

               Vokietijos Federacinė Respublika, palaikoma Ispanijos Karalystės, mano, kad institucija neturi teisės kontroliuoti, ar atitinkamos valstybės narės pateikti motyvai pagrįsti. Lenkijos Respublika palaiko Vokietijos Federacinės Respublikos tvirtinimus ir kartu patikslina, kad daugiausia, ką gali Komisija, tai patikrinti, ar valstybė narė, remdamasi išimtimi, padarė akivaizdžią ir neabejotiną Reglamento Nr. 1049/2001 nuostatų taikymo klaidą.

               26

               Komisija, palaikoma Danijos Karalystės, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės, teigia, kad privalo išnagrinėti, ar valstybės narės nurodyti motyvai prima facie yra pagrįsti, atsižvelgiant į atvejo aplinkybes ir teismo praktiką.

               27

               Taigi, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 3 dalies, teisė susipažinti su institucijų turimais dokumentais apima ne tik šių institucijų parengtus dokumentus, bet ir tuos, kurie gauti iš trečiųjų šalių, tarp jų ir valstybių narių, kaip tai aiškiai patikslinta to paties reglamento 3 straipsnio b punkte.

               28

               Taip darydamas Bendrijos teisės aktų leidėjas panaikino iki Reglamento Nr. 1049/2001 priėmimo galiojusią rengėjo taisyklę. Pagal šią taisyklę, kai institucijos turimo dokumento rengėja buvo trečioji šalis, paraiška leisti susipažinti su dokumentu turėjo būti adresuota tiesiogiai šio dokumento rengėjai.

               29

               Įsigaliojus Reglamentui Nr. 1049/2001, visi institucijų turimi dokumentai, nesvarbu, ar juos rengė institucijos, valstybės narės, ar trečiosios šalys, patenka į šio reglamento taikymo sritį, todėl šiuo atžvilgiu turi būti laikomasi jo nuostatų, ypač susijusių su materialiosiomis teisės susipažinti su dokumentais išimtimis.

               30

               Kalbant apie trečiųjų šalių dokumentus, pažymėtina, jog Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalyje įtvirtinta, kad institucija konsultuojasi su trečiąja šalimi, siekdama nustatyti, ar taikytina išimtis, numatyta 4 straipsnio 1 arba 2 dalyje, nebent būtų akivaizdu, kad dokumentas gali arba negali būti atskleistas.

               31

               Dėl valstybės narės dokumentų, Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalyje numatyta, kad valstybė narė gali prašyti institucijos neatskleisti iš tos valstybės narės kilusio dokumento be jos išankstinio sutikimo. Remiantis teismo praktika, taip šia nuostata valstybei narei suteikiama galimybė dalyvauti priimant institucijos kompetencijai priklausantį sprendimą ir šiam tikslui įtvirtinama sprendimo priėmimo procedūra, skirta nustatyti, ar pagal 4 straipsnio 1–3 dalyje išvardytas materialiąsias išimtis draudžiama leisti susipažinti su atitinkamu dokumentu (šiuo klausimu žr. 6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 76, 81, 83 ir 93 punktus).

               32

               Iš tiesų, kadangi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalimi įgyvendinti Sąjungos teisės normas yra pavesta kartu institucijai ir valstybei narei, kuri pasinaudojo šia 5 dalimi suteikta galimybe, laikydamosi EB 10 straipsnyje numatytos lojalaus bendradarbiavimo pareigos, jos turi veikti ir bendradarbiauti taip, kad šias normas būtų galima taikyti veiksmingai (6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 85 punktas).

               33

               Remiantis tuo visų pirma galima daryti išvadą, kad paraišką leisti susipažinti su iš valstybės narės kilusiu dokumentu gavusi institucija ir ši valstybė turi, jeigu apie šią paraišką ta institucija pranešė minėtai valstybei narei, nedelsiant pradėti lojalų dialogą dėl galimo Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalyse numatytų išimčių taikymo ir kartu sutelkti dėmesį į būtinybę leisti šiai institucijai pateikti nuomonę per terminus, per kuriuos šio reglamento 7 ir 8 straipsniuose įtvirtinta jos pareiga priimti sprendimą dėl šios paraiškos leisti susipažinti su dokumentais (šio sprendimo 6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 86 punktas).

               34

               Atitinkama valstybė narė, kuri šio dialogo pabaigoje pateikia prieštaravimą dėl aptariamo dokumento atskleidimo, turi motyvuoti šį prieštaravimą atsižvelgusi į minėtas išimtis. Institucija iš tikrųjų negali sutikti su valstybės narės pareikštu prieštaravimu dėl jos dokumento atskleidimo, jeigu šis prieštaravimas visiškai nemotyvuotas arba pateikti motyvai suformuluoti neatsižvelgiant į Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalyse numatytas išimtis. Kai, nepaisant aiškaus institucijos valstybei narei išreikšto pasiūlymo pateikti motyvus, pastaroji ir toliau to nepadaro, ši institucija turi leisti susipažinti su prašomu dokumentu, jeigu savo ruožtu mano, kad nė viena iš minėtų išimčių netaikoma (šio sprendimo 6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 87 ir 88 punktai).

