title: 2011 m. spalio 18 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas.#Oliver Brüstle prieš Greenpeace eV.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesgerichtshof - Vokietija.#Direktyva 98/44/EB - 6 straipsnio 2 dalies c punktas - Teisinė biotechnologinių išradimų apsauga - Pirminių ląstelių išgavimas iš žmogaus embrioninių kamieninių ląstelių - Patentabilumas - "Žmonių embrionų panaudojimo pramoniniais ar komerciniais tikslais" išimtis - "Žmogaus embriono" ir "panaudojimo pramoniniais ar komerciniais tikslais" sąvokos.#Byla C-34/10.

text:
      Byla C‑34/10
      Oliver Brüstle
      prieš
      Greenpeace eV
      (Bundesgerichtshof prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Direktyva 98/44/EB – 6 straipsnio 2 dalies c punktas – Teisinė biotechnologinių išradimų apsauga – Pirminių ląstelių išgavimas iš žmogaus embrioninių kamieninių ląstelių – Patentabilumas – „Žmonių embrionų panaudojimo pramoniniais ar komerciniais tikslais“ išimtis – „Žmogaus embriono“ ir „panaudojimo pramoniniais ar komerciniais tikslais“ sąvokos“
      Sprendimo santrauka
      1.        Teisės aktų derinimas – Teisinė biotechnologinių išradimų apsauga – Direktyva 98/44 – „Žmogaus embriono“ sąvoka – Savarankiškas
            aiškinimas
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/44 6 straipsnio 2 dalis)
      2.        Teisės aktų derinimas – Teisinė biotechnologinių išradimų apsauga – Direktyva 98/44 – Draudimas patentuoti dėl prieštaravimo
            viešajai tvarkai ar moralei – Žmonių embrionų panaudojimas pramoniniais ar komerciniais tikslais – „Žmogaus embriono“ sąvoka
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/44 6 straipsnio 2 dalies c punktas)
      3.        Teisės aktų derinimas – Teisinė biotechnologinių išradimų apsauga – Direktyva 98/44 – Draudimas patentuoti dėl prieštaravimo
            viešajai tvarkai ar moralei – Žmonių embrionų panaudojimas pramoniniais ar komerciniais tikslais – Apimtis
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/44 6 straipsnio 2 dalies c punktas)
      4.        Teisės aktų derinimas – Teisinė biotechnologinių išradimų apsauga – Direktyva 98/44 – Draudimas patentuoti dėl prieštaravimo
            viešajai tvarkai ar moralei – Žmonių embrionų panaudojimas pramoniniais ar komerciniais tikslais – Apimtis
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/44 6 straipsnio 2 dalies c punktas)
      1.        Taikant Direktyvą 98/44 dėl teisinės biotechnologinių išradimų apsaugos šios direktyvos 6 straipsnio 2 dalyje vartojamą žodžių
         junginį „žmogaus embrionas“ reikia laikyti autonomiška Sąjungos teisės sąvoka, kurią Sąjungos teritorijoje būtina aiškinti
         vienodai. Šią išvadą patvirtina direktyvos dalykas ir tikslas. Nesant vienodo „žmogaus embriono“ sąvokos apibrėžimo kiltų
         rizika, kad kai kuriuos biotechnologinius išradimus padarę asmenys norės prašyti juos patentuoti valstybėse narėse, kur „žmogaus
         embriono“ sąvoka suprantama siauriausia prasme, taigi jose egzistuos didžiausios galimybės patentuoti, atsižvelgiant į tai,
         kad šiuos išradimus draudžiama patentuoti kitose valstybėse narėse. Tokia situacija keltų grėsmę deramam vidaus rinkos funkcionavimui,
         kurio siekiama direktyva.

      (žr. 26, 28 punktus)
      2.        Direktyva 98/44 dėl teisinės biotechnologinių išradimų apsaugos siekiama skatinti investicijas biotechnologijos srityje, tačiau
         žmogaus biologinės medžiagos turi būti naudojamos atsižvelgiant į pagrindines teises, ypač – į žmogaus orumą. Iš direktyvos
         konteksto ir tikslo matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas norėjo atmesti bet kokią galimybę patentuoti tuo atveju, jeigu
         dėl to galėtų būti trukdoma atsižvelgti į žmogaus orumą. Iš to matyti, kad pagal direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punktą
         „žmogaus embriono“ sąvoka aiškintina plačiai.

      Tokiomis aplinkybėmis šią nuostatą reikia aiškinti taip, kad „žmogaus embrionas“ yra kiekviena žmogaus kiaušialąstė nuo apvaisinimo
         stadijos, kiekviena neapvaisinta kiaušialąstė, į kurią iš subrendusios žmogaus ląstelės transplantuojamas branduolys, ir kiekviena
         neapvaisinta žmogaus ląstelė, kuri partenogenezės būdu priverčiama dalytis ir vystytis. Atsižvelgęs į mokslo raidą nacionalinis
         teismas turi nustatyti, ar iš žmogaus embriono blastocistos stadijoje gauta kamieninė ląstelė yra „žmogaus embrionas“, kaip
         suprantama pagal šią nuostatą.

      (žr. 32, 34, 38 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
      3.        Direktyvos 98/44 dėl teisinės biotechnologinių išradimų apsaugos 6 straipsnio 2 dalies c punkte nustatytas draudimas patentuoti
         žmonių embrionų panaudojimą pramoniniais ar komerciniais tikslais apima ir panaudojimą mokslo tyrimams, ir patentu gali būti
         saugomas tik žmogaus embriono panaudojimas terapijai ar diagnostikai, kai toks panaudojimas naudingas žmogaus embrionui. Iš
         tiesų patento suteikimas išradimui iš principo reiškia, kad jis bus naudojamas pramonėje ir prekyboje, ir net jeigu mokslo
         tyrimų tikslą reikia atskirti nuo pramoninių ar komercinių tikslų, žmonių embrionų panaudojimo siekiant tirti, dėl kurio būtų
         pateikta patento paraiška, negalima atskirti nuo paties patento ir su juo susijusių teisių.

      (žr. 41, 43, 46 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
      4.        Byloje, susijusioje su išradimo dėl pirminių neuroninių ląstelių gamybos, kuriai reikia panaudoti iš žmogaus embriono blastocistos
         stadijoje gautas kamienines ląsteles, dėl ko minėtas embrionas sunaikinamas, patentabilumu, reikia laikyti, kad išradimą draudžiama
         patentuoti, kai norint jį įgyvendinti reikia sunaikinti žmonių embrionus, net jeigu patento apibrėžtis nėra susijusi su žmonių
         embrionų panaudojimu. Tokiu atveju laikytina, kad yra naudojami žmonių embrionai, kaip suprantama pagal Direktyvos 98/44 dėl
         teisinės biotechnologinių išradimų apsaugos 6 straipsnio 2 dalies c punktą. Šiuo atžvilgiu nesvarbi aplinkybė, kad prireikus
         taip sunaikinama gerokai anksčiau nei įgyvendinamas išradimas, kaip antai tokiu atveju, kai embrioninės kamieninės ląstelės
         pagaminamos iš kamieninių ląstelių linijos, ir tik ją kuriant buvo sunaikinti žmonių embrionai.

      Tokiomis aplinkybėmis minėtos direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad pagal jį draudžiama patentuoti
         išradimą, kai pagal techninę teoriją, dėl kurios teikiama patento paraiška, iš pradžių reikia sunaikinti žmonių embrionus
         ar juos naudoti kaip pradinę medžiagą, nepaisant to, kokioje stadijoje tai atliekama, net jeigu techninės teorijos, kurią
         prašoma užpatentuoti, aprašyme apie žmonių embrionų naudojimą neužsimenama.

      (žr. 48–49, 52 punktus ir rezoliucinės dalies 3 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. spalio 18 d.(*)

      „Direktyva 98/44/EB – 6 straipsnio 2 dalies c punktas – Teisinė biotechnologinių išradimų apsauga – Pirminių ląstelių išgavimas iš žmogaus embrioninių kamieninių ląstelių – Patentabilumas – „Žmonių embrionų panaudojimo pramoniniais ar komerciniais tikslais“ išimtis – „Žmogaus embriono“ ir „panaudojimo pramoniniais ar komerciniais tikslais“ sąvokos“
      Byloje C‑34/10
      dėl Bundesgerichtshof (Vokietija) 2009 m. gruodžio 17 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2010 m. sausio 21 d., pagal SESV 267 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Oliver Brüstle
      prieš
      Greenpeace eV
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijos pirmininkai A. Tizzano, J.N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot, M. Safjan
         (teisėjas pranešėjas), A. Prechal, teisėjai A. Rosas, R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, D. Šváby, M. Berger, ir E. Jarašiūnas,

      generalinis advokatas Y. Bot,
      posėdžio sekretorius B. Fülöp, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. sausio 12 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Oliver Brüstle, atstovaujamo advokato F.‑W. Engel, Patentanwälte M. Grund ir C. Sattler de Sousa e Brito,

      –        Greenpeace eV, atstovaujamos V. Vorwerk, Patentanwalt R. Schnekenbühl ir Experte C. Then,

      –        Airijos, atstovaujamos G. Durcan,
      –        Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Inez Fernandes,
      –        Švedijos vyriausybės, atstovaujamos A. Falk ir A. Engman,
      –        Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos F. Penlington ir C. Murrell, padedamų baristerės C. May,
      –        Europos Komisijos, atstovaujamos F. W. Bulst ir H. Krämer,
      susipažinęs su 2011 m. kovo 10 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1998 m. liepos 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/44/EB dėl
         teisinės biotechnologinių išradimų apsaugos (OL L 213, p. 13; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 20 t. p. 395,
         toliau – direktyva) 6 straipsnio 2 dalies c punkto išaiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas vykstant Greenpeace eV pradėtam procesui dėl O. Brüstle priklausančio Vokietijoje išduoto patento, susijusio su neuroninėmis pirminėmis ląstelėmis,
         jų gamybos iš embrioninių kamieninių ląstelių procesais ir naudojimu terapijai, panaikinimo.

       Teisinis pagrindas
       Europos Sąjungą ir (arba) valstybes nares įpareigojančios sutartys
      3        Sutarties dėl intelektinės nuosavybės teisių aspektų, susijusių su prekyba (toliau – TRIPS sutartis), pateiktos Pasaulio prekybos
         organizacijos (PPO) steigimo sutarties, pasirašytos 1994 m. balandžio 15 d. Marakeše ir patvirtintos 1994 m. gruodžio 22 d.
         Tarybos sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos
         vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu (OL L 336, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk.,
         21 t., p. 80), 1 C priede, 27 straipsnyje nurodyta:

      „1.      Pagal šio straipsnio 2 ir 3 dalių nuostatas yra patentuojami visokie visų technologijos sričių išradimai, produktai ar procesai
         tik jeigu jie yra nauji, išradimo lygio ir gali būti pritaikomi pramonei. Pagal 65 straipsnio 4 dalį, 70 straipsnio 8 dalį
         ir šio straipsnio 3 dalį turi būti leidžiama gauti patentą ir naudotis patento teisėmis nepriklausomai nuo išradimo vietos,
         technologijos srities ir nepriklausomai nuo to, ar produktai importuojami, ar gaminami šalyje.

      2.      Valstybės narės gali nepatentuoti išradimų, kurie jų teritorijoje neleidžiami naudoti komercijoje, siekiant apsaugoti ordre public ar moralę, įskaitant žmonių, gyvūnų ar augalų gyvybės ar sveikatos apsaugą, arba norint išvengti rimto pakenkimo aplinkai,
         su sąlyga, kad toks sprendimas nepatentuoti nėra priimamas tik todėl, kad tokių išradimų naudojimas pagal tų valstybių narių
         teisę yra draudžiamas.“

      4        1973 m. spalio 5 d. Miunchene pasirašytos Europos patentų išdavimo konvencijos (toliau – EPK), kurią yra pasirašiusios valstybės
         narės, tačiau Sąjunga nėra jos šalis, 52 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Europos patentai išduodami visų technikos sričių išradimams, jei yra nauji, išradimo lygio ir turi pramoninį pritaikomumą.“
      5        EPK 53 straipsnyje nurodyta:

      „Europos patentai neišduodami:
      a) išradimams, kurių komercinis naudojimas prieštarautų viešajai tvarkai ar moralei; toks naudojimas nelaikomas prieštaraujančiu
         viešajai tvarkai ar moralei vien dėl to, kad kai kuriose arba visose Susitariančiosiose Valstybėse jį draudžia įstatymai ar
         kiti teisės aktai.“

       Sąjungos teisės aktai
      6        Direktyvos konstatuojamosiose dalyse nurodyta:

      „<...>
      2) kadangi, ypač genetinės inžinerijos srityje, mokslo tyrimams ir plėtrai reikia daug labai rizikingų investicijų, ir todėl
         tik tinkama teisinė apsauga gali padaryti jas pelningas;

      3) kadangi veiksminga ir suderinta apsauga visose valstybėse narėse yra būtina, kad investicijos biotechnologijos srityje
         būtų palaikomos ir skatinamos;

      <...>
      5) kadangi įvairių valstybių narių įstatymais numatyta ir praktikoje taikoma teisinė biotechnologinių išradimų apsauga yra
         skirtinga; kadangi tokie skirtumai galėtų tapti kliūtimis prekybai ir tokiu būdu trukdyti vidaus rinkai deramai funkcionuoti;

