title: Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas 2005 m. birželio 2 d. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - EB sutarties 56 straipsnis - Automatinis balso teisių suspendavimas privatizuotose bendrovėse. # Byla C-174/04.

text:
      Byla C-174/04
      Europos Bendrijų Komisija
      prieš
      Italijos Respubliką
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – EB 56 straipsnis – Automatiškas balso teisių sustabdymas privatizuotose įmonėse“
      Generalinės advokatės J. Kokott išvada, pateikta 2005 m. kovo 3 d.
      2005 m. birželio 2 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas
      Sprendimo santrauka
      Laisvas kapitalo judėjimas — Apribojimai — Nacionalinės teisės aktas, apribojantis balso teises, susijusias su tam tikrų valstybinių
            įmonių dalyvavimu energetikos sektoriuje veikiančių įmonių kapitale — Nepriimtinumas
      (EB 56 straipsnis)
      Valstybė narė, palikusi galioti teisės aktą, kuris numato automatišką balso teisių, susijusių su akcijų paketų, viršijančių
         2 % elektros energijos ir dujų tiekimo įmonių kapitalo įsigijimu, sustabdymą, kai šias akcijas įsigyja valstybinės įmonės,
         kurių akcijos reglamentuojamose finansų rinkose nekotiruojamos ir kurios nacionalinėje rinkoje užima dominuojančią padėtį,
         neįvykdo įsipareigojimų pagal EB 56 straipsnį.

      Iš tikrųjų toks teisės aktas draudžia nurodytos kategorijos valstybinėms įmonėms realiai dalyvauti valdant ar kontroliuojant
         aptariamas įmones ir iš tikrųjų siekia sulaikyti valstybines įmones, ypač įsteigtas kitose valstybėse narėse, nuo akcijų įsigijimo
         šiose įmonėse.

      (žr. 30, 42 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2005 m. birželio 2 d.(*)

      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – EB 56 straipsnis – Automatiškas balso teisių sustabdymas privatizuotose įmonėse“
      Byloje C‑174/04
      dėl 2004 m. balandžio 13 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo,
      Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama E. Traversa ir C. Loggi, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      ieškovė,
      prieš
      Italijos Respubliką,  atstovaujamą I. M. Braguglia, padedamo avvocato dello Stato P. Gentili, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti  Liuksemburge,

      atsakovę,
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann (pranešėjas), teisėjai K. Lenaerts, N. Colneric, K. Schiemann ir E. Juhász,
      generalinė advokatė J. Kokott,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      susipažinęs su 2005 m. kovo 3 d. pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1       Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija Teisingumo Teismo prašo pripažinti, kad 2001 m. gegužės 25 d. Dekretas-įstatymas (decreto–legge) Nr. 192 (GURI Nr. 120, 2001 m. gegužės 25 d., p. 4), pakeistas 2001 m. liepos 20 d. Įstatymu Nr. 301, dėl būtinų nuostatų,
         skirtų užtikrinti liberalizavimo ir privatizavimo procesą specifiniuose viešųjų paslaugų sektoriuose (decreto-legge 25 maggio 2001, n. 192, convertito in legge 20 luglio 2001, n 301, recante disposizioni urgenti per salvaguardare
            i processi di liberalizzazione e privatizzazione di specifici settori dei servizi pubblici“ (2001 m. liepos 24 d. GURI Nr. 170, p. 4, toliau – Dekretas-įstatymas Nr. 192/2001), yra nesuderinamas su EB 56 straipsniu
         tiek, kiek jis numato automatišką balso teisių, susijusių su akcijų paketų, viršijančių 2 % elektros energijos ir dujų tiekimo
         įmonių kapitalo, įsigijimu, sustabdymą.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisė
      2       EB 56 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
      „Pagal šiame skyriuje išdėstytas nuostatas uždraudžiami visi kapitalo judėjimo tarp valstybių narių bei tarp valstybių narių
         ir trečiųjų šalių apribojimai“.

      3       1988 m. birželio 24 d. Tarybos direktyvos 88/361/EEB dėl Sutarties 67 straipsnio įgyvendinimo (OL L 178, p. 5) I priede yra
         išdėstyta kapitalo judėjimų, nurodytų direktyvos 1 straipsnyje, nomenklatūra (toliau – Direktyvos 88/361 priede esanti nomenklatūra).
         Be kita ko, ji išvardija šiuos kapitalo judėjimus:

      „I.      Tiesioginės investicijos <...>
      1.      Filialų ar naujų įmonių, priklausančių vien kapitalą suteikiančiam asmeniui, įsteigimas ir plėtimas bei egzistuojančių įmonių
         visiškas įsigijimas.

      2.      Dalyvavimas naujoje ar egzistuojančioje įmonėje ilgalaikiams ekonominiams ryšiams užmegzti ar palaikyti.
      <...>.“
      4       Pagal Direktyvos 88/361 I priedo pabaigoje esančius paaiškinimus „tiesioginės investicijos“ yra:
      „Fizinių asmenų arba komercinių, pramonės ar finansinių įmonių daromos visų rūšių investicijos, kurios skirtos ilgalaikiams
         tiesioginiams ryšiams tarp asmens, suteikiančio kapitalą, ir verslininko ar įmonės, kuriems suteikiamas kapitalas ekonominei
         veiklai, užmegzti ar palaikyti. Taigi ši sąvoka turi būti suprantama plačiąja prasme.

      <...>
      Nomenklatūros I skyriaus 2 punkte nurodytose bendrovėse, kurių atsakomybę riboja turimos akcijos, tiesioginėse investicijose
         dalyvaujama tada, kai fizinio asmens ar kitos įmonės arba bet kurio kito turėtojo turimas akcijų paketas suteikia teisę akcininkui
         arba pagal nacionalinių įstatymų nuostatas, reglamentuojančias akcijų ribojamos atsakomybės bendroves, arba kitaip efektyviai
         dalyvauti bendrovę valdant ar ją kontroliuojant.

      <...>.“
      5       Direktyvos 88/361 I priede esanti nomenklatūra taip pat numato šiuos kapitalo judėjimus:
      „III. Operacijos vertybiniais popieriais, kuriais paprastai prekiaujama kapitalo rinkoje <...>
      <...>
      A.      Vertybinių popierių sandoriai kapitalo rinkoje.
      1.      Nerezidentų vykdomas šalies vidaus vertybinių popierių, kuriais prekiaujama vertybinių popierių biržoje, įsigijimas <…>.
      <...>
      3.      Nerezidentų vykdomas šalies vidaus vertybinių popierių, kuriais neprekiaujama vertybinių popierių biržoje, įsigijimas <...>.
      <...>.“
       Nacionalinės teisės aktai
      6       Dekreto-įstatymo Nr. 192/2001 1 straipsnio 1 ir 2 dalis nustato:
      „Kol Europos Sąjungoje bus įgyvendinta visiškai konkurencijai atvira elektros energijos ir dujų sektoriaus rinka, leidimų
         ar koncesijų išdavimui ar perleidimui 1999 m. kovo 16 d. Dekreto-įstatymo Nr. 79 dėl elektros energijos ir 2000 m. gegužės
         23 d. Dekreto-įstatymo Nr. 164 dėl nacionalinės gamtinių dujų rinkos prasme, atsižvelgiant į liberalizavimo ir privatizavimo
         proceso užtikrinimą šiuose sektoriuose, galioja 2 dalyje išvardytos sąlygos, jei šios įmonės yra tiesiogiai ar netiesiogiai
         valstybės ar kitų viešų įstaigų kontroliuojami juridiniai asmenys, savo nacionalinėse rinkose užima dominuojančią padėtį ir
         nėra kotiruojamos reglamentuojamose finansų rinkose bei tiesiogiai arba netiesiogiai ar per trečiuosius asmenis terminuoto
         arba atidėto viešojo pasiūlymo pagrindu įsigijo daugiau nei 2 % kapitalo bendrovių, kurios tiesiogiai arba per jų kontroliuojamas
         ar su jomis susijusias bendroves veikia minėtuose sektoriuose. Bendra 2 %. riba taikoma pačiam juridiniam asmeniui ir grupei,
         kuriai jie priklauso, t. y. kontroliuojantiems juridiniams asmenims, net jeigu jie neturi teisinės bendrovės formos, kontroliuojamoms
         bendrovėms, bendrai kontroliuojamoms bendrovėms bei susijusioms bendrovėms. Ši riba taip pat taikoma juridiniams asmenims,
         kurie tiesiogiai arba netiesiogiai, per kontroliuojamas arba susijusias bendroves, patikėjimo bendroves arba tarpininkus yra
         sutarties dėl naudojimosi balso teise arba gretutinių bendrovės susitarimų šalys, taip pat, jei šiose sutartyse dalyvauja
         tretieji asmenys.