               35

               Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalimi valstybei narei visiškai nesuteikiama bendra ir besąlygiška veto teisė visiškai laisvai ir nemotyvuojant savo sprendimo prieštarauti dėl bet kokio institucijos turimo dokumento atskleidimo vien dėl to, kad šis dokumentas kilęs iš šios valstybės narės (šio sprendimo 6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 58 punktas).

               36

               Galiausiai, kaip, be kita ko, matyti iš Reglamento Nr. 1049/2001 7 ir 8 straipsnių, pati institucija turi motyvuoti sprendimą, kuriuo ji paraišką pateikusiam asmeniui nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais. Tokia pareiga reiškia, kad savo sprendime institucija ne tik nurodo, kad atitinkama valstybė narė pareiškė prieštaravimą dėl prašomo dokumento atskleidimo, bet taip pat išdėsto šios valstybės narės pateiktas priežastis, dėl kurių buvo nuspręsta taikyti vieną iš teisės susipažinti su dokumentais išimčių, numatytų to paties reglamento 4 straipsnio 1–3 dalyse. Tokios nuorodos iš tikrųjų gali leisti paraišką leisti susipažinti su dokumentais pateikusiam asmeniui suprasti jo paraiškos atmetimo ištakas ir priežastis, o kompetentingam teismui – prireikus vykdyti jam priskirtą kontrolę (šio sprendimo 6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 89 punktas).

               37

               Iš to, kas pasakyta, matyti, kad pagal teismo praktiką Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalimi leidžiama valstybei narei prieštarauti dėl jos dokumentų atskleidimo tik remiantis šio reglamento 4 straipsnio 1–3 dalyse išvardytomis išimtimis ir tinkamai motyvuojant savo poziciją šiuo klausimu (šio sprendimo 6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 99 punktas).

               38

               Be to, reikia pažymėti, kad iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalies išplaukia, kad jeigu atitinkama institucija mano, jog aišku, kad atsisakymas suteikti galimybę susipažinti su iš valstybės narės kilusiu dokumentu turi būti grindžiamas to paties straipsnio 1 ar 2 dalyje numatytomis išimtimis, ji atmeta atitinkamo asmens paraišką net nesikonsultavusi su valstybe nare, iš kurios dokumentas kilęs, nesvarbu, ar ši valstybė narė prieš tai pateikė paraišką pagal šio reglamento 4 straipsnio 5 dalį. Tokiu atveju akivaizdu, kad sprendimą dėl paraiškos leisti susipažinti su dokumentu institucija priima atsižvelgusi tik į išimtis, tiesiogiai išplaukiančias iš Sąjungos teisės reikalavimų (šio sprendimo 6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 68 punktas).

               39

               Šiuo atveju Vokietijos Federacinė Respublika tvirtina, kad, remiantis šio sprendimo 6 punkte minėtu Sprendimu Švedija prieš Komisiją (86 punktas), Komisija tik dviem atvejais gali neatsižvelgti į valstybės narės pareikštą prieštaravimą dėl dokumentų atskleidimo, t. y. pirma, jeigu šis prieštaravimas visiškai nemotyvuotas, kaip tai suprantama pagal EB 253 straipsnį, ir, antra, jeigu pateikti motyvai suformuluoti neatsižvelgiant į Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalyse išvardytas išimtis. Šiuo atžvilgiu ji remiasi lojalaus bendradarbiavimo principu ir aiškiu Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalies, kur dėl dokumentų, kurių autoriai yra ne valstybės narės, o kitos trečiosios šalys, numatytas paprastas konsultavimosi mechanizmas, ir to paties reglamento 4 straipsnio 5 dalies, kur valstybėms narėms pripažįstama teisė reikalauti, kad galimybė susipažinti su dokumentu būtų suteikta tik gavus jų sutikimą, atskyrimu.

               40

               Per posėdį Vokietijos Federacinė Respublika taip pat teigė, kad EB 255 straipsnio 1 dalyje ir 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (OL C 364, p. 1, toliau – Pagrindinių teisių chartija) 42 straipsnyje daroma nuoroda į galimybę susipažinti su dokumentais, kilusiais ne iš valstybių narių, bet iš institucijų.

               41

               Pirmiausia dėl Vokietijos Federacinės Respublikos padarytos nuorodos į EB 255 straipsnį ir Pagrindinių teisių chartijos 42 straipsnį reikia pažymėti, kad EB 255 straipsnio 2 dalimi Tarybai suteikiami įgaliojimai nustatyti teisės susipažinti su dokumentais bendruosius principus ir apribojimus. Tačiau Reglamentu Nr. 1049/2001, kurį priėmė Europos Parlamentas ir Taryba ir kurio teisėtumo Vokietijos Federacinė Respublika neginčija, ši teisė susipažinti eksplicitiškai išplėsta visų institucijos turimų dokumentų atžvilgiu (žr. šio sprendimo 27 ir 28 punktus).

