title: 2007 m. rugsėjo 13 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką.#Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas- Įsisteigimo laisvė ir laisvė teikti paslaugas - Viešosios paslaugos koncesijos - 329 žirgų lenktynių lažybų sumų administravimo ir rinkimo koncesijų pratęsimas nepaskelbiant konkurso - Viešumo ir skaidrumo pareigos.#Byla C-260/04.

text:
      Byla C‑260/04
      Europos Bendrijų Komisija
      prieš
      Italijos Respubliką
      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Įsisteigimo laisvė ir laisvė teikti paslaugas – Viešosios paslaugos koncesijos – 329 koncesijų dėl žirgų lenktynių lažybų sumų administravimo ir rinkimo pratęsimas nepaskelbiant konkurso – Viešumo ir skaidrumo pareigos“
      Sprendimo santrauka
      Bendrijos teisė – Principai – Vienodas požiūris – Diskriminacija dėl pilietybės
      (EB 43 ir 49 straipsniai)
      Viešosios valdžios institucijos, sudarydamos viešųjų paslaugų koncesijų sutartis, privalo laikytis visų pagrindinių EB sutarties
         taisyklių, visų pirma EB 43 ir 49 straipsnių, ir ypač nediskriminavimo dėl pilietybės principo, kurie yra konkreti vienodo
         požiūrio principo išraiška. Vienodo požiūrio ir nediskriminavimo dėl pilietybės principai visų pirma reiškia skaidrumo pareigą,
         pagal kurią kiekvienam potencialiam konkurso dalyviui būtina užtikrinti tinkamą viešumą, leidžiantį paslaugų koncesiją atverti
         konkurencijai bei vykdyti sutarčių sudarymo procedūros nešališkumo kontrolę.

      Todėl valstybė narė, pratęsdama žirgų lenktynių lažybų administravimo koncesijas be jokio konkurso, neįvykdo įsipareigojimų
         pagal EB 43 ir 49 straipsnius ir visų pirma pažeidžia bendrąjį skaidrumo principą bei pareigą užtikrinti tinkamą viešumą.

      Koncesijų pratęsimas neskelbiant konkurso negali būti pateisintas būtinybe užkirsti kelią nelegalios lažybų sumų rinkimo ir
         paskirstymo veiklos plėtrai, nes jis nėra tinkamas būdas įgyvendinti šį tikslą ir viršija tai, kas būtina, norint išvengti,
         kad žirgų lenktynių lažybų sektoriaus aktyvūs ūkio subjektai nebūtų įtraukti į baudžiamąją arba sukčiavimo veiklą.

      Be to, ekonominio pobūdžio priežasčių, pavyzdžiui, siekio užtikrinti koncesijų turėtojams jų tęstinumą, finansinį stabilumą
         ir tinkamą anksčiau padarytų investicijų rentabilumą, negalima laikyti privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais, galinčiais
         pateisinti Sutartimi garantuojamos pagrindinės laisvės apribojimą.

      (žr. 22–24, 31, 34–35, 38 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2007 m. rugsėjo 13 d.(*)

      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Įsisteigimo laisvė ir laisvė teikti paslaugas – Viešosios paslaugos koncesijos – 329 koncesijų dėl žirgų lenktynių lažybų sumų administravimo ir rinkimo pratęsimas nepaskelbiant konkurso – Viešumo ir skaidrumo pareigos“
      Byloje C‑260/04
      dėl 2004 m. birželio 17 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
      Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama K. Wiedner, C. Cattabriga ir L. Visaggio, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      ieškovė,
      prieš
      Italijos Respubliką, atstovaujamą I. M. Braguglia, padedamo avvocato dello Stato G. De Bellis, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      atsakovę,
      palaikomą
      Danijos Karalystės, atstovaujamos J. Molde, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      Ispanijos Karalystės, atstovaujamos F. Díez Moreno, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      įstojusios į bylą šalies,
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai E. Juhász, R. Silva de Lapuerta, G. Arestis (pranešėjas) ir J. Malenovský,
      generalinė advokatė E. Sharpston,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      susipažinęs su 2007 m. kovo 29 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad nepaskelbusi jokio konkurso ir pratęsusi 329
         žirgų lenktynių lažybų sumų administravimo ir rinkimo koncesijas Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB sutartį
         ir, be kita ko, pažeidė bendrąjį skaidrumo principą bei viešumo pareigą, išplaukiančius iš EB 43 ir 49 straipsnių.