      6) kadangi, valstybėms narėms priimant naujus skirtingus įstatymus ir taikant skirtingą administracinę praktiką, tokie skirtumai
         galėtų dar padidėti arba kadangi nacionalinės teismų praktikos, aiškinančios šiuos įstatymus, raida yra skirtinga;

      7) kadangi nederinama nacionalinių įstatymų, reglamentuojančių teisinę biotechnologinių išradimų apsaugą Bendrijoje, raida
         galėtų toliau stabdyti prekybą padarydama žalą pramoniniam tokių išradimų plėtojimui ir sklandžiai vidaus rinkos veiklai;

      <...>
      14) kadangi išradimo patentas neįpareigoja jo savininko tą išradimą įgyvendinti, o tiktai suteikia jam teisę uždrausti tretiesiems
         asmenims panaudoti jį gamybiniams [pramoniniams] ir komerciniams tikslams; kadangi todėl materialinė patentų teisė negali
         pakeisti ar pataisyti per daug sudėtingos nacionalinės, Europos ar tarptautinės teisės, kuri gali įvesti apribojimus ar draudimus
         arba kuri susijusi su tyrimų ir jų rezultatų panaudojimo ar panaudojimo komerciniams tikslams kontrole, ypač atsižvelgiant
         į visuomenės sveikatos, saugos, aplinkos apsaugos, gyvūnų gerovės, genetinės įvairovės išsaugojimo ir tam tikrų etikos standartų
         laikymosi reikalavimus;

      <...>
      16) kadangi patentų teisė turi būti taikoma vadovaujantis pagrindiniais asmens garbės ir orumo principais; kadangi svarbu
         pabrėžti principą, jog negalima užpatentuoti žmogaus kūno jokiame jo formavimosi ar raidos etape ar žmogaus lytinių ląstelių,
         ar paprasčiausio kurio nors jo elemento ar jo produkto atradimo, ar žmogaus geno sekos ar jos dalies; kadangi šie principai
         atitinka patentų teisės patentabilumo kriterijus, pagal kuriuos negalima patentuoti paprasčiausio atradimo;

      17) kadangi medicinos produktų, gaunamų iš žmogaus kūno išskirtų elementų ir (ar) pagamintų kitokiu būdu, dėka ligų gydymas
         padarė didelę pažangą, kai tokie medicinos produktai gaunami taikant technologinius procesus, kuriais gaunami elementai, savo
         sudėtimi panašūs į natūraliai žmogaus kūne egzistuojančiuosius, kadangi tokių medicinos produkcijai svarbių elementų gavimui
         ir išskyrimui [kadangi tokiems medicinos produkcijai svarbiems elementams gauti ir išskirti] skirtus tyrimus turėtų skatinti
         patentų sistema;

      <...>
      20) kadangi turėtų būti aišku, jog išradimas, pagrįstas elemento, išskirto iš žmogaus kūno ar pagaminto technologinio proceso
         metu, kurį galima panaudoti pramonėje, nėra išskiriamas kaip nepatentabilus, net jeigu to elemento sudėtis yra tapati natūralaus
         elemento sudėčiai, su sąlyga, kad patentu suteikiamos teisės nebus taikomos žmogaus kūno ir jo elementų natūralioje aplinkoje
         atžvilgiu;

      21) kadangi tokio iš žmogaus kūno ar kitokiu būdu gauto elemento nedraudžiama patentuoti, nes jis, pavyzdžiui, gautas taikant
         technologinį procesą, naudojamą tam elementui nustatyti, išgryninti, suklasifikuoti ir atgaminti jį ne žmogaus kūne, bei metodikas,
         kurias tik žmonės gali įdiegti praktikoje, o gamtoje jos pačios negali būti sukurtos;

      <...>
      37) kadangi šioje direktyvoje taip pat turi būti pabrėžtas principas, pagal kurį neleidžiama patentuoti išradimų, kurių komercinis
         panaudojimas pažeidžia viešąją tvarką ar moralę;

      38) kadangi rezoliucinėje šios direktyvos dalyje taip pat turėtų būti pavyzdinis neleidžiamų patentuoti išradimų sąrašas,
         kad nacionaliniai teismai ir patentų biurai turėtų bendrą orientyrą, kaip suprasti nuorodą į viešąją tvarką ir moralę; kadangi
         akivaizdu, jog tas sąrašas negali būti išsamus; kadangi taip pat negalima leisti patentuoti būdų, kurių panaudojimas gali
         įžeisti žmogaus orumą, pvz., chimerų išvedimas iš žmogaus ar gyvūno gemalo ar iš totipotentiškų ląstelių;

      39) kadangi viešoji tvarka ir moralė atitinka bet kurioje valstybėje narėje pripažįstamus etikos ar moralės principus, kuriuos
         ypač svarbu gerbti biotechnologijos srityje atsižvelgiant į galimą šios srities išradimų apimtį ir į jų natūralų ryšį su gyva
         medžiaga; kadangi šie etikos ar moralės principai papildo pagal patentų teisę atliekamas tipines teisines ekspertizes nepriklausomai
         nuo išradimo technikos srities;

      <...>
      42) kadangi taip pat būtina neleisti patentuoti pramoninio ar komercinio žmonių embrionų panaudojimo; kadangi bet kuriuo atveju
         tokios išimtys neturės įtakos išradimams, terapijos ar diagnostikos tikslais naudingai taikomiems žmogaus embrionui;

      43) kadangi pagal Europos Sąjungos sutarties F straipsnio 2 dalį Sąjungoje turi būti gerbiamos pagrindinės teisės, kurias
         garantuoja 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašyta Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių konvencija ir kurios atsirado
         iš vienodų valstybių narių konstitucinių tradicijų kaip bendrieji Bendrijos teisės principai;

      <...>“
      7        Direktyvoje numatyta:

      „1 straipsnis
      1. Valstybės narės nacionaline patentų teise saugo biotechnologinius išradimus. Jeigu reikia, jos pataiso savo nacionalinę
         patentų teisę atsižvelgdamos į šios direktyvos nuostatas.

      2. Ši direktyva nepažeidžia valstybių narių įsipareigojimų pagal tarptautines sutartis, ypač pagal TRIPS sutartį ir Biologinės
         įvairovės konvenciją.

      <...>
      3 straipsnis
      1. Šioje direktyvoje patentabiliais laikomi nauji, išradimo lygio ir turintys pramoninį pritaikomumą išradimai, net jei jie
         susiję su objektu, kurį sudaro ar kurio sudėtyje yra biologinė medžiaga arba procesai, kuriais biologinė medžiaga gaunama,
         apdorojama ar panaudojama.

      2. Biologinė medžiaga, kuri išskiriama iš natūralios aplinkos arba gaminama techninių procesų metu, gali būti išradimo objektas,
         net jeigu ji ligi tol egzistavo gamtoje.

      <...>
      5 straipsnis
      1. Patentabiliu išradimu negali būti žmogaus kūnas jokiuose jo formavimosi ir raidos etapuose, nei paprasčiausias vieno iš
         jo elementų atradimas, nei geno seka ar jos dalis.

      2. Iš žmogaus kūno išskirtas ar kitaip techninio proceso metu gautas elementas, taip pat geno seka ar jos dalis, gali būti
         patentuojami, net jeigu to elemento sudėtis yra tapati natūralaus elemento sudėčiai.

      <...>
      6 straipsnis
      1. Nepatentabiliais laikomi tokie išradimai, kurių komercinis panaudojimas prieštarautų viešajai tvarkai ar moralei; tačiau
         jų eksploatavimą nederėtų tokiu laikyti vien todėl, kad jį draudžia įstatymai ar kiti teisės aktai.

      2. Pagal 1 dalį nepatentabilūs yra:
      <...>
      c) žmonių embrionų panaudojimas pramoniniais ar komerciniais tikslais;
      <...>.“
       Nacionalinė teisė
      8        Siekiant į nacionalinę teisę perkelti direktyvos 6 straipsnį, iš dalies pakeisto Patentų įstatymo (Patentgesetz, BGB1 I, 2005, p. 2521, toliau – PatG), 2 straipsnyje nurodyta:

      „1. Išradimams, kurių komercinis panaudojimas prieštarautų viešajai tvarkai ar moralei, patentai neišduodami, tačiau panaudojimas
         negali būti tokiu laikomas vien todėl, kad jis draudžiamas įstatymais ar kitais teisės aktais.

      2. Patentai, be kita ko, neišduodami:
      <...>
      3) žmonių embrionų panaudojimui pramoniniais ar komerciniais tikslais;
      <...>
      Taikant 1–3 punktus atsižvelgiama į susijusias Embrionų apsaugos įstatymo (Embryonenschutzgesetz, toliau – ESchG) nuostatas.“

      9        PatG 21 straipsnyje nustatyta:

      1. Patentas panaikinimas (61 straipsnis), jeigu:
      1) patento objektas pagal 1–5 straipsnius nepatentabilus;“
      10      Pagal PatG 22 straipsnio 1 dalį:

      „Pateikus prašymą, patentas pripažįstamas negaliojančiu (81 straipsnis), jeigu yra bent vienas iš 21 straipsnio 1 dalyje numatytų
         pagrindų arba buvo išplėsta patentu suteiktos apsaugos apimtis.“

      11      Pagal 1990 m. gruodžio 13 d. ESchG 1 straipsnio 1 dalies 2 punktą ir 2 straipsnio 1 ir 2 dalis baudžiamoji atsakomybė taikoma už dirbtinį kiaušialąsčių apvaisinimą
         kitu tikslu, nei sukelti moters, kurios šios kiaušialąstės yra, nėštumą, in vitro būdu gautų arba prieš transplantavimą į gimdą iš moters paimtų žmogaus embrionų pardavimą, perleidimą, įgijimą arba panaudojimą
         turint kitų nei saugojimo tikslų, ir žmonių embrionų auginimą in vitro siekiant kitų tikslų, nei sukelti nėštumą.

      12      Pagal ESchG 8 straipsnį žmogaus embrionas apibrėžiamas kaip apvaisinta, galinti vystytis žmogaus kiaušialąstė nuo branduolių susiliejimo
         momento, taip pat kiekviena iš embriono išimta „totipotentinė“ ląstelė, kuri esant reikalingoms papildomoms sąlygoms geba
         dalytis ir išsivystyti į individą. Nuo totipotentinių ląstelių reikia skirti pliuripotentines, t. y. kamienines ląsteles,
         kurios gali išsivystyti į bet kokį ląstelių tipą, bet ne į savarankišką individą.

      13      Pagal 2002 m. gegužės 28 d. Embrionų apsaugos importuojant ir naudojant žmogaus embrionines kamienines ląsteles užtikrinimo
         įstatymo (Gesetz zur Sicherstellung des Embryonenschutzes im Zusammenhang mit Einfuhr und Verwendung menschlicher embryonaler Stammzellen, BGB1 I, 2002, p. 2277) 4 straipsnį:

      „1. Embrionines kamienines ląsteles draudžiama importuoti ir naudoti.
      2. Nukrypstant nuo 1 dalies, embrionines kamienines ląsteles leidžiama importuoti ir naudoti siekiant jas tirti 6 dalyje numatytomis
         sąlygomis, jeigu:

      1) leidimus išduodanti institucija įsitikinusi, kad:
      a) embrioninės kamieninės ląstelės buvo gautos prieš 2007 m. kovo 1 d. kilmės valstybėje pagal joje galiojančius nacionalinės
         teisės aktus ir nuo to momento augintos arba laikytos užšaldytos (embrioninių kamieninių ląstelių linija);

      b) embrionai, iš kurių jos paimtos, buvo gauti medicininio apvaisinimo in vitro būdu siekiant sukelti nėštumą, ir šie embrionai tikrai nebebus panaudoti šiam tikslui, ir nėra jokio pagrindo manyti, kad
         taip yra dėl su pačiais embrionais susijusių priežasčių;

      c) už embrionų perleidimą siekiant išgauti kamienines ląsteles nebuvo numatytas ar pažadėtas joks atlyginimas ar kitokia piniginė
         nauda; ir

      2) embrioninių kamieninių ląstelių importas ir naudojimas nepažeidžia kitų teisės nuostatų, ypač ESchG.

      3. Leidimas neišduodamas tuo atveju, jeigu akivaizdu, kad embrioninės kamieninės ląstelės gautos pažeidžiant pagrindinius
         Vokietijos teisinės sistemos principus. Negalima atsisakyti išduoti leidimo remiantis tuo, kad kamieninės ląstelės paimtos
         iš žmonių embrionų.“

      14      Pagal minėto 2002 m. gegužės 28 d. įstatymo 5 straipsnio 1 dalį:

      „Embrioninių kamieninių ląstelių tyrimai gali būti atliekami tik jeigu moksliškai įrodyta, kad:
      1) šiais tyrimais siekiama aukšto lygio tikslų, nukreiptų pagerinti mokslo žinias pagrindinių tyrimų srityje arba praplėsti
         medicinos žinias siekiant išvystyti žmonėms skirtas diagnostines, prevencines arba terapines procedūras <...>“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      15      O. Brüstle yra Vokietijoje išduoto patento, susijusio su išskirtomis ir grynomis neuroninėmis pirminėmis ląstelėmis, jų gamybos
         iš embrioninių kamieninių ląstelių procesu ir naudojimu neurologinių defektų terapijai, kurio paraiška buvo pateikta 1997 m.
         gruodžio 19 d., savininkas.