      Jei viršijama 1 dalyje nurodyta riba, su viršyta riba susijusios balso teisės automatiškai sustabdomos išdavus arba perleidus
         leidimus arba koncesijas pagal 1 dalį ir į jas neatsižvelgiama konsultacinių susirinkimų kvorume. Taip pat nebegalima pasinaudoti
         terminuotų arba atidėtų emisijų įsigijimo teise.“

       Ikiteisminė procedūra
      7       2002 m. spalio 23 d. laišku Komisija informavo Italijos vyriausybę mananti, kad Dekretas-įstatymas Nr. 192/2001, elektros
         energijos ir dujų tiekimo įmonėms numatantis akcijų paketų, viršijančių 2 %, balso teisių sustabdymą, kai šias akcijas įsigyja
         valstybinės įmonės, prieštaravo Sutarties nuostatoms dėl laisvo kapitalo judėjimo. Todėl ji paragino šią vyriausybę pateikti
         savo pastabas per dviejų mėnesių terminą.

      8       Italijos vyriausybė atsakė, kad net jei nagrinėjamame Dekrete-įstatyme Nr. 192/2001 yra kapitalo judėjimo laisvės apribojimų,
         jis yra vienintelė priemonė, galinti apsaugoti Italijos rinką nuo tokių investicijų formų, kuriomis nesilaikoma laisvos konkurencijos
         kriterijų.

      9       Manydama, kad šių pastabų nepakako tokiam teisės aktui pateisinti, 2003 m. liepos 11 d. Komisija nusiuntė Italijos Respublikai
         pagrįstą nuomonę, nurodydama šiai valstybei narei per du mėnesius imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.

      10     Italijos vyriausybei neatsakius į pagrįstą nuomonę, Komisija nusprendė Teisingumo Teisme pareikšti šį ieškinį.
       Dėl ieškinio
       Šalių argumentai
      11     Remdamasi 2002 m. birželio 4 d. Teisingumo Teismo sprendimais Komisija prieš Portugaliją (C‑367/98, Rink. p. I‑4731), Komisija prieš Prancūziją (C‑483/99, Rink. p. I‑4781), Komisija prieš Belgiją  (C‑503/99, Rink. p. I‑4809), 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimais Komisija prieš Ispaniją (C‑463/00, Rink. p. I‑4581) ir Komisija prieš Jungtinę Karalystę (C‑98/01, Rink. p. I‑4641), Komisija pareiškė, kad Dekrete-įstatyme Nr. 192/2001 įtvirtintas skirtinga ir ribojanti konkrečios
         investuotojų kategorijos investicijų traktuotė ir dėl to apsunkinamas laisvas kapitalo judėjimas Bendrijoje. Be kita ko, šis
         teisės aktas sulaiko bet kokią kitos valstybės narės valstybinę įmonę, galimai suinteresuotą elektros energijos ir dujų sektoriuose
         veikiančių įmonių akcijų įsigijimu, nes ji negalėtų veiksmingai dalyvauti priimant šių bendrovių sprendimus ir daryti įtaką
         jų valdymui.

      12     EB 56 straipsnis nedaro skirtumo nei tarp diskriminacinių ir nediskriminacinių priemonių, nei tarp valstybinių ir privačių
         įmonių. Nors šis straipsnis neapibrėžia, kas yra „kapitalo judėjimas“, ši sąvoka apima tiesiogines tarpvalstybines investicijas
         pagal Direktyvos 88/361 priede esančią nomenklatūrą. Jos pagrindinė ypatybė yra  galimybė veiksmingai dalyvauti bendrovę valdant
         ir ją kontroliuojant. Taigi įmonių akcijų įsigijimas, taip pat ir nevaržomas naudojimasis balso teise, susijusia su šiomis
         akcijomis, patektų į sąvoką „kapitalo judėjimas“.

      13     Italijos vyriausybė prašo atmesti ieškinį.
      14     Dekretas-įstatymas Nr. 192/2001 nesukuria diskriminacinės traktuotės. Akcijų įsigijimą, kurį vykdo nacionalinės valstybinės
         įmonės, jis reglamentuoja lygiai taip pat kaip ir akcijų įsigijimą, kurį vykdo kitų valstybių narių valstybinės įmonės.

      15     Be to, balso teisės apribojimas ne visada paveikia laisvą kapitalo judėjimą. Italijos vyriausybė kaip pavyzdį pateikia 2001 m.
         gegužės 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/34/EB dėl vertybinių popierių įtraukimo į biržos oficialųjį prekybos
         sąrašą ir dėl informacijos, kuri turi būti skelbiama apie tuos vertybinius popierius (OL L 184, p. 1), 85–97 straipsnius ir
         2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/39/EB dėl finansinių priemonių rinkų, iš dalies keičiančios
         Tarybos direktyvas 85/611/EEB, 93/6/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2000/12/EB bei panaikinančios Tarybos direktyvą
         93/22/EEB (OL L 145, p. 1), kuri tiesiogiai įgyvendino EB 56 straipsnį, 10 straipsnį. Šios nuostatos, kurios taip pat apriboja
         balso teisę siekiant išvengti, kad paprastos investicijos į kapitalą nebūtų transformuotos į veiksmingą galimybę kontroliuoti
         ir valdyti bendrovę, savaime nėra nesuderinamos su laisvo kapitalo judėjimo principu.

      16     Šiuo atveju Dekretas-įstatymas Nr. 192/2001 yra suderinamas su laisvu kapitalo judėjimu iš esmės dėl to, kad juo yra siekiama
         Bendrijos tikslų, kuriuos Komisija suformulavo 2001 m. kovo 13 d. pranešime dėl energijos vidaus rinkos užbaigimo (KOM (2001)
         125, galutinis), ir ypač tikslo apriboti antikonkurencinę įtaką, kurią atitinkamose rinkose galėtų turėti monopolinės valstybinės
         įmonės, kurios imtų kontroliuoti elektros energijos ir dujų sektoriuose veikiančias įmones.

      17     Akivaizdu, kad valstybių narių rinkų elektros energijos ir dujų sektoriuose atvėrimas kur kas padidėjo per pastaruosius metus
         dėl Bendrijos teisės aktų, ypač dėl 1996 m. gruodžio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 96/92/EB dėl elektros
         energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių (OL L 27, 1997, p. 20) ir dėl 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos
         direktyvos 98/30/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrų taisyklių (OL L 204, p. 1).

      18     Tačiau šių direktyvų perkėlimas į nacionalinę valstybių narių teisę nevienodai atvėrė įvairias nacionalines rinkas. Kai kurios
         valstybės pasirinko atverti savo rinkas plačiau, nei tai numato šios direktyvos, kitos apsiribojo savo rinkų atvėrimu griežtai
         pagal direktyvų reikalavimus. Bendrijos lygiu priimtų priemonių, skirtų atkurti pusiausvyrą, vis dėlto nepakako. Todėl ne
         tik Bendrijos institucijos, bet ir valstybės narės turi kovoti su nagrinėjamos rinkos konkurencinėje struktūroje esančia asimetrija
         ir konkurencijos iškraipymais, kurių gali atsirasti dėl galimų piktnaudžiavimų.

      19     Todėl Dekretas-įstatymas Nr. 192/2001 buvo vienintelė priemonė, leidžianti išvengti, kad Italijos rinka nebūtų valstybinių
         subjektų, veikiančių tame pačiame sektoriuje kitose valstybėse narėse ir esančių geresnėje padėtyje dėl nacionalinės teisės,
         antikonkurencinių spekuliacijų objektu.

      20     Šioje byloje sprendžiama problema skiriasi nuo problemos bylose, kuriose priimti minėti sprendimai Komisija prieš Portugaliją, Komisija prieš Prancūziją, Komisija prieš Belgiją, Komisija prieš Ispaniją  ir Komisija prieš Jungtinę Karalystę. Šiose bylose ginčytomis nacionalinėmis priemonėmis visais būdais siekta išlaikyti valstybės įtaką ir sutrukdyti liberalizavimui.
         Atvirkščiai, Dekretu-įstatymu Nr. 192/2001, skirtu tik valstybinėms įmonėms, siekiama pašalinti valstybės įtaką. Vadinasi,
         minėtuose sprendimuose išdėstyti kriterijai negali būti taikomi šioje byloje.

      21     Be to, šis dekretas-įstatymas yra laikinojo pobūdžio. Jis taikomas, tik kol bus sukurta visiškai liberalizuota vidaus rinka
         dujų ir elektros energijos sektoriuose.