       Teisinis pagrindas
       Nacionalinės teisės aktai
      2        Italijoje iš pradžių žaidimų ir žirgų lenktynių lažybas administravo tik Unione Nazionale per l’Incremento delle Razze Equine
         (Nacionalinė žirgų veislių gerinimo sąjunga, toliau – NŽVGS), kuri šių lažybų sumų rinkimo ir priėmimo paslaugas galėjo administruoti
         pati tiesiogiai arba paskirti trečiuosius asmenis jas teikti. NŽVGS šį administravimą patikėjo žirgų lenktynių agentūroms.

      3        Vėliau 1996 m. gruodžio 23 d. Įstatymu Nr. 662 (GURI, Nr. 303, paprastasis priedas, 1996 m. gruodžio 28 d.) žaidimų ir žirgų
         lenktynių lažybų organizavimas bei administravimas buvo priskirtas Finansų ministerijai bei Žemės ūkio, maisto ir miško išteklių
         ministerijai, kurioms leista tai atlikti tiesiogiai ar tarpininkaujant jų paskirtiems viešosioms įstaigoms, bendrovėms arba
         bukmekeriams. Šio įstatymo 3 straipsnio 78 pastraipoje numatyta, kad priimant teisės aktus bus reorganizuoti su žirgų lenktynėmis
         susijusių žaidimų ir lažybų organizacinis, funkcinis, mokesčių ir represinis aspektai bei iš šių lažybų gautų lėšų paskirstymas.

      4        Įgyvendindama šį minėto įstatymo straipsnį, Italijos vyriausybė priėmė Respublikos prezidento dekretą Nr. 169 (GURI, Nr. 125,
         1998 m. balandžio 1 d., toliau – Dekretas Nr. 169/1998), kurio 2 straipsnyje numatyta, kad Žemės ūkio ir miškų politikos ministerijai
         pritarus, Finansų ministerija žirgų lenktynių lažybų administravimo koncesijas suteikia fiziniams asmenims ir bendrovėms,
         atitinkantiems nustatytas sąlygas, skelbdama konkursą pagal Bendrijos normas. Dekreto Nr. 169/1998 25 straipsnis pereinamuoju
         laikotarpiu numatė NŽVGS suteiktas koncesijas pratęsti iki 1998 m. gruodžio 31 d. arba – jei iki šios datos nebūtų įmanoma
         suorganizuoti konkurso, – iki 1990 m. gruodžio 31 dienos.

      5        Vėliau 1999 m. balandžio 7 d. ministro dekretu (GURI, Nr. 86, 1999 m. balandžio 14 d.) buvo patvirtintas žirgų lenktynių lažybų
         sumų rinkimo ir priėmimo tinklo sustiprinimo planas, pagal kurį visoje Italijos teritorijoje sumų rinkimo centrų skaičius
         turėjo išaugti nuo 329 iki 1000. Dėl 671 naujų koncesijų buvo paskelbtas konkursas, o 329 „ankstesnes (NŽVGS) koncesijas“
         nuspręsta tiesiog pratęsti 1999 m. gruodžio 9 d. Finansų ministro įsakymu. Vykdant šį įsakymą, 1999 m. gruodžio 21 d. Finansų
         ministro sprendimu (GURI, Nr. 300, 1999 m. gruodžio 23 d., toliau – ginčijamas sprendimas) minėtos koncesijos pratęstos šešerių
         metų laikotarpiui nuo 2000 m. sausio 1 dienos.