      16      O. Brüstle pateiktoje patentinėje paraiškoje nurodyta, kad smegenų ląstelių transplantavimas į nervų sistemą suteikia perspektyvų
         metodą gydyti daugelį nervų ligų. Jau yra atliekami pirmieji klinikiniai taikymai, pirmiausia susiję su Parkinsono liga sergančiais
         pacientais.

      17      Norint pašalinti neurologinius defektus, būtina transplantuoti dar galinčias vystytis pirmines ląsteles. Iš esmės tokios ląstelės
         atsiranda tik vystantis smegenims. Naudojimasis žmonių embrionų smegenų audiniais kelia didelių etikos problemų ir nesuteikia
         galimybės patenkinti pirminių ląstelių, kurios yra būtinos norint gydymą ląstelių terapija padaryti prieinamą visuomenei,
         poreikių.

      18      Tačiau minėtoje patentinėje pažymoje nurodyta, kad embrioninės kamieninės ląstelės atveria naujas transplantuoti skirtų ląstelių
         gamybos perspektyvas. Būdamos pliuripotentinės, jos gali išsivystyti į bet kokią ląstelių ir audinių rūšį ir jas tokios pliuripotencinės
         būklės galima išsaugoti daug kartų perkeliant ir dauginti. Tokiomis aplinkybėmis aptariamu patentu siekiama išspręsti techninę
         problemą, suteikiant galimybę pagaminti beveik neribotą iš embrioninių kamieninių ląstelių gautų neuroninių arba glijos savybių
         turinčių išskirtų ir grynų pirminių ląstelių skaičių.

      19      Atsižvelgdamas į Greenpeace eV prašymą, Bundespatentgericht (Federalinis patentų teismas), remdamasis PatG 22 straipsnio 1 dalimi, pripažino aptariamą patentą negaliojančiu tiek, kiek jis susijęs su iš žmonių embrionų kamieninių
         ląstelių išgautomis pirminėmis ląstelėmis ir šių pirminių ląstelių gamybos procesais. Atsakovas šį sprendimą apeliacine tvarka
         apskundė Bundesgerichtshof.

      20      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, patenkinti ar ne prašymą panaikinti priklauso nuo atsakymo
         į klausimą, ar aptariamo patento tiek, kiek jis susijęs su iš žmonių embrionų kamieninių ląstelių išgautomis pirminėmis ląstelėmis,
         techninė teorija yra nepatentabili pagal PatG 2 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos 3 punktą. Savo ruožtu atsakymas į šį klausimą priklauso nuo to, kaip aiškintinas
         visų pirma direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punktas.

      21      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, atsižvelgiant į tai, kad pagal direktyvos 6 straipsnio 2 dalį
         valstybėms narėms nesuteikiama jokia diskrecija vertinti šioje dalyje išvardytų procesų ir panaudojimo būdų nepatentabilaus
         pobūdžio (žr. 2001 m. spalio 9 d. Sprendimo Nyderlandai prieš Parlamentą ir Tarybą, C‑377/98, Rink. p. I‑7079, 39 punktą ir 2005 m. birželio 16 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑456/03, Rink. p. I‑5335, 78 ir paskesnius punktus), PatG 2 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje daroma nuoroda į ESchG, visų pirma į šio įstatymo 8 straipsnio 1 dalyje pateiktą embriono apibrėžimą, negali būti laikoma valstybėms narėms paliktos
         laisvės šiuo klausimu sukonkretinti direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punktą apraiška, net jeigu šioje direktyvoje aiškiai
         nepatikslinama, ką reiškia „embrionas“. Ši sąvoka vienodai aiškintina Europos lygmeniu. Kitaip tariant, PatG 2 straipsnio 2 dalies antra pastraipa, būtent joje vartojama embriono sąvoka, negali būti aiškinama kitaip nei direktyvos
         6 straipsnio 2 dalies c punkte pateikta atitinkama sąvoka.

      22      Šiuo atžvilgiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmiausia siekia išsiaiškinti, ar žmonių embrionų kamieninės
         ląstelės, kurios yra pradinė patentuotų procesų medžiaga, yra „embrionai“, kaip suprantama pagal direktyvos 6 straipsnio 2 dalies
         c punktą, ir ar organizmai, iš kurių šios žmogaus embrioninės kamieninės ląstelės gali būti gautos, pagal minėtą straipsnį
         yra „žmonių embrionai“. Šiuo klausimu jis nurodo, kad ne visos žmogaus embrioninės kamieninės ląstelės, kurios yra pradinė
         patentuotų procesų medžiaga, sudaro totipotentines ląsteles, kai kurios jų yra tik pliuripotentinės, gautos embrionų blastocistos
         stadijoje. Taip pat jis kelia klausimą dėl blastocistų, iš kurių irgi galima gauti žmogaus embrioninės kamieninės ląstelės,
         kvalifikavimo atsižvelgiant į embriono sąvoką.

      23      Šiomis aplinkybėmis Bundesgerichtshof nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1. Kaip reikia suprasti direktyvos <...> 6 straipsnio 2 dalies c punkto sąvoką „žmonių embrionai“?
      a) ar ji apima visas žmogaus organizmo vystymosi stadijas nuo kiaušialąstės apvaisinimo, ar dar reikia tenkinti papildomas
         sąlygas, pavyzdžiui, pasiekti tam tikrą vystymosi stadiją?

      b) ar ji taikoma ir tokiems organizmams:
      –        neapvaisintoms žmonių kiaušialąstėms, į kurias iš subrendusios žmogaus ląstelės transplantuojamas branduolys,
      –        neapvaisintoms žmonių kiaušialąstėms, kurios partenogenezės būdu priverčiamos dalytis ir vystytis?
      c) ar ji taip pat taikoma kamieninėms ląstelėms, gautoms iš žmonių embrionų blastocistos stadijoje?
      2. Kaip reikia suprasti sąvoką „žmonių embrionų panaudojimas pramoniniais ar komerciniais tikslais“? Ar ji taikoma bet kokiam
         komerciniam naudojimui, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 6 straipsnio 1 dalį, ypač naudojimui mokslo tyrimams?

      3. Ar pagal direktyvos <...> 6 straipsnio 2 dalies c punktą techninės teorijos negalima patentuoti ir tuomet, kai žmonių embrionų
         naudojimas nepriskiriamas techninei teorijai, kuriai prašoma patento, bet yra būtina šios teorijos taikymo sąlyga:

      –        nes patentas susijęs su produktu, kuriam pagaminti reikia prieš tai sunaikinti žmonių embrionus, arba
      –        patentas susijęs su procesu, kuriame tokio produkto reikia kaip pradinės medžiagos?“
       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo
      24      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo išaiškinti „žmogaus embriono“
         sąvoką pagal direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punktą siekiant šį punktą taikyti, t. y. tik nustatyti šioje nuostatoje numatyto
         draudimo patentuoti taikymo sritį.

      25      Primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką tiek iš reikalavimo vienodai taikyti Sąjungos teisę, tiek iš lygybės
         principo išplaukia, jog tuomet, kai Sąjungos teisės nuostatoje, kad būtų nustatyta jos prasmė ir apimtis, nedaroma aiški nuoroda
         į valstybių narių teisę, jos turinys visoje Sąjungoje paprastai turi būti aiškinamas autonomiškai ir vienodai (žr., be kita
         ko, 1984 m. sausio 18 d. Sprendimo Ekro, 327/82, Rink. p. I‑107, 11 punktą; 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Linster, C‑287/98, Rink. p. I‑6917, 43 punktą; 2009 m. liepos 16 d. Sprendimo Infopaq International, C‑5/08, Rink. p. I‑6569, 27 punktą ir 2010 m. spalio 21 d. Sprendimo Padawan, C‑467/08, Rink. p. I‑0000, 32 punktą).

      26      Direktyvos tekste nepateiktas joks „žmogaus embriono“ sąvokos apibrėžimas, tačiau, kiek tai susiję su šiam žodžių junginiui
         teiktina reikšme, jame nedaroma nuoroda ir į nacionalinę teisę. Taigi iš to matyti, kad taikant direktyvą šį žodžių junginį
         reikia laikyti autonomiška Sąjungos teisės sąvoka, kurią Sąjungos teritorijoje reikia aiškinti vienodai.

      27      Šią išvadą patvirtina direktyvos dalykas ir tikslas. Iš direktyvos 3 ir 5–7 konstatuojamųjų dalių matyti, kad suderinant teisinės
         biotechnologinių išradimų apsaugos taisykles siekiama panaikinti prekybos ir deramo vidaus rinkos funkcionavimo kliūtis, kurias
         sudaro valstybių narių teisės aktų ir teismų praktikos skirtumai, ir taip skatinti tyrimus bei pramonės plėtrą genetinės inžinerijos
         srityje (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Nyderlandai prieš Parlamentą ir Tarybą 16 ir 27 punktus).

      28      Nesant vienodo „žmogaus embriono“ sąvokos apibrėžimo kyla rizika, kad kai kuriuos biotechnologinius išradimus padarę asmenys
         norės prašyti juos patentuoti valstybėse narėse, kur „žmogaus embriono“ sąvoka suprantama siauriausia prasme, taigi jose egzistuos
         didžiausios galimybės patentuoti, atsižvelgiant į tai, kad šiuos išradimus draudžiama patentuoti kitose valstybėse narėse.
         Tokia situacija keltų grėsmę deramam vidaus rinkos funkcionavimui, kurio siekiama direktyva.

      29      Šią išvadą patvirtina ir direktyvos 6 straipsnio 2 dalyje išvardytų draudžiamų patentuoti procesų ir panaudojimo būdų apimtis.
         Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad, priešingai nei šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje, pagal kurią valstybių narių
         valdžios institucijoms ir teismams paliekama didelė diskrecija įgyvendinti draudimą patentuoti išradimus, kurių komercinis
         panaudojimas prieštarautų viešajai tvarkai ir moralei, pagal minėto straipsnio 2 dalį valstybėms narėms nepaliekama jokia
         diskrecija dėl joje išvardytų procesų ir panaudojimo būdų nepatentabilumo, nes šia nuostata siekiama aiškiai apibrėžti to
         paties straipsnio 1 dalyje numatytą draudimą. Iš to matyti, kad aiškiai draudžiant patentuoti nurodytus procesus ir panaudojimo
         būdus direktyvos 6 straipsnio 2 dalimi šiuo atžvilgiu siekiama nustatyti konkrečias teises (žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 78 ir 79 punktus).

      30      Dėl direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punkte numatytai „žmogaus embriono“ sąvokai teiktinos reikšmės pabrėžtina, kad nors
         žmogaus embriono apibrėžimas yra labai jautrus socialinis klausimas daugelyje valstybių narių, kuriam daro įtaką skirtingos
         jų vertybės ir tradicijos, nagrinėdamas šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas turi ne nagrinėti medicinos
         ar etikos pobūdžio klausimus, o tik apsiriboti svarbių direktyvos nuostatų teisiniu išaiškinimu (šiuo klausimu žr. 2008 m.
         vasario 26 d. Sprendimo Mayr, C‑506/06, Rink. p. I‑1017, 38 punktą).

      31      Taip pat primintina, kad terminų, kurių apibrėžtis nepateikiama Sąjungos teisėje, reikšmė ir apimtis turi būti nustatoma atsižvelgiant
         į kontekstą, kuriam esant jie vartojami, ir teisės aktų, kuriuose jie įtvirtinti, tikslus (šiuo klausimu žr., be kita ko,
         2005 m. kovo 10 d. Sprendimo easyCar, C‑336/03, Rink. p. I‑1947, 21 punktą; 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Wallentin-Hermann, C‑549/07, Rink. p. I‑11061, 17 punktą ir 2010 m. liepos 29 d. Sprendimo UGT-FSP, C‑151/09, Rink. p. I‑0000, 39 punktą).

      32      Šiuo atžvilgiu iš direktyvos konstatuojamųjų dalių matyti, kad ja siekiama skatinti investicijas biotechnologijos srityje,
         tačiau žmogaus biologinės medžiagos turi būti naudojamos atsižvelgiant į žmogaus teises, ypač – į žmogaus orumą. Direktyvos
         16 konstatuojamojoje dalyje būtent pabrėžiama, kad „patentų teisė turi būti taikoma vadovaujantis pagrindiniais asmens garbės
         ir orumo principais“.

      33      Šiuo klausimu, kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, direktyvos 5 straipsnio 1 dalimi draudžiama žmogaus kūną įvairiose
         jo formavimosi ir raidos etapuose laikyti patentabiliu išradimu. Papildoma apsauga suteikiama direktyvos 6 straipsniu, kuriame
         prieštaraujančiais viešajai tvarkai ar moralei ir dėl to nepatentabiliais laikomi žmonių klonavimo būdai, žmogaus lytinių
         ląstelių genetinės linijos tapatumo modifikavimo būdai ir žmonių embrionų panaudojimas pramoniniais ar komerciniais tikslais.
         Direktyvos 38 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad šis sąrašas nėra išsamus ir kad taip pat turi būti draudžiama patentuoti
         visus procesus, kuriuos taikant gali būti įžeistas žmogaus orumas (žr. minėto Sprendimo Nyderlandai prieš Parlamentą ir Tarybą 71 ir 76 punktus).

