1996 m. gruodžio 5 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # John Reisdorf prieš Finanzamt Köln-West. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Pridėtinės vertės mokestis. # Byla C-85/95.


1985 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Vokietijos Federacinę Respubliką. # PVM. # Byla 107/84.


1993 m. lapkričio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Prancūzijos Respubliką. # Pridėtinės vertės mokestis - Šeštoji direktyva. # Byla C-68/92.


1977 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # Jean-Jacques Geist prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 61-76.


1975 m. sausio 23 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Raphael de Dapper prieš Europos Parlamentą. # Byla 29-74.


1979 m. birželio 26 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Pigs and Bacon Commission prieš Mc Carren and Company Limited. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: High Court - Airija. # Byla 177/78.


title: 2016 m. birželio 16 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#EURO 2004. Hungary Kft. prieš Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága.#Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Muitų sąjunga – Bendrasis muitų tarifas – Muitinė vertė – Muitinės vertės nustatymas – Sandorio vertė – Faktiškai sumokėta kaina – Deklaruotos kainos teisingumu grindžiamos abejonės – Deklaruota kaina, kuri mažesnė už kainą, sumokėtą vykdant kitus su panašiomis prekėmis susijusius sandorius.#Byla C-291/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. birželio 16 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Muitų sąjunga — Bendrasis muitų tarifas — Muitinė vertė — Muitinės vertės nustatymas — Sandorio vertė — Faktiškai sumokėta kaina — Abejonės dėl deklaruotos vertės teisingumo — Deklaruota vertė, kuri mažesnė už kainą, sumokėtą vykdant kitus su panašiomis prekėmis susijusius sandorius“
      Byloje C‑291/15
      dėl Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Zalaegersego administracinis ir darbo teismas, Vengrija) 2015 m. gegužės 21 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2015 m. birželio 15 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         EURO 2004. Hungary Kft.

      prieš

         Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Arabadjiev, teisėjai S. Rodin ir E. Regan (pranešėjas),
      generalinė advokatė J. Kokott,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos M. Z. Fehér ir G. Koós,

               —

               Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos A. Gavela Llopis,

               —

               Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato G. Albenzio,

               —

               Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,

               —

               Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Inez Fernandes, N. Vitorino ir M. Rebelo,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos L. Havas ir L. Grønfeldt,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas (OL L 253, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3;), iš dalies pakeisto 1994 m. gruodžio 19 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 3254/94 (OL L 346, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 10 t., p. 51; toliau – Įgyvendinimo reglamentas), 181a straipsnio išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant EURO 2004. Hungary Kft. ir Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (Vakarų Uždunojės regioninė muitų ir finansų generalinė inspekcija prie nacionalinės Mokesčių ir muitinės administracijos, Vengrija, toliau – regioninė muitinė) ginčą, susijusį su ieškiniu, pareikštu siekiant, kad būtų panaikintas sprendimas ištaisyti jos importuotų prekių muitinę vertę ir perskaičiuoti mokėtinus muitus bei pridėtinės vertės mokestį (PVM).

         Teisinis pagrindas

         Muitinės kodeksas

               3

               1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1), iš dalies pakeisto 1996 m. gruodžio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 82/97 (OL L 17, 1997, p. 1, toliau – Muitinės kodeksas), 29 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
               „Importuojamų prekių muitine verte laikoma sandorio vertė, tai yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į Bendrijos muitų teritoriją, prireikus patikslinta vadovaujantis 32 ir 33 straipsniais, jeigu:

                        a)

                        pirkėjui netaikomi disponavimo prekėmis arba prekių naudojimo apribojimai, išskyrus apribojimus, kurie:

                                 —

                                 nustatyti įstatymų arba Bendrijoje veikiančių valdžios institucijų,

                                 —

                                 riboja prekių perpardavimo geografinę sritį
                                 arba

                                 —

                                 kurie iš esmės nedaro įtakos prekių vertei;

                        b)

                        prekių pardavimui arba jų kainai neturi įtakos jokios sąlygos arba aplinkybės, kurių poveikio vertinamoms prekėms neįmanoma įvertinti;

                        c)

                        jokios pajamos, gautos pirkėjui toliau perparduodant, perleidžiant ar naudojant prekes, tiesiogiai ar netiesiogiai neatitenka pardavėjui, išskyrus atvejus, kai pagal 32 straipsnį galima padaryti atitinkamus patikslinimus;
                        ir

                        d)

                        pirkėjas ir pardavėjas tarpusavyje nesusiję arba, jeigu pirkėjas ir pardavėjas tarpusavyje susiję, sandorio vertė priimtina muitinei remiantis 2 dalimi.“

               4

               Šio kodekso 30 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyta:
               „1.   Jeigu muitinės vertės neįmanoma nustatyti vadovaujantis 29 straipsniu, ji turi būti nustatoma paeiliui taikant 2 dalies a, b, c ir d punktus <...>
               2.   Muitine verte, nustatyta vadovaujantis šiuo straipsniu, laikoma:
               <...>

                        b)

                        panašių prekių, parduotų eksportui į Bendriją ir eksportuotų tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių vertė yra nustatinėjama, sandorio vertė;

                  <...>“

               5

               Muitinės kodekso 78 straipsnyje nustatyta:
               „1.   Muitinė turi teisę savo iniciatyva arba deklaranto prašymu padaryti pakeitimus deklaracijoje po to, kai prekės jau išleistos.
               2.   Muitinė, norėdama po prekių išleidimo įsitikinti deklaracijoje pateiktų duomenų tikslumu, turi teisę tikrinti prekybos dokumentus ir duomenis, susijusius su atitinkamų prekių importo arba eksporto operacijomis arba su paskesnėmis prekybos šiomis prekėmis operacijomis. Tokie patikrinimai gali būti atliekami deklaranto arba bet kurio kito asmens, tiesiogiai arba netiesiogiai per verslą susijusio su minėtomis operacijomis, arba dėl verslo turinčio minėtus dokumentus ir duomenis, patalpose. Ši institucija taip pat turi teisę tikrinti ir prekes, jeigu jas vis dar įmanoma pateikti tikrin[ti].
               3.   Jeigu pakartotinai patikrinus deklaraciją arba atlikus tikrinimą a posteriori paaiškėja, kad atitinkamos muitinės procedūros atlikimo tvarką reglamentuojančios nuostatos buvo taikomos remiantis neteisinga arba neišsamia informacija, muitinė, remdamasi naujai surinkta informacija, laikydamasi nustatytų nuostatų, imasi priemonių, būtinų susidariusiai padėčiai sureguliuoti.“

         Įgyvendinimo reglamentas

               6

               Įgyvendinimo reglamento 151 straipsnis išdėstytas taip:
               „1.   Taikant [Muitinės] kodekso 30 straipsnio 2 dalies b punktą (panašių prekių sandorio vertės metodą), muitinė vertė nustatoma remiantis panašių prekių, parduotų tuo pačiu apyvartos lygiu ir tokiais pačiais kiekiais kaip ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, sandorio verte. Jei toks pardavimas nenustatomas, imama panašių prekių, parduotų skirtingu apyvartos lygiu ir (arba) skirtingais kiekiais, sandorio vertė, patikslinta, atsižvelgiant į komercinio lygio ir (arba) kiekio skirtumus, su sąlyga, jei tokie patikslinimai gali būti padaryti remiantis objektyviais duomenimis, kurie aiškiai įrodo patikslinimo pagrįstumą ir teisingumą nepriklausomai nuo to, ar patikslinimas padidina, ar sumažina vertę.
               <...>
               5.   Šiame straipsnyje panašių importuotų prekių sandorio vertė reiškia prekių muitinę vertę, anksčiau nustatytą vadovaujantis [Muitinės] Kodekso 29 straipsniu, kuri patikslinta, kaip nurodyta šio straipsnio 1 ir 2 dalyse.“

               7

               Šio reglamento 178 straipsnio 4 dalyje nustatyta:
               „1 dalyje nurodytos muitinės deklaracijos pateikimas muitinės įstaigai, nepažeidžiant galimo baudžiamojo pobūdžio nuostatų, turi atitikti 2 dalyje nurodyto asmens įsipareigojimą ir atsakomybę dėl:

                        —

                        deklaracijoje pateiktų muitinės vertės elementų teisingumo ir pilnumo,

                        —

                        pateiktų dokumentų, pagrindžiančių muitinės vertės elementus, autentiškumo
                        ir

                        —

                        bet kokios papildomos informacijos ar dokumentų, būtinų prekių muitinei vertei nustatyti, pateikimo.“

               8

               Įgyvendinimo reglamento 181a straipsnyje nustatyta:
               „1.   Muitinė neprivalo importuotų prekių muitinės vertės nustatyti remdamasi sandorio vertės metodu, jei vadovaujantis 2 dalyje nustatyta procedūra ji, atsižvelgusi į pagrįstas abejones, nėra įsitikinusi, kad deklaruojamoji vertė, remiantis [Muitinės] Kodekso 29 straipsniu, atspindi sumokėtą arba mokėtiną bendrą sumą.
               2.   Jei muitinė turi abejonių, apibrėžtų 1 dalyje, ji gali paprašyti papildomos informacijos pagal 178 straipsnio 4 dalį. Jei muitinė ir toliau abejoja, prieš priimdama galutinį sprendimą ji privalo pranešti konkrečiam asmeniui raštu, jei taip pageidaujama, apie priežastis, dėl kurių kilo abejonių, ir suteikti jam galimybes pateikti atsakymą. Galutinis sprendimas ir jį lėmusios priežastys perduodamos konkrečiam asmeniui raštu.“

               9

               Įgyvendinimo reglamentas turi 23 priedą „Aiškinamosios pastabos dėl muitinės vertės“. Šio priedo su Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalimi susijusioje 1 pastaboje nustatyta:
               „Taikydama 3 straipsnį, kai tik įmanoma, muitinės administracija remiasi panašių prekių pardavimo atvejais, kurių apyvartos lygmuo paprastai toks pat esant maždaug tokiam pačiam parduotų prekių kiekiui kaip ir prekių, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta. Jeigu tokio pardavimo atvejo nėra, turi būti remiamasi atveju, kai atitinkamai tapačių arba panašių prekių pardavimas atitinka vieną iš šių trijų sąlygų:
               <...>“

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               10

               Prekybos bendrovė EURO 2004. Hungary, turinti buveinę Vengrijoje, per muitinės atstovą 2014 m. kovo 4 d.Nemzeti Adó és Vámhivatal Zala Megyei Vám és Pénzügyőri Igazgatóság [Zalos provincijos mokesčių ir muitinės inspekcija prie nacionalinės Mokesčių ir muitinės administracijos] pateikdama elektroninę prekių deklaraciją įformino įvairių prekių iš Kinijos, kurių bendra masė buvo 13000 kg, išleidimą į laisvą apyvartą. Atlikusi išankstinį dalinį prekių patikrinimą muitinė leido išleisti jas į laisvą apyvartą; vėliau ši institucija nurodė atlikti deklaracijos patikrinimą a posteriori, remdamasi Muitinės kodekso 78 straipsniu.