      6        2001 m. gruodžio 28 d. Dekretas‑įstatymas Nr. 452 (GURI, Nr. 301, 2001 m. gruodžio 28 d.), kuris, padarius pakeitimų, tapo
         2002 m. vasario 27 d. Įstatymu Nr. 16 (GURI, Nr.49, 2002 m. vasario 27 d.), vėliau įtvirtino, kad, pirma, „ankstesnės koncesijos“
         bus iš naujo suteiktos pagal Dekretą Nr. 169/1998, t. y. taikant Bendrijos viešųjų pirkimų tvarką, ir, antra, minėtos koncesijos
         liks galioti iki jų galutinio perskirstymo.

      7        Galiausiai 2003 m. birželio 24 d. Dekreto‑įstatymo Nr. 147 dėl terminų ir skubių nuostatų biudžeto srityje galiojimo pratęsimo
         (GURI, Nr. 45, 2003 m. birželio 24 d.), tapusio 2003 m. rugpjūčio 1 d. Įstatymu Nr. 200 (GURI, Nr. 178, 2003 m. rugpjūčio
         2 d., toliau – Įstatymas Nr. 200/2003), 8 straipsnio 1 dalis numato kiekvieno koncesininko finansinės padėties įvertinimą,
         siekiant išspręsti „garantinio minimumo“ – įnašo, kurį visi koncesininkai privalėjo sumokėti NŽVGS, neatsižvelgiant į realiai
         gautų pajamų dydį per einamuosius metus, kvotos problemą; šis įnašas pasirodė esąs per didelis ir todėl kilo ekonominė krizė
         žirgų lenktynių lažybų sektoriuje. Vykdydamas šį įstatymą, NŽVGS paskirtas specialusis komisaras 2003 m. spalio 14 d. priėmė
         Sprendimą Nr. 107/2003 (toliau – Sprendimas Nr. 107/2003), kuris pratęsė jau suteiktas koncesijas tam, kad galėtų būti nustatyta,
         kokias sumas turės sumokėti koncesininkai, kol sueis paskutinio įnašo terminas, t. y. 2011 m. spalio 30 d., ir bet kuriuo
         atveju iki tos dienos, kai paskelbus konkursą bus suteiktos naujos koncesijos.

       Faktinės aplinkybės ir ikiteisminė procedūra
      8        Žirgų lenktynių lažybų sektoriaus privačiam ūkio subjektui pateikus skundą, 2001 m. liepos 24 d. Komisija, remdamasi EB 226 straipsniu,
         Italijos valdžios institucijoms nusiuntė oficialų pranešimą, kuriuo atkreipė dėmesį, jog Italijos žirgų lenktynių lažybų administravimo
         suteikimo tvarka ir, be kita ko, ginčijamu sprendimu numatytas 329 ankstesnių NŽVGS priskirtų koncesijų pratęsimas nepaskelbiant
         konkurso neatitinka bendrojo skaidrumo principo ir viešumo pareigos, išplaukiančių iš EB 43 ir 49 straipsnių. Atsakydama į
         šį pranešimą, Italijos vyriausybė 2001 m. lapkričio 30 d. ir 2002 m. sausio 15 d. laiškais pranešė apie 2002 m. vasario 27 d.
         Įstatymo Nr. 16 projektą bei jo priėmimą.

      9        Kadangi Komisijos šio įstatymo nuostatų įgyvendinimas netenkino, ji 2002 m. spalio 16 d. pareiškė pagrįstą nuomonę, nurodydama
         Italijos Respublikai per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad į šią nuomonę būtų tinkamai atsižvelgta. 2002 m.
         gruodžio 10 d. laišku Italijos vyriausybė atsakė, kad prieš paskelbiant konkursą reikėjo detaliai įvertinti dar galiojančių
         koncesijų turėtojų finansinę padėtį.

      10      Negavusi jokios papildomos informacijos apie šios įvertinimo procedūros pabaigą ir konkurso, skirto iš naujo suteikti aptariamas
         koncesijas, paskelbimą, Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.

      11      Danijos Karalystė ir Ispanijos Karalystė įstojo į bylą Italijos Respublikos pusėje.

       Dėl ieškinio
      12      Komisija savo ieškiniui pagrįsti nurodo vienintelį kaltinimą. Ji tvirtina, kad be konkurso pratęsdama 329 NŽVGS žirgų lenktynių
         lažybų administravimo koncesijas Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Sutartį ir, be kita ko, pažeidė bendrąjį
         skaidrumo principą bei viešumo pareigą, išplaukiančius iš EB 43 ir 49 straipsnių.