      34      Iš direktyvos konteksto ir tikslo matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas norėjo atmesti bet kokią galimybę patentuoti tuo
         atveju, jeigu dėl to galėtų būti trukdoma atsižvelgti į žmogaus orumą. Iš to matyti, kad pagal direktyvos 6 straipsnio 2 dalies
         c punktą „žmogaus embriono“ sąvoka aiškintina plačiai.

      35      Taip aiškinant kiekviena žmogaus kiaušialąstė nuo apvaisinimo stadijos turi būti laikoma „žmogaus embrionu“ pagal direktyvos
         6 straipsnio 2 dalies c punktą siekiant šį punktą taikyti, jeigu nuo tokio apvaisinimo prasideda žmogaus vystymosi procesas.

      36      Taip pat reikia pripažinti, kad „žmogaus embrionas“ yra ir neapvaisinta žmogaus kiaušialąstė, į kurią iš subrendusios žmogaus
         ląstelės transplantuojamas branduolys, ir neapvaisinta žmogaus ląstelė, kuri partenogenezės būdu priverčiama dalytis ir vystytis.
         Nors šie organizmai tiesiogine prasme nebuvo apvaisinti, iš Teisingumo Teismui pateiktų rašytinių pastabų matyti, kad dėl
         technikos, kuri naudojama norint jas gauti, prasideda žmogaus, kaip embriono, sukurto apvaisinant kiaušialąstę, vystymosi
         procesas.

      37      Kalbant apie kamienines ląsteles, gautas iš žmogaus embriono blastocistos stadijoje, atsižvelgdamas į mokslo raidą nacionalinis
         teismas turi nustatyti, ar jos gali pradėti žmogaus vystymosi procesą ir todėl jas apima „žmogaus embriono“ sąvoka pagal direktyvos
         6 straipsnio 2 dalies c punktą, siekiant šį punktą taikyti.

      38      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad:

      –        pagal direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punktą „žmogaus embrionas“ yra kiekviena žmogaus kiaušialąstė nuo apvaisinimo stadijos,
         kiekviena neapvaisinta kiaušialąstė, į kurią iš subrendusios žmogaus ląstelės transplantuojamas branduolys, ir kiekviena neapvaisinta
         žmogaus ląstelė, kuri partenogenezės būdu priverčiama dalytis ir vystytis,

      –        atsižvelgdamas į mokslo raidą nacionalinis teismas turi nustatyti, ar iš žmogaus embriono blastocistos stadijoje gauta kamieninė
         ląstelė yra „žmogaus embrionas“, kaip suprantama pagal direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punktą.

       Dėl antrojo klausimo
      39      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar sąvoka „žmonių embrionų panaudojimas
         pramoniniais ar komerciniais tikslais“, kaip suprantama pagal direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punktą, apima ir žmonių embrionų
         panaudojimą mokslo tyrimų tikslais.

      40      Šiuo klausimu pažymėtina, kad direktyva nesiekiama reglamentuoti žmonių embrionų panaudojimo mokslo tyrimų tikslais. Jos dalykas
         – biotechnologinių išradimų patentabilumas.

      41      Siekiant nustatyti tik tai, ar draudimas patentuoti žmonių embrionų panaudojimą pramoniniais ar komerciniais tikslais apima
         ir žmonių embrionų panaudojimą mokslo tyrimų tikslais ir ar mokslo tyrimams, kuriuos atliekant naudojami žmonių embrionai,
         galima taikyti patentų teisės teikiamą apsaugą, reikia pažymėti, kad patento suteikimas išradimui paprastai reiškia, kad jis
         bus naudojamas pramonėje ir prekyboje.

      42      Šį aiškinimą patvirtina direktyvos 14 konstatuojamoji dalis. Joje tvirtinama, kad išradimo patentu jo savininkui suteikiama
         „teisė uždrausti tretiesiems asmenims panaudoti jį pramoniniams ir komerciniams tikslams“, ir nurodoma, kad su patentu susijusios
         teisės paprastai yra pramoninio ir komercinio pobūdžio.

      43      Tačiau net jeigu mokslo tyrimų tikslą reikia atskirti nuo pramoninių ar komercinių tikslų, žmonių embrionų panaudojimo siekiant
         tirti, dėl kurio būtų pateikta patento paraiška, negalima atskirti nuo paties patento ir su juo susijusių teisių.

      44      Direktyvos 42 konstatuojamojoje dalyje pateikiamas patikslinimas, kad šios direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punkte numatytas
         draudimas patentuoti „neturi įtakos išradimams, terapijos ar diagnostikos tikslais naudingai taikomiems žmogaus embrionui“,
         taip pat patvirtina, kad žmonių embrionų panaudojimas mokslo tyrimams, dėl kurio būtų pateikta patento paraiška, negali būti
         atskirtas nuo panaudojimo pramonėje bei prekyboje ir nepatekti į draudimo patentuoti taikymo sritį.

      45      Be to, toks išaiškinimas atitinka Europos patentų biuro išplėstinės apeliacinės tarybos pateiktą EPK įgyvendinimo reglamento
         28 straipsnio c punkto, kuriame visiškai pakartojamas direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punkto tekstas, išaiškinimą (žr.
         2008 m. lapkričio 25 d. Sprendimo G 2/06, EPB oficialusis leidinys, 2009 m. gegužės mėn., p. 306, 25–27 punktus).

      46      Taigi į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punkte nustatytas draudimas patentuoti žmonių
         embrionų panaudojimą pramoniniais ar komerciniais tikslais apima ir panaudojimą mokslo tyrimams, ir patentu gali būti saugomas
         tik žmogaus embriono panaudojimas terapijai ar diagnostikai, kai toks panaudojimas naudingas žmogaus embrionui.

       Dėl trečiojo klausimo
      47      Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės klausia, ar išradimą
         draudžiama patentuoti tuo atveju, kai jame pačiame nenaudojami žmonių embrionai, bet jis susijęs su produktu, kuriam pagaminti
         reikia prieš tai sunaikinti žmonių embrionus, arba su procesu, kuriam reikia pradinės medžiagos, gautos sunaikinant žmonių
         embrionus.

      48      Šis klausimas keliamas byloje, susijusioje su išradimo dėl pirminių neuroninių ląstelių gamybos, kuriai reikia panaudoti iš
         žmogaus embriono blastocistos stadijoje gautas kamienines ląsteles, patentabilumu. Iš Teisingumo Teismui pateiktų pastabų
         matyti, kad jeigu kamieninė ląstelė iš žmogaus embriono paimama blastocistos stadijoje, toks embrionas sunaikinamas.

      49      Todėl dėl šio sprendimo 32–35 punktuose pateiktų motyvų reikia laikyti, kad išradimą draudžiama patentuoti, kai norint jį
         įgyvendinti reikia sunaikinti žmonių embrionus, net jeigu tai, ką prašoma patentuoti, nėra susiję su žmonių embrionų panaudojimu.
         Tokiu atveju taip pat laikytina, kad yra naudojami žmonių embrionai, kaip suprantama pagal direktyvos 6 straipsnio 2 dalies
         c punktą. Šiuo atžvilgiu nesvarbi aplinkybė, kad prireikus sunaikinama gerokai anksčiau nei įgyvendinamas išradimas, kaip
         antai tokiu atveju, kai embrioninės kamieninės ląstelės pagaminamos iš kamieninių ląstelių linijos, ir tik ją kuriant buvo
         sunaikinti žmonių embrionai.

      50      Jeigu direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punkte nustatyto draudimo patentuoti taikymo sritis neapimtų prašomos užpatentuoti
         techninės teorijos remiantis tuo, kad joje neminima, jog naudojami žmonių embrionai, ir todėl jie iš anksto sunaikinami, aptariama
         nuostata taptų neveiksminga ir patentą prašantis suteikti asmuo galėtų išvengti jos taikymo sumaniai suformulavęs prašymą.

      51      Ir šiuo atveju Europos patentų biuro išplėstinė apeliacinė taryba, į kurią kreiptasi dėl EPK įgyvendinimo reglamento 28 straipsnio
         c punkto, kurio tekstas tapatus direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punkto tekstui, išaiškinimo, padarė tokią pačią išvadą
         (žr. šio sprendimo 45 punkte minėto 2008 m. lapkričio 25 d. sprendimo 22 punktą).

      52      Taigi į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad pagal direktyvos 6 straipsnio 2 dalies c punktą draudžiama patentuoti išradimą,
         kai pagal techninę teoriją, dėl kurios teikiama patento paraiška, iš pradžių reikia sunaikinti žmonių embrionus ar juos naudoti
         kaip pradinę medžiagą, nepaisant to, kokioje stadijoje tai atliekama, net jeigu techninės teorijos, kurią prašoma užpatentuoti,
         aprašyme apie žmonių embrionų naudojimą neužsimenama.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      53      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      1.      1998 m. liepos 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/44/EB dėl teisinės biotechnologinių išradimų apsaugos 6 straipsnio
            2 dalies c punktą reikia aiškinti taip:
      –        „žmogaus embrionas“ yra kiekviena žmogaus kiaušialąstė nuo apvaisinimo stadijos, kiekviena neapvaisinta kiaušialąstė, į kurią
            iš subrendusios žmogaus ląstelės transplantuojamas branduolys, ir kiekviena neapvaisinta žmogaus ląstelė, kuri partenogenezės
            būdu priverčiama dalytis ir vystytis,
      –        atsižvelgdamas į mokslo raidą nacionalinis teismas turi nustatyti, ar iš žmogaus embriono blastocistos stadijoje gauta kamieninė
            ląstelė yra „žmogaus embrionas“, kaip suprantama pagal Direktyvos 98/44 6 straipsnio 2 dalies c punktą.
      2.      Direktyvos 98/44 6 straipsnio 2 dalies c punkte nustatytas draudimas patentuoti žmonių embrionų panaudojimą pramoniniais ar
            komerciniais tikslais apima ir panaudojimą mokslo tyrimams, ir patentu gali būti saugomas tik žmogaus embriono panaudojimas
            terapijai ar diagnostikai, kai toks panaudojimas naudingas žmogaus embrionui.
      3.      Pagal Direktyvos 98/44 6 straipsnio 2 dalies c punktą draudžiama patentuoti išradimą, kai pagal techninę teoriją, dėl kurios
            teikiama patento paraiška, iš pradžių reikia sunaikinti žmonių embrionus ar juos naudoti kaip pradinę medžiagą, nepaisant
            to, kokioje stadijoje tai atliekama, net jeigu techninės teorijos, kurią prašoma užpatentuoti, aprašyme apie žmonių embrionų
            naudojimą neužsimenama.
      Parašai.
      *  Proceso kalba: vokiečių.


1982 m. sausio 14 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Francesco Reina ir Letizia Reina prieš Landeskreditbank Baden-Württemberg. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgericht Stuttgart - Vokietija. # Laisvas darbuotojų judėjimas. # Byla 65/81.


2003 m. balanžio 10 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Michel Hendrickx prieš Europos profesinio mokymo plėtros centrą (Cedefop). # Apeliacinis skundas - Pareigūnai - Nereikalingumas priimti sprendimą. # Byla C-217/01 P.


title: 2009 m. gruodžio 23 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Jasna Detiček prieš Maurizio Sgueglia.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Višje sodišče v Mariboru - Slovėnija.#Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose - Su santuoka ir tėvų pareigomis susijusios bylos - Reglamentas (EB) Nr. 2201/2003 - Su globos teisėmis susijusios laikinosios priemonės - Vienoje valstybėje narėje vykdytinas teismo sprendimas - Neteisėtas vaiko išvežimas - Kita valstybė narė - Kitas teismas - Vaiko globos suteikimas kitam iš tėvų - Jurisdikcija - Prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūra.#Byla C-403/09 PPU.

text:
      TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2009 m. gruodžio 23 d.(*)

      „Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Su santuoka ir tėvų pareigomis susijusios bylos – Reglamentas (EB) Nr. 2201/2003 – Su globos teisėmis susijusios laikinosios priemonės – Vienoje valstybėje narėje vykdytinas teismo sprendimas – Neteisėtas vaiko išvežimas – Kita valstybė narė – Kitas teismas – Vaiko globos suteikimas kitam iš tėvų – Jurisdikcija – Prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūra“
      Byloje C‑403/09 PPU
      dėl Višje sodišče v Mariboru (Slovėnija) 2009 m. spalio 19 d. Nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2009 m. spalio 20 d., pagal EB 68 ir 234 straipsnius
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje, kurią pradėjo

      Jasna Detiček
      prieš
      Maurizio Sgueglia,

      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, J. Malenovský (pranešėjas) ir D. Šváby,
      generalinis advokatas Y. Bot,
      posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo 2009 m spalio 19 d. nutartį, kurią Teisingumo Teismas
         gavo 2009 m. spalio 20 d. ir kuria prašoma priimti prejudicinį sprendimą pagal sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą
         remiantis Procedūros reglamento 104b straipsniu,

      atsižvelgęs į 2009 m. spalio 27 d. Trečiosios kolegijos sprendimą patenkinti šį prašymą,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. gruodžio 7 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        J. Detiček, atstovaujamos odvetnik B. Žibret,

      –        M. Sgueglia, atstovaujamo odvetnik L. Varanelli,

      –        Slovėnijos vyriausybės, atstovaujamos N. Aleš Verdir,
      –        Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek,
      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos J. Kemper,
      –        Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos B. Beaupère‑Manokha,
      –        Italijos vyriausybės, atstovaujamos I. Bruni, padedamos avvocato dello Stato F. Arena,