               11

               2014 m. birželio 12 d. sprendimu minėta institucija užbaigė minėtos deklaracijos patikrinimą a posteriori, pataisė deklaracijoje nurodytą 2589926 HUF (apie 8288 EUR) muitinę vertę ir nustatė galutinę importuotų prekių muitinę vertę – 3023938 HUF (maždaug 9676 EUR). Atsižvelgdama į šiuos pakeitimus departamento muitinė nurodė EURO 2004. Hungary sumokėti 12970 HUF (maždaug 41 EUR) sumą muitų ir 47784 HUF (maždaug 153 EUR) sumą PVM.

               12

               Iš 2014 m. birželio 12 d. sprendimo motyvų matyti, kad prekių muitinė vertė deklaracijoje buvo nustatyta remiantis sandorio verte pagal Muitų kodekso 29 straipsnį, kad prekėms nebuvo taikyti šio kodekso 29 straipsnio 1 dalies a–c punktuose numatyti ribojimai ir sąlygos ir kad tarp sandorio šalių nebuvo minėto kodekso 29 straipsnio 1 dalyje nurodyto ryšio.

               13

               Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad departamento muitinė jai pateiktą komercinę sąskaitą faktūrą palygino su importuotojo buhalterijos knygomis ir apskaitos dokumentais bei su pateikta banko pažyma ir konstatavo, kad šiuose dokumentuose nurodyta suma atitinka muitinės deklaracijos turinį. Tačiau manydama, kad importuotų prekių muitinė vertė, apskaičiuota už neto kilogramą, atitinka sąskaitoje faktūroje nurodytą kainą, kuri, remiantis turimais duomenimis, yra išskirtinai maža, palyginti su panašių prekių vidutine statistine verte, ši institucija suabejojo, ar prekių, įvardytų kaip „medvilninės pirštinės viryklei“ (neto masė – 150 kg) ir „mikropluošto šluostės“ (neto masė – 24 kg), muitinė vertė buvo teisinga.

               14

               Minėta institucija pareikalavo, kad EURO 2004. Hungary įrodytų, jog atitinkamų prekių muitinė vertė yra teisinga. Tačiau iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad ši bendrovė nepateikė naujų įrodymų, o tik nurodė, kad savo verslo partneriui iš Kinijos sumokėjo sąskaitoje faktūroje nurodytą kainą.

               15

               Kadangi departamento muitinė ir toliau turėjo abejonių dėl minėtos vertės teisingumo, remdamasi statistiniais duomenimis ištyrė, kokia buvo vieneto kaina, už kurią Vengrijos importuotojai pirko šios rūšies prekes, ir nustatė jų muitinę vertę remdamasi „panašių prekių sandorio verte“, nurodyta Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies b punkte.

               16

               Gavusi EURO 2004. Hungary administracinį skundą regioninė muitinė 2014 m. rugsėjo 12 d. sprendimu paliko nepakeistą departamento muitinės sprendimą ir nurodė, kad sprendimas priimtas tinkamai laikantis Įgyvendinimo reglamento 181a straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatytos tvarkos, kad departamento muitinės abejonės dėl deklaruotos nagrinėjamų prekių vertės buvo pagrįstos ir kad muitinė vertė nustatyta remiantis naujausiais statistiniais duomenimis.

               17

                  EURO 2004. Hungary pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui ieškinį, siekdama, kad būtų atlikta regioninės muitinės sprendimo teisminė kontrolė. Šios bendrovės nuomone, departamento muitinė nepatvirtino deklaruotos nagrinėjamų prekių muitinės vertės tik dėl to, kad šiai bendrovei pavyko įsigyti prekių už gerą kainą, o tai lėmė geri verslo santykiai, kuriais negalima pateisinti dėl šios vertės kilusių abejonių.

               18

               Regioninė muitinė toliau rėmėsi argumentais, kuriais grindžiamas jos sprendimas, ir nurodė, kad EURO 2004. Hungary nepaaiškino, kodėl nagrinėjamų prekių kaina buvo neįprastai maža, palyginti su panašiomis statistinėmis vertėmis.

               19

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad būtinas Įgyvendinimo reglamento 181a straipsnio išaiškinimas, siekiant atsakyti į klausimą, ar pagal šią nuostatą muitinė gali, nustatydama importuotų prekių muitinę vertę, netaikyti šių prekių sandorio vertės metodo.

               20

               Šiuo klausimu Zalaegerszegi közigazgatási és munkaügyi bíróság (Zalaegersego administracinis ir darbo teismas, Vengrija) mano, kad pirmas būdas, kuris kaip bendra taisyklė taikomas nustatant importuotų prekių muitinę vertę, yra atsižvelgimas į šių prekių sandorio vertę. Taigi, jeigu nekyla kitokių abejonių dėl dokumentų, kurie pateikti kaip importuotų prekių sandorio vertės įrodymai, autentiškumo ir realaus sandorio dalyko ir jeigu nėra kitos konkrečios priežasties neatsižvelgti į šių prekių sandorio vertę, muitinė turi pripažinti, kad minėtų prekių muitinė vertė yra patvirtinta šių prekių sandorio vertė, nes tokia praktika neleidžia naudoti savavališkai nustatytų verčių ir taip suteikia galimybę muitų sistemai veikti neutraliai. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad toks aiškinimas išplaukia iš 2008 m. vasario 28 d. Sprendimo Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128) 52–60 punktų, tačiau nurodo, kad šis sprendimas buvo priimtas esant faktinėms aplinkybėms, kurios iš esmės skiriasi nuo faktinių pagrindinės bylos aplinkybių, ir kad jame neanalizuojamas galimas abejonių, nurodytų Įgyvendinimo reglamento 181a straipsnyje, pagrindimas.

               21

               Šiomis aplinkybėmis Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Zalaegersego administracinis ir darbo teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
               „Ar Įgyvendinimo reglamento 181a straipsnio nuostatas reikia aiškinti taip, kad pagal jas draudžiama tokia valstybės narės praktika, pagal kurią muitinė vertė nustatoma remiantis „panašių prekių sandorio verte“, kai manoma, kad nurodyta sandorio vertė, palyginti su vidutinėmis statistinėmis pirkimo kainomis, paprastai taikomomis importuojant panašias prekes, yra neįprastai maža ir dėl to nereali, nepaisant to, kad muitinė neatsisakė patvirtinti sąskaitos faktūros ar pavedimo patvirtinimo, kurie pateikti siekiant pagrįsti faktiškai sumokėtą kainą už importuotas prekes, autentiškumo ar kitaip jo neginčijo, o importuotojas nepateikė papildomų įrodymų sandorio vertei pagrįsti?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               22

               Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Įgyvendinimo reglamento 181a straipsnio nuostatas reikia aiškinti taip, kad pagal jas draudžiama tokia muitinės praktika, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią importuojamų prekių muitinė vertė nustatoma remiantis panašių prekių sandorio verte, t. y. remiantis Muitinės kodekso 30 straipsnyje nurodytu metodu, kai manoma, kad deklaruota sandorio vertė, palyginti su vidutinėmis statistinėmis pirkimo kainomis, paprastai taikomomis importuojant panašias prekes, yra neįprastai maža, nepaisant to, kad muitinė neatsisakė patvirtinti sąskaitos faktūros ar pavedimo patvirtinimo, kurie pateikti siekiant pagrįsti faktiškai sumokėtą kainą už importuotas prekes, autentiškumo ar kitaip jo neginčijo, o importuotojas nepateikė papildomų įrodymų sandorio vertei pagrįsti.

               23

               Visų pirma reikia priminti, kad iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, jog Europos Sąjungos teisės aktais, susijusiais su muitinės vertės nustatymu, siekiama įtvirtinti teisingą, vienodą ir neutralią sistemą, kuri neleistų naudoti savavališkai nustatytų arba fiktyvių muitinės verčių (žr. 2010 m. liepos 15 d. Sprendimo Mitsui & Co. Deutschland, C‑354/09, Rink. p. I‑439, EU:C:2010:439, 27 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               24

               Konkrečiai iš 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Christodoulou ir kt. (C‑116/12, EU:C:2013:825) 38 punkto matyti, kad pagal Muitinės kodekso 29 straipsnį importuojamų prekių muitine verte laikoma sandorio vertė, tai yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į Sąjungos muitų teritoriją, prireikus patikslinta vadovaujantis to paties kodekso 32 ir 33 straipsniais.

               25

               Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra patikslinęs, kad nors faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina paprastai yra muitinės vertės apskaičiavimo pagrindas, ši kaina suteikia informacijos, kurią prireikus reikia patikslinti, siekiant išvengti savavališkai nustatytos arba fiktyvios muitinės vertės (2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Christodoulou ir kt., C‑116/12, EU:C:2013:825, 39 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               26

               Iš tikrųjų sandorio vertė turi atspindėti realią importuotos prekės ekonominę vertę ir būti apskaičiuota atsižvelgiant į šios prekės elementų, turinčių ekonominę vertę, visumą (2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Christodoulou ir kt., C‑116/12, EU:C:2013:825, 40 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               27

               Kai vis dėlto muitinės vertės neįmanoma nustatyti vadovaujantis Muitinės kodekso 29 straipsniu ir remiantis importuotų prekių sandorio verte, ji nustatoma vadovaujantis minėto kodekso 30 straipsniu, paeiliui taikant šio straipsnio 2 dalies a–d punktuose numatytus metodus (2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Christodoulou ir kt., C‑116/12, EU:C:2013:825, 41 punktas).

               28

               Kai importuotų prekių muitinės vertės neįmanoma nustatyti ir pagal Muitinės kodekso 30 straipsnį, ši vertė nustatoma vadovaujantis šio kodekso 31 straipsnio nuostatomis (2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Christodoulou ir kt., C‑116/12, EU:C:2013:825, 42 punktas).

               29

               Todėl tiek iš minėto kodekso 29–31 straipsnių formuluotės, tiek iš tvarkos, pagal kurią muitinės vertės nustatymo kriterijai turi būti taikomi pagal šiuos straipsnius, matyti, kad šios nuostatos yra papildomos. Tik nesant galimybės nustatyti muitinės vertės pagal vieną nuostatą galima remtis kita, iš karto po pirmosios nuostatos pagal nustatytą tvarką einančia, nuostata (2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Christodoulou ir kt., C‑116/12, EU:C:2013:825, 43 punktas).

               30

               Kadangi nustatant muitinę vertę pagal Muitinės kodekso 29 straipsnį pirmenybė teikiama sandorio vertei, šis muitinės vertės nustatymo metodas laikytinas tinkamiausiu ir dažniausiai naudojamu (2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Christodoulou ir kt., C‑116/12, EU:C:2013:825, 44 punktas).