      22     Galiausiai nurodydamas tik valstybines įmones, kurios naudojasi dominuojančia padėtimi nacionalinėje rinkoje, jis apsiriboja
         tik būtiniausiomis ir proporcingomis priemonėmis.

      23     Komisijos teigimu, visi šie argumentai yra nereikšmingi.
      24     Valstybės narės negali pažeisti Bendrijos kompetencijos šioje srityje. Todėl ne nacionalinės vyriausybės, o Komisija, kaip
         Sutarčių sergėtoja, turi prižiūrėti, kad nagrinėjamos Bendrijos nuostatos būtų tinkamai taikomos, ir priešintis galimiems
         laisvos konkurencijos pažeidimams. Vienašališkos priemonės, kurias kai kurios šalys priėmė kaip pretekstą, kad būtų išvengta
         iškraipymų jų rinkose, kaip tik ir sukėlė tokius iškraipymus visoje Bendrijos rinkoje, o tam negali būti pritariama. Šioje
         byloje nagrinėjamos nacionalinės priemonės yra absoliučiai protekcionistinės.

      25     Be to, negalima remtis tuo, kad Bendrijos reglamentavimas yra nepakankamas. Bendrijos teisė buvo papildyta keliais teisės
         aktais, iš kurių reikia paminėti 2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/54/EB dėl elektros energijos
         vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančią Direktyvą 96/92/EB (OL L 176, p. 37), ir 2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento
         ir Tarybos direktyvą 2003/55/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančią Direktyvą 98/30/EB (OL L 176,
         p. 57).

       Teisingumo Teismo vertinimas
      26     Visų pirma reikia priminti, kad EB 56 straipsnio 1 dalis įgyvendina laisvą kapitalo judėjimą tarp valstybių narių ir tarp
         valstybių narių bei trečiųjų šalių. Todėl tarp Sutarties skyriaus „Kapitalas ir mokėjimai“ nuostatų numatyta, kad visi laisvo
         kapitalo judėjimo tarp valstybių narių bei tarp valstybių narių ir trečiųjų valstybių apribojimai yra draudžiami.

      27     Nors sutartis ir neapibrėžia kapitalo judėjimo ir mokėjimų judėjimo sąvokų, aišku, kad Direktyva 88/361 kartu su jos priede
         esančia nomenklatūra turi nurodomąją vertę kapitalo judėjimo sąvokai apibrėžti (žr. minėto sprendimo Komisija prieš Jungtinę Karalystę 39 punktą ir 1999 m. kovo 16 d. Sprendimo Trummer ir Mayer, C‑222/97, Rink. p. I‑1661, 20 ir 21 punktus).

      28     Iš tikrųjų Direktyvos 88/361 priede esančios nomenklatūros I ir III punktai, taip pat jos paaiškinimai rodo, kad tiesioginės
         investicijos, dalyvaujant įmonėse per akcijų pirkimą ir įsigyjant vertybinių popierių, yra kapitalo judėjimas EB 56 straipsnio
         prasme. Remiantis šiais paaiškinimais, tiesioginių investicijų pagrindinis bruožas yra galimybė efektyviai dalyvauti bendrovę
         valdant ar ją kontroliuojant.

      29     Atsižvelgiant į šiuos samprotavimus, reikia įvertinti, ar Dekretas-įstatymas Nr. 192/2001, kuris numato automatišką balso
         teisių, susijusių su akcijų paketų, viršijančių 2 % elektros energijos ir dujų tiekimo įmonių kapitalo, įsigijimu, sustabdymą,
         kai akcijų įsigyja valstybinės įmonės, kurių akcijos reglamentuojamose finansų rinkose nekotiruojamos ir kurios užima dominuojančią
         padėtį, yra kapitalo judėjimo tarp valstybių narių apribojimas.

      30     Šiuo klausimu reikia pripažinti, kad šiame dekrete numatytas balso teisių sustabdymas pašalina galimybę nurodytos kategorijos
         valstybinėms įmonėms efektyviai dalyvauti valdant ar kontroliuojant Italijos elektros energijos ir dujų tiekimo įmones. Todėl
         Dekretu-įstatymu Nr. 192/2001 siekiamas tikslas išvengti „tame pačiame sektoriuje kitose valstybėse narėse veikiančių valstybinių
         subjektų antikonkurencinių puolimų“ iš tikrųjų reiškia tikslą sulaikyti valstybines įmones, įkurtas kitose valstybėse narėse,
         nuo akcijų įsigijimo Italijos įmonėse, veikiančiose tame pačiame energijos sektoriuje.

      31     Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Dekrete-įstatyme Nr. 192/2001 numatytas balso teisių sustabdymas yra laisvo kapitalo judėjimo
         apribojimas, kurį iš esmės draudžia EB 56 straipsnis.

      32     Šios išvados nepaneigia tai, kad nagrinėjamas teisės aktas yra susijęs tik su viena valstybinių įmonių kategorija, kuri savo
         nacionalinėje rinkoje užima dominuojančią padėtį. Iš tikrųjų su laisvu kapitalo judėjimu susijusios Sutarties nuostatos nedaro
         skirtumo nei tarp privačių įmonių ir valstybinių įmonių, nei tarp įmonių, kurios užima dominuojančią padėtį, ir tų, kurios
         tokios padėties neužima.

      33     Be to, Italijos vyriausybė negali tvirtinti: kadangi Direktyvos 2004/39 nuostatos numato, kad tam tikromis aplinkybėmis su
         kai kuriomis akcijomis susijusių balso teisių apribojimas yra suderinamas su Sutarties nuostatomis dėl laisvo kapitalo judėjimo,
         tai galioja ir Dekretui-įstatymui Nr. 192/2001. Ši direktyva, kuri buvo priimta remiantis įsisteigimo laisve, o ne, kaip tvirtina
         Italijos vyriausybė, pagal EB 56 straipsnį, patenka į kitokį ir labai specifinį kontekstą, t. y. į vertybinių popierių įtraukimą
         į biržos oficialųjį prekybos sąrašą. Balso teisės apribojimai yra numatyti tik kaip sankcijos už įstatyminių nuostatų nesilaikymą.
         Todėl šie apribojimai, skirtingai nei Dekretas-įstatymas Nr. 192/2001, nesulaiko kitų valstybių narių įmonių nuo investavimo
         į kai kurias nacionalines įmones. Be to, Direktyvos 2001/34 85–97 straipsniai numato tik prievoles, susijusias su informacija,
         skelbtina, kai įsigyjamas ar parduodamas bendrovės, kurios akcijos yra įtrauktos į biržos oficialųjį prekybos sąrašą, akcijų
         paketas, ir pareigą valstybėms narėms numatyti adekvačias sankcijas už šių prievolių nesilaikymą. Valstybių narių priimtos
         priemonės šiuo atžvilgiu nėra svarbios šioje byloje.

      34     Be to, reikia įvertinti, ar laisvo kapitalo judėjimo apribojimus galima pateisinti Sutarties nuostatomis.
      35     Šiuo klausimu reikia priminti, kad nacionalinė norma gali apriboti laisvą kapitalo judėjimą kaip pamatinį Sutarties principą
         tik tada, kai ją pateisina (EB 58 straipsnio 1 dalyje) išvardytos priežastys arba svarbaus visuomenės intereso sąlygojamos
         imperatyvios priežastys. Be to, nacionalinė norma pateisinama tik tais atvejais, kai ji yra tinkama užtikrinti ja siekiamo
         tikslo įgyvendinimą ir neviršija to, kas būtina šiam tikslui pasiekti, t. y. atitinka proporcingumo kriterijų (žr. 2002 m.
         birželio 4 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją 45 punktą ir 2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Manninen, C‑319/02, Rink. p. I‑7498, 29 punktą).

      36     Italijos vyriausybė teigia, kad liberalizavimo ir privatizavimo procesų metu Italijos energijos rinkos buvo atvertos konkurencijai.
         Dekretas-įstatymas Nr. 192/2001 siekia užtikrinti sąžiningos ir teisingos konkurencijos sąlygas šiose rinkose. Jis leidžia
         išvengti to, kad laukiant veiksmingo Europos energijos sektoriaus liberalizavimo Italijos rinka nepatirtų antikonkurencinių
         puolimų iš tame pačiame sektoriuje kitose valstybėse narėse veikiančių valstybinių įmonių, esančių privilegijuotoje padėtyje
         dėl nacionalinės teisės, kuri tą padėtį palaiko. Tokioms valstybinėms bendrovėms įgijus Italijos elektros energijos ir dujų
         tiekimo įmonių kontrolę, Italijos valdžios institucijų pastangos atverti energijos sektorių konkurencijai nueitų veltui.