               42

               Be to, aišku, kad valstybės narės yra itin įtrauktos į Sąjungos teisėkūros ir vykdymo procesus, joms atstovaujama Taryboje ir jos dalyvauja šios institucijos įsteigtų įvairių komitetų veikloje (šiuo klausimu žr. 6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 63 punktą). Jeigu daugelis iš valstybių narių kilusių dokumentų nepatektų į teisės susipažinti su dokumentais, kaip ji suprantama pagal EB 255 straipsnio 1 dalį, taikymo sritį, tai būtų nesuderinama su šiuo straipsniu siekiamu ir Pagrindinių teisių chartijos 42 straipsniu garantuojamu skaidrumo tikslu, išskyrus tam tikras išimtis, kurias reikia aiškinti siaurai (šio sprendimo 8 punkte minėto Sprendimo Sison prieš Tarybą 63 punktas ir 6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 66 punktas).

               43

               Galiausiai prie Amsterdamo sutarties Baigiamojo akto pridėtoje Deklaracijoje Nr. 35, susijusioje su EB 225 straipsnio 1 dalimi, nustatyta, jog Konferencija sutinka, kad šiame straipsnyje nurodyti principai ir sąlygos leistų valstybei narei prašyti Komisijos ar Tarybos be išankstinio šios valstybės narės sutikimo neperduoti jos dokumentų trečiosioms šalims. Tai reiškia, kad šios sutarties rengėjai neketino iš valstybių narių kilusių dokumentų neįtraukti į EB 255 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.

               44

               Todėl negalima sutikti su Vokietijos Federacinės Respublikos argumentu, pagal kurį, remiantis pirmine Sąjungos teise, reikėtų teisę susipažinti su iš valstybių narių kilusiais dokumentais aiškinti siaurai.

               45

               Antra, dėl kontrolės, kurią institucija turi teisę atlikti dėl valstybės narės pateiktų motyvų, pagrindžiančių jos prieštaravimą atskleisti dokumentą, laipsnio reikia priminti, kad Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalimi įgyvendinti šio reglamento tikslus patikėta bendrai institucijai ir valstybei narei. Šiuo atžvilgiu šiame straipsnyje įtvirtinta sprendimo priėmimo procedūra, per kurią institucija ir valstybė narė turi lojaliai bendradarbiauti, kaip to reikalaujama pagal EB 10 straipsnį, siekdamos užtikrinti, kad šio reglamento nuostatos bus taikomos veiksmingai ir pagal teismo praktiką.

               46

               Todėl, atsižvelgiant į šias aplinkybes, reikia pripažinti, kad Vokietijos Federacinės Respublikos pozicija yra nesuderinama su Reglamento Nr. 1049/2001 bendrąja struktūra ir tikslais, nes ja remiantis išeitų, kad kai taikoma 4 straipsnio 5 dalis, institucija sistemiškai turėtų sutikti su valstybės narės atsisakymu, jeigu jis pagrįstas kokiais nors motyvais ir šie motyvai suformuluoti atsižvelgiant į minėto reglamento 4 straipsnio 1–3 dalyse išvardytas išimtis. Iš tiesų tokia situacija nėra lojalus dialogas, kurį turi užmegzti instituciją ir valstybė narė, siekdamos užtikrinti veiksmingą Reglamento Nr. 1049/2001 įgyvendinimą.

               47

               Taip pat primintina, kad, remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsniu, galutinė atsakomybė už tinkamą minėto reglamento taikymą tenka institucijai, ir būtent ji privalėtų ginti sprendimo galiojimą Sąjungos teismuose arba ombudsmeno tarnyboje. Jeigu institucija turėtų automatiškai sutikti su valstybės narės pateiktais motyvais, ji privalėtų asmenų, pateikusių paraišką susipažinti su dokumentais atžvilgiu, o prireikus ir šiose kontrolės institucijose ginti poziciją, kuriai pati nepritaria.

               48

               Šiuo atžvilgiu reikia nurodyti, kad Reglamento Nr. 1049/2001 nuostatas, kuriomis su tam tikromis išimtimis įtvirtinama teisė susipažinti su visais institucijos turimais dokumentais, veiksmingai turi įgyvendinti institucija, gavusi tokią paraišką, ir tai daryti ne tik tada, kai pareikštas ieškinys Sąjungos teisme. Negalima pritarti Vokietijos Federacinės Respublikos argumentui, kad dėl galimybės pareikšti tokį ieškinį atitinkama institucija prarastų savo įgaliojimus vykdyti valstybės narės nurodytų motyvų kontrolę.

               49

               Galiausiai, jeigu būtų kontroliuojami tik formalūs valstybės narės išreikšto nesutikimo aspektai, tai leistų jai sudaryti bet kokio dokumentų atskleidimo kliūtis, net nesant realių motyvų, kurie pateisintų iš Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 1 dalyje nurodyto principo daromą išimtį, pakaktų motyvus suformuluoti atsižvelgiant į šio reglamento 4 straipsnio 1–3 dalyse išvardytas materialines išimtis. Tokia vien formos kontrolė reikštų, kad praktiškai vėl būtų įvesta dokumento rengėjo taisyklė, panaikinta Reglamentu Nr. 1049/2001 ir prieštaraujanti principui, pagal kurį šio reglamento 4 straipsnio 1–3 dalyse išvardytomis materialinėmis išimtimis nustatomos atitinkamos valstybės narės įgaliojimų, kurie jai suteikiami to paties reglamento 4 straipsnio 5 dalimi, ribos (6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 76 punktas).