               31

               Dėl klausimo, kokius įgaliojimus turi muitinė, kai pateikta deklaracija jai kelia abejonių, pažymėtina, jog Įgyvendinimo reglamento 181a straipsnyje numatyta, kad kai muitinei kyla pagrįstų abejonių, kad deklaruojama importuojamų prekių vertė atspindi sumokėtą arba mokėtiną bendrą sumą, tokių prekių muitinės vertės ji neprivalo nustatyti remdamasi sandorio vertės metodu. Todėl ji gali nepatvirtinti deklaruotos vertės, jeigu šių abejonių išlieka po to, kai ji galbūt paprašė papildomos informacijos arba papildomų dokumentų ir atitinkam asmeniui suteikė priimtiną galimybę išdėstyti savo nuomonę dėl motyvų, kuriais grindžiamos minėtos abejonės (šiuo klausimu žr. 2008 m. vasario 28 d. Sprendimo Carboni e derivati, C‑263/06, EU:C:2008:128, 52 punktą).

               32

               Teisingumo Teismas jau pažymėjo, kad, kalbant apie vertę, kuria reikia vadovautis vietoj sandorio vertės, Įgyvendinimo reglamento 181a straipsnis tik nurodo, jog muitinė „neprivalo muitinės vertės nustatyti <...> remdamasi sandorio vertės metodu“, tačiau nepatikslina, kokia kita verte tokiu atveju reikia vadovautis vietoj sandorio vertės (2008 m. vasario 28 d. Sprendimo Carboni e derivati, C‑263/06, EU:C:2008:128, 55 punktas).

               33

               Pagal Muitinės kodekso 30 ir 31 straipsnius, jeigu importuojamų prekių muitinės vertės neįmanoma nustatyti vadovaujantis šio kodekso 29 arba 30 straipsniais, ji turi būti nustatoma taikant, pirma, minėtą 30 straipsnį ir, antra, minėtą 31 straipsnį (šiuo klausimu žr. 2008 m. vasario 28 d. Sprendimo Carboni e derivati, C‑263/06, EU:C:2008:128, 56 punktą).

               34

               Be kita ko, dėl šio 30 straipsnio taikymo pažymėtina, jog iš Įgyvendinimo reglamento 23 priede pateiktos su Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalimi susijusios 1 pastabos matyti, kad, kai tik įmanoma, muitinė remiasi panašių prekių pardavimo atvejais, kurių apyvartos lygmuo paprastai toks pat esant maždaug tokiam pačiam parduotų prekių kiekiui kaip ir prekių, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta.

               35

               Iš to matyti, kad siekdama nustatyti muitinę vertę muitinė gali nepritarti deklaruotai importuojamų prekių kainai ir taikyti antraeilius importuotų prekių muitinės vertės nustatymo metodus, numatytus Muitinės kodekso 31 straipsnyje, ir, be kita ko, panašių prekių pardavimo kainą, jeigu jos abejonės dėl šių prekių sandorio vertės išlieka po to, kai ji paprašė papildomos informacijos arba papildomų dokumentų ir atitinkam asmeniui suteikė tinkamą galimybę išdėstyti savo nuomonę dėl motyvų, kuriais grindžiamos minėtos abejonės.

               36

               Vis dėlto tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuris tiesiogiai žino visas jo nagrinėjamos bylos aplinkybes, turi nustatyti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamos muitinės abejonės buvo pagrįstos, kad būtų galima taikyti minėtus antraeilius metodus, ir ar ši institucija atitinkam asmeniui suteikė tinkamą galimybę išdėstyti savo nuomonę dėl motyvų, kuriais grindžiamos minėtos abejonės.

               37

               Siekiant pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui naudingą atsakymą, reikia pateikti paaiškinimus dėl Teisingumo Teismo turimų su pagrindine byla susijusių aplinkybių.

               38

               Pirmiausiai, kalbant apie nagrinėjamų abejonių pagrįstumą, pažymėtina, jog iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad pagrindinėje byloje aptariama muitinė manė, jog deklaruota importuotų prekių sandorio vertė yra išskirtinai maža, palyginti su vidutinėmis statistinėmis pirkimo kainomis, paprastai taikomomis importuojant panašias prekes. Šiuo atveju, kaip pažymi Europos Komisija, atrodo, jog kai kurių pagrindinėje byloje nagrinėjamų prekių deklaruota vertė daugiau nei 50 % mažesnė už vidutinę statistinę vertę.

               39

               Tokiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad tokio, kaip konstatuotasis, vertės skirtumo pakanka, kad būtų pagrįstos muitinės abejonės ir jos sprendimas nepatvirtinti deklaruotos nagrinėjamų prekių muitinės vertės.

               40

               Be to, neginčijama, kad pagrindinėje byloje abejonių, dėl kurių minėta institucija nusprendė taikyti Įgyvendinimo reglamento 181a straipsnį, kilo ne dėl komercinės sąskaitos faktūros autentiškumo, o dėl importuotų prekių muitinės vertės teisingumo.

               41

               Primintina, jog, taikant Įgyvendinimo reglamento 181a straipsnį, importuotų prekių sandorio vertę patvirtinančių dokumentų autentiškumas nėra lemiamas elementas; tai tik vienas iš veiksnių, į kuriuos gali atsižvelgti muitinė. Nepaisant šių dokumentų autentiškumo, muitinė gali abejoti importuotų prekių muitinės vertės teisingumu (šiuo klausimu žr. 2008 m. vasario 28 d. Sprendimo Carboni e derivati, C‑263/06, EU:C:2008:128, 64 punktą).

               42

               Antra, dėl klausimo, ar pagrindinėje byloje aptariama muitinė suteikė atitinkamam asmeniui tinkamą galimybę išdėstyti savo nuomonę dėl motyvų, kuriais grindžiamos minėtos abejonės, pažymėtina, kad iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, jog departamento muitinė paragino EURO 2004. Hungary įrodyti importuotų prekių muitinės vertės teisingumą. Tokiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad ši institucija suteikė minėtai bendrovei priimtiną galimybę išdėstyti savo nuomonę dėl minėtų abejonių.

               43

               Tačiau iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad, pateikdama atsakymą muitinei, ši bendrovė nepateikė naujų įrodymų, o tik nurodė, kad savo verslo partneriui sumokėjo sąskaitoje faktūroje nurodytą kainą.

               44

               Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Įgyvendinimo reglamento 181a straipsnis aiškintinas taip, kad pagal jį nedraudžiama tokia muitinės praktika, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią muitinė vertė nustatoma remiantis panašių prekių sandorio verte, t. y. Muitinės kodekso 30 straipsnyje nurodytu metodu, kai manoma, kad deklaruota sandorio vertė, palyginti su vidutinėmis statistinėmis pirkimo kainomis, paprastai taikomomis importuojant panašias prekes, yra neįprastai maža, nepaisant to, kad muitinė neatsisakė patvirtinti sąskaitos faktūros ar pavedimo patvirtinimo, kurie pateikti siekiant pagrįsti faktiškai sumokėtą kainą už importuotas prekes, autentiškumo ar kitaip jo neginčijo, o importuotojas nepateikė papildomų įrodymų sandorio vertei pagrįsti.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               45

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:

                     1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas, iš dalies pakeisto 1994 m. gruodžio 19 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 3254/94, 181a straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiama tokia muitinės praktika, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią muitinė vertė nustatoma remiantis panašių prekių sandorio verte, t. y. 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, iš dalies pakeisto 1996 m. gruodžio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 82/97, 30 straipsnyje nurodytu metodu, kai manoma, kad deklaruota sandorio vertė, palyginti su vidutinėmis statistinėmis pirkimo kainomis, paprastai taikomomis importuojant panašias prekes, yra neįprastai maža, nepaisant to, kad muitinė neatsisakė patvirtinti sąskaitos faktūros ar pavedimo patvirtinimo, kurie pateikti siekiant pagrįsti faktiškai sumokėtą kainą už importuotas prekes, autentiškumo ar kitaip jo neginčijo, o importuotojas nepateikė papildomų įrodymų sandorio vertei pagrįsti.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: vengrų.


title: 2005 m. kovo 17 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Isabella Scippacercola prieš Europos Bendrijų Komisiją.#Galimybė susipažinti su institucijų dokumentais - Reglamento (EB) Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalis.#Byla T-187/03.

text:
      Byla T‑187/03
      Isabella Scippacercola
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Galimybė susipažinti su institucijų dokumentais – Reglamento (EB) Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalis“
      2005 m. kovo 17 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas II‑0000
      Sprendimo santrauka
      1.     Europos Bendrijos – Institucijos – Visuomenės teisė susipažinti su dokumentais – Reglamentas Nr. 1049/2001 – Teisės susipažinti
            su dokumentais apribojimai – Valstybės narės dokumento neatskleidimas be jos išankstinio sutikimo – Valstybės narės dokumento
            sąvoka – Trečiojo asmens valstybei parengta ataskaita – Priskyrimas
      (Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalis)
      2.     Europos Bendrijos – Institucijos – Visuomenės teisė susipažinti su dokumentais – Reglamentas Nr. 1049/2001 – Teisės susipažinti
            su dokumentais išimtys – Trečiųjų asmenų dokumentai ir valstybės narės dokumentai – Skirtingas prašymų susipažinti su dokumentais
            vertinimas – Valstybės narės teisė prašyti institucijos neatskleisti jos dokumentų trečiosioms šalims – Institucijos pareiga
            neatskleisti dokumentų be išankstinio sutikimo
      (Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 ir 5 dalys)
      1.     Iš Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos
         ir Komisijos dokumentais 4 straipsnio 5 dalies matyti, kad iš visų trečiųjų šalių valstybėms narėms taikoma ypatinga tvarka.
         Iš tikrųjų ši nuostata suteikia teisę valstybei narei prašyti institucijos be išankstinio šios valstybės narės sutikimo neatskleisti
         jos dokumentų trečiosioms šalims. Ši minėto 4 straipsnio 5 dalyje nustatyta valstybių narių teisė paaiškinama tuo, kad šio
         reglamento tikslas ir poveikis nėra tokie, dėl kurių reikėtų pakeisti nacionalinės teisės aktus, susijusius su galimybe susipažinti
         su dokumentais.

      Pagal Sanglaudos fondo paramos paraišką pateikta sąnaudų ir naudos analizė, kurią Komisija gavo iš vienos valstybės narės
         paramos gavėjos ir kuri būtinai sudaro informacijos, kurią reikia nurodyti tokiame prašyme, dalį, turi būti laikoma valstybės
         narės dokumentu, nesvarbu, kad ją minėtai valstybei parengė tretysis asmuo.