      37     Šiuo klausimu, kaip jau yra nusprendęs Teisingumo Teismas, interesas sustiprinti nagrinėjamos rinkos konkurencinę struktūrą
         iš esmės negali būti tinkama pateisinama priežastis apriboti laisvą kapitalo judėjimą (žr. nurodyto sprendimo Komisija prieš Portugaliją 52 punktą).

      38     Bet kuriuo atveju yra taikomos 2004 m. sausio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 139/2004 dėl koncentracijos tarp įmonių kontrolės
         (EB koncentracijos kontrolės reglamentas) (OL L 24, p. 1) nuostatos. Šiuo klausimu reikia priminti, kad nagrinėjamas nacionalinės
         teisės aktas yra taikomas tik toms valstybinėms įmonėms, kurios jau užima dominuojančią padėtį nacionalinėje rinkoje. Tačiau
         pagal Reglamento Nr. 139/2004 2 straipsnio 3 dalį Komisija draudžia koncentracijas Bendrijos mastu, galinčias itin riboti
         konkurenciją bendrojoje rinkoje arba žymioje jos dalyje, ir kuri „sustiprina (esamą) dominuojančią padėtį“.

      39     Italijos vyriausybė taip pat remiasi būtinumu užtikrinti energijos tiekimą Italijos teritorijoje.
      40     Net jei būtinumas užtikrinti energijos tiekimą tam tikromis sąlygomis gali pateisinti Sutartyje nustatytų pagrindinių laisvių
         apribojimą (žr. 1984 m. liepos 10 d. Sprendimo Campus Oil ir kt., 72/83, Rink. p. 2727, 34 ir 35 punktus ir nurodyto sprendimo Komisija prieš Belgiją 46 punktą), Italijos vyriausybė neįrodo, kodėl balso teisių apribojimai, susiję tik su viena konkrečia valstybių įmonių kategorija,
         yra būtini šiam tikslui pasiekti. Visų pirma ji nepaaiškina priežasčių, kodėl būtina, kad Italijos energijos tiekimo įmonių
         akcijų turėtų privatūs akcininkai arba reglamentuojamose finansų rinkose kotiruojami valstybiniai akcininkai, kad atitinkamos
         įmonės galėtų užtikrinti pakankamą ir nenutrūkstamą elektros energijos ir dujų tiekimą Italijos rinkose.

      41     Reikia daryti išvadą, kad Italijos vyriausybė neįrodė, jog Dekretas-įstatymas Nr. 192/2001 yra būtinas energijos tiekimui
         šalies viduje užtikrinti.

      42     Todėl reikia pripažinti, kad palikusi galioti Dekretą-įstatymą Nr. 192/2001, kuris numato automatišką balso teisių, susijusių
         su akcijų paketų, viršijančių 2 % elektros energijos ir dujų tiekimo įmonių kapitalo, įsigijimu, sustabdymą, kai šių akcijų
         įsigyja valstybinės įmonės, kurių akcijos reglamentuojamose finansų rinkose nekotiruojamos ir kurios nacionalinėje rinkoje
         užima dominuojančią padėtį, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 56 straipsnį.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      43     Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
         šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Italijos Respublika pralaimėjo bylą, pastaroji turi
         jas padengti.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1.     Palikusi galioti 2001 m. gegužės 25 d. Dekretą-įstatymą (decreto–legge) Nr. 192/2001, pakeistą 2001 m. liepos 20 d. Įstatymu Nr. 301, dėl būtinų nuostatų, skirtų užtikrinti liberalizavimo ir privatizavimo
            procesą specifiniuose viešųjų paslaugų sektoriuose (legge n 301, recante disposizioni urgenti per salvaguardare i processi di liberalizzazione e privatizzazione di specifici
               settori dei servizi pubblici), kuris numato automatišką balso teisių, susijusių su akcijų paketų, viršijančių 2 % elektros energijos ir dujų tiekimo įmonių
            kapitalo, įsigijimu, sustabdymą, kai šių akcijų įsigyja valstybinės įmonės, kurių akcijos reglamentuojamose finansų rinkose
            nekotiruojamos ir kurios nacionalinėje rinkoje užima dominuojančią padėtį, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal
            EB 56 straipsnį.
      2.     Priteisti iš Italijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: italų.


1963 m. liepos 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Vokietijos Federacinė Respublika prieš Europos ekonominės bendrijos Komisiją. # Byla 24-62.


1996 m. vasario 29 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Belgijos Karalystė prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Valstybės pagalba. # Byla C-56/93.


title: Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas 2005 m. gegužės 4 d. # Chum Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRHT). # Bendrijos prekių ženklas - Žodinis prekių ženklas STAR TV - Tarptautinio figūrinio prekių ženklo STAR TV savininko protestas - Atsisakymas įregistruoti. # Byla T-359/02.

text:
      Byla T‑359/02
      Chum Ltd
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
      „Bendrijos prekių ženklas – Žodinis prekių ženklas STAR TV – Vaizdinio tarptautinio prekių ženklo STAR TV savininko protestas – Atsisakymas įregistruoti“
      2005 m. gegužės 4 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas  II‑0000
      Sprendimo santrauka
      1.     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Nagrinėjamų
            prekių ženklų panašumas – Vaizdinio prekių ženklo ir žodinio prekių ženklo panašumo galimybė
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      2.     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Nagrinėjamų
            prekių ženklų panašumas – Vertinimo kriterijai – Sudėtinis prekių ženklas
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      3.     Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus
            arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti
            su ankstesniu prekių ženklu – Žodinis prekių ženklas STAR TV ir vaizdinis prekių ženklas, kuriame yra žodinis elementas „star
            TV“
      (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      1.     Nagrinėjant ankstesnio prekių ženklo savininko pagal Reglamentą Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies
         b punktą pateiktą protestą, niekas nedraudžia tikrinti vizualaus žodinio ir vaizdinio prekių ženklų panašumo, jei abu šie
         prekių ženklai išreikšti grafiškai, o tai gali daryti vizualinį įspūdį.

      (žr. 43 punktą)
      2.     Nagrinėjant ankstesnio prekių ženklo savininko pagal Reglamentą Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies
         b punktą pateiktą protestą, sudėtinis – žodinis ir vaizdinis prekių ženklas – tik tada gali būti laikomas panašiu į kitą prekių
         ženklą, tapatų ar panašų į vieną iš pagrindinių sudėtinio prekių ženklo elementų, jei šis sudaro dominuojantį elementą bendrame
         sudėtinio ženklo sukurtame įspūdyje. Taip yra, kai šis elementas gali vienas dominuoti atitinkamos visuomenės atmintyje likusiame
         šio prekių ženklo vaizdinyje, o kiti šio prekių ženklo elementai yra nežymūs bendrame jo sukurtame įspūdyje.

      (žr. 44 punktą)
      3.     Tikėtina, kad paprasti Vokietijos, Austrijos, Beniliukso, Prancūzijos ir Italijos vartotojai gali supainioti žodinį žymenį
         STAR TV, kurį prašoma įregistruoti kaip prekių ženklą „televizijos programų transliavimo paslaugoms, televizijos programų
         elektroninio interaktyvaus transliavimo paslaugoms, perduodant per televiziją ir elektroninio pašto, interneto ar kitų elektroninio
         ryšio priemonių būdu“ ir „televizijos programų, vaizdajuosčių, juostų, CD ir CD-ROM ir kompiuterinių laikmenų gamybos, platinimo,
         įrašymo ir vystymo“ paslaugoms, priklausančioms Nicos sutarties 38 ir 41 klasėms, ir prekių ženklą, kurį sudaro vaizdinis
         ir žodinis žymuo, sudarytas iš į kairę pasvirusios pagrindinės penkiakampės žvaigždės, ant kurios raudonomis didžiosiomis
         raidėmis dviejose eilutėse išdėstytas užrašas „star TV“, ir mėnulio, apsupto trijų mažų žvaigždžių, kurių kontūrai matyti
         kairėje pusėje viršuje tarp dviejų pagrindinės žvaigždės kampų, kuris buvo anksčiau įregistruotas kaip Vokietijoje, Austrijoje,
         Beniliukso šalyse, Prancūzijoje ir Italijoje galiojantis tarptautinis prekių ženklas „televizijos programų transliavimo, t. y.
         specializuotų programų, susijusių su informacija ir dokumentika apie kiną ir filmus, transliavimo“ ir „televizijos programų,
         susijusių su informacija ir dokumentika apie kiną ir filmus, gamybos“ paslaugoms, priklausančioms toms pačioms klasėms, nes,
         viena vertus, nepaisant skirtingų jų aprašymų, paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytos paslaugos yra iš dalies tapačios
         ir iš dalies panašios į ankstesniu prekių ženklu žymimas paslaugas ir, antra vertus, vizualiai, fonetiškai ir konceptualiai
         prašomas įregistruoti prekių ženklas ir ankstesnis prekių ženklas yra labai panašūs, o tam tikrais aspektais – tapatūs, todėl
         egzistuoja reali galimybė, kad atitinkama visuomenė gali apsirikti dėl šių paslaugų komercinės kilmės.