      13      Savo ieškinyje Komisija nurodo, kad pagal Bendrijos teisę leidimo Italijoje administruoti ir rinkti žirgų lenktynių lažybų
         sumas suteikimas turi būti laikomas viešosios paslaugos koncesija. Todėl šis leidimo suteikimas nepatenka į 1992 m. birželio
         18 d. Tarybos direktyvos 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 209, p. 1) taikymo
         sritį. Vis dėlto iš Teisingumo Teismo praktikos, ypač iš 2000 m. gruodžio 7 d. Sprendimo Telaustria ir Telefonadress (C‑324/98, Rink. p. I‑10745), išplaukia, kad nacionalinės valdžios institucijos, suteikdamos tokį leidimą, privalo laikytis
         nediskriminavimo ir skaidrumo principų, jog užtikrintų tinkamą viešumą, leidžiantį paslaugų rinką atverti konkurencijai bei
         vykdyti sutarčių sudarymo procedūros nešališkumo kontrolę.

      14      Šiuo atžvilgiu Komisija konstatuoja, kad Italijos vyriausybė, be konkurso pratęsdama jau egzistuojančias 329 NŽVGS koncesijas,
         nesilaikė minėtų principų reikalavimų. Iš tikrųjų, Komisijos nuomone, nuo šių principų leidžiama nukrypti tik EB 45 ir 46 straipsniuose
         numatytais atvejais ir dėl juose nurodytų priežasčių. Tačiau Italijos vyriausybės nurodyti pasiteisinimai nėra tarp aiškiai
         įvardytųjų šiuose straipsniuose ir bet kuriuo atveju ši vyriausybė neįrodė, kad minėtos išimtys yra būtinos ir proporcingos
         numatytų tikslų atžvilgiu.

      15      Savo atsiliepime į ieškinį Italijos vyriausybė tvirtina, kad Įstatymas Nr. 200/2003 ir Sprendimas Nr. 107/2003 atitinka Bendrijos
         teisės reikalavimus viešųjų paslaugų koncesijų srityje. Minėtos vyriausybės teigimu, ankstesnių NŽVGS koncesijų pratęsimą
         pateisina būtinybė koncesijų turėtojams užtikrinti jų tęstinumą, finansinį stabilumą ir tinkamą padarytų investicijų rentabilumą
         bei poreikis atgrasinti nuo nelegalios veiklos, kol šios koncesijos galės būti suteiktos taikant konkurso tvarką. Tokie pateisinimai
         sudaro privalomuosius bendrojo intereso pagrindus, kurie gali leisti nukrypti nuo Sutarties principų, numatančių pareigą atverti
         paslaugų rinką konkurencijai.

      16      Danijos vyriausybė ginčija Komisijos pateiktą minėto sprendimo Telaustria ir Telefonadress aiškinimą, kiek jis susijęs su skaidrumo pareigos apimtimi tokiomis, kokios yra šios, bylos aplinkybėmis. Ispanijos vyriausybė
         nurodo argumentus, susijusius su leidimo suteikimo lažyboms ir jų organizavimo specifika, į kuriuos, jos nuomone, Komisija
         neatsižvelgė.

      17      Pirmiausia reikia pastebėti, kad Italijos vyriausybė neginčija, jog Įstatymas Nr. 200/2003 ir Sprendimas Nr. 107/2003 buvo
         priimti pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui.

      18      Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką įsipareigojimo neįvykdymas turi būti vertinamas
         atsižvelgiant į padėtį valstybėje narėje pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje, ir į vėlesnius pakeitimus Teisingumo
         Teismas atsižvelgti negali (žr., be kita ko, 2005 m. birželio 2 d. Sprendimo Komisija prieš Airiją, C‑282/02, Rink. p. I‑4653, 40 punktą ir 2006 m. sausio 26 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑514/03, Rink. p. I‑963, 44 punktą).