      (žr. 34, 36–39 punktus)
      2.     Reglamento Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais 4 straipsnio
         4 dalis įpareigoja institucijas, siekiant nustatyti, ar taikytina išimtis, numatyta šio straipsnio 1 arba 2 dalyje, konsultuotis
         su suinteresuotąja trečiąja šalimi, dokumento, su kuriuo prašoma susipažinti, autoriumi, nebent būtų akivaizdu, kad dokumentas
         turi arba neturi būti atskleistas. Todėl, kiek tai yra susiję su trečiosios šalies dokumentais, konsultavimasis su suinteresuotąja
         trečiąja šalimi paprastai yra išankstinė sąlyga, siekiant nustatyti išimčių iš galimybės susipažinti (su dokumentais), nustatytų
         nurodyto reglamento 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse, taikymą.

      Tačiau pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalį valstybėms narėms taikoma ypatinga tvarka. Iš tikrųjų ši nuostata
         suteikia valstybei narei teisę prašyti institucijos nesuteikti galimybės susipažinti su jos dokumentu be jos išankstinio sutikimo.
         Valstybė narė nėra įpareigota nurodyti savo prašymo motyvų pagal minėto 4 straipsnio 5 dalį ir institucija neturi nagrinėti,
         kai toks prašymas jai pateikiamas, ar nagrinėjamo dokumento neatskleidimas yra pateisinamas, pavyzdžiui, visuomenės interesu.
         Todėl, kai valstybė narė prašo institucijos neatskleisti iš jos kilusio dokumento be jos išankstinio sutikimo, institucijai
         šis prašymas yra privalomas.

      (žr. 54, 56, 58, 62 punktus)
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (trečioji kolegija)  SPRENDIMAS
      2005 m. kovo 17 d.(*)

      „Galimybė susipažinti su institucijų dokumentais – Reglamento (EB) Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalis“
      Byloje T‑187/03
      Isabella Scippacercola, gyvenanti Briuselyje (Belgija), atstovaujama advokatų K. Adamantopoulos, D. Papakrivopoulos, vėliau – K. Adamantopoulos
         ir solicitor  B. Keane, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti  Liuksemburge,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą L. Flynn ir P. Aalto, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      atsakovę,
      dėl prašymo panaikinti 2003 m. kovo 19 d. Komisijos sprendimą atmesti ieškovės paduotą prašymą suteikti galimybę susipažinti
         su dokumentu, susijusiu su naujo Atėnų tarptautinio oro uosto Spatoje (Graikija) projektu,

      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas J. Azizi, teisėjai M. Jaeger ir O. Czúcz,
      posėdžio sekretorius I. Natsinas, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. rugsėjo 9 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Teisinis pagrindas
      1       EB 255 straipsnis nustato:
      „Visi Sąjungos piliečiai ir visi fiziniai ar juridiniai asmenys, gyvenantys ar turintys registruotą buveinę valstybėje narėje,
         turi teisę, laikydamiesi pagal šio straipsnio 2 ir 3 dalis nustatytinų principų bei sąlygų, susipažinti su Europos Parlamento,
         Tarybos ir Komisijos dokumentais.

      2. Bendrus principus ir visuomenės arba asmens interesais grindžiamus apribojimus, reglamentuojančius šią teisę susipažinti
         su dokumentais, per dvejus metus nuo Amsterdamo sutarties įsigaliojimo 251 straipsnyje nurodyta tvarka nustato Taryba.

      <...>“.
      2       Prie Amsterdamo sutarties Baigiamojo akto pridėtoje Deklaracijoje Nr. 35 (toliau – Deklaracija Nr. 35) nustatyta:
      „Konferencija sutinka, kad Europos bendrijos steigimo sutarties (255) straipsnio 1 dalyje nurodyti principai ir sąlygos leistų
         valstybei narei prašyti Komisijos ar Tarybos be išankstinio šios valstybės narės sutikimo neatskleisti jos dokumentų trečiosioms
         šalims.“

      3       2001 m. gegužės mėn. 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti
         su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, p. 43) nustato EB 255 straipsnyje numatytos teisės susipažinti
         su šių institucijų dokumentais principus, sąlygas bei apribojimus (Reglamento Nr. 1049/2001 1 straipsnio a punktas). Šis reglamentas
         įsigaliojo 2001 m. gruodžio 3 dieną.

      4       Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnis nustato:
      „1. Bet kuris Sąjungos pilietis ir bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, gyvenantis ar turintis registruotą buveinę valstybėje
         narėje, turi teisę, laikydamasis šiame reglamente nustatytų principų, sąlygų ir apribojimų, susipažinti su institucijų dokumentais.

      <…>
      3. Šis reglamentas taikomas visiems institucijos turimiems dokumentams, tai yra, jos parengtiems arba gautiems ir esantiems
         jos žinioje, susijusiems su visomis Europos Sąjungos veiklos sritimis.

      <…>.“
      5       Reglamento Nr. 1049/2001 3 straipsnis, susijęs su sąvokomis, nustato:
      „Šiame reglamente:
      a)      „dokumentas“ – bet kuria forma (parašytas ant popieriaus, elektroninėje laikmenoje arba garso, vaizdo ar audiovizualiniame
         įraše) pateiktas turinys, susijęs su į institucijos atsakomybės sferą įeinančia politika, veikla ir sprendimais;

      b)      „trečioji šalis” – bet kuris fizinis ar juridinis asmuo arba kitas subjektas, nepriklausantis atitinkamai institucijai, įskaitant
         valstybes nares, kitas Bendrijos arba ne Bendrijos institucijas ir įstaigas bei trečiąsias šalis.“

      6       Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje, kuriame apibrėžiamos išimtys iš minėtos visuomenės teisės susipažinti su dokumentais,
         skelbiama:

      „1.      Institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais, dėl kurių atskleidimo nukentėtų apsauga:
      a) visuomenės intereso, susijusio su:
      –       visuomenės saugumu,
      –       gynybos ir kariniais reikalais,
      –       tarptautiniais santykiais,
      –       Bendrijos arba valstybės narės finansine, pinigų ar ekonomine politika;
      b) individo privatumu ir neliečiamumu, ypač pagal asmens duomenų apsaugą reglamentuojančius Bendrijos teisės aktus.
      2. Institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais, dėl kurių atskleidimo nukentėtų apsauga:
      –       komercinių fizinių arba juridinių asmenų interesų, įskaitant intelektinės nuosavybės,
      –       teismo proceso ir teisinės pagalbos,
      –       inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų,
      nebent atskleidimo reikalautų viršesnis viešasis interesas.
      <…>
      4. Kalbant apie trečiųjų šalių dokumentus, institucija konsultuojasi su trečiąja šalimi, siekdama nustatyti, ar taikytina
         išimtis, numatyta šio straipsnio 1 arba 2 dalyje, nebent būtų akivaizdu, kad dokumentas gali arba negali būti atskleistas.

      5. Valstybė narė gali prašyti, kad institucija neatskleistų iš tos valstybės narės kilusio dokumento be jos išankstinio sutikimo.
      6. Jei kuri nors iš išimčių taikoma tiktai kai kurioms dokumento dalims, likusios dokumento dalys yra išduodamos.
      <…>“
      7       Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnyje „Dokumentai valstybėse narėse“ nustatoma:
      „Jei valstybė narė gauna paraišką dėl jos turimo dokumento iš dokumentą parengusios institucijos, ta valstybė narė, nebent
         būtų akivaizdu, kad dokumentas gali arba negali būti atskleistas, konsultuojasi su minima institucija, kad galėtų priimti
         sprendimą, kuris nekliudytų siekti šio reglamento tikslų.

      Arba valstybė narė gali nukreipti paraišką į tą instituciją.“
      8       Reglamento Nr. 1049/2001 9 straipsnyje, susijusiame su slapto pobūdžio dokumentams taikoma tvarka, nustatyta:
      „1. Slapto pobūdžio dokumentais yra laikomi iš institucijų arba jų įsteigtų agentūrų, iš valstybių narių, trečiųjų šalių arba
         tarptautinių organizacijų kilę dokumentai, kurie, priklausomai nuo atitinkamos institucijos taisyklių, klasifikuojami kaip
         „TRÈS SECRET/TOP SECRET” (YPAČ SLAPTI), „SECRET” (SLAPTI) arba „CONFIDENTIEL” (KONFIDENCIALŪS) ir kurie gina esminius Europos
         Sąjungos arba vienos ar daugiau valstybių narių interesus 4 straipsnio 1 dalies a punkte minimose srityse, ypač susijusius
         su visuomenės saugumu, gynyba ir kariniais reikalais.

      2. Paraiškas dėl galimybės susipažinti su slapto pobūdžio dokumentais 7 ir 8 straipsniuose numatyta tvarka gali tvarkyti tiktai
         tie asmenys, kurie turi teisę susipažinti su tais dokumentais. Šie asmenys, nepažeisdami 11 straipsnio 2 dalies, taip pat
         sprendžia, kurios su slapto pobūdžio dokumentais susijusios nuorodos turi būti pateikiamos viešajame registre.

      3. Slapto pobūdžio dokumentai registruojami registre ir išduodami tiktai esant dokumento autoriaus sutikimui.
      <…>“
      9       Reglamento Nr. 1049/2001 taikymo nuostatų, kurių tekstas pateiktas 2001 m. gruodžio 5 d. Komisijos sprendimu Nr. 2001/937/EB,
         EAPB, Euratomas, iš dalies keičiančiu jos darbo tvarkos taisykles (OL L 345, p. 94), 5 straipsnyje („Konsultacijos“) nustatyta:

      „1. Kai Komisija gauna prašymą dėl prieigos prie jos turimo, bet kilusio iš trečiosios šalies dokumento, tą dokumentą turintis
         Generalinis direktoratas arba departamentas patikrina, ar jam netaikoma viena iš Reglamento <...> 4 straipsnyje numatytų išimčių.
         Jei prašomas dokumentas yra įslaptintas pagal Komisijos saugumo taisykles, taikomas šių nuostatų 6 straipsnis.

      2. Jei dokumentą turintis Generalinis direktoratas arba departamentas po tokio patikrinimo nutaria, kad negali būti suteikta
         galimybė susipažinti su dokumentu pagal vieną iš Reglamento <…> Nr. 1049/2001 4 straipsnyje numatytų išimčių, neigiamas atsakymas
         išsiunčiamas prašytojui be konsultacijos su trečiosios šalies dokumento autoriumi.

      3. Dokumentą turintis Generalinis direktoratas arba departamentas suteikia galimybę susipažinti su dokumentu be konsultacijos
         su trečiosios šalies dokumento autoriumi, jei:

      a)      prašomą dokumentą jau yra atskleidęs jo autorius arba tai buvo padaryta pagal minimą reglamentą ar panašias nuostatas;
      b)      dokumento turinio atskleidimas arba dalinis atskleidimas akivaizdžiai nepakenktų jokiems Reglamento <…> Nr. 1049/2001 4 straipsnyje
         numatytiems interesams.