      Tokią pačią išvadą reikia padaryti ir dėl paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytų su televizijos programų platinimo
         veikla susijusių paslaugų, kurios skirtos specialių žinių audiovizualinėje srityje turinčiai visuomenei, todėl vizualinis,
         fonetinis ir konceptualus prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, panašumas, yra toks, kad net atidesnė visuomenė gali patikėti,
         jog nagrinėjamas paslaugas teikia ta pati įmonė arba ekonomiškai susijusios įmonės.

      (žr. 40, 53–56 punktus)
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (ketvirtoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2005 m. gegužės 4 d.(*)

      „Bendrijos prekių ženklas – Žodinis prekių ženklas STAR TV – Vaizdinio tarptautinio prekių ženklo STAR TV savininko protestas – Atsisakymas įregistruoti“
      Byloje T‑359/02
      Chum Ltd, įsteigta Toronte (Kanada), atstovaujama advokato M. J. Gilbert,

      ieškovė,
      prieš
      Vidaus rinkos derinimo tarnybą      (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamą P. Bullock ir S. Laitinen,

      atsakovę,
      dalyvaujant kitai procedūros VRDT apeliacinėje taryboje šaliai
      Star TV AG, įsteigtai Schlieren (Šveicarija),

      dėl 2002 m. rugsėjo 17 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1146/2000-2), susijusio su protesto procedūra
         tarp Chum Ltd ir Star TV AG,

      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas H. Legal, teisėjai P. Mengozzi ir I. Wiszniewska-Białecka,
      kancleris H. Jung,
      susipažinęs su 2002 m. gruodžio 3 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje gautu ieškiniu,
      susipažinęs su 2003 m. balandžio 9 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje gautu atsakymu į ieškinį,
      įvykus 2004 m. lapkričio 17 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Ginčo aplinkybės
      1       1998 m. liepos 28 d. ieškovė, remdamasi pataisytu 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių
         ženklo (OL L 11, 1994, p. 1), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką
         įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.

      2       Prašomas įregistruoti prekių ženklas – žodinis žymuo STAR TV.
      3       Pagal peržiūrėtą ir pataisytą 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams
         registruoti paslaugos, kurioms buvo prašoma įregistruoti minėtus prekių ženklus, priklauso 38 ir 41 klasėms ir atitinka šį
         aprašymą:

      –       38 klasė: „Televizijos programų transliavimo paslaugos, televizijos programų elektroninio interaktyvaus transliavimo paslaugos,
         perduodant per televiziją ir elektroninio pašto, interneto ar kitų elektroninio ryšio priemonių būdu“,

      –       41 klasė: „Televizijos programų, vaizdajuosčių, juostų, CD ir CD‑ROM ir kompiuterinių laikmenų gamyba, platinimas, įrašymas
         ir vystymas“.

      4       1999 m. gegužės 31 d. paraiška buvo paskelbta Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 43/99.

      5       1999 m. rugpjūčio 30 d., remdamasi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsniu, Star TV AG  pateikė protestą dėl ieškovės paraiškos, remdamasi šio reglamento 8 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose nurodyta supainiojimo
         galimybe. Protestas rėmėsi tarptautiniu vaizdiniu prekių ženklu, kuris atrodo taip:

      6       Šio ženklo įregistravimas apėmė paslaugas Vokietijoje, Austrijoje, Beniliukso šalyse, Prancūzijoje ir Italijoje, kurios priklauso
         38 klasei „televizijos programų transliavimas, t. y. specializuotų programų, susijusių su informacija ir dokumentika apie
         kiną ir filmus, transliavimas“ ir 41 klasei „televizijos programų, susijusių su informacija ir dokumentika apie kiną ir filmus,
         gamyba“.

      7       2000 m. rugsėjo 28 d. sprendimu Protestų skyrius konstatavęs, kad egzistuoja žymenų, dėl kurių kilo ginčas, supainiojimo galimybė
         patenkino protestą ir atmetė ieškovės pateiktą paraišką įregistruoti.

      8       2000 m. lapkričio 28 d. ieškovė pateikė apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.
      9       2002 m. rugsėjo 17 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT antroji apeliacinė taryba atmetė apeliaciją ir patvirtino
         Protestų skyriaus sprendimą. Dėl paslaugų panašumo lygio įvertinimo Apeliacinė taryba, pirma, konstatavo, kad paraiškoje įregistruoti
         prekių ženklą nurodytos 38 klasei priskiriamos televizijos programų transliavimo ir televizijos programų elektroninio interaktyvaus
         transliavimo paslaugos, perduodamos per televiziją ir elektroninio pašto, interneto ar kitų elektroninio ryšio priemonių būdu,
         bei 41 klasei priskiriama televizijos programų kūrimo veikla apima šioms klasėms priklausančias protestą pateikusios šalies
         paslaugas ir iš dalies su jomis sutampa ir, antra, kad paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytos „televizijos programų,
         vaizdajuosčių, juostų, CD ir CD‑ROM ir kompiuterinių laikmenų gamybos, platinimo, įrašymo ir vystymo“ paslaugos papildo paslaugas,
         kurias apima protestą pateikusios šalies prekių ženklas arba yra naudojamos kaip pastarųjų elektroninis formatas. Dėl žymenų,
         dėl kurių kilo ginčas, palyginimo Apeliacinė taryba nusprendė, kad, pirma, du žymenys yra labai panašūs vizualiai, nes ankstesnio
         prekių ženklo žodinis elementas sutampa su prašomu įregistruoti prekių ženklu, antra, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas
         fonetiškai yra tapatus ankstesnio prekių ženklo žodiniam elementui ir galiausiai konceptualiai abu prekių ženklai išreiškia
         tą pačią žvaigždės idėją.

       Šalių reikalavimai
      10     Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       panaikinti ginčijamą sprendimą,
      –       nurodyti VRDT patenkinti jos pateiktą paraišką įregistruoti prekių ženklą,
      –       nurodyti atlyginti Apeliacinėje taryboje ir VRDT protestų skyriuje jos patirtas išlaidas,
      –       priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
      11     VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:
      –       atmesti ieškinį,
      –       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl teisės
      12     Pirmiausia reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Pirmosios instancijos teismo praktiką šis teismas neturi teisės teikti
         nurodymus VRDT (2001 m. sausio 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld prieš VRDT (Giroform), T‑331/99, Rink., p. II‑433, 33 punktas ir 2002 m. vasario 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Streamserve prieš VRDT (STREAMSERVE), T‑106/00, Rink., p. II‑723, 18 punktas). Todėl ieškinio reikalavimai nurodyti VRDT patenkinti ieškovės pateiktą
         paraišką įregistruoti turi būti atmesti kaip nepriimtini.

      13     Ieškovė savo prašymą dėl panaikinimo grindžia vieninteliu pagrindu – Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.

       Šalių argumentai
      14     Ieškovė ginčija Apeliacinės tarybos išvadą, pirma, kad nagrinėjamos paslaugos yra labai panašios arba tapačios ir, antra,
         kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra tariamai vizualiai ir konceptualiai panašūs bei tapatūs fonetiškai.

      15     Pirma, dėl nagrinėjamų paslaugų panašumo ieškovė teigia, kad visų pirma paslaugų, kurios priklauso 38 ir 41 klasėms ir kurias
         apima paraiška įregistruoti prekių ženklą, gama yra platesnė nei paslaugų, priklausančių toms pačioms klasėms ir priskiriamų
         ankstesniam prekių ženklui, gama. Kai dėl 38 klasės, tai ankstesnis prekių ženklas apima tik televizijos programų transliavimo
         paslaugas, kurias sudaro specializuotos programos, susijusios su informacija ir dokumentika apie kiną ir filmus, o paraiškoje
         įregistruoti prekių ženklą nurodytos paslaugos apima televizijos programų transliavimo paslaugas ir televizijos programų elektroninio
         interaktyvaus transliavimo paslaugas, perduodamas per televiziją ir elektroninio pašto, interneto ar kitų elektroninio ryšio
         priemonių būdu. Tas pats pasakytina ir apie 41 klasei priklausančias paslaugas, nes ankstesnis prekių ženklas neapima televizijos
         programų, susijusių su informacija ir dokumentika apie kiną ir filmus, gamybos, o paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytas
         paslaugas sudaro ir televizijos programų, vaizdajuosčių, juostų, CD ir CD‑ROM ir kompiuterinių laikmenų gamyba, platinimas,
         įrašymas ir vystymas.