               50

               Iš to, kas pasakyta, išplaukia, kad Vokietijos Federacinė Respublika klysta, kai teigia, kad, taikant Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalį, kai valstybė narė išreiškia prieštaravimą, prieš pagal to paties reglamento 8 straipsnio 1 dalį priimdama sprendimą, kuriame nurodyti atsisakymo leisti susipažinti su prašomu dokumentu motyvai, institucija turi tik formaliai patikrinti, ar valstybės narės prieštaravimas nėra visiškai nepagrįstas ir ar pateikti motyvai suformuluoti atsižvelgiant į šio reglamento 4 straipsnio 1–3 dalyse išvardytas išimtis.

               51

               Priešingai, Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalyje nustatyta sprendimų priėmimo procedūra reikalaujama, kad tiek atitinkama valstybė narė, tiek institucija laikytųsi šio reglamento 4 straipsnio 1–3 dalyse numatytų materialiųjų išimčių (šio sprendimo 6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 83 punktas). Taigi institucija yra įpareigota įsitikinti, kad valstybės narės prieštaravimą atskleisti prašomą dokumentą pagrindžiantys pateisinimai, kurie turi būti nurodyti remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 1 dalimi priimtame sprendime atsisakyti leisti susipažinti, nėra nepagrįsti.

               52

               Šiuo atžvilgiu negalima laikyti, kaip papildomai tvirtina Vokietijos Federacinė Respublika, remdamasi pagal analogiją 1982 m. spalio 6 d. Teisingumo Teismo sprendime Cilfit ir kt. (283/81, Rink. p. 3415, 13 punktas) nustatytais kriterijais, kad institucija gali imtis kontrolės tik tuo atveju, kai dėl ginčijamos situacijos Sąjungos teismas jau priėmė sprendimą identiškoje ar panašioje byloje arba kai taip akivaizdu, kaip reikia teisingai taikyti teisės nuostatas, kad dėl to nekyla jokių pagrįstų abejonių. Taip pat nereikia nustatyti, kaip teigia Lenkijos Respublika, ar atitinkamos valstybės narės pateikti motyvai yra neabejotinai klaidingi.

               53

               Institucijos atliekamas tyrimas reiškia, kad, atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes ir taikytinas teisės normas, reikia nustatyti, ar valstybės narės savo prieštaravimui pagrįsti pateikti motyvai gali iš pirmo žvilgsnio pateisinti tokį atsisakymą (pagal analogiją žr. 2001 m. vasario 23 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Austrija prieš Tarybą, C-445/00 R, Rink. p. I-1461, 73 ir 74 punktus) ir ar šie motyvai leidžia minėtai institucijai prisiimti Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 1 dalimi jai numatytą atsakomybę.

               54

               Reikia pažymėti, jog tai nereiškia, kad institucija turi pareikšti privalomą nuomonę ar atitinkamos valstybės narės vertinimą pakeisti savuoju, tiesiog ji turi vengti priimti sprendimą, su kuriuo nesutinka. Iš tiesų institucija, kaip sprendimo leisti susipažinti su dokumentais arba neleisti to daryti, autorė, atsako už jo teisėtumą. Prieš atsisakydama suteikti galimybę susipažinti su iš valstybės narės kilusiu dokumentu ji turi išnagrinėti, ar valstybė narė savo prieštaravimą grindė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalyse numatytomis materialiosiomis išimtimis ir ar tinkamai motyvavo savo poziciją dėl šių išimčių (šiuo klausimu žr. 6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 99 punktą).

               55

               Reikia pabrėžti, kad šis tyrimas turi būti atliktas remiantis lojaliu dialogu, kuris būdingas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalimi įtvirtintai sprendimo priėmimo procedūrai, todėl institucija privalo leisti valstybei narei kuo geriau išdėstyti savo motyvus arba juos persvarstyti, kad šiuos motyvus prima facie būtų galima apginti (žr. šio sprendimo 53 punktą).

               56

               Be to, šis tyrimas turi būti atliekamas tinkamai remiantis principu, pagal kurį Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje išvardytos teisės visuomenei susipažinti su institucijų dokumentais išimtys turi būti aiškinamos ir taikomos siaurai, atsižvelgiant į šiuo reglamentu siekiamus tikslus, visų pirma jo antroje konstatuojamojoje dalyje primintą faktą, kad ši teisė susijusi su Sąjungos institucijų demokratiškumu, ir į tai, kad šiuo reglamentu, kaip numatyta jo ketvirtoje konstatuojamoje dalyje ir 1 straipsnyje, siekiama visuomenei suteikti kuo platesnę teisę susipažinti su dokumentais (šio sprendimo 8 punkte minėto Sprendimo Sison prieš Tarybą 63 punktas ir 6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 66 punktas).

               57

               Iš to, kas pasakyta, darytina išvada, kad kaip nepagrįstą reikia atmesti Vokietijos Federacinės Respublikos argumentą, pagal kurį, vykstant Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalyje numatytai procedūrai, vertindama, ar šios valstybės prieštaravimui pagrįsti nurodyti motyvai yra tinkami, Komisija viršijo savo kontrolės įgaliojimų ribas.