      4. Visais kitais atvejais konsultuojamasi su trečiosios šalies dokumento autoriumi. Ypač jei prieigos prašymas susijęs su
         dokumentu, kilusiu iš valstybės narės, Generalinis direktoratas arba dokumentą turintis departamentas konsultuojasi su dokumentą
         surašiusia institucija, jei:

      a)      dokumentas buvo persiųstas Komisijai anksčiau, nei buvo pradėtas taikyti Reglamentas <...> Nr. 1049/2001;
      b)      valstybė narė yra paprašiusi Komisijos neatskleisti dokumento be jos išankstinio sutikimo pagal Reglamento <...> Nr. 1049/2001
         4 straipsnio 5 dalį.

      5. Trečiosios šalies dokumento autoriui skiriamas terminas pateikti atsakymą, kuris yra ne trumpesnis kaip penkios darbo dienos,
         bet leidžiantis Komisijai laikytis jos atsakymui skirtų terminų. Negavusi atsakymo per nustatytą laikotarpį, arba jei trečiosios
         šalies negalima surasti arba nustatyti, Komisija sprendžia laikydamasi Reglamento <...> Nr. 1049/2001 4 straipsnyje nustatytų
         taisyklių dėl išimčių, atsižvelgdama į teisėtus trečiosios šalies interesus pagal jos turimą informaciją.

      6. Jei Komisija ketina leisti susipažinti su dokumentu, nepaisydama aiškiai išreikštos autoriaus nuomonės, ji informuoja autorių
         apie savo ketinimą po dešimties darbo dienų atskleisti dokumentą bei atkreipia jo dėmesį į teisės gynimo priemones, kuriomis
         jis gali pasinaudoti, prieštaraudamas dokumento atskleidimui.

      <…>“
       Ginčo aplinkybės
      10     2003 m. sausio 29 d. laišku I. Scippacercola paprašė Komisijos suteikti galimybę susipažinti, be kitų dokumentų, su naujo
         Atėnų tarptautinio oro uosto Spatoje projekto sąnaudų ir naudos analize. Šis projektas buvo bendrai finansuojamas iš Sanglaudos
         fondo.

      11     2003 m. vasario 21 d. laišku Komisijos Regioninės politikos generalinis direktoratas (GD) atsisakė suteikti galimybę ieškovei
         susipažinti su sąnaudų ir naudos analize nurodydamas:

      „Dėl jūsų paraiškos išduoti sąnaudų ir naudos analizės kopiją, kadangi kalbama apie dokumentą, kuris buvo parengtas anksčiau,
         nei įsigaliojo  Reglamentas <…> Nr. 1049/2001, buvo konsultuojamasi su nacionalinėmis institucijomis pagal Sprendimo <…> 2001/937
         5 straipsnio nuostatas. 2002 m. vasario 10 d. faksu nacionalinės institucijos pranešė (Regioninės politikos) generaliniam
         direktoratui, kad negali būti suteikta galimybė susipažinti su šiuo dokumentu.

      Atsisakymo priežastis susijusi su intelektinės nuosavybės teisių apsauga. Kalbama apie privačių konsultantų bankui parengtą
         studiją. Bankas padėjo Graikijos valstybei parengti projekto medžiagą laikydamasis konfidencialumo sąlygos.

      Šiomis aplinkybėmis (Regioninės politikos) generalinis direktoratas mano, kad pagal Reglamento <…> Nr. 1049/2001 4 straipsnio
         5 dalį nagrinėjama studija negali būti išplatinta <…>.“

      12     Tuo pačiu laišku atsakovė išsiuntė ieškovei paraiškos dėl vidutinės trukmės finansinės pagalbos iš Sanglaudos fondo dalį „Pagrindinių
         išvadų aprašymas“, apimančią trumpą sąnaudų ir naudos analizės pagrindinių aspektų aprašymą.

      13     2003 vasario 24 d. ir kovo 28 d. laiškuose ieškovė pakartojo savo prašymą.
      14     2003 m. kovo 19 d. laišku, kurį ieškovė gavo 2003 m. kovo 31 d., Komisijos generalinis sekretoriatas patvirtino atsisakymą
         suteikti galimybę susipažinti su prašomu dokumentu (toliau – ginčijamas sprendimas). Šiame laiške rašoma:

      „Aš jums dėkoju už praėjusio vasario mėn. 24 d. laišką, įregistruotą vasario 26 d., kuriuo jūs prašote dar kartą išnagrinėti
         jūsų paraišką dėl galimybės susipažinti su visu naujo Atėnų tarptautinio oro uosto statybos sąnaudų ir naudos analizės tekstu.

      Šią analizę Graikijos nacionalinės valdžios institucijoms (Nacionalinės ekonomikos ministerijai) (Ministère d’économie national) atliko bankas.

      Pagal Sprendimu <…> 2001/937 priimtų Reglamento Nr. 1049/2001 taikymo nuostatų 5 straipsnio 4 dalies a punktą Komisijos departamentai
         konsultavosi su Graikijos valdžios institucijomis dėl galimybės susipažinti su šiuo dokumentu, kuris buvo išsiųstas Komisijai
         iki įsigaliojant (2001 m. gruodžio 3 d.) reglamentui. Atsakydamos Graikijos valdžios institucijos nurodė, kad jos nedavė Komisijai
         savo sutikimo suteikti galimybę susipažinti su šiuo dokumentu.

      Taigi pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalį aš negaliu suteikti jums galimybės susipažinti su šiuo dokumentu
         ir turiu patvirtinti neigiamą atsakymą, kurį jums pateikė Regioninės politikos generalinis direktoratas.

      <…>“
       Procesas ir šalių reikalavimai
      15     2003 m. gegužės 28 d. pareiškimu ieškovė pareiškė šį ieškinį.
      16     Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu Pirmosios instancijos teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
      17     2004 m. rugsėjo 9 d. teismo posėdyje buvo išklausyti šalių pareiškimai ir atsakymai į Pirmosios instancijos teismo užduotus
         klausimus.

      18     Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –       priteisti iš atsakovės bylinėjimosi išlaidas.
      19     Atsakovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
      –       priteisti iš  ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
      20     Grįsdama savo ieškinį ieškovė remiasi keturiais pagrindais. Pirmasis ieškinio pagrindas susijęs su teisės klaida ir akivaizdžia
         faktų vertinimo klaida, nes Komisija klaidingai manė, jog prašomas dokumentas kilo iš valstybės narės. Antras ieškinio pagrindas
         yra susijęs su teisės klaida, nes Komisija neįvertino Graikijos valstybės, jai grindžiant savo neigiamą nuomonę dėl prašomo
         dokumento atskleidimo, nurodytų priežasčių. Trečias ieškinio pagrindas yra susijęs su tuo, jog nebuvo nurodyti ginčijamo sprendimo
         motyvai. Ketvirtas ieškinio pagrindas susijęs su teisės klaida, nes Komisija neišnagrinėjo, ar turėjo būti suteikta galimybė
         iš dalies susipažinti su prašomame dokumente esančia informacija.

       Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su tuo, kad Komisija klaidingai manė, jog prašomas dokumentas kilo iš valstybės narės

       Šalių argumentai
      21     Ieškovė teigia, kad ginčijamajame sprendime padaryta teisės klaida ir akivaizdi faktų vertinimo klaida, nes atsakovė jame
         klaidingai nurodė, jog prašomas dokumentas kyla iš valstybės narės. Ji teigia, kad atsakovė klaidingai aiškino ir taikė Reglamento
         Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalį bei Sprendimo 2001/937 5 straipsnio 4 dalį. Atsakovė taip pat nesilaikė Reglamento Nr. 1049/2001
         1 straipsnio a punkto ir šioje nuostatoje bei teismų praktikoje įtvirtinto kuo platesnės galimybės susipažinti su Komisijos
         dokumentais principą.

      22     Ieškovė teigia, kad atsakovė klaidingai manė, jog prašomą dokumentą parengė Graikijos valdžios institucijos. Ji mano, kad
         prašomą dokumentą parengė trečioji šalis ir kad turi būti taikomos tik Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalies nuostatos.

      23     Ieškovė pažymi, kad skirtingos reglamento kalbinės versijos patvirtina aiškinimą, jog terminas „kilęs“ susijęs su dokumentu,
         kuris turėjo būti tai valstybei narei parengtas, arba ji pati yra jo autorė.

      24     Ji mano, kad pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalį prašomas dokumentas turi būti vertinamas kaip „trečiosios
         šalies dokumentas“. Iš 2003 m. vasario 21 d. atsakovės laiško matyti, kad iš tikrųjų prašomo dokumento autoriai yra privatūs
         konsultantai arba bankas, kurie, manoma, rengdami projekto medžiagą parengė ir sąnaudų bei naudos analizę.

      25     Alternatyviai, kadangi sąnaudų ir naudos analizę yra būtina pateikti, nes nuo to priklauso, ar bus suteikta finansinė pagalba,
         oro uosto įmonė galėjo būti laikoma prašomo dokumento „savininkė“. Iš tikrųjų oro uosto įmonė buvo Spata oro uosto statybos
         projekto vykdančioji organizacija ir vienintelė finansinės paramos iš Sanglaudos fondo gavėja. Bet kuriuo atveju aišku, kad
         prašomas dokumentas nekyla iš valstybės narės.

      26     Ieškovė mano, kad sąvoka „kilęs“ turi būti aiškinama siaurąja prasme. Šis aiškinimas turi atitikti Bendrijos teismų praktiką,
         pagal kurią bet kokia išimtis iš taisyklių dėl susipažinimo su dokumentais turi būti aiškinama ir taikoma siaurąja prasme
         (2000 m. sausio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo Nyderlandai ir Van der Wal prieš Komisiją, C‑174/98 P ir C‑189/98 P, Rink. p. I-1, 27 punktas ir 1997 m. kovo 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo WWF UK prieš Komisiją , T‑105/95, Rink. p. II‑313, 56 punktas).

      27     Ji primena, kad Reglamento Nr. 1049/2001 (1 straipsnio a punkte) nurodoma kuo platesnė susipažinimo su dokumentais galimybė
         ir juo siekiama teisei susipažinti su dokumentais suteikti kuo platesnį poveikį (preambulė). Šiam tikslui būtų prieštaraujama,
         jeigu sąvoka „kilęs“ būtų aiškinama tiek plečiamai, kad ji leistų valstybei narei, kuria tik „persiunčia“ dokumentą Komisijai,
         pasinaudoti Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalies nuostatomis.

      28     Ieškovė ginčija atsakovės tvirtinimą, kad autoriaus tapatybė nėra svarbi. Atvirkščiai, jo tapatybė yra esminė sąlyga suteikiant
         galimybę susipažinti su dokumentais. Jeigu taip nebūtų, bet kuri trečioji šalis galėtų nesilaikyti Reglamento Nr. 1049/2001
         reikalavimų, paprasčiausiai paprašydama valstybės narės persiųsti dokumentą Komisijai.