      16     Be to, ieškovė pastebi, kad paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytos paslaugos skirtos plačiai auditorijai, o tos,
         kurias apima ankstesnis prekių ženklas, yra skirtos uždarai ir specialių žinių turinčiai visuomenės daliai – kinomanams.

      17     Pagaliau ieškovė pabrėžia, kad 41 klasei priklausančios prekių ženklo paraiškoje nurodytos paslaugos neapsiriboja televizijos
         programų gamyba ir transliavimu, bet apima ir jų platinimą tretiesiems asmenims. Tarp ieškovės ir protestą pateikusios šalies
         veiklos, susijusios su 41 klasei priskiriamomis paslaugomis, yra didelis skirtumas, neleidžiantis prekių ženklo paraiškoje
         nurodytas paslaugas laikyti tik papildančiomis protestą pateikusios šalies paslaugas.

      18     Antra, dėl žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumo vertinimo ieškovė pirmiausia pažymi, kad ankstesnis prekių ženklas yra
         išimtinai vaizdinis, sudarytas iš įvairių elementų, o prašomas įregistruoti prekių ženklas yra tik žodinis. Dėl šio esminio
         skirtumo bet koks šių dviejų prekių ženklų vizualinis palyginimas yra negalimas.

      19     Be to, negalima įžvelgti jokio nagrinėjamų žymenų fonetinio panašumo. Iš tiesų, kadangi ankstesnis prekių ženklas yra vaizdinis,
         jis yra suvokiamas tik per savo grafinę išraišką. Prašomame įregistruoti prekių ženkle, atvirkščiai, vyrauja fonetinis aspektas.

      20     Pagaliau, ieškovės teigimu, abu prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, skiriasi ir konceptualiai. Šiuo atžvilgiu prašomu įregistruoti
         prekių ženklu siekiama išreikšti „kino žvaigždes, įžymybes ir apskritai pramogas bei su jomis susijusias televizijos programas“,
         o ankstesnis prekių ženklas labiau išreiškia „astronomiją <…> ir su šia tema susijusias televizijos programas“.

      21     Be to, ieškovė pastebi, kad abiejuose žymenyse, dėl kurių kilo ginčas, esantis žodis „žvaigždė“ yra plačiai vartojamas ir
         susijęs su 38 ir 41 klasėms priklausančiomis paslaugomis. Jos teigimu, iš to išplaukia, kad ankstesniam prekių ženklui suteikta
         apsauga negali šio prekių ženklo savininkui užtikrinti šio žodžio vartojimo monopolio.

      22     Taip pat ieškovė pabrėžia, kad ji jau yra Bendrijos prekių ženklo STAR TELEVISION, įregistruoto 38 ir 41 klasės paslaugoms,
         bei įvairių tarptautinių žodinių ir vaizdinių prekių ženklų, kuriuose yra žodis „žvaigždė“ ir (arba) žvaigždės vaizdas, savininkė.
         Šiuo atžvilgiu ji pirmiausia tvirtina, kad protestą pateikusi šalis nebandė sutrukdyti įregistruoti prekių ženklą STAR TELEVISION.
         Be to, ji teigia, kad būtų akivaizdžiai nelogiška bandyti sutrukdyti įregistruoti prekių ženklą STAR TV, kai jai jau pavyko
         įregistruoti iš esmės tapatų prekių ženklą STAR TELEVISION. Galiausia ieškovė pastebi, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas
         aiškiai leidžia atskirti jos paslaugas nuo kitų įmonių siūlomų paslaugų, nes jis yra vienas iš jai priklausančių prekių ženklų,
         kur yra žodis „žvaigždė“ ir (arba) žvaigždės vaizdas.

      23     VRDT pritaria Apeliacinės tarybos išvadai.
       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      24     Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas nustato, kad „ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių
         ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo
         jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę
         toje teritorijoje, kur ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas; galimybė suklaidinti apima ir galimybę sieti su ankstesniu
         prekių ženklu“.

      25     Pagal nusistovėjusią Pirmosios instancijos teismo praktiką galimybė supainioti egzistuoja tada, jeigu visuomenė gali manyti,
         jog nagrinėjamos prekės ar paslaugos yra susijusios su ta pačia įmone arba ekonomiškai susijusiomis įmonėmis.

      26     Pagal tą pačią Pirmosios instancijos teismo praktiką galimybė supainioti turi būti visapusiškai įvertinama atsižvelgiant į
         tai, kaip atitinkama visuomenė suvokia tam tikrus žymenis ar prekes ir paslaugas, ir į visas konkretaus atvejo svarbias aplinkybes,
         ypač į žymenų ir jais žymimų prekių ir paslaugų panašumo tarpusavio priklausomybę (žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos
         teismo sprendimo Laboratorios RTB prieš VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Rink., p. II‑2821, 31–32 punktus ir juose nurodomą teismų praktiką).

      27     Šioje byloje atsižvelgiant į atitinkamų paslaugų, kurių sąrašas pateikiamas šio sprendimo 3 ir 6 punktuose, pobūdį tikslinė
         visuomenė, į kurią turi būti atsižvelgta nagrinėjant supainiojimo galimybę, visų šių paraiškoje įregistruoti prekių ženklą
         nurodytų paslaugų požiūriu, išskyrus televizijos programų platinimą, sudaro valstybių narių, kuriose protestą pateikusios
         šalies tarptautinis prekių ženklas yra apsaugotas, t. y. Vokietijos, Austrijos, Beniliukso šalių, Prancūzijos ir Italijos,
         paprasti vartotojai.

      28     Iš tikrųjų jei tiesa, kad, viena vertus, ieškovės siūlomos 38 ir 41 klasių tam tikros paslaugos yra skirtos visuomenei, turinčiai
         žinių apie informacines technologijas ir susipažinusiai su elektroninių priemonių naudojimu, tai juo labiau audiovizualinių
         prekių ir paslaugų pasiūla ir vartojimas bei jų pateikimas plačiajai auditorijai, sudarytai daugiausia iš jaunimo, šiuo metu
         yra tokios, kad šios prekės ir paslaugos negali būti laikomos skirtomis uždaram ir specialių žinių turinčiam vartotojų ratui.
         Antra, atvirkščiai nei teigia ieškovė, 38 ir 41 klasėms priskirtos ankstesnio prekių ženklo paslaugos, netgi išsiskirdamos
         specifine kinematografijos sritimi, negali būti laikomos skirtomis ne plačiajai auditorijai, kuri bendrai domisi televizijos
         pramogomis.

      29     Tačiau reikia manyti, kad su paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodyta televizijos programų platinimo veikla susijusios
         paslaugos yra skirtos ne paprastam vartotojui, o iš specialistų sudarytai visuomenei, užsiimančiai su audiovizualinio ir televizijos
         programų transliavimo sektoriais susijusia veikla ir galinčiai renkantis tiekėją rodyti išskirtinį susidomėjimą ir būti ypač
         pastabiai.

      30     Remiantis Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktu ir atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia palyginti, pirma,
         atitinkamas paslaugas ir, antra, žymenis, dėl kurių kilo ginčas.

       Dėl nagrinėjamų paslaugų
      31     Pagal nusistovėjusią Pirmosios instancijos teismo praktiką nustatant, ar egzistuoja panašumas tarp nagrinėjamų prekių ar paslaugų,
         reikia atsižvelgti į visus svarbius jų ryšį nusakančius veiksnius. Šie veiksniai ypač apima jų prigimtį, paskirtį, naudojimą
         bei tai, ar jie yra konkuruojantys, ar papildantys vieni kitus (2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
         Institut für Lernsysteme prieš VRDT – Educational Services (ELS), T‑388/00, Rink., p. II‑4301, 51 punktas).

      32     Šioje byloje protestas grindžiamas ankstesniu prekių ženklu, įregistruotu 38 ir 41 klasių paslaugoms ir nukreiptu prieš prašomo
         įregistruoti prekių ženklo, skirto toms pačioms klasėms, įregistravimą.