      –        Latvijos vyriausybės, atstovaujamos K. Drevina,
      –        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos M. Arciszewski,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos A.‑M. Rouchaud‑Joët ir M. Žebre,
      susipažinęs su generalinio advokato nuomone,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos
         ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000
         (OL L 338, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 243), 20 straipsnio išaiškinimo.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant J. Detiček ir M. Sgueglia ginčą dėl jų dukros Antonellos globos.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        Reglamento Nr. 2201/2003 12 konstatuojamojoje dalyje įtvirtinta:

      „Jurisdikcijos pagrindai, susiję su tėvų pareigomis, nustatyti šiame reglamente, yra suformuluoti kuo labiausiai atsižvelgiant
         į vaiko interesus, ypač į artumo kriterijų. Tai reiškia, kad jurisdikcija turėtų pirmiausiai priklausyti vaiko nuolatinės
         gyvenamosios vietos valstybei narei, išskyrus tam tikrus vaiko gyvenamosios vietos pakeitimo atvejus arba pagal tėvų pareigų
         turėtojų susitarimą.“

      4        Šio reglamento 16 konstatuojamojoje dalyje patikslinama:

      „Šis reglamentas neturėtų valstybės narės teismams užkirsti kelio neatidėliotinais atvejais imtis laikinų priemonių, įskaitant
         apsaugos priemones, dėl asmenų ar turto toje valstybėje.“

      5        Reglamento 21 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:

      „Valstybėje narėje atliekamas teismo sprendimų pripažinimas ir vykdymas turėtų būti grindžiamas abipusiu pasitikėjimu, o nepripažinimo
         pagrindai turėtų būti minimalūs.“

      6        Pagal Reglamento Nr. 2201/2003 33 konstatuojamąją dalį:

      „Šis reglamentas pripažįsta Europos Sąjungos Pagrindinių teisių chartijos [paskelbtos Nicoje 2000 m. gruodžio 7 d. (OL C 364,
         p. 1), toliau – chartija] principus ir jų laikosi. Visų pirma juo siekiama užtikrinti pagarbą pagrindinėms vaiko teisėms,
         išdėstytoms <...> chartijos 24 straipsnyje.“

      7        Šio reglamento 2 straipsnyje numatyta:

      „Šiame reglamente:
      <...>
      4)      „teismo sprendimas“ – tai valstybės narės teismo paskelbtas sprendimas dėl santuokos nutraukimo, gyvenimo skyrium (separacija)
         ar santuokos pripažinimo negaliojančia ir teismo sprendimas, susijęs su tėvų pareigomis, nesvarbu, kaip tas sprendimas vadinamas,
         įskaitant potvarkį, įsakymą ar nutarimą;

      <...>
      11)      „neteisėtas išvežimas ar negrąžinimas“ – tai vaiko išvežimas ar negrąžinimas tais atvejais, kai:
      a)      tuo pažeidžiamos globos teisės, įgytos teismo sprendimu, įstatymų nustatyta tvarka ar juridinę galią turinčiu susitarimu pagal
         valstybės narės, kurioje yra vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta iki išvežimo ar negrąžinimo, [teisę]

      ir
      b)      jei išvežimo ar negrąžinimo metu globos teisėmis buvo faktiškai naudojamasi drauge ar jų su niekuo nesidalijant arba jomis
         taip būtų naudojamasi išvežimui ar negrąžinimui [jei tokių veiksmų nebūtų]. Laikoma, kad globa yra įgyvendinama kartu, kai
         pagal teismo sprendimą ar įstatymų nustatyta tvarka vienas tėvų teisių turėtojas negali spręsti dėl vaiko gyvenamosios vietos
         be kito tėvų pareigų turėtojo sutikimo.“

      8        Šio reglamento 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Valstybės narės teismai turi jurisdikciją bylose, susijusiose su tėvų pareigomis vaikui, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta
         tuo metu, kai byla patenka jų žinion, yra toje valstybėje narėje.“

      9        Šio reglamento 20 straipsnyje „Laikinos, įskaitant apsaugines, priemonės“ numatyta:

      „1.      Neatidėliotinais atvejais šio reglamento nuostatos neužkerta kelio valstybės narės teismams toje valstybėje esantiems asmenims
         ar turtui taikyti laikinas, įskaitant apsaugines, priemones, kurios gali būti numatytos tos valstybės narės teisėje, netgi
         jei pagal šį reglamentą kitos valstybės narės teismas turi jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės.

      2.      Šio straipsnio 1 dalyje nurodytos priemonės netaikomos, kai valstybės narės teismas, turintis jurisdikciją pagal šį reglamentą
         nagrinėti bylą iš esmės, jau yra ėmęsis priemonių, kurias jis laiko tinkamomis.“

      10      Reglamento Nr. 2201/2003 21 straipsnio 1 ir 3 dalyse numatyta:

      „1. Valstybėje narėje priimtas teismo sprendimas pripažįstamas kitose valstybėse narėse netaikant jokių specialių procedūrų.
      <…>
      3. Nepažeisdama šio skyriaus 4 skirsnio, bet kuri suinteresuota šalis gali šio skyriaus 2 skirsnyje nustatyta tvarka paduoti
         prašymą dėl teismo sprendimo pripažinimo ar nepripažinimo.

      <...>“
       1980 m. Hagos konvencija
      11      1980 m. spalio 25 d. Hagos konvencijos dėl tarptautinio vaikų grobimo civilinių aspektų (toliau – 1980 m. Hagos konvencija)
         12 straipsnyje įtvirtinta:

      „Jei vaikas yra neteisėtai išvežtas arba laikomas, kaip nurodyta 3 straipsnyje, ir jei pradedant procesą Susitariančiosios
         Valstybės, kurioje yra vaikas, teismo ar administracinėse institucijose dar nėra praėjęs vienerių metų terminas nuo tos dienos,
         kai vaikas buvo neteisėtai išvežtas ar laikomas, bylą nagrinėjanti institucija nurodo vaiką tuojau pat grąžinti.

      Net jei procesas buvo pradėtas praėjus ankstesnėje pastraipoje nurodytam vienerių metų terminui, teismo ar administracinė
         institucija nurodo grąžinti vaiką, nebent būtų įrodyta, kad vaikas jau prisitaikė prie naujos aplinkos.

      Jei valstybės, į kurią kreipiamasi, teismo ar administracinė institucija turi pagrindo manyti, kad vaikas išvežtas į kitą
         valstybę, ji gali sustabdyti bylos nagrinėjimą arba atmesti prašymą grąžinti vaiką.“

      12      1980 m. Hagos konvencijos 13 straipsnyje numatyta:

      „Nepaisant ankstesnio straipsnio nuostatų, valstybės, į kurią kreipiamasi, teismo ar administracinė institucija neprivalo
         nurodyti grąžinti vaiką, jei asmuo, įstaiga ar kita organizacija, kuri prieštarauja, kad vaikas būtų grąžintas, įrodo, kad:

      a)      asmuo, įstaiga ar kita organizacija, kuri rūpinosi vaiku, vaiko išvežimo ar laikymo metu iš tiesų nesinaudojo globos teisėmis
         arba neprieštaravo ar vėliau sutiko, kad vaikas būtų išvežtas ar laikomas; arba

      b)      yra didelė rizika, kad vaiką grąžinus jam būtų padaryta fizinė ar psichinė žala arba kad vaikas paklius į kitą netoleruotiną
         situaciją.

      Teismo ar administracinė institucija taip pat gali atsisakyti nurodyti grąžinti vaiką, jei ji nustato, kad vaikas prieštarauja
         grąžinimui ir jau yra sulaukęs tokio amžiaus ir brandos, kai tikslinga atsižvelgti į jo nuomonę.

      Svarstydamos šiame straipsnyje nurodytas aplinkybes, teismo ir administracinės institucijos privalo atsižvelgti į informaciją
         apie vaiko socialinę kilmę ir padėtį, kurią pateikia vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos centrinė įstaiga ar kita kompetentinga
         institucija.“

       Nacionalinės teisės aktai
      13      Pagal Civilinio proceso kodekso (Zakon o pravdnem postopku) 411 straipsnio 1 ir 3 dalis:

      „1.      Nagrinėdamas su santuoka susijusius ginčus ir ginčus dėl tėvų bei vaikų santykių, teismas bylos šalies prašymu arba savo iniciatyva
         gali priimti laikinąsias priemones dėl bendrų vaikų globos ir rūpybos, taip pat laikinąsias priemones dėl teisės bendrauti
         su vaiku atšaukimo ar apribojimo arba teisės bendrauti su vaiku įgyvendinimo tvarkos.

      <...>
      3.      Ankstesnėse dalyse nurodytos laikinosios priemonės priimamos laikinąsias apsaugos priemones reglamentuojančių įstatymų nustatyta
         tvarka.“

      14      Pagal Įstatymo dėl vykdymo ir apsaugos priemonių (Zakon o izvršbi in zavarovanju, toliau – ZIZ) 272 straipsnio 1 dalį:

      „Teismas priima laikinąją priemonę nepiniginiam reikalavimui užtikrinti, jeigu kreditorius įtikinamai įrodo turintis arba
         įgysiantis tokį reikalavimą skolininko atžvilgiu. Kreditorius turi įtikinamai įrodyti <...>, kad laikinoji apsaugos priemonė
         yra reikalinga siekiant išvengti priverstinio vykdymo arba sunkiai atlyginamos žalos atsiradimo <...>.“

      15      ZIZ 267 straipsnyje numatyta:

      „Laikinoji priemonė gali būti nustatyta prieš pradedant teismo procesą, jam vykstant ar net jam pasibaigus, kol reikalavimas
         nėra įvykdytas.“

      16      Pagal ZIZ 278 straipsnio 2 dalį:

      „Teismas, net ir skolininko prašymu, nutraukia procesą ir panaikina priimtus aktus, jeigu aplinkybės, kuriomis remiantis priimta
         laikinoji priemonė, vėliau pasikeitė ir ši priemonė tapo nebereikalinga.“

      17      Įstatymo dėl santuokos ir šeimos santykių (Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih) 105 straipsnio 3 dalyje numatyta:

      „Jeigu tėvai, nepaisant socialinių tarnybų pagalbos, nesusitaria dėl vaikų globos ir auklėjimo, teismas vieno ar abiejų tėvų
         prašymu priima sprendimą visų vaikų globą suteikti vienam jų arba vieno ar daugiau vaikų globą suteikti vienam iš tėvų, o
         kitų vaikų – kitam. Be to, teismas savo iniciatyva gali nuspręsti visų vaikų arba kelių iš jų globą suteikti trečiajam asmeniui
         <...>.“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      18      Slovėnijos pilietė J. Detiček ir M. Sgueglia, tarp kurių šiuo metų vyksta santuokos nutraukimo procesas, gyveno Romoje (Italija)
         25 metus. Jų dukra Antonella gimė 1997 m. rugsėjo 6 dieną.

      19      2007 m. liepos 25 d. kompetentingas Tivolio (Italija) teismas (toliau – Tivolio teismas), kuriam sutuoktiniai J. Detiček ir
         M. Sgueglia pateikė prašymą nutraukti santuoką ir kuriame taip pat sprendžiamas Antonellos globos klausimas, laikinai jos
         globos teises suteikė tik M. Sgueglia ir nurodė ją laikinai apgyvendinti Romoje esančiuose Suore Calasanziane globos namuose.

      20      Tą pačią dieną J. Detiček išvyko iš Italijos su savo dukra Antonella į Slovėniją, Zgornje Poljčane miestą, kur abi gyvena
         iki šiol.

      21      2007 m. lapkričio 22 d. Okrožno sodiške v Mariboru (Mariboro apygardos teismas) (Slovėnija) sprendimu, kurį 2008 m. spalio 2 d. Sprendimu patvirtino Vrhovno sodišče (Aukščiausiasis teismas) (Slovėnija), nuspręsta, kad 2007 m. liepos 25 d. Tivolio teismo nutartis yra vykdytina Slovėnijos
         Respublikos teritorijoje.

      22      Remiantis šiuo Vrhovno sodiške sprendimu, Okrajno sodišče v Slovenski Bistrici (Slovenska Bistricos apylinkės teismas) pradėtas vykdymo procesas dėl vaiko perdavimo M. Sgueglia globai ir apgyvendinimo
         minėtuose globos namuose. Tačiau 2009 m. vasario 2 d. Nutartimi šis teismas atidėjo minėtą vykdymą, kol bus baigtas procesas
         pagrindinėje byloje.

      23      2008 m. lapkričio 28 d. J. Detiček pateikė prašymą Okrožno sodišče v Mariboru taikyti laikinąsias apsaugos priemones ir suteikti jai vaiko globą.

      24      2008 m. gruodžio 9 d. Nutartimi šis teismas patenkino J. Detiček prašymą ir suteikė laikiną Antonellos globą. Šis teismas
         savo sprendimą pagrindė Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsniu ir 1980 m. Hagos konvencijos 13 straipsniu bei motyvavo jį
         pasikeitusiomis aplinkybėmis ir vaiko interesais.

      25      Šiuo klausimu jis nusprendė, kad Antonella integravosi į socialinę aplinką Slovėnijoje. Jos grąžinimas į Italiją, priverstinai
         apgyvendinant globos namuose, prieštarautų jos gerovei, nes toks sprendimas sukeltų nepataisomą fizinę ir psichinę traumą.
         Be to, Antonella per Slovėnijoje vykusį teismo procesą išsakė pageidavimą likti kartu su savo motina.