      29     Ieškovė atmeta atsakovės pareiškimą, kad nuo dokumento perdavimo Bendrijos institucijai momento turi būti taikoma Reglamento
         Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalis. Ieškovė teigia, kad apskritai nėra labai sudėtinga identifikuoti kiekvieno dokumento autorių.
         Bet kuriuo atveju aplinkybė, kad taip būtų patogiau administracijai, neturi viršenybės Europos Sąjungos piliečių teisės į
         kuo platesnę galimybę susipažinti su dokumentais atžvilgiu, nebent tai sukeltų pernelyg didelę naštą (2001 m. gruodžio 6 d.
         Teisingumo Teismo sprendimo Taryba prieš Hautala, C‑353/99 P, Rink. p. I-9565, 29 ir 30 punktai; 1999 m. liepos 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hautala prieš Tarybą, T‑14/98, Rink. p. II-2489, 85–88 punktai). Šioje byloje dokumento autoriaus tapatybė nekelia jokių abejonių. Jį akivaizdžiai
         parengė trečioji šalis. Taigi Komisija turėjo taikyti Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalį, o ne to paties reglamento
         4 straipsnio 5 dalį.

      30     Atsakovė ginčija šiuos argumentus ir teigia, kad nagrinėjamas dokumentas kyla iš Graikijos Respublikos Reglamento Nr. 1049/2001
         prasme.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      31     Visų pirma pažymėtina, kad Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnyje nustatyta teisė susipažinti su institucijų dokumentais pagal
         to paties straipsnio 3 dalį yra susijusi su visais Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos turimais, t. y. jų parengtais
         arba gautais, dokumentais. Taigi institucijoms gali tekti prireikus pateikti iš trečiosios šalies – pastaroji pagal to paties
         reglamento 3 straipsnio b punkte nustatytą trečiosios šalies sąvoką apima valstybes nares – kylančius dokumentus.

      32     Be to, pažymėtina, kad prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 1049/2001, galimybę susipažinti su Komisijos dokumentais reglamentavo
         1994 m. vasario 8 d. Komisijos sprendimas 94/90/EAPB, EB, Euratomas dėl galimybės visuomenei susipažinti su Komisijos dokumentais
         (OL L 46, p. 58). Šio sprendimo 1 straipsnyje formaliai įtvirtintas 1993 m. gruodžio 6 d. Tarybos ir Komisijos patvirtintas
         elgesio kodeksas dėl galimybės visuomenei susipažinti su Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 340, 1993, p. 41), pridėtas
         prie šio sprendimo. Minėto elgesio kodekso skyriaus „Pirminių paraiškų tvarkymas“ trečiojoje pastraipoje nustatyta, kad „kai
         institucijos turimo dokumento autorius (buvo) fizinis arba juridinis asmuo, valstybė narė, kita Bendrijos institucija arba
         įstaiga ar bet kuri kita nacionalinė ar tarptautinė organizacija, paraiška (turėjo) būti adresuojama tiesiogiai dokumento
         autoriui“. Taigi institucija, taikydama šią vadinamąją „autoriaus taisyklę“, nebuvo įgaliota atskleisti dokumentų, kylančių
         iš plačios trečiųjų asmenų kategorijos, įskaitant valstybes nares, ir leidimo susipažinti su dokumentais prašytojas buvo įpareigotas
         prireikus adresuoti savo paraišką tiesiogiai suinteresuotoms trečiosioms šalims.

      33     Autoriaus taisyklė nėra įtraukta į Reglamentą Nr. 1049/2001, kuriame patvirtinama, kad iš esmės visi institucijų dokumentai
         turi būti prieinami visuomenei.

      34     Tačiau iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalies matyti, kad iš visų trečiųjų šalių valstybėms narėms taikoma ypatinga
         tvarka. Iš tikrųjų ši nuostata suteikia valstybei narei teisę prašyti institucijos neatskleisti iš jos kylančių dokumentų
         be jos išankstinio sutikimo. Primintina, kad Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalimi perkeliama Deklaracija Nr. 35,
         pagal kurią Sutarties Aukštųjų susitariančiųjų šalių konferencija pritarė, kad 255 straipsnyje nurodyti principai ir sąlygos
         leistų valstybei narei prašyti institucijos be išankstinio šios valstybės narės sutikimo neperduoti jos dokumentų trečiosioms
         šalims. Ši Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalyje nustatyta valstybių narių teisė paaiškinama tuo, kad šio reglamento
         tikslas ir poveikis nėra tokie, dėl kurių reikėtų pakeisti nacionalinės teisės aktus, susijusius su galimybe susipažinti su
         dokumentais (žr. Reglamento Nr. 1049/2001 15 konstatuojamąją dalį ir  2003 m. rugsėjo 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Messina prieš Komisiją, T‑76/021, Rink. p. II–0000, 40 ir 41 punktus).

      35     Šioje byloje konstatuotina, kad nagrinėjamą dokumentą atsakovė gavo kartu su pateikta paraiška dėl finansavimo iš Sanglaudos
         fondo. Šiuo požiūriu pažymėtina, kad pagal 1994 m. gegužės 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1164/94, įsteigiančio Sanglaudos
         fondą (OL L 130, p. 1), iš dalies pakeisto 1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1264/1999 (OL L 161, p. 57)
         ir 1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1265/1999 (OL L 161, p. 62), 10 straipsnio 3 dalį paramos iš Sanglaudos
         fondo, skirtos projektams, paraiškas teikia valstybė narė naudos gavėja. Pagal to paties straipsnio 4 dalį paramos paraiškose
         nurodoma, be kita ko, sąnaudų ir naudos analizė.

      36     Darytina išvada, kad iš Sanglaudos fondo teiktinos paramos paraiškas pateikė viena valstybė narė naudos gavėja, o sąnaudų
         ir naudos analizės ataskaita būtinai sudaro informacijos, kuri tokiame prašyme turi būti nurodyta, dalį.

      37     Šioje byloje sąnaudų ir naudos analizę Graikijos nacionalinėms valdžios institucijoms atliko bankas. Iš tikrųjų šis dokumentas
         yra informacijos dalis, kuri turi būti nurodoma ir iš Sanglaudos fondo teiktinos paramos paraiškoje.

      38     Taigi nesant būtinybės atsakyti į klausimą, ar tik valstybių narių persiųstiems (o ne parengtiems) dokumentams taikoma Reglamento
         Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalis, pakanka konstatuoti, kad nagrinėjamas dokumentas, kurį Graikijos nacionalinėms valdžios
         institucijoms parengė bankas, buvo parengtas valstybei narei.

      39     Šiomis sąlygomis darytina išvada, kad atsakovė, konstatuodama, jog dokumentas kilo iš valstybės narės, nepadarė teisės klaidos.
      40     Be to,  ieškovės argumentas, kad kiekviena trečioji šalis, paprašydama valstybės narės persiųsti dokumentą atsakovei, gali
         nesilaikyti pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 jai tenkančių įsipareigojimų, šioje byloje neturi jokios reikšmės. Iš tikrųjų jau
         buvo nustatyta, kad nagrinėjamą dokumentą atsakovė gavo kartu su iš Sanglaudos fondo teiktinos paramos paraiška. Kiek tai
         susiję su Sanglaudos fondu, Komisija bendrauja tik su valstybe nare naudos gavėja. Paramos, skirtos  projektams, paraiškas
         pateikia tik valstybės narės naudos gavėjos, todėl atsakovės gautas dokumentas nebūtų jos pasiekęs, jeigu Graikijos valdžios
         institucijos nebūtų pateikusios savo iš Sanglaudos fondo teiktinos finansinės paramos paraiškos.

      41     Remiantis šiais motyvais pirmąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti.
       Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su tuo, kad Komisija neįvertino valstybės narės, jai grindžiant savo neigiamą nuomonę,
            nurodytų motyvų
       Šalių argumentai
      42     Ieškovė teigia, kad atsakovė pažeidė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalies ir Sprendimo 2001/937 5 straipsnio 4 dalies
         formuluotę ir esmę, nes neįvertino Graikijos valstybės, jai grindžiant savo neigiamą nuomonę dėl prašomo dokumento atskleidimo,
         nurodytų priežasčių. Taip atsakovė suteikė valstybei narei de facto veto teisę, susijusią su jos turimo dokumento atskleidimu.

      43     Ieškovės nuomone, iš veiksmažodžių „susipažinti“ ir „prašyti“ naudojimo Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 ir 5 dalyse
         ir Sprendimo 2001/937 5 straipsnio 4 dalyje aišku, kad Komisija neprivalo atsižvelgti į valstybės narės nuomonę. Aiškinant
         minėtus straipsnius ta prasme, kad jais valstybėms narėms suteikiama veto teisė, kiek tai susiję su iš jų kylančio dokumento
         atskleidimu, tai prieštarautų akivaizdžiai sąvokos „prašyti“ prasmei.

      44     Ji teigia, kad tik institucijos gali priimti sprendimus, susijusius su leidimu susipažinti su jų turimais dokumentais, ir
         kad ši institucija turi pateisinti savo atsisakymą atskleisti (dokumentus) pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalis.

      45     Ieškovė pažymi, kad dviejuose jai adresuotuose laiškuose atsakovė remiasi Graikijos valdžios institucijų neigiama nuomone
         ir labai lakoniškai remiasi šių institucijų, joms grindžiant savo neigiamą nuomonę, nurodytais motyvais. Niekas nerodo, kad
         atsakovė šiuos motyvus. Ginčijamame sprendime buvo pateikta dar mažiau informacijos dėl Graikijos valdžios institucijų nurodytų
         priežasčių ir jų įvertinimo Komisijoje. Generalinis sekretorius remiasi tik Graikijos valdžios institucijų pateikta neigiama
         nuomonė.

      46     Ieškovė teigia, kad atsakovė turėjo įvertinti Graikijos valdžios institucijų nurodytas priežastis ir jai adresuotuose laiškuose
         pateikti informaciją apie savo vertinimą. Atsakovė veikė taip, tartum jai būtų privaloma Graikijos valstybės nuomonė.

      47     Ieškovė tvirtina, kad Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalyje nurodyta, jog Komisija tam tikromis aplinkybėmis nesuteikia
         galimybės susipažinti su dokumentais. Kai viena iš šių sąlygų yra patenkinta, Komisija neturi suteikti galimybės susipažinti
         su dokumentais. Atvirkščiai, pagal to paties reglamento 4 straipsnio 5 dalį nėra teigiama, kad Komisija privalo nesuteikti
         galimybės susipažinti su dokumentais, bet tik tai, jog valstybė narė gali prašyti, kad ji tokio dokumento neatskleistų. Dėl
         šio prašymo sprendimo Komisija turi diskrecijos teisę.