      33     Apeliacinė taryba padarė išvadą, pirma, kad televizijos programų transliavimo paslaugos, televizijos programų elektroninio
         interaktyvaus transliavimo paslaugos, perduodamos per televiziją ir elektroninio pašto, interneto ar kitų elektroninio ryšio
         priemonių būdu, ir, antra, televizijos programų kūrimas, dėl kurių pateikta paraiška įregistruoti prekių ženklą ir kurios
         priskirtos atitinkamai 38 ir 41 klasėms, apima ir iš dalies sutampa su ankstesnio prekių ženklo paslaugomis, priskirtomis
         toms pačioms klasėms. Dėl kitų paslaugų, nurodytų paraiškoje įregistruoti prekių ženklą ir priskirtų 41 klasei (televizijos
         programų, vaizdajuosčių, juostų, CD ir CD‑ROM ir kompiuterinių laikmenų gamyba, platinimas, įrašymas ir vystymas), Apeliacinė
         taryba padarė išvadą, kad jos buvo arba papildančios tos pačios klasės paslaugas, apsaugotas ankstesniu prekių ženklu, arba
         naudojamos kaip pastarųjų elektroninis formatas.

      34     38 klasei priskirtų paslaugų aprašymo, kuris pateiktas atitinkamai šio sprendimo 3 punkto pirmoje įtraukoje ir 6 punkte, palyginimas
         rodo, pirma, kad televizijos programų transliavimo paslaugos, kurias apima ankstesnis prekių ženklas, apsiriboja specifine
         sritimi, t. y. kinematografinių televizijos programų transliavimu, o paslaugoms, dėl kurių pateikta paraiška įregistruoti
         prekių ženklą, aprašyti naudojamas platesnis apibrėžimas ir, antra, kad pastarosios akivaizdžiai apima „televizijos programų
         elektroninio interaktyvaus transliavimo paslaugas“, o protestą pateikusios šalies nurodytų paslaugų aprašyme tokio dalyko
         nėra.

      35     Šiuo atžvilgiu konstatuotina, kad nepaisant jų aprašymo skirtumų prašyme įregistruoti prekių ženklą nurodytos 38 klasės paslaugos
         yra iš dalies tapačios ir iš dalies panašios į tos pačios klasės ankstesnio prekių ženklo paslaugas.

      36     Iš tiesų, viena vertus, kaip teisingai teigiama Apeliacinės tarybos ginčijame sprendime bei VRDT atsakyme į ieškinį, ieškovė
         ir protestą pateikusi šalis, nepaisant protestą pateikusios šalies transliuojamų laidų specializuoto pobūdžio, teikia tokio
         paties pobūdžio paslaugas, t. y. televizijos programų transliavimo paslaugas. Taigi paraiškoje įregistruoti prekių ženklą
         nurodytos paslaugos apima ir ankstesnio prekių ženklo saugomas paslaugas.

      37     Kita vertus, tai, kad televizijos programų interaktyvus transliavimas, naudojant tokias elektroninio ryšio priemones kaip
         skaitmeninė televizija arba internetas, kurie suteikia vartotojams galimybę naudojantis paslaugomis ne tik pasyviai priimti
         vizualinį turinį, turi būti vertinamas kaip ypatingas televizijos programų transliavimo būdas. Šiuo atžvilgiu, net jeigu televizijos
         programų interaktyvus transliavimas nėra akivaizdžiai paminėtas ankstesnio prekių ženklo paslaugų sąraše, negalima manyti,
         kad jis jo neapima. Taigi paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytos „televizijos programų elektroninio interaktyvaus
         transliavimo paslaugos“ ir ankstesnio prekių ženklo saugomos televizijos programų transliavimo paslaugos turi būti vertinamos
         bent kaip panašios.

      38     Tokia pati išvada darytina ir dėl „televizijos programų kūrimo“ veiklos, priskirtos 41 klasei ir esančios paslaugų, dėl kurių
         pateikta paraiška įregistruoti prekių ženklą, aprašyme ir ankstesnio prekių ženklo paslaugų aprašyme. Iš tiesų šiuo atveju
         ieškovės pavartotas platesnis apibrėžimas taip pat apima ir naudojantis ankstesniu prekių ženklu sukurtas televizijos programas,
         susijusias su specifine kinematografijos sritimi.

      39     Galiausia dėl kitų 41 klasės paslaugų, teikiamų ieškovės jai užsiimant veikla, susijusia su „televizijos programų, vaizdajuosčių,
         juostų, CD ir CD‑ROM ir kompiuterinių laikmenų gamyba, platinimu, įrašymu ir vystymu“, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią
         Pirmosios instancijos teismo praktiką, vertinant nagrinėjamų prekių ar paslaugų panašumą, reikia atsižvelgti į tokius veiksnius:
         jų paskirtį, taip pat ar jos yra konkuruojančios, ar papildančios vienos kitas (žr. šio sprendimo 31 punkte minėtą Pirmosios
         instancijos teismo praktiką). Šiuo atveju, kaip teisingai teigė Apeliacinė taryba, televizijos programų, vaizdajuosčių, juostų,
         CD ir CD‑ROM ir kompiuterinių laikmenų gamybos, platinimo, įrašymo ir vystymo veikla, kurią apima paraiška įregistruoti prekių
         ženklą, laikytina panašia į ankstesniu prekių ženklu saugomą televizijos programų kūrimo veiklą dėl to, kad televizijos programų
         kūrimo veiklos atžvilgiu yra papildomo pobūdžio, nes apima audiovizualinių ir multimedijos produktų, sudarančių galimybę protestą
         pateikusios šalies produktus transliuoti specifiniu būdu, gamybą arba pateikia tokiam transliavimui reikalingas elektroninio
         ryšio priemones.

      40     Apibendrinant reikia padaryti išvadą, kad, nepaisant skirtingų jų aprašymų, paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytos
         paslaugos yra iš dalies tapačios ir iš dalies panašios į ankstesniu prekių ženklu žymimas paslaugas.

       Dėl nagrinėjamų žymenų
      41     Iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad visapusiškas supainiojimo galimybės įvertinimas, kuris turi būti atliktas
         atsižvelgiant į visas svarbias aplinkybes, kiek jis susijęs su nagrinėjamų prekių ženklų vizualiniu, fonetiniu ar koncepciniu
         panašumu, turi būti pagrįstas bendru prekių ženklų daromu įspūdžiu, ypač atsižvelgiant į jų skiriamuosius ir dominuojančius
         elementus (1997 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo SABEL, C‑251/95, Rink., p. I‑6191, 23 punktas ir minėto sprendimo ELS 62 punktas). Iš tiesų paprastas nagrinėjamų prekių ir paslaugų vartotojas, kurio prekių ženklo suvokimas yra vienas pagrindinių
         kriterijų atliekant visapusišką vertinimą, paprastai suvokia prekių ženklą kaip visumą ir nenagrinėja jo įvairių detalių (minėto
         sprendimo SABEL 23 punktas).

      42     Šiuo atveju ankstesnis prekių ženklas yra vaizdinis ir žodinis žymuo, sudarytas iš į kairę pasvirusios pagrindinės penkiakampės
         žvaigždės, ant kurios raudonomis didžiosiomis raidėmis dviejose eilutėse išdėstytas užrašas „star TV“, ir mėnulio, apsupto
         trijų mažų žvaigždžių, kurių kontūrai matyti kairėje pusėje viršuje tarp dviejų pagrindinės žvaigždės kampų. Prašomą įregistruoti
         prekių ženklą sudaro žodžiai „star TV“.

      43     Dėl šių dviejų prekių ženklų vizualinio palyginimo pirmiausia primintina, kad Pirmosios instancijos teismas yra nurodęs, jog
         niekas nedraudžia tikrinti vizualaus žodinio ir vaizdinio prekių ženklų panašumo, „jei abu šie prekių ženklai išreikšti grafiškai,
         o tai gali daryti vizualinį įspūdį“ (2002 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Vedial prieš VRDT − France Distribution (HUBERT), T‑110/01, Rink., p. II‑5275, 51 punktas).

      44     Šiuo atžvilgiu visų pirma pažymėtina, kad žodžiai „star TV“ sudaro prašomą įregistruoti prekių ženklą ir kartu ankstesnio
         prekių ženklo žodinį elementą. Panašioje situacijoje Pirmosios instancijos teismas yra nusprendęs, kad kompleksinis – žodinis
         ir vaizdinis prekių ženklas – tik tada gali būti laikomas panašiu į kitą prekių ženklą, tapatų ar panašų į vieną iš pagrindinių
         sudėtinio prekių ženklo elementų, jei šis sudaro dominuojantį elementą bendrame sudėtinio ženklo sukurtame įspūdyje. Taip
         yra, kai šis elementas gali vienas dominuoti atitinkamos visuomenės atmintyje likusiame šio prekių ženklo vaizdinyje, o kiti
         šio prekių ženklo elementai yra nežymūs bendrame jo sukurtame įspūdyje (2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo.
         sprendimo Matratzen Concord prieš VRDT – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, Rink., p. II‑4335, 33 punktas).