         Dėl Vokietijos Federacinės Respublikos pateiktų motyvų, pagrindžiančių jos prieštaravimą dėl dokumentų atskleidimo

               58

               Iš to, kas išdėstyta, matyti (žr. šio sprendimo 32, 33, 45, 46 ir 55 punktus), kad Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalies įgyvendinimas siekiant nustatyti, ar atsisakymas leisti susipažinti su iš valstybės narės kilusiu dokumentu gali būti pateisintas šio straipsnio 1–3 dalimis, pagrįstas institucijos ir atitinkamos valstybės narės lojaliu bendradarbiavimu. Taigi, pasibaigus atviram ir konstruktyviam dialogui dėl galimybės pagrįsti atsisakymą leisti susipažinti pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalis, institucija gali nuspręsti neatsižvelgti į valstybės narės savo prieštaravimui pagrįsti pateiktus motyvus, jeigu padaro išvadą, kad su šiais motyvais ji nesutinka.

               59

               Šiuo atveju prieš priimant skundžiamą sprendimą vyko intensyvus Vokietijos Federacinės Respublikos ir Komisijos dialogas. Konkrečiai kalbant, galima nurodyti, kad 2008 m. rugsėjo 15 d. Komisija Vokietijos Federacinės Respublikos motyvuotai paprašė peržiūrėti savo poziciją. Tačiau ji nepakeitė savo sprendimo dėl atsisakymo. Tik paskui Komisija priėmė skundžiamą sprendimą. Atvirkščiai, nei teigia Vokietijos Federacinė Respublika, Komisija neapsiribojo vien pakeitusi Vokietijos valdžios institucijų analizę savąja. Priešingai, skundžiamas sprendimas priimtas pasibaigus lojaliam dialogui pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalyje apibrėžtą sprendimo priėmimo procedūrą.

               60

               Todėl dabar reikia nustatyti, ar, kaip teigia Komisija, ji galėjo nuspręsti, kad Vokietijos Federacinės Respublikos savo prieštaravimui atskleisti prašomus dokumentus pateisinti nurodyti motyvai prima facie nebuvo pagrįsti.

               61

               Pirmiausia, kalbant apie Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečioje įtraukoje įtvirtintą išimtį dėl tarptautinių santykių apsaugos, reikia pažymėti, jog Vokietijos Federacinė Respublika mano, kad jos prieštaravimui pagrįsti Komisijai pateikti argumentai buvo bent jau gintini.

               62

               Šiuo atžvilgiu visų pirma reikia nurodyti, kad „tarptautinių santykių“ sąvoka, į kurią daroma nuoroda Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečioje įtraukoje, yra Sąjungos teisės sąvoka, todėl nepriklauso nuo valstybių narių nacionalinėje teisėje jai suteikiamo turinio. Iš tiesų to paties reglamento 4 straipsnio 5 dalyje, kaip ir to paties straipsnio 1–4 dalyse, nėra jokios nuorodos į valstybės narės nacionalinę teisę (6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 69 punktas).

               63

               Taip pat reikia priminti, kaip pastebėjo Komisija, kad Sąjungos steigiamosiomis sutartimis, skirtingai nei įprastomis tarptautinėmis sutartimis, buvo sukurta nauja teisinė sistema, turinti savo institucijas, kurių naudai valstybės vis daugiau sričių apribojo savo suverenias teises, ir šios teisinės sistemos subjektai yra ne tik valstybės narės, bet ir jų piliečiai (1963 m. vasario 5 d. Teisingumo Teismo sprendimo Van Gend & Loos, 26/62, Rink. p. 1, 3 ir 1991 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo nuomonės 1/91, Rink. p. I-6079, 21 punktas). Siekiant įgyvendinti Sąjungos tikslus jai priklausančiose srityse, valstybių narių ir Sąjungos institucijų santykiams taikoma konstitucinė chartija, kurią įtvirtina Sutartys.

               64

               Tai visų pirma taikoma valstybės narės ir Komisijos bendravimui vykstant įsipareigojimų neįvykdymo procedūrai, kai siekiama užtikrinti, kad valstybė narė laikytųsi pagal Sutartis jai tenkančių įpareigojimų.

               65

               Galiausiai pastebėtina, jog Vokietijos Federacinei Respublikai teiginys, kad jos ir Sąjungos institucijų bendravimą apima Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečioje įtraukoje nurodyta „tarptautinių santykių“ sąvoka, reikštų, kad teisė visuomenei susipažinti su institucijų dokumentais netaikoma didelei dokumentų daliai, priklausančiai Sąjungos veiklos sritims. Tačiau tokiu atveju būtų neįmanoma įgyvendinti Reglamentu Nr. 1049/2001 siekiamo skaidrumo principo ir tai būtų nesuderinama su pirma nurodytu principu, pagal kurį Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalyse išvardytos išimtys turi būti aiškinamos ir taikomos siaurai (žr. šio sprendimo 42 ir 56 punktus).

               66

               Taigi, Komisija teisingai nusprendė, kad Vokietijos Federacinės Respublikos pateiktas motyvas dėl Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečioje įtraukoje nurodytos tarptautinių santykių apsaugos prima facie nebuvo pagrįstas.