      48     Ieškovė teigia, kad ji abejoja, jog valstybėms narėms, turinčioms savąją tvarką dėl galimybės susipažinti su dokumentais suteikimo,
         Komisijos prašymas neleisti susipažinti su dokumentais būtų privalomas. Ji teigia, kad atsakovė pripažino, jog jis toks nėra,
         nes ji teigia, kad į jos pageidavimus turi būti „kiek įmanoma atsižvelgta“. Tai reiškia, kad jos tokios konsultacijos metu
         pateikta nuomonė nėra nei lemiama, nei privaloma, kai reikia nustatyti, ar galimybė susipažinti su jos dokumentais turi būti
         suteikta nacionaliniu lygmeniu.

      49     Ieškovės nuomone, jeigu valstybė narė turėtų atsižvelgti į atsakovės poziciją, tai būtų akivaizdus šios valstybės narės piliečių
         teisių apribojimas, ir atsakovė įgytų tikrą veto teisę, galbūt net nesusipažinusi su aptariama nacionaline tvarka. Ji tvirtina,
         kad bet kuriuo atveju, kiek tai susiję su būdais, kuriais gali būti suteikta galimybė (susipažinti su dokumentais), valstybė
         narė išsaugojo diskrecijos teisę, kad ji galėtų suderinti savo nacionalinės tvarkos reikalavimus su autoriaus teisės aktų
         sistemos reikalavimais. Analogiškai, nors valstybė narė gali prašyti, kad būtų atsisakyta suteikti galimybę (susipažinti su
         dokumentais), atsakovė turi diskrecijos teisę bendrai su valstybe nare nuspręsti, kaip, sudarant kuo platesnę galimybę susipažinti
         su dokumentais, atsižvelgti į pastarosios susirūpinimą.

      50     Teismo posėdyje ieškovė tvirtino, kad Reglamento Nr. 1049/2001 9 straipsnio 3 dalyje nurodyta, jog slapto pobūdžio dokumentai
         išduodami tik su dokumento autoriaus sutikimu. Ji teigia, kad jeigu Bendrijos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs šio reglamento
         4 straipsnio 5 dalimi suteikti valstybėms narėms veto teisę, jis būtų įtvirtinęs panašią į šią nuostatą formuluotę.

      51     Atsakovė ginčija šiuos argumentus ir prašo atmesti ieškinio pagrindą.
       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      52     Pagal šį ieškinio pagrindą pateiktas pirmas klausimas yra toks: ar numatydamas, kad valstybė narė gali prašyti institucijos
         neatskleisti iš tos valstybės narės kilusio dokumento be jos išankstinio sutikimo, Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio
         5 dalis suteikia šiai valstybei veto teisę arba palieka diskrecijos teisę institucijai.

      53     Reikia pažymėti, kad Reglamentas Nr. 1049/2001 nustato, jog iš esmės visi institucijų dokumentai turėtų būti prieinami visuomenei
         (11 konstatuojamoji dalis).

      54     Kalbant apie trečiųjų šalių dokumentus, siekiant nustatyti, ar turi būti taikoma reglamento 4 straipsnio 1 ir 2 dalyje numatyta
         išimtis, reglamento 4 straipsnio 4 dalis įpareigoja institucijas konsultuotis su suinteresuota trečiąja šalimi, nebent būtų
         akivaizdu, kad dokumentas turi arba neturi būti atskleistas. Darytina išvada, kad institucijos nėra įpareigotos konsultuotis
         su suinteresuota trečiąja šalimi, jeigu aiškiai matyti, kad dokumentas turi arba neturi būti atskleistas. Visais kitais atvejais
         institucijos turi konsultuotis su suinteresuota trečiąja šalimi. Todėl, kiek tai yra susiję su trečiosios šalies dokumentais,
         konsultavimasis su suinteresuota trečiąja šalimi paprastai yra išankstinė sąlyga, siekiant nustatyti išimčių iš galimybės
         susipažinti (su dokumentais), nustatytų Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 ir 2 dalyje, taikymą.

      55     Be to, atsakovei tenkanti pareiga konsultuotis su trečiąja šalimi pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalį nedaro
         poveikio jos teisei nuspręsti, ar turi būti taikoma viena iš šio reglamento 4 straipsnyje 1 ir 2 dalyje numatytų išimčių.

      56     Atvirkščiai, iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalies aišku, kad valstybėms narėms taikoma ypatinga tvarka. Iš tikrųjų
         ši nuostata suteikia valstybei narei teisę prašyti institucijos nesuteikti galimybės susipažinti su iš jos kylančiu dokumentu
         be jos išankstinio sutikimo. Primintina, kaip tai nurodyta minėtame 34 punkte, jog šia nuostata perkeliama Deklaracija Nr.
         35.

      57     Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalis valstybėms narėms nustato skirtingą padėtį nei trečiajai šaliai ir šiuo požiūriu
         įtvirtina lex specialis. Iš šios nuostatos išplaukia, kad valstybė narė, pateikdama dokumentą arba vėliau, turi teisę prašyti institucijos nesuteikti
         galimybės susipažinti su iš jos kylančiu dokumentu be jos išankstinio sutikimo. Kai valstybė narė paduoda tokį prašymą, institucija
         yra įpareigota prašyti valstybės narės išankstinio sutikimo prieš atskleisdama dokumentą. Šioje nuostatoje aiškiai įtvirtinta
         pareiga institucijai prašyti valstybės narės išankstinio sutikimo netektų savo prasmės, jeigu institucija, nepaisydama aiškiai
         priešingo suinteresuotosios valstybės narės prašymo, galėtų nuspręsti atskleisti šį dokumentą. Iš tikrųjų, jeigu institucija
         turėtų teisę atskleisti dokumentą nepaisydama valstybės narės prašymo nesuteikti galimybės susipažinti su minėtu dokumentu,
         valstybės narės padėtis nesiskirtų nuo paprastų trečiųjų šalių padėties. Taigi, priešingai nei teigia ieškovė, toks valstybės
         narės prašymas įpareigoja instituciją neatskleisti nagrinėjamo dokumento. Net jeigu, kaip yra šioje nagrinėjamoje byloje,
         valstybė narė nepadavė tokio prašymo pateikdama dokumentą institucijai, vis dėlto ji turi teisę prašyti valstybės narės sutikimo
         prieš atskleisdama dokumentą trečiosioms šalims. Tokiu atveju institucija yra įpareigota atsižvelgti į galimą valstybės narės
         prašymą neatskleisti (dokumento).

      58     Šiuo požiūriu reikia pažymėti, kad valstybė narė nėra įpareigota nurodyti savo prašymo motyvų pagal Reglamento Nr. 1049/2001
         4 straipsnio 5 dalį ir kad institucija neturi nagrinėti, kai toks prašymas jai pateikiamas, ar nagrinėjamo dokumento neatskleidimas
         yra pateisinamas, pavyzdžiui, visuomenės interesu.

      59     Siekiant užtikrinti Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalies taikymo atitiktį Deklaracijai Nr. 35 ir palengvinti susipažinimą
         su nagrinėjamu dokumentu, leidžiant valstybei narei, iš kurios tas dokumentas kyla, prireikus duoti savo sutikimą atskleisti
         (dokumentą), institucija privalo konsultuotis su šia valstybe nare. Net jeigu ši valstybė narė po su ja įvykusių konsultacijų
         nepadavė prašymo pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalį, vis dėlto institucija privalo pagal šio reglamento 4 straipsnio
         4 dalį įvertinti, ar dokumentas turi būti atskleistas.

      60     Reikia konstatuoti, kad, kai valstybė narė paduoda prašymą pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalį, taikomos atitinkamos
         šios valstybės narės nacionalinės teisės nuostatos, apibrėžiančios teisę susipažinti su dokumentais, bei teisinis pagrindas,
         susijęs su galimo ieškinio pareiškimu. Nacionalinės administracinės ir teisminės institucijos turi teisę pagal nacionalinę
         įvertinti, ar galimybė susipažinti su minėtais iš valstybės narės kylančiais dokumentais turi būti suteikta, ir nustatyti,
         ar, ir kuria dalimi, turi būti taikoma suinteresuotųjų asmenų teisė pareikšti ieškinį.

      61     Galiausiai dėl ieškovės teismo posėdyje pateikto argumento, kad jeigu Bendrijos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs pagal Reglamento
         Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalį suteikti veto teisę valstybėms narėms, jis būtų įtvirtinęs panašią į šio reglamento 9 straipsnio
         3 dalies nuostatą formuluotę, reikia konstatuoti, kad ši nuostata nustato specifines taisykles, kuriomis siekiama užtikrinti
         veiksmingą slaptų arba konfidencialių dokumentų, kylančių iš šių institucijų, valstybių narių, trečiųjų šalių valstybių arba
         tarptautinių organizacijų, apsaugą Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies a punkte apibrėžtose srityse, ypač susijusiose
         su visuomenės saugumu, gynybos ir kariniais reikalais. Šiame straipsnyje visų pirma nurodyti šiuos dokumentus nagrinėti įgalioti
         asmenys ir nustatyta, kad slapto pobūdžio dokumentai įtraukiami į registrą arba išduodami tik dokumento autoriui sutikus.
         Atsižvelgiant į šių taisyklių specifinį pobūdį, reikia konstatuoti, kad šis straipsnis nėra susijęs su Reglamento Nr. 1049/2001
         4 straipsnio 5 dalimi ir todėl iš tikrųjų negalima veiksmingai juo remtis, siekiant aiškinti tą straipsnį. Iš tikrųjų valstybės
         narės atliekamas klasifikavimas „TRÈS SECRET/TOP SECRET“ (YPAČ SLAPTI), „SECRET“ (SLAPTI) arba „CONFIDENTIEL“ (KONFIDENCIALŪS)
         prilygsta teiginiui, jog iš principo neįmanoma atskleisti šio dokumento. Dėl kitų dokumentų, kylančių iš valstybės narės,
         reikėtų pažymėti, kad toks galimybės nebuvimas gali būti konstatuotas tik esant jos aiškiam prašymui.

      62     Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, darytina išvada, kad remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalimi, kai valstybė
         narė prašo institucijos neatskleisti iš jos kilusio dokumento be jos išankstinio sutikimo, institucijai šis prašymas yra privalomas.
         Todėl antrasis ieškovės ieškinio pagrindas, susijęs su tuo, kad atsakovė neįvertino Graikijos valstybės, šiai grindžiant savo
         neigiamą nuomonę dėl prašomo dokumento suteikimo, nurodytų priežasčių, yra nepagrįstas.

       Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su motyvacijos trūkumu
       Šalių argumentai
      63     Ieškovė teigia, kad atsakovė padarė teisės klaidą, nes pažeidė pareigą nurodyti ginčijamo sprendimo motyvus, priešingai nei
         to reikalauja EB sutarties 253 straipsnis. Jos nuomone, kadangi atsakovė neįvertino Graikijos valstybės pateiktų priežasčių,
         tai reiškia, jog nebuvo nurodyti motyvai.