      45     Dėl žymenų, dėl kurių kilo ginčas, vizualinio palyginimo šioje byloje Apeliacinė taryba nustatė, kad žodžiai „star TV“ yra
         dominuojantis ankstesnio prekių ženklo elementas.

      46     Toks vertinimas yra visiškai teisingas. Iš tiesų atsižvelgus į bendrą vizualinį ankstesnio prekių ženklo daromą įspūdį, žodinis
         elementas „star TV“, be abejonės, gali labiau patraukti dėmesį nei kiti žymens vaizdiniai elementai tiek dėl savo dydžio,
         nes žodžiai „star“ ir „TV“ yra užrašyti ant pagrindinės žvaigždės ir išeina už jos piešinio kontūrų, tiek dėl spalvinio efekto,
         nes šie žodžiai yra parašyti raudonai ant juodo ir balto pagrindo.

      47     Šiomis aplinkybėmis Apeliacinė taryba nepadarė vertinimo klaidos teigdama, kad abu prekių ženklai yra labai panašūs, nes prašomas
         įregistruoti prekių ženklas sutampa su ankstesnio prekių ženklo dominuojančiu elementu.

      48     Be to, Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad abu prekių ženklai yra fonetiškai tapatūs.
      49     Iš tikrųjų skirtingai nei, atrodo, tvirtina ieškovė, reikia pripažinti, kad kaip ir prašomas įregistruoti prekių ženklas,
         ankstesnis prekių ženklas taip pat gali būti fonetiškai išreikštas, nes jį sudaro žodinis elementas. Vadinasi, šiuo atveju
         reikia konstatuoti, kad fonetiškai du žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra tapatūs, nes ankstesnio prekių ženklo fonetinė išraiška
         sutampa su prašomo įregistruoti prekių ženklo vieninteliu žodiniu elementu, t. y. žodžiais „star TV“.

      50     Galiausia dėl konceptualaus aspekto Apeliacinė taryba teigė, kad abu žymenys, dėl kurių kilo ginčas, perteikė žvaigždės idėją.
      51     Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad jei ankstesnio prekių ženklo vizualinis įspūdis, be abejonės, iš karto sukelia mintį,
         kad tai žvaigždė, nes vienas iš ją sudarančių elementų yra grafinis žvaigždės piešinys, prašomo įregistruoti prekių ženklo
         atveju taip bus tik tada, jei bus galima pagrįstai manyti, kad atitinkama visuomenė žino angliško žodžio „star“ reikšmę.

      52     Tačiau net jei paprastas vartotojas, sudarantis atitinkamą visuomenę, kuriai skirtos šios paslaugos, nebūtinai žino angliško
         žodžio „star“ reikšmę, šis žodis yra labai paplitęs vokiečių, prancūzų, italų ir olandų kalbose kino žvaigždei žymėti. Vadinasi,
         ir prašomas įregistruoti prekių ženklas, kuriame yra žodis „star“, ir ankstesnis prekių ženklas, kurio dominuojantis žodinį
         elementą sudaro žodis „žvaigždė“, gali sukelti mintį apie „kino žvaigždę“. Be to, abiejų ženklų galėjimas sukelti šią mintį
         yra dar didesnis, nes abiem atvejais žodis „žvaigždė“ yra rašomas kartu su trumpiniu „TV“, kuris, būdamas žodžio „televizija“
         trumpinys, sukelia dar stipresnę mintį apie įžymybę, garsius aktorių ar aktorę. Iš to matyti, kad konceptualiai abu prekių
         ženklai, dėl kurių kilo ginčas, gali sukelti tą pačią mintį.

      53     Iš to, kas pasakyta, reikia padaryti išvadą, kad vizualiai, fonetiškai ir konceptualiai prašomas įregistruoti prekių ženklas
         ir ankstesnis prekių ženklas yra labai panašūs, o tam tikrais aspektais – tapatūs.

       Dėl supainiojimo galimybės egzistavimo
      54     Pirmiau išdėstytomis aplinkybėmis, atsižvelgus į žymenų, dėl kurių kilo ginčas, ir paslaugų, kurias jie žymi, tapatumą ar
         panašumą, reikia konstatuoti, kad egzistuoja reali galimybė, kad atitinkama visuomenė gali apsirikti dėl šių paslaugų komercinės
         kilmės.

      55     Tokia pačią išvadą reikia padaryti ir dėl paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytų su televizijos programų platinimo
         veikla susijusių paslaugų, kurios, kaip buvo konstatuota šio sprendimo 29 punkte, skirtos specialių žinių audiovizualinėje
         srityje turinčiai visuomenei. Iš tiesų reikia nurodyti, kad vizualinis, fonetinis ir konceptualus prekių ženklų, dėl kurių
         kilo ginčas, panašumas yra toks, kad net atidesnė visuomenė gali patikėti, jog nagrinėjamas paslaugas teikia ta pati įmonė
         arba ekonomiškai susijusios įmonės. Ta aplinkybė, kad protestą pateikusi šalis tiesiogiai neveikia platinimo sektoriuje, neleidžia
         paneigti tokios išvados, nes iš esmės televizijos programų kūrimo ir platinimo veikla gali būti – o dažnai ir yra – vykdoma
         tų pačių įmonių.

      56     Taigi reikia padaryti išvadą, kad Apeliacinė taryba nepadarė vertinimo klaidos, teigdama, kad yra galimybė supainioti prašomą
         įregistruoti prekių ženklą STAR TV ir ankstesnį prekių ženklą.

      57     Dėl ieškovės argumentų dėl įvairių Bendrijos, tarptautinių ir nacionalinių prekių ženklų, kuriuose yra žodis „star“ arba žvaigždės
         atvaizdas, įregistravimo arba tariamai paplitusio žodžio „star“ vartojimo nagrinėjamoms paslaugoms žymėti pakanka konstatuoti,
         kad nei Protestų skyriui, nei Apeliacinei tarybai jie nebuvo pateikti. Pagal Pirmosios instancijos teismo praktiką faktai,
         kuriais remiamasi šiame teisme, prieš tai jų nepateikus VRDT institucijoms, tokio sprendimo teisėtumui gali daryti įtaką tik
         tokiu atveju, jei VRDT ex officio būtų privalėjusi į juos atsižvelgti (2004 m. liepos 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Samar prieš VRDT – Grotto (GAS STATION), T‑115/03, Rink. p. II‑0000, 13 punktas). Remiantis Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalimi, per procedūrą
         dėl santykinių atsisakymo įregistruoti pagrindų VRDT nagrinėja tiktai šalių nurodytus pagrindus ir pateiktus prašymus ir neprivalo
         ex officio atsižvelgti į tuos faktus, kurių šalys nepateikė. Todėl tokie faktai negali daryti įtakos Apeliacinės tarybos sprendimo teisėtumui
         (minėto sprendimo GAS STATION 13 punktas).

      58     Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ieškovės reikalavimai dėl panaikinimo reikia atmesti.
       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      59     Pagal Pirmosios instancijos teismo Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas,
         jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT pateiktus
         reikalavimus.

      60     Pagal Procedūros reglamento 136 straipsnio 2 dalį šalių patirtos būtinos išlaidos, susijusios su bylos nagrinėjimu Apeliacinėje
         taryboje, laikomos atlygintinomis. Tačiau atvirkščiai yra patirtų išlaidų, kurios susijusios su bylos nagrinėjimu Protestų
         skyriuje, atveju, todėl ieškovės prašymas, kuriuo ji siekia šių išlaidų atlyginimo, bet kuriuo atveju yra atmetamas. Kadangi
         reikalavimai dėl panaikinimo yra atmesti, ieškovės prašymas dėl patirtų išlaidų, susijusių su bylos nagrinėjimu Apeliacinėje
         taryboje, atlyginimo taip pat yra atmetamas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (ketvirtoji kolegija)
      nusprendžia :
      1.      Atmesti ieškinį.
      2.      Priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

               Legal

               Mengozzi

               Wiszniewska-Białecka

         Paskelbta 2005 m. gegužės 4 d. Liuksemburge.

               Kancleris

                      Pirmininkas

               H. Jung

                      H. Legal

         * Proceso kalba: anglų.


1975 m. lapkričio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # General Motors Continental NV prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 26-75.