      26      M. Sgueglia šią nutartį apskundė tam pačiam teismui, kuris jo skundą atmetė 2009 m. birželio 29 d. Nutartimi.

      27      M. Sgueglia dėl šios nutarties padavė skundą Višje sodišče v Mariboru (Mariboro apeliacinis teismas) (Slovėnija).

      28      Tokiomis aplinkybėmis Višje Sodišče v Mariboru nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius du prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar Slovėnijos Respublikos ([Europos Sąjungos] valstybės narės) teismas turi jurisdikciją pagal <...> Reglamento [Nr. 2201/2003]
         20 straipsnį priimti apsaugos priemones, kai kitos valstybės narės teismas, pagal šį reglamentą turintis jurisdikciją nagrinėti
         bylą iš esmės, jau buvo priėmęs apsaugos priemonę, kuri pripažinta vykdytina Slovėnijos Respublikoje?

      Jeigu į pirmąjį klausimą bus atsakyta teigiamai:
      2.      Ar Slovėnijos teismas, taikydamas nacionalinę teisę (o tai leidžia <...> Reglamento [Nr. 2201/2003] 20 straipsnis), gali priimdamas
         apsaugos priemonę Reglamento [Nr. 2201/2003] 20 straipsnio prasme pakeisti ar panaikinti galutinę ir vykdytiną apsaugos priemonę,
         kurią priėmė kitos valstybės narės teismas, pagal <...> Reglamentą [Nr. 2201/2003] turintis jurisdikciją nagrinėti bylą iš
         esmės?“

       Dėl sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūros
      29      Višje sodišče v Mariboru paprašė, kad šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą būtų nagrinėjamas pagal sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą,
         numatytą Procedūros reglamento 104b straipsnyje.

      30      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas motyvavo savo prašymą remdamasis tuo, kad yra Italijos teismo priimtas
         vykdytinas sprendimas dėl apsaugos priemonės suteikti vaiko globą tėvui ir priešingas Slovėnijos teismo priimtas sprendimas
         dėl apsaugos priemonės suteikti vaiko globą motinai. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat nurodė
         būtinybę imtis skubių priemonių, nes sprendimo priėmimo atitolinimas prieštarauja vaiko interesams ir gali nepataisomai pakenkti
         jos ir tėvo santykiams. Galiausiai šis teismas pažymi, kad vien pats laikinas priimtos apsaugos priemonės dėl vaiko globos
         pobūdis reikalauja skubios Teisingumo Teismo reakcijos, kad nebesitęstų teisinio nesaugumo situacija.

      31      Susipažinusi su generalinio advokato nuomone, Teisingumo Teismo trečioji kolegija 2009 m. spalio 27 d. nusprendė patenkinti
         nacionalinio teismo prašymą nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pagal sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą.

       Dėl prejudicinių klausimų
      32      Savo dviem klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia,
         ar Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnį reikia aiškinti taip, kad juo leidžiama vienos valstybės narės teismui priimti laikinąją
         priemonę su tėvų pareigomis susijusioje byloje, siekiant paskirti vaiko, kuris yra šios valstybės narės teritorijoje, globą
         vienam iš jo tėvų, kai kitos valstybės narės teismas, pagal šį reglamentą turintis jurisdikciją nagrinėti bylą dėl vaiko globos
         iš esmės, jau yra priėmęs sprendimą šio vaiko globą laikinai suteikti kitam iš tėvų, ir šis sprendimas paskelbtas vykdytinu
         pirmosios valstybės narės teritorijoje.

      33      Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, aiškinant Bendrijos teisės nuostatą, reikia atsižvelgti ne tik į joje
         vartojamas sąvokas ir į kontekstą, bet taip pat į teisės akto, kuriam ji priklauso, tikslus (šiuo klausimu visų pirma žr.
         2000 m. gegužės 18 d. Sprendimo KVS International, C‑301/98, Rink. p. I‑3583, 21 punktą; 2006 m. lapkričio 23 d. Sprendimo ZVK, C‑300/05, Rink. p. I‑11169, 15 punktą ir 2009 m. spalio 22 d. Sprendimo Bogiatzi (Ventouras sutuoktinė), C‑301/08, Rink. p. I‑0000, 39 punktą).

      34      Be to, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad valstybės narės ne tik privalo savo nacionalinę teisę aiškinti
         taip, kad ji atitiktų Bendrijos teisę, bet taip pat nesivadovauti tokiu antrinės teisės teksto aiškinimu, kuris pažeistų Bendrijos
         teisės sistemos saugomas pagrindines teises arba kitus bendruosius Bendrijos teisės principus (šiuo klausimu žr. 2003 m. lapkričio
         6 d. Sprendimo Lindqvist, C‑101/01, Rink. p. I‑12971, 87 punktą bei 2007 m. birželio 26 d. Sprendimo Ordre des barreaux francophones et germanophone ir kt., C‑305/05, Rink. p. I‑5305, 28 punktą).

      35      Pirmiausia reikia pažymėti, kad pagal Reglamento Nr. 2201/2003 12 konstatuojamąją dalį jame nustatyti jurisdikcijos pagrindai
         su tėvų pareigomis susijusioje byloje yra suformuluoti kuo labiausiai atsižvelgiant į vaiko interesus, ypač į artumo kriterijų.

      36      Remiantis Reglamento Nr. 2201/2003 8 straipsniu, jurisdikciją su tėvų pareigomis susijusioje byloje turi pirmiausia valstybės
         narės, kurioje yra nuolatinė vaiko gyvenamoji vieta tuo metu, kai byla patenka jų žinion, teismai. Dėl savo geografinio artumo
         šie teismai paprastai gali geriau įvertinti, kokias priemones tinkamiausia priimti vaiko interesais.

      37      Šioje byloje iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir 2008 m. gruodžio 9 d. Okrožno sodišče v Mariboru nutarties matyti, kad jurisdikciją nagrinėti iš esmės bet kurį pagrindinės bylos klausimą dėl tėvų pareigų pagal minėtą 8 straipsnį
         turi Tivolio teismas.

      38      Tačiau Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad valstybės narės, kurioje yra vaikas, teismams leidžiama
         tam tikromis aplinkybėmis taikyti laikinas, įskaitant apsaugines, priemones, numatytas tos valstybės įstatymuose, netgi jei
         pagal šį reglamentą kitos valstybės narės teismas turi jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės. Kadangi ši nuostata yra bendros
         šiuo reglamentu įtvirtintos jurisdikcijos sistemos išimtis, ją reikia aiškinti griežtai.

      39      Iš pačios Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, jog šioje nuostatoje nurodyti teismai gali taikyti
         laikinąsias ar apsaugos priemones tik esant trims kumuliacinėms sąlygoms, būtent nagrinėjamos priemonės turi būti neatidėliotinos,
         jos turi būti taikomos teismo, į kurį kreiptasi, buvimo vietos valstybėje narėje esantiems asmenims ar turtui ir jos turi
         būti laikinojo pobūdžio (šiuo klausimu žr. 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimo A, C‑523/07, Rink. p. I‑0000, 47 punktą).

      40      Vadinasi, nesant vienos iš šių trijų sąlygų, numatyta priemonė negali patekti į Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnio 1 dalį.

      41      Pirmiausia reikia remtis sąlyga dėl neatidėliotino atvejo.

      42      Kadangi Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnio 1 dalimi leidžiama jurisdikcijos nagrinėti bylą iš esmės neturinčiam teismui
         išimtinais atvejais priimti laikinąją priemonę dėl tėvų pareigų, reikia laikytis pozicijos, kad šioje nuostatoje esanti neatidėliotino
         atvejo sąvoka susijusi tiek su situacija, kurioje yra vaikas, tiek su negalėjimu praktikoje pateikti prašymą dėl tėvų pareigų
         teismui, turinčiam jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės.

      43      Iš nutarties dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Okrožno sodišče v Mariboru savo 2008 m. gruodžio 9 d. Nutartimi konstatavo, jog iškilo neatidėliotinas atvejis Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnio
         1 dalies prasme, nurodydamas pasikeitusias aplinkybes po to, kai Tivolio teismas priėmė laikinąją priemonę su tėvų pareigomis
         susijusioje byloje, laikinai vaiko globos teises suteikdamas tik jos tėvui. Šios aplinkybės taip pasikeitė dėl to, kad vaikas
         per tą laiką integravosi į aplinką Slovėnijoje, kur šiuo metu gyvena. Tokiomis aplinkybėmis Okrožno sodišče v Mariboru nusprendė, kad grąžinus Antonellą į Italiją, o tai įvyktų vykdant Tivolio teismo nutartį, ji atsidurtų padėtyje, kuri galėtų
         rimtai pažeisti jos gerovę.

      44      Tačiau Okrožno sodišče v Mariboru nurodytos aplinkybės neleidžia pagrįsti neatidėliotino atvejo Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnio 1 dalies prasme konstatavimo.

      45      Pirma, pripažinus, kad tokiu atveju, koks nagrinėjamas šioje byloje, iškilo neatidėliotinas atvejis, būtų pažeistas abipusio
         valstybėse narėse priimtų teismo sprendimų pripažinimo principas, įtvirtintas Reglamentu Nr. 2201/2003, o tai yra principas,
         kurį patį pagrindžia, kaip matyti iš šio reglamento 21 konstatuojamosios dalies, abipusio valstybių narių pasitikėjimo principas.

      46      Tarp taisyklių, kurios patvirtina ankstesniame punkte minėtus principus, pirmiausia reikia paminėti Reglamento Nr. 2201/2003
         28 straipsnio 1 dalį, pagal kurią kilmės valstybėje narėje priimtas ir joje vykdytinas teismo sprendimas dėl tėvų pareigų
         yra vykdomas kitoje valstybėje narėje, kurioje prašoma tokio vykdymo, ir šio reglamento 31 straipsnio 3 dalį, pagal kurią
         jokiomis aplinkybėmis negalima prašyti peržiūrėti iš esmės priimto teismo sprendimo, kurį prašoma vykdyti.

      47      Šioje byloje laikinąją priemonę su tėvų pareigomis susijusioje byloje priėmė jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės turintis
         teismas, t. y. Tivolio teismas, šis sprendimas paskelbtas vykdytinu Slovėnijoje. Jei pasikeitusių aplinkybių dėl laipsniškai
         vykstančio proceso, pavyzdžiui, dėl vaiko integravimosi į naują aplinką, pakaktų, kad pagal Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnio
         1 dalį jurisdikcijos nagrinėti bylą iš esmės neturinčiam teismui būtų leista priimti laikinąją priemonę, kuria siekiama pakeisti
         jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės turinčio teismo priimtą priemonę su tėvų pareigomis susijusioje byloje, galimas vykdymo
         proceso lėtumas valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, prisidėtų sudarant sąlygas, kuriomis pirmasis teismas galėtų sutrukdyti
         vykdyti vykdytinu pripažintą sprendimą. Toks šios nuostatas aiškinimas pažeistų pačius principus, kuriais pagrįstas šis reglamentas.

      48      Antra, reikia pažymėti, kad šioje byloje vaiko padėtis pasikeitė dėl neteisėto jo išvežimo Reglamento Nr. 2201/2003 2 straipsnio
         11 dalies prasme. Laikinoji priemonė, kurią priėmė Okrožno sodišče v Mariboru, iš tikrųjų pagrįsta ne tik Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnio 1 dalimi, bet taip pat 1980 m. Hagos konvencijos 13 straipsniu,
         kuris taikomas tik neteisėto vaiko išvežimo ar laikymo atveju.

      49      Pripažinimas, kad tokioje situacijoje, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, iškilo neatidėliotinas atvejis, prieštarautų
         Reglamento Nr. 2201/2003 tikslui, kuriuo siekiama atgrasyti nuo vaiko neteisėto išvežimo ar negrąžinimo (šiuo klausimu žr.
         2008 m. liepos 11 d. Sprendimo Rinau, C‑195/08 PPU, Rink. p. I‑5271, 52 punktą). Ir iš tikrųjų sutikimas, kad priemonė, numatanti tėvų pareigų pakeitimą, galėtų
         būti priimta remiantis Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnio 1 dalimi, reikštų, kad įtvirtinus tokią faktinę situaciją, susiklosčiusią
         dėl neteisėto elgesio, būtų sustiprinta vieno iš tėvų, kuris atsakingas už neteisėtą išvežimą, padėtis.

      50      Toliau, kaip matyti iš pačios Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnio 1 dalies formuluotės, laikinosios priemonės turi būti
         priimtos dėl asmenų, gyvenančių valstybėje narėje, kur įsikūrę jurisdikciją tokias priemones priimti turintys teismai.

      51      Laikinoji priemonė su tėvų pareigomis susijusioje byloje, kuria siekiama pakeisti vaiko globėją, yra priimta ne tik dėl paties
         vaiko, bet taip pat dėl vieno iš tėvų, kuriam vaiko globa naujai paskirta, bei dėl kito iš tėvų, kuris, priėmus tokią priemonę,
         šios globos neteko.

      52      Šioje byloje yra aišku, kad vienas iš asmenų, kurio atžvilgiu priimta tokia priemonė, t. y. tėvas, gyvena kitoje valstybėje
         narėje, ir niekas nepatvirtina, kad jis būtų toje valstybėje narėje, kurios teismas tvirtina turintis jurisdikciją pagal Reglamento
         Nr. 2201/2003 20 straipsnio 1 dalį.