      64     Ieškovė tvirtina, kad nagrinėjamoje byloje atsakovė ją tik informavo apie Graikijos valstybės nurodytas, jai grindžiant savo
         neigiamą nuomonę, priežastis. Dvejuose atsakovės ieškovei adresuotuose laiškuose, ir ypač ginčijamajame sprendime, nenurodomi
         atsakovės atsisakymo suteikti galimybę susipažinti su prašomu dokumentu motyvai. Taip pasielgdama atsakovė neleido ieškovei
         identifikuoti priežasčių, kuriomis grindžiamas jos atsisakymas atskleisti prašomą dokumentą, o Bendrijos teisėjui – vykdyti
         savo priežiūrą.

      65     Atsakovė teigia, kad ginčijamo sprendimo motyvai buvo išsamūs, nes jame nurodyta atsisakymo suteikti galimybę susipažinti
         su dokumentu priežastis – nacionalinės valdžios institucijų prašymas jo neatskleisti.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      66     Primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką pareiga nurodyti konkrečiam asmeniui skirto sprendimo motyvus siekiama
         suteikti suinteresuotajam asmeniui pakankamai informacijos, kuri leistų žinoti, ar sprendimas yra pagrįstas arba galbūt jis
         turi trūkumų, dėl kurių jo teisėtumas gali būti ginčijamas bei Bendrijos teisėjas gali vykdyti sprendimo teisėtumo priežiūrą.
         Šios pareigos apimtis priklauso nuo nagrinėjamo akto pobūdžio ir nuo jo priėmimo aplinkybių (1996 m. balandžio 24 d. Pirmosios
         instancijos teismo sprendimo Industrias Pesqueras Campos ir kt. prieš Komisiją, T‑551/93, T‑231/94, T‑234/94, Rink. p. II-247, 140 punktas; 2000 m. vasario 3 d. Sprendimo CCRE prieš Ko misiją, T‑46/98 ir T‑151/98, Rink. p. II-167, 46 punktas ir 2002 m. gegužės 14 d. Sprendimo Associaão Comercial de Aveiro prieš Komisiją, T‑80/00, Rink. p. II‑2465, 35 punktas).

      67     Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad jame aiškiai nurodoma, jog atsakovė konsultavosi su Graikijos valdžios institucijomis,
         kurios jos prašė neatskleisti šio dokumento, ir kad todėl ji negalėjo pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalį jį
         atskleisti.

      68     Iš ginčijamo sprendimo aišku, kad motyvuota buvo išsamiai, nes nurodyti motyvai paaiškino priežastį, dėl kurios atsisakyta
         suteikti galimybę susipažinti su dokumentu – nacionalinės valdžios institucijos prašymas neatskleisti dokumento.

      69     Šiuo požiūriu primintina – tai buvo nuspręsta anksčiau – kad institucija turi atsižvelgti į valstybės narės pagal Reglamento
         Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalį pateiktą prašymą. Šiomis sąlygomis atsakovei nereikėjo vertinti Graikijos valstybės pateiktų
         priežasčių.

      70     Pagaliau, net jeigu dėl skaidrumo atsakovė praneštų ieškovei motyvus, kuriais rėmėsi valstybė narė, konstatuotina, kad atsakovė
         neprivalėjo aiškinti ieškovei priežasčių, dėl kurių suinteresuotoji valstybė narė padavė prašymą pagal Reglamento Nr. 1049/2001
         4 straipsnio 5 dalį, atsižvelgiant į tai, kad ši nuostata neįpareigoja valstybės narės nurodyti tokio prašymo motyvų.

      71     Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, trečiasis ieškinio pagrindas nėra pagrįstas.
       Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, susijusio su tuo, kad Komisija neišnagrinėjo, ar turi būti suteikta galimybė iš dalies susipažinti
            su prašomame dokumente esančia informacija
       Šalių argumentai
      72     Ieškovė teigia, kad atsakovė padarė teisės klaidą, dėl kurios buvo pažeista Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalis,
         nes ji neišnagrinėjo, ar turi būti suteikta galimybė iš dalies susipažinti su prašomame dokumente esančia informacija, kuriai
         nėra taikomos išimtys.

      73     Ji pažymi, kad atsakovė jai išsiuntė dalį paraiškos dėl finansinės paramos iš Sanglaudos fondo, kurioje buvo pateiktas pagrindinių
         sąnaudų ir naudos analizės aspektų aprašymas, bet ne visas studijos tekstas, kaip ji to prašė. Šis pranešimas netenkina Reglamento
         Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalies reikalavimų, nes šis aprašymas nesudaro prašomo dokumento dalies šios nuostatos prasme.

      74     Ieškovė tvirtina, kad, nepaisant valstybės narės prašymo atsisakyti suteikti galimybę (susipažinti su dokumentais), nes atsakovė
         yra įpareigota suteikti kuo platesnę galimybę susipažinti su dokumentais, ji turėjo išnagrinėti, ar buvo galima leisti iš
         dalies susipažinti (su dokumentais). Kadangi atsakovė net nesiėmė veiksmų, kad nustatytų, ar galėjo būti suteikta galimybė
         iš dalies atskleisti (dokumentus), ji padarė teisės klaidą (29 punkte minėto sprendimo Taryba prieš Hautala 29 ir 30 punktai ir 29 punkte minėto sprendimo Hautala prieš Tarybą 85–88 punktai).

      75     Atsakovė ginčija šiuos argumentus ir prašo atmesti ieškinio pagrindą.
       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      76     Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalį, jei kuri nors iš išimčių yra taikoma tiktai kai kurioms dokumento dalims,
         likusios dokumento dalys yra išduodamos.

      77     Aišku ginčijamajame sprendime nenurodoma, ar atsakovė numatė galimybę iš dalies atskleisti prašomą dokumentą. Tačiau pažymėtina,
         kad – ir ieškovė buvo apie tai informuota – suinteresuotoji valstybė narė visiškai prieštaravo, kad būtų atskleistas visas
         dokumentas. Taigi, kadangi atsakovei šis prašymas buvo privalomas, dalinis šio dokumento atskleidimas buvo neįmanomas. Šiomis
         aplinkybėmis darytina išvada, kad atsisakymo iš dalies susipažinti su šiuo dokumentu motyvai, nors ir netiesiogiai, yra nurodyti
         valstybės narės prašyme.

      78     Darytina išvada, kad ieškinio pagrindą reikia atmesti.
      79     Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, visą ieškinį reikia atmesti.
       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      80     Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
         išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti atsakovės išlaidas pagal šios
         pateiktus reikalavimus.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (trečioji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

               Azizi

                Jaeger

                Czúcz

         Paskelbta 2005 m. kovo 17 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                     Pirmininkas

               H. Jung

                     M. Jaeger

         * Proceso kalba: anglų.


2013 m. lapkričio 12 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Gamesa Eólica, SL prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui).#Bendrijos prekių ženklas – Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra – Absoliutus atmetimo pagrindas – Bendrijos prekių ženklo, kuriame yra horizontalus žalių spalvų išdėstymas, paraiška – Skiriamasis požymis – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktas – Nesąžiningumas – Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punktas – Reglamento Nr. 207/2009 62 straipsnis.#Byla T‑245/12.


2002 m. lapkričio 7 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Glencore Grain Ltd ir Compagnie Continentale (France) SA prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Apeliacinis skundas. # Sujungtos bylos C-24/01 P ir C-25/01 P.


title: 2012 m. balandžio 19 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas.#Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE prieš Europos Komisiją.#Viešieji paslaugų pirkimai – Bendrijos viešųjų pirkimų procedūra – Paslaugų, susijusių su Regioninės politikos generalinio direktorato informacinių sistemų priežiūra ir tobulinimu, teikimas – Dalyvio pasiūlymo atmetimas – Ieškinys dėl panaikinimo – Vienodas požiūris – Pareiga motyvuoti – Esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimas – Akivaizdi vertinimo klaida – Deliktinė atsakomybė.#Byla T‑49/09.

text:
      2012 m. balandžio 19 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimasEvropaïki Dynamiki prieš Komisiją
      (Byla T‑49/09)
      „Viešieji paslaugų pirkimai – Bendrijos viešųjų pirkimų procedūra – Paslaugų, susijusių su Regioninės politikos generalinio direktorato informacinių sistemų priežiūra ir tobulinimu, teikimas
         – Dalyvio pasiūlymo atmetimas – Ieškinys dėl panaikinimo – Vienodas požiūris – Pareiga motyvuoti – Esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimas – Akivaizdi vertinimo klaida – Deliktinė atsakomybė“

      1.                     Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Per viešojo paslaugų pirkimo procedūrą priimtas sprendimas atmesti pasiūlymą
            – Vertinimas atsižvelgiant į ieškovės pateikiant ieškinį turimą informaciją (EB 253 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1605/2002
            100 straipsnio 2 dalis; Komisijos reglamento Nr. 2342/2002 149 straipsnio 2 dalis) (žr. 33–37, 45 punktus)
      2.                     Europos Sąjungos viešieji pirkimai – Sutarties sudarymas rengiant konkursą – Institucijų diskrecija – Teisminė kontrolė –
            Ribos (žr. 56 punktą)
      3.                     Procesas – Proceso organizavimo priemonės – Prašymas pateikti dokumentus – Pareiškėjo pareigos (žr. 83 punktą)
      4.                     Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Bylos dalyko nustatymas – Teisinių pagrindų, kuriais remiamasi ieškinyje, santrauka
            (Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirma pastraipa; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas)
            (žr. 89, 90 punktus)
      5.                     Europos Sąjungos viešieji pirkimai – Konkurso procedūra – Pareiga laikytis vienodo dalyvių vertinimo principo – Būtinybė užtikrinti
            vienodas galimybes ir laikytis skaidrumo principo – Skaidrumo pareigos apimtis (žr. 107–110 punktus)
      6.                     Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Neteisėtumas – Žala – Priežastinis ryšys – Vienos iš sąlygų netenkinimas – Viso ieškinio
            dėl žalos atlyginimo atmetimas (EB 288 straipsnio antra pastraipa) (žr. 127, 128 punktus)
      Dalykas

               Prašymas panaikinti 2008 m. lapkričio 21 d. Komisijos sprendimą atmesti ieškovės pasiūlymą vykstant viešojo pirkimo procedūrai
                  REGIO‑A4‑2008‑01 dėl Regioninės politikos generalinio direktorato informacinių sistemų priežiūros ir tobulinimo (OL 2008/S
                  117‑155067) ir sprendimą sudaryti sutartį su kitu dalyviu bei prašymas atlyginti žalą.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE bylinėjimosi išlaidas.


1994 m. sausio 19 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # SAT Fluggesellschaft mbH prieš Eurocontrol. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour de cassation - Belgija. # Byla C-364/92.