               67

               Šiuo atžvilgiu dar reikia patikslinti, kad ši išvada nereiškia, jog nacionalinės teisės normos, saugančios viešą ar privatų interesą, negali būti pripažintos apsaugos vertu interesu, remiantis Reglamente Nr. 1049/2001 numatytomis išimtimis. Iš tiesų nacionalinės teisės ir Sąjungos sąvokos gali sutapti, papildyti viena kita arba būti abipusis referencijos pagrindas (šiuo klausimu žr. 1996 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo sprendimo Brasserie du pêcheur ir Factortame, C-46/93 ir C-48/93, Rink. p. I-1029, 27 punktą ir 6 punkte minėto Sprendimo Švedija prieš Komisiją 84 punktą).

               68

               Antra, dėl Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatytos inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsaugos išimties, kuria taip pat rėmėsi Vokietijos Federacinė Respublika, pirmiausia pažymėtina, kad Komisijos pagal EB 226 straipsnį pradėta procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo patenka į šioje nuostatoje nurodytą tyrimo veiklą.

               69

               Dar reikėtų priminti, kad kai nusprendžiama atsisakyti leisti susipažinti su dokumentais, kuriuos prašoma atskleisti, institucija privalo paaiškinti, kaip leidimas susipažinti su šiuo dokumentu konkrečiai gali pakenkti nurodytam interesui, numatytam Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalyse. Šiuo atžvilgiu institucija prireikus gali remtis kai kurių kategorijų dokumentams taikomomis bendrosiomis prezumpcijomis, nes panašūs bendro pobūdžio pagrindai gali būti taikomi prašymams atskleisti tokio paties pobūdžio dokumentus (2008 m. liepos 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Švedija ir Turco prieš Tarybą, C-39/05 P ir C-52/05 P, Rink. p. I-4723, 49 ir 50 punktai ir 2010 m. birželio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau, C-139/07 P, Rink. p. I-5885, 53 ir 54 punktai).

               70

               Galiausiai kai, vykstant Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalyje įtvirtintai procedūrai, valstybė narė prieštarauja dėl jos dokumentų atskleidimo, ji privalo institucijai pateikti visus elementus, kurie šiai leistų pagrįsti sprendimą atsisakyti leisti susipažinti su minėtais dokumentais.

               71

               Šiuo atveju iš bylos medžiagos matyti, kad grįsdama savo prieštaravimą atskleisti prašomus dokumentus Vokietijos Federacinė Respublika nurodė aplinkybę, kad jų atskleidimas trečiosioms šalims sukeltų grėsmę Vokietijos Federacinės Respublikos ir Komisijos pasitikėjimu pagrįstiems santykiams ir bendradarbiavimui, palaikomiems ieškant Sąjungos teisę atitinkančio sprendimo vykstant įsipareigojimų neįvykdymo procedūrai. Šiuo atžvilgiu Vokietijos Federacinė Respublika nurodė 2001 m. gruodžio 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą Petrie ir kt. prieš Komisiją (T-191/99, Rink. p. II-3677, 68 ir 69 punktai) ir 1999 m. spalio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą Bavarian Lager prieš Komisiją (T-309/97, Rink. p. II-3217, 46 punktas).

               72

               Vokietijos Federacinė Respublika teigė, kad šis argumentas taikytinas ir pasibaigus procedūrai dėl įsipareigojimų neįvykdymo, nes tokia procedūra yra derybų taktikos, kompromisų ir strategijų laukas, o tai vėl gali būti panaudota vykstant kitoms procedūroms dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Jos tvirtinimu, tokia interesų įvairovė yra verta apsaugos ir tai taikytina, netgi jei atitinkamai procedūrai dėl įsipareigojimų neįvykdymo nekyla konkreti rizika. Vokietijos Federacinė Respublika pabrėžė, kad šioje byloje prašomuose atskleisti dokumentuose buvo išdėstytos faktinės aplinkybės ir nuorodos dėl pradėtų ar planuojamų procedūros etapų, kurių geriau neatskleisti siekiant užtikrinti jos ir Komisijos lojalų bendradarbiavimą ir nesudaryti kliūčių ieškant lanksčių ir greitų sprendimų.

               73

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad, remiantis teismo praktika, Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatyta išimtimi siekiama apsaugoti ne pačią tyrimų veiklą, bet šios veiklos tikslus, kurie procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo atveju yra priversti atitinkamą valstybę narę laikytis Bendrijos teisės (šiuo atžvilgiu žr. 2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo API prieš Komisiją, T-36/04, Rink. p. II-3201, 127 ir 133 punktus ir 8 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo Bavarian Lager 149 punktą).

               74

               Būtent dėl šios priežasties įvairiems tyrimo aktams gali būti taikoma aptariama išimtis, kol šis tikslas nėra pasiektas, net jei konkretus tyrimas ar inspekcija, dėl kurių buvo surašytas dokumentas, su kuriuo prašoma leisti susipažinti, jau baigtas (šio sprendimo 8 punkte minėto Sprendimo Franchet ir Byk prieš Komisiją 110 punktas; pagal analogiją dėl 1993 m. elgesio kodekso taikymo žr. 2000 m. rugsėjo 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Denkavit Nederland prieš Komisiją, T-20/99, Rink. p. II-3011, 48 punktą).