      53      Galiausiai pateiktus samprotavimus patvirtina reikalavimai, išplaukiantys iš Reglamento Nr. 2201/2003 33 konstatuojamosios
         dalies, pagal kurią šis reglamentas pripažįsta chartijoje įtvirtintas pagrindines teises ir laikosi jos principų, visų pirma
         siekiant užtikrinti pagarbą pagrindinėms vaiko teisėms, išdėstytoms chartijos 24 straipsnyje.

      54      Reikia pažymėti, kad viena iš šių pagrindinių vaiko teisių yra chartijos 24 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta teisė reguliariai
         palaikyti asmeninius santykius ir tiesiogiai bendrauti su abiem tėvais, kurios laikymasis neginčijamai susipina su pagrindiniais
         kiekvieno vaiko interesais.

      55      Vadinasi, Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnio negalima aiškinti taip, kad jis pažeistų šią pagrindinę teisę.

      56      Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad dėl neteisėto vaiko išvežimo, vienam iš jo tėvų vienašališkai priėmus tokį sprendimą,
         dažniausiai vaikas netenka galimybės reguliariai palaikyti asmeninius santykius ir tiesiogiai bendrauti su kitu iš tėvų.

      57      Todėl Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnio negalima aiškinti taip, kad vienas iš tėvų, kuris neteisėtai išvežė vaiką, juo
         pasinaudotų faktinei situacijai, susidariusiai dėl neteisėto jo elgesio, pratęsti ar įteisinti tokį savo elgesį.

      58      Žinoma, remiantis chartijos 24 straipsnio 3 dalimi gali būti nukrypta nuo pagrindinės vaiko teisės reguliariai palaikyti asmeninius
         santykius ir tiesiogiai bendrauti su abiem savo tėvais, jei paaiškėja, kad šis interesas prieštarauja kitam vaiko interesui.

      59      Todėl reikia konstatuoti, kad priemonė, kuri trukdo vaikui reguliariai palaikyti asmeninius santykius ir tiesiogiai bendrauti
         su abiem savo tėvais, gali būti pateisinta tik kitu vaiko interesu, kuris būtų toks reikšmingas, kad įgytų viršenybę minėtos
         pagrindinės teisės atžvilgiu.

      60      Vis dėlto tolygų ir protingą visų esamų interesų vertinimą, kuris turi būti paremtas objektyviais samprotavimais, susijusiais
         su pačiu vaiko asmeniu ir jo socialine aplinka, reikia iš principo atlikti vykstant procesui jurisdikciją bylą nagrinėti iš
         esmės turinčiame teisme pagal Reglamento Nr. 2201/2003 nuostatas.

      61      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į užduotus klausimus reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 2201/2003 20 straipsnis turi
         būti aiškinamas taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, juo neleidžiama vienos valstybės narės
         teismui priimti laikinosios priemonės su tėvų pareigomis susijusioje byloje, siekiant paskirti vaiko, kuris yra šios valstybės
         narės teritorijoje, globą vienam iš jo tėvų, kai kitos valstybės narės teismas, pagal šį reglamentą turintis jurisdikciją
         nagrinėti bylą dėl vaiko globos iš esmės, jau yra priėmęs sprendimą šio vaiko globą laikinai suteikti kitam iš tėvų ir šis
         sprendimas paskelbtas vykdytinu pirmosios valstybės narės teritorijoje.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      62      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka
            ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000, 20 straipsnis turi būti aiškinamas
            taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, juo neleidžiama vienos valstybės narės teismui priimti
            laikinosios priemonės su tėvų pareigomis susijusioje byloje, siekiant paskirti vaiko, kuris yra šios valstybės narės teritorijoje,
            globą vienam iš jo tėvų, kai kitos valstybės narės teismas, pagal šį reglamentą turintis jurisdikciją nagrinėti bylą dėl vaiko
            globos iš esmės, jau yra priėmęs sprendimą šio vaiko globą laikinai suteikti kitam iš tėvų ir šis sprendimas paskelbtas vykdytinu
            pirmosios valstybės narės teritorijoje.
      Parašai.
      * Proceso kalba: slovėnų.


1997 m. sausio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Ispanijos Karalystė prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Valstybės pagalba. # Byla C-169/95.


1992 m. birželio 11 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Sanders Adour SNC ir Guyomarc'h Orthez Nutrition Animale SA prieš Directeur des services fiscaux des Pyrenées-Atlantiques. # Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Tribunal de grande instance de Pau - Prancūzija. # Sujungtos bylos C-149/91 ir C-150/91.


1978 m. vasario 1 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Miller International Schallplatten GmbH prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 19/77.


title: 2006 m. balanžio 6 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # ED & F Man Sugar Ltd prieš Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Finanzgericht Hamburg - Vokietija. # Žemės ūkis - Reglamentas (EEB) Nr. 3665/87 - Eksporto grąžinamosios išmokos - Sankcijos taikymas įsigaliojus sprendimui dėl grąžinamosios išmokos grąžinimo - Galimybė peržiūrėti sprendimą dėl sankcijos. # Byla C-274/04.

text:
      Byla C‑274/04
      ED & F Man Sugar Ltd
      prieš
      Hauptzollamt Hamburg-Jonas
      (Finanzgericht Hamburg prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Žemės ūkis − Reglamentas (EEB) Nr. 3665/87 – Eksporto grąžinamosios išmokos – Sankcijos taikymas įsigaliojus sprendimui dėl grąžinamosios išmokos susigrąžinimo – Galimybė peržiūrėti sprendimą dėl sankcijos“
      Generalinio advokato P. Léger išvada, pateikta 2005 m. rugsėjo 29 d.  I‑0000
      2006 m. balandžio 6 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas  I‑0000
      Sprendimo santrauka
      Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Eksporto grąžinamosios išmokos
      (Komisijos reglamento Nr.º3665/87 11 straipsnio 1 dalis ir 3 straipsnio 1 dalis)
      Reglamento Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendrąsias grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles,
         iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2945/94, 11 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa turi būti aiškinama taip, kad nacionalinės
         valdžios institucijos ir teismai, nagrinėjantys ieškinius dėl šia nuostata pagrįstų sprendimų dėl sankcijos, turi teisę patikrinti,
         ar eksportuotojo paprašyta grąžinamoji išmoka nėra didesnė nei taikoma grąžinamoji išmoka šios nuostatos prasme, nepaisant
         to, kad sprendimas dėl minėto straipsnio 3 dalies pirmojoje pastraipoje numatyto grąžinamosios išmokos susigrąžinimo įsigaliojo
         iki sprendimo dėl sankcijos priėmimo.

      Teisėtumo ir teisinio saugumo principai iš tiesų reikalauja, kad atlikdamos sprendimo dėl sankcijos, priimto remiantis šia
         nuostata, teisėtumo kontrolę, kompetentingos nacionalinės institucijos ir teismai turėtų galimybę patikrinti, ar eksportuotojas
         iš tikrųjų paprašė didesnės grąžinamosios išmokos nei taikoma grąžinamoji išmoka šios nuostatos prasme, neatsižvelgiant į
         tai, ar ankstesnis sprendimas dėl išmokos grąžinimo, priimtas remiantis to paties straipsnio 3 dalies pirmąja pastraipa, yra
         įsigaliojęs.

      (žr. 18–19 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2006 m. balandžio 6 d.(*)

      „Žemės ūkis − Reglamentas (EEB) Nr. 3665/87 – Eksporto grąžinamosios išmokos – Sankcijos taikymas įsigaliojus sprendimui dėl grąžinamosios išmokos grąžinimo – Galimybė peržiūrėti sprendimą dėl sankcijos“
      Byloje C‑274/04,
      dėl Finanzgericht Hamburg (Vokietija) 2004 m. birželio 16 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2004 m. birželio 28 d., pagal EB 234 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      ED & F Man Sugar Ltd
      prieš
      Hauptzollamt Hamburg-Jonas,

      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai K. Schiemann, N. Colneric, E. Juhász (pranešėjas) ir E. Levits,
      generalinis advokatas P. Léger,
      posėdžio sekretorė  K. Sztranc, administratorė,
      atsižvelgęs i rašytinę proceso dalį ir įvykus 2005 m. birželio 16 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –       ED & F Man Sugar Ltd, atstovaujamos Rechtsanwälte H.‑J. Prieß ir M. Niestedt,

      –       Hauptzollamt Hamburg-Jonas, atstovaujamos G. Seber,

      –       Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos G.  Braun,
      susipažinęs su 2005 m. rugsėjo 29 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio
         išsamias bendrąsias eksporto grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles (OL L 351, p. 1), su pakeitimais,
         padarytais 1994 m. gruodžio 2 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2945/94 (OL L 310, p. 57, toliau − Reglamentas Nr. 3665/87)
         11 straipsnio 1 ir 3 dalių išaiškinimo.

      2       Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp ED & F Man Sugar Ltd (toliau − ED & F Man Sugar) ir Hauptzollamt Hamburg-Jonas (toliau − Haupzollamt) dėl pastarosios šiai bendrovei paskirtos baudos, kurią numato Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos
         a punktas, po to kai pagal to paties straipsnio 3 dalį buvo priimti sprendimai dėl grąžinamųjų išmokų grąžinimo.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3       Reglamento Nr. 2945/94 pirma, antra, trečia ir penkta konstatuojamosios dalys yra suformuluotos taip:
      „Kadangi galiojantys Bendrijos teisės aktai numato grąžinamųjų eksporto išmokų skyrimą tik remiantis objektyviais kriterijais,
         būtent susijusiais su eksportuojamo produkto kiekiu, pobūdžiu ir savybėmis, bei su jo geografine paskirties vieta; kad atsižvelgiant
         į įgytą patirtį turi būti sustiprinta kova su pažeidimais ir ypač su Bendrijos biudžetui žalą darančiu sukčiavimu; kad tuo
         tikslu būtina numatyti netinkamai pervestų sumų grąžinimą bei sankcijas, kurios skatintų eksportuotojus laikytis Bendrijos
         teisės aktų;

      kadangi, siekiant užtikrinti gerą grąžinamųjų eksporto išmokų skyrimo funkcionavimą, reikia taikyti sankcijas už bet kokią
         subjektyvią klaidą; kadangi vis dėlto reikia atsisakyti tam tikrais atvejais taikyti sankcijas, būtent kai kompetentinga institucija
         nustato akivaizdžią klaidą, ir nustatyti didesnes sankcijas už tyčinį elgesį;

      kadangi, jei eksportuotojas pateikia klaidingą informaciją ir klaida nėra išaiškinama, grąžinamoji išmoka gali būti nepagrįstai
         pervesta; jei klaida išaiškinama, visiškai normalu eksportuotojui skirti kaip sankciją sumokėti sumą, proporcingą tai, kuri
         būtų buvusi jam nepagrįstai sumokėta tuo atveju, jei klaida nebūtų išaiškinta < ... >.

      <…>
      kadangi patirtis ir teisės pažeidimai ir ypač sukčiavimas, nustatytas šioje srityje, rodo, kad ši priemonė yra būtina, proporcinga,
         pakankamai įtikinama ir tinkama, kad ji bus vienodai taikoma visose valstybėse narėse“. (Šioje vietoje ir toliau pateikiamas
         neoficialus Reglamento Nr. 3665/78 vertimas)

      4       Reglamento Nr. 3665/78 3 straipsnio 1 ir 5 dalyse numatyta:
      „1.      Eksporto diena – tai ta diena, kurią muitinės tarnyba priima eksporto deklaraciją, kurioje nurodoma, jog bus kreipiamasi dėl
         grąžinamosios išmokos.

      <…>
      5      Kad už produktus būtų galima gauti grąžinamąją išmoką, eksporto dokumente turi būti nurodyta visa grąžinamosios išmokos dydžiui
         apskaičiuoti reikalinga informacija, o būtent:

      a)      produktų aprašas pagal nomenklatūrą, naudojamą grąžinamosioms išmokoms apskaičiuoti;
      b)      produktų grynoji masė arba tam tikrais atvejais matavimo vienetais išreikštas kiekis, į kurį turi būti atsižvelgta apskaičiuojant
         grąžinamąją išmoką;

      c)      jei tai būtina grąžinamajai išmokai apskaičiuoti, duomenys apie produktų sudėtį arba atitinkama nuoroda.
      Jei šioje straipsnio dalyje minimas dokumentas yra eksporto deklaracija, tokiame dokumente taip pat turi būti pateikiamos
         ši informacija ir žyma „grąžinamosios išmokos kodas“.

      5       Reglamento Nr. 3665/87 5 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta:
      „Diferencijuota arba nediferencijuota grąžinamoji išmoka, išskyrus atvejus, kai produktas tranzito metu sugenda dėl force majeure aplinkybių, mokama su sąlyga, kad iš Bendrijos muitų teritorijos išvežtas produktas per 12 mėnesių nuo eksporto deklaracijos
         priėmimo dienos buvo importuotas į trečiąją šalį arba, jei reikia, į nustatytą trečiąją šalį:

      a)      jeigu kyla rimtų abejonių dėl tikrosios produkto paskirties vietos
      arba
      b)      jeigu dėl skirtumo tarp grąžinamosios išmokos, taikomos eksportuojamam produktui eksporto deklaracijos priėmimo dieną, sumos
         ir importo muito, taikomo tą pačią dieną tapačiam produktui, sumos produktas gali būti reimportuotas į Bendriją.“

      6       Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies pirmoji–ketvirtoji pastraipos, penktosios pastraipos pirmasis sakinys ir 3 dalis
         yra suformuluoti taip:

      „1.      Jeigu nustatoma, kad eksportuotojas, siekdamas gauti grąžinamąją eksporto išmoką, paprašė sumos, didesnės nei taikoma išmoka,
         grąžinamoji išmoka už atitinkamus eksportuotus produktus bus ta, kuri taikoma iš tikrųjų eksportuotiems produktams, tačiau
         sumažinta:

      a)      puse skirtumo tarp prašomos grąžinamosios išmokos ir iš tikrųjų eksportuotiems produktams taikomos grąžinamosios išmokos;

      b)      dvigubu skirtumu tarp prašomos grąžinamosios išmokos ir taikomos grąžinamosios išmokos, jei eksportuotojas sąmoningai pateikia
         melagingą informaciją.

      Prašoma grąžinamoji išmoka yra laikoma suma, kuri apskaičiuojama remiantis informacija, pateikiama pagal 3 straipsnį ar 25 straipsnio
         2 dalį. Jeigu grąžinamoji išmoka susijusi su paskirties vieta, prašoma diferencijuota išmokos dalis apskaičiuojama atsižvelgiant
         į informaciją, pateiktą pagal 47 straipsnį.

      Sankcija, nurodyta a punkte, netaikoma:
      –       force majeure atveju,

      –       tam tikrais išimtiniais atvejais dėl aplinkybių, kurių eksportuotojas negali kontroliuoti ir kurios atsiranda po to, kai kompetentingos
         valdžios institucijos priima eksporto deklaraciją arba mokėjimo deklaraciją, su sąlyga, kad per 47 straipsnio 2 dalyje numatytą
         laikotarpį, nuo tada, kai eksportuotojas pastebi tokias aplinkybes, jis apie tai praneša kompetentingoms valdžios institucijoms,
         kol šios dar nėra nustačiusios prašomos grąžinamosios išmokos pažeidimo,

      –       tuo atveju, kai prašant grąžinamosios išmokos padaroma akivaizdi klaida, kurią pripažįsta kompetentingos institucijos,
      –       tais atvejais, kai prašomos grąžinamosios išmokos atitinka Reglamento (EB) Nr. 1222/94 <...> nuostatas, ypač jo 3 straipsnio
         2 dalį, ir kai jos buvo apskaičiuotos pagal vidutinius kiekius, panaudotus per nustatytą laikotarpį,

      –       tuo atveju, kai patikslinamas svoris, jeigu svorio skirtumas atsirado dėl svėrimo būdo.
      Jeigu dėl a ir b punktuose numatyto sumažinimo gaunama neigiama suma, eksportuotojas ją sumoka.
      Jeigu kompetentingos institucijos nustato, kad prašoma grąžinamoji išmoka yra neteisinga ir kad produktai nebuvo eksportuoti,
         todėl negalima išmokos sumažinti, eksportuotojas moka sumą, atitinkančią a arba b punktuose numatytą baudą. <...>

      <…>
      3.      Nepažeidžiant įsipareigojimo sumokėti neigiamą sumą pagal 1 dalies ketvirtąją pastraipą, gavėjas grąžina neteisingai gautas
         grąžinamąsias išmokas, įskaitant visas baudas, taikomas pagal 1 dalies pirmąją pastraipą, ir delspinigius, apskaičiuotus už
         laikotarpį nuo išmokų sumokėjimo iki jų grąžinimo. <...>

      <…>“
       Nacionaliniai teisės aktai
      7       1976 m. gegužės 25 d. Administracinio proceso įstatymo (Verwaltungsverfahrensgesetz) (BGBl. 1976 I, p. 1253) 48 straipsnis numato:

      „Neteisėto administracinio akto panaikinimas
      Netgi įsigalioję neteisėti administraciniai aktai gali būti visiškai ar iš dalies panaikinti nuo jų priėmimo dienos. Naujai
         nustatantis tam tikras teises arba teisinius pranašumus arba apie juos paskelbiantis administracinis aktas (teises sukuriantis
         administracinis teisės aktas) gali būti panaikintas tik pagal 2–4 dalių nuostatas.

      <…>“
      8       Šio įstatymo 51 straipsnis suformuluotas taip:
      „Procedūros peržiūra
      Valdžios institucija pagal suinteresuoto asmens prašymą privalo nuspręsti dėl galutinai įsigaliojusio administracinio akto
         panaikinimo arba pakeitimo:

      1.      jei faktinės ar teisinės aplinkybės, dėl kurių administracinis aktas buvo priimtas, pasikeitė suinteresuoto asmens naudai;
      2.       jei atsiranda naujų įrodymų, dėl kurių suinteresuoto asmens atžvilgiu gali būti priimtas palankesnis sprendimas;
      3. jei atsiranda motyvų peržiūrėti pagal Civilinio proceso kodekso (Zivilprozessordnung) 580 straipsnį.

      <…>“
       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      9       1998 m. vasario mėn. ED & F Man Sugar pateikė atitinkamai Vokietijos muitinės tarnybai keturias eksporto deklaracijas dėl Lenkijai skirtų 100 tonų baltojo cukraus
         siuntų, už kurias ji paprašė skirti eksporto gražinamąsias išmokas. Keturiais 1998 m. balandžio 6 d. sprendimais Hauptzollamt jai suteikė prašomas gražinamąsias eksporto išmokas.

      10     Po to, kai Kelno kriminalinė muitinės tarnyba (Zollkriminalamt Köln) atskleidė faktus, iš kurių galima daryti prielaidą, kad baltasis cukrus, kuris turėjo būti eksportuotas į Lenkiją, Čekijos
         Respubliką ir Šveicariją, nepasiekė trečiųjų paskirties valstybių, Hauptzollamt, tirdama ED & F Man Sugar pateiktus dokumentus, patvirtinančius prekių gavimą, konstatavo, kad šie su pirmesniame punkte nurodytu prekybos sandoriu
         susiję dokumentai neįrodo eksportuotas prekes esant pateiktas į laisvą apyvartą Lenkijoje, o tik pateiktas pagerinti. ED & F Man Sugar savo nesugebėjimą pateikti papildomos informacijos apie šių produktų likimą pagrindė tuo, kad ji jos negali gauti iš kitos
         sandorio šalies. Remdamasi Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 3 dalies pirmąja pastraipa, skaitoma kartu su paminėto reglamento
         5 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos a punktu, Hauptzollamt keturiais 2000 m. balandžio 17 d. ištaisančiais klaidas sprendimais pareikalavo iš ED & F Man Sugar visiškai grąžinti pervestas gražinamąsias išmokas (toliau − sprendimai dėl išmokų grąžinimo), kuri grąžino reikalaujamas
         sumas nepateikdama ieškinio dėl šių sprendimų.

      11     Vėliau, remdamasi Reglamentu Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos a punktu, Hauptzollamt keturiais 2000 m. birželio 5 d. sprendimais (toliau − sprendimai dėl sankcijos) paskyrė ED & F Man Sugar sankcijas. Remdamasi įsigaliojusiais sprendimais dėl grąžinimo, ji manė, kad yra akivaizdu, jog ši bendrovė prašė didesnės
         nei taikoma išmokos.

      12     Hauptzollamt atmetus ED & F Man Sugar skundą dėl paminėtų sprendimų dėl sankcijų, pastaroji pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui ieškinį,
         kuriame nurodė, kad Hauptzollamt neturėjo teisės taikyti jai sankcijos, nes ji neturėjo teisės reikalauti grąžinti pervestą išmoką. Iš tiesų Teisingumo Teismas
         2000 m. gruodžio 14 d. sprendime Emsland-Stärke (C‑110/99, Rink. p. I‑11569) nusprendė, kad, remiantis Reglamento Nr. 3665/87 5 straipsnio 1 dalimi, galima reikalauti įrodyti,
         kad prekės buvo importuotos į trečiąją paskirties šalį tik prieš sumokant eksporto grąžinamąją išmoką. Šiomis aplinkybėmis
         prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė, kad bylai išspręsti būtinas Bendrijos teisės, šiuo atveju
         Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 ir 3 dalių, išaiškinimas.

      13     Šiomis aplinkybėmis Finanzgericht Hamburg nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1)      Ar nacionalinės valdžios institucijos ir teismai, nagrinėjantys apeliacinį skundą dėl pagal Reglamento Nr. 3665/871 11 straipsnio
         1 dalies pirmąją pastraipą paskirtos sankcijos, turi teisę patikrinti, ar eksportuotojas yra pateikęs prašymą dėl didesnės
         nei priklauso grąžinamosios išmokos, jeigu sprendimas dėl grąžinamosios išmokos grąžinimo, priimtas remiantis Reglamento Nr. 3665/87
         11 straipsnio 3 dalies pirmąja pastraipa, įsigaliojo iki sprendimo dėl sankcijos paskyrimo priėmimo?

      2)      Tuo atveju, jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai: ar tam, kad būtų atsižvelgta į jau pateiktą Bendrijos teisės
         išaiškinimą, nagrinėjant ginčą dėl sprendimo skirti sankciją pagal Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies pirmąją pastraipą,
         šioje nutartyje išdėstytomis aplinkybėmis galima patikrinti, ar eksportuotojas nėra pateikęs prašymo dėl didesnės nei taikoma
         grąžinamosios išmokos?“

       Dėl pirmojo klausimo
      14     Kaip konstatavo generalinis advokatas savo išvados 41 punkte, priešingai nei sprendimu dėl grąžinimo, kurio tikslas yra paprasčiausiai
         susigrąžinti neteisėtai gautą finansinę naudą, sprendimu dėl sankcijos labai sumažinama grąžinamoji išmoka arba, reikalui
         esant, jei tokio sumažinimo rezultatas yra neigiama suma, skiriama piniginė bauda.

      15     Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas ne kartą nusprendė, kad sankcija, nors ji ir nėra baudžiamojo pobūdžio, gali būti paskirta,
         tik jei ji turi aiškų ir nedviprasmišką teisinį pagrindą (1984 m. rugsėjo 25 d. Sprendimas Könecke, 117/83, Rink. p. 3291, 11 punktas; minėto sprendimo Emsland‑Stärke 56 punktas ir 2002 m. liepos 11 d. Sprendimas KäsereiChampignon Hofmeister, C‑210/00, Rink. p. I‑6453, 52 punktas).

      16     Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa numato, kad sankcija skiriama, jeigu nustatoma, kad eksportuotojas,
         siekdamas gauti grąžinamąją eksporto išmoką, paprašė sumos, didesnės nei taikoma išmoka.

      17     Iš šios nuostatos neišplaukia, kad ši sprendimui dėl sankcijos priimti būtina sąlyga laikoma įvykdyta vien dėl tos priežasties,
         kad yra priimtas sprendimas dėl išmokos grąžinimo, remiantis šio Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 3 dalies pirmąja pastraipa,
         arba gali būti išvesta vien iš to fakto, kad ūkio subjektas neginčijo šio sprendimo dėl išmokos grąžinimo.

      18     Teisėtumo ir teisinio saugumo principai reikalauja, kad, tikrindami sprendimo dėl sankcijos, priimto remiantis Reglamento
         Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies pirmąja pastraipa, teisėtumą, kompetentingos nacionalinės institucijos ir teismai taip
         pat patikrintų, ar eksportuotojas iš tikrųjų paprašė didesnės sumos nei taikoma išmoka šios nuostatos prasme, nepaisant to,
         kad ankstesnis sprendimas dėl išmokos grąžinimo, priimtas remiantis šio reglamento 11 straipsnio 3 dalies pirmąja pastraipa,
         yra įsigaliojęs.

      19     Remiantis tuo, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies pirmoji
         pastraipa turi būti aiškinama taip, kad nacionalinės valdžios institucijos ir teismai, nagrinėjantys ieškinius dėl šia nuostata
         pagrįstų sprendimų dėl sankcijos, turi teisę patikrinti, ar eksportuotojo paprašyta grąžinamoji išmoka nėra didesnė nei taikoma
         grąžinamoji išmoka šios nuostatos prasme, nepaisant to, kad sprendimas dėl minėto straipsnio 3 dalies pirmojoje pastraipoje
         numatyto grąžinamosios išmokos susigrąžinimo įsigaliojo iki sprendimo dėl sankcijos paskyrimo priėmimo.

       Dėl antrojo klausimo
      20     Atsižvelgiant į Teisingumo Teismo pateiktą atsakymą į pirmąjį klausimą, į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.
       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      21     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą
         turi spręsti prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
         išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendrąsias grąžinamųjų išmokų už žemės
            ūkio produktus sistemos taikymo taisykles, su pakeitimais, padarytais 1994 m. gruodžio 2 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2945/94,
            11 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa turi būti aiškinama taip, kad nacionalinės valdžios institucijos ir teismai, nagrinėjantys
            ieškinius dėl šia nuostata pagrįstų sprendimų dėl sankcijos, turi teisę patikrinti, ar eksportuotojo paprašyta grąžinamoji
            išmoka nėra didesnė nei taikoma grąžinamoji išmoka šios nuostatos prasme, nepaisant to, kad sprendimas dėl minėto straipsnio
            3 dalies pirmojoje pastraipoje numatyto grąžinamosios išmokos susigrąžinimo įsigaliojo iki sprendimo dėl sankcijos paskyrimo
            priėmimo.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.