               75

               Vis dėlto pažymėtina, kad, norint pateisinti Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatytos išimties taikymą, reikia įrodyti, kad atitinkamų dokumentų atskleidimas ir tikrųjų gali pakenkti Komisijos tyrimų dėl nagrinėjamų įsipareigojimų neįvykdymo tikslų apsaugai (šiuo klausimu žr. 8 punkte minėto Sprendimo Franchet ir Byk 105 ir 109 punktus ir 73 punkte minėto Sprendimo API prieš Komisiją 127 punktą). Iš tiesų tyrimas, kurį reikalaujama atlikti nagrinėjant paraišką leisti susipažinti su dokumentais, turi būti konkretus, o rizika, kad bus pakenkta saugomam interesui, turi būti ne vien hipotetinė, bet protingai numatoma (8 punkte minėto Sprendimo Franchet ir Byk prieš Komisiją 115 punktas; 8 punkte minėto Sprendimo Bavarian Lager 151 punktas ir 69 punkte minėto Sprendimo Švedija ir Turco prieš Tarybą 43 ir 63 punktai).

               76

               Šioje byloje akivaizdu, kad įsipareigojimų neįvykdymo procedūra, kuriai vykstant prašomi dokumentai buvo pateikti susipažinti, pasibaigė 2006 m. birželio 28 d., t. y. daugiau nei prieš dvejus metus, nei buvo pateikta paraiška leisti susipažinti su dokumentais, kuri paduota 2008 m. liepos 19 d. Taigi, Vokietijos Federacinė Respublika negali remtis šio sprendimo 71 punkte nurodytais sprendimais Petrie ir kt. prieš Komisiją ir Bavarian Lager prieš Komisiją, nes šie sprendimai susiję su atvejais, kai procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo dar vyko, t. y. per jos administracinę arba teisminę stadiją, kai buvo priimti skundžiami sprendimai.

               77

               Vadinasi, šiuo atveju neginčytina, kad tuo metu, kai 2008 m. liepos mėnesį buvo pateikta paraiška leisti susipažinti su dokumentais, jokie tyrimai, kurių tikslams galėjo kilti grėsmė atskleidus atitinkamus dokumentus, nevyko.

               78

               Dėl Vokietijos Federacinės Respublikos argumento, pagal kurį buvo privaloma atsisakyti leisti susipažinti su dokumentais atsižvelgiant į būtinybę apsaugoti Komisijos ir šios valstybės bendravimo, vykstant procedūrai dėl įsipareigojimų neįvykdymo, konfidencialumą (žr. šio sprendimo 71 ir 72 punktus), pirma, pastebėtina, kad, skirtingai nei vykstančios procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo atveju, nėra bendrosios prezumpcijos, pagal kurią dokumentų, kuriais pasikeitė Komisija ir valstybė narė per procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kuri jau pasibaigusi, atskleidimas galėtų pakenkti Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatytų tyrimų tikslams.

               79

               Antra, pažymėtina, kad Vokietijos Federacinė Respublika nepateikė jokių elementų, kurie leistų suprasti, kaip, praėjus dvejiems metams po procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo pasibaigimo, prašomų dokumentų atskleidimas galėtų konkrečiai ir realiai kelti grėsmę aptariamų tyrimų ar kitų susijusių tyrimų tikslams. Konkrečiai kalbant, ji visiškai nenurodė, kad egzistuoja galimybė, jog 2006 m. birželio 28 d. Komisijos baigta procedūra gali vėl būti atnaujinta arba kad vyksta su šia procedūra susijusi kita procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kurios eigą galėtų paveikti prašomi atskleisti dokumentai.

               80

               Šiomis aplinkybėmis taip pat reikia atmesti Ispanijos Karalystės argumentą, pagal kurį, atsižvelgiant į tai, kad Komisija turi neribotą galimybę atnaujinti procedūras dėl įsipareigojimų neįvykdymo, per šias procedūras Komisijai ir valstybėms narėms bendraujant pasikeistus dokumentus visada turi apimti Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatyta išimtis dėl tyrimų tikslų apsaugos. Iš tiesų toks argumentas pagrįstas vien hipotetine logika, nes Ispanijos Karalystė neįrodė, kad galimybę, jog bus atnaujinta procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo, galima protingai numatyti.

               81

               Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia daryti išvadą, kad Vokietijos Federacinės Respublikos nurodytos priežastys, skirtos pagrįsti jos prieštaravimą atskleisti dokumentus, buvo abstrakčios ir vien hipotetinės, todėl jos negalėjo būti pakankamas teisinis pagrindas, kuriuo remdamasi Komisija galėtų pateisinti savo sprendimą atsisakyti leisti susipažinti su dokumentais pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečią įtrauką.

               82

               Taigi Komisija teisingai nusprendė, kad Vokietijos Federacinės Respublikos motyvai, pateikti jos prieštaravimui perduoti prašomus dokumentus pateisinti, buvo prima facie nepagrįsti.

               83

               Todėl ieškinį reikia atmesti.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               84

               Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Vokietijos Federacinė Respublika pralaimėjo bylą, ji, be savo išlaidų, turi padengti Komisijos bylinėjimosi išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.

               85

               Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą į bylą įstojusios valstybės narės padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Todėl reikia nuspręsti, kad Danijos Karalystė, Ispanijos Karalystė, Suomijos Respublika, Lenkijos Respublika ir Švedijos Karalystė padengia savo patirtas bylinėjimosi išlaidas.

               Remdamasis šiais motyvais,
               BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija)
               nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti ieškinį.

                           2.

                           Vokietijos Federacinė Respublika padengia savo bei Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

                           3.

                           Danijos Karalystė, Ispanijos Karalystė, Suomijos Respublika, Lenkijos Respublika ir Švedijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

                           Pelikánová

                           Jürimäe

                           Van der Woude

                     Paskelbta 2012 m. vasario 14 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vokiečių.


1988 m. liepos 6 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Luciano Simonella prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Vidaus konkursas. # Byla 164/87.


title: 2011 m. rugsėjo 9 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo "Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich" paraiška - Ankstesnis vaizdinis nacionalinis prekių ženklas "Raiffeisenbank" - Galimybės supainioti nebuvimas - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas. # Byla T-197/10.

text:
      2011 m. rugsėjo 9 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas BVR prieš VRDT – Austria Leasing (Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich)
      (Byla T‑197/10)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo „Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich“ paraiška
         – Ankstesnis vaizdinis nacionalinis prekių ženklas „Raiffeisenbank“ – Galimybės supainioti nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas“

      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 207/2009, 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 19,
         22, 37, 42, 50, 63 punktus)

      Dalykas

         Ieškinys dėl 2010 m. vasario 3 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 248/2009‑1), susijusio su protesto
                  procedūra tarp

               Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR)
                ir
               Austria Leasing GmbH
               , panaikinimo.
            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) bylinėjimosi išlaidas.


title: 2009 m. rugsėjo 16 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas. # Offshore Legends prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Dviejų vaizdinių Bendrijos prekių ženklų OFFSHORE LEGENDS (vieno - juodai balto, kito - mėlyno, juodo ir žalio) paraiška - Ankstesnis vaizdinis nacionalinis prekių ženklas OFFSHORE 1 - Santykiniai atmetimo pagrindai - Galimybė supainioti - Prekių ir žymenų panašumas - Prašymo pateikti ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymą nebuvimas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) - Reglamento (EB) Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalys, skaitomos kartu su Reglamento (EB) Nr. 40/94 15 straipsnio 2 dalies a punktu (dabar - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 42 straipsnio 2 ir 3 dalys bei Reglamento (EB) Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalies antros pastraipos a punktas). # Sujungtos bylos T-305/07 ir T-306/07.

text:
      2009 m. rugsėjo 16 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas Offshore Legends prieš VRDT – Acteon (OFFSHORE LEGENDS juodai baltas ir OFFSHORE LEGENDS mėlynas, juodas ir žalias)
      (Sujungtos bylos T‑305/07 ir T‑306/07)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Dviejų vaizdinių Bendrijos prekių ženklų OFFSHORE LEGENDS (vieno – juodai balto, kito – mėlyno, juodo ir žalio) paraiška – Ankstesnis vaizdinis nacionalinis prekių ženklas OFFSHORE 1 – Santykiniai atmetimo pagrindai – Galimybė supainioti – Prekių ir žymenų panašumas – Prašymo pateikti ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymą nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) – Reglamento (EB) Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalys, skaitomos kartu su Reglamento (EB) Nr. 40/94 15 straipsnio 2 dalies
         a punktu (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 42 straipsnio 2 ir 3 dalys bei Reglamento (EB) Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalies antros pastraipos
         a punktas)“

      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 60–61 ir 98–103 punktus)

      Dalykas

         Du ieškiniai dėl 2007 m. gegužės 29 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimų (bylos R 1031/2006‑2 ir R 1038/2006‑2),
                  susijusių su protesto procedūromis tarp

               Acteon
                ir
               Offshore Legends
               .
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               Offshore Legends

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               vaizdiniai prekių ženklai OFFSHORE LEGENDS (juodai baltas) ir OFFSHORE LEGENDS (mėlynas, juodas ir žalias) 3, 9, 14, 18, 20,
                  24, 25, 28 ir 35 klasių prekėms – paraiškos Nr. 3160231 ir Nr. 2997021

               Prekių ženklo ar žymens, kuriuo grindžiamas protestas, savininkas:

               Acteon

               Prekių ženklas ar žymuo, kuriuo grindžiamas protestas:

               vaizdinis nacionalinis ir tarptautinis prekių ženklas OFFSHORE 1 16, 18 ir 25 klasių prekėms

               Protestų skyriaus sprendimas:

               atmesti protestą dėl visų ginčijamų prekių

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               panaikinti protestų skyriaus sprendimą tiek, kiek juo buvo atmestas protestas dėl 18 ir 25 klasių prekių

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinius.

                  2.

                  	Priteisti iš Offshore Legends bylinėjimosi išlaidas.