      19      Todėl Įstatymo Nr. 200/2003 ir Sprendimo Nr. 107/2003 nuostatos nėra svarbios vertinant įsipareigojimų neįvykdymą, kuriuo
         kaltinama Italijos Respublika. Iš to išplaukia, kad šio ieškinio atveju reikia nagrinėti tik ginčijamą sprendimą.

      20      Kaip teisingai nurodė Komisija, Italijos vyriausybė nei vykstant ikiteisminei procedūrai, nei šiam procesui neginčijo, kad
         leidimo Italijoje administruoti ir rinkti žirgų lenktynių lažybų sumas suteikimas yra viešosios paslaugos koncesija. Tokį
         kvalifikavimą Teisingumo Teismas pateikė 2007 m. kovo 6 d. Sprendime Placanica ir kt. (C‑338/04, C‑359/04 ir C‑360/04, Rink. p. I‑0000), aiškindamas EB 43 ir 49 straipsnius tų pačių nacionalinės teisės aktų
         atžvilgiu.

      21      Neginčijama, kad viešųjų paslaugų koncesijoms netaikoma Direktyva 92/50 (žr. 2005 m. spalio 13 d. Sprendimo Parking Brixen, C‑458/03, Rink. p. I‑8585, 42 punktą).

      22      Teisingumo Teismas nusprendė, kad, nepaisant to, jog pagal galiojančią Bendrijos teisę viešųjų paslaugų koncesijų sutartims
         netaikoma Direktyva 92/50, jas sudarančios viešosios valdžios institucijos vis dėlto yra įpareigotos laikytis visų pagrindinių
         Sutarties taisyklių ir ypač nediskriminavimo dėl pilietybės principo (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Telaustria ir Telefonadress 60 punktą; 2005 m. liepos 21 d. Sprendimo Coname, C‑231/03, Rink. p. I‑7287, 16 punktą bei minėto sprendimo Parking Brixen 46 punktą).

      23      Galiausiai Teisingumo Teismas nurodė, kad viešųjų paslaugų koncesijoms taikomos Sutarties nuostatos, be kita ko, EB 43 ir
         49 straipsniai bei draudimas diskriminuoti dėl pilietybės yra konkreti vienodo požiūrio principo išraiška (šiuo klausimu žr.
         minėto sprendimo Parking Brixen 48 punktą).

      24      Šiuo atžvilgiu vienodo požiūrio ir nediskriminavimo dėl pilietybės principai visų pirma reiškia skaidrumo pareigą, leidžiančią
         koncesiją suteikusiai viešosios valdžios institucijai užtikrinti, kad būtų laikomasi šių principų. Pagal šią minėtai valdžios
         institucijai tenkančią skaidrumo pareigą kiekvienam potencialiam konkurso dalyviui būtina užtikrinti tinkamą viešumą, leidžiantį
         paslaugų koncesiją atverti konkurencijai bei vykdyti sutarčių sudarymo procedūros nešališkumo kontrolę (šiuo klausimu žr.
         minėtų sprendimų Telaustria ir Telefonadress 61 ir 62 punktus bei Parking Brixen 49 punktą).

      25      Šiuo atveju reikia konstatuoti, kad jokio konkurso žirgų lenktynių lažybų administravimo koncesijoms suteikti nepaskelbimas
         neatitinka EB 43 ir 49 straipsnių ir visų pirma pažeidžia bendrąjį skaidrumo principą bei pareigą užtikrinti tinkamą viešumą.
         Iš tiesų pratęsus 329 ankstesnes koncesijas be konkurso, užkertamas kelias atverti šias koncesijas konkurencijai bei vykdyti
         sutarčių sudarymo procedūros nešališkumo kontrolę.

      26      Šiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti, ar toks pratęsimas gali būti pripažintas EB 45 ir 46 straipsniuose aiškiai numatytomis
         leidžiančiomis nukrypti nuostatomis arba pagal Teisingumo Teismo praktiką pateisintas privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais
         (šiuo atžvilgiu žr. 2003 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Gambelli ir kt., C‑243/01, Rink. p. I‑13031, 60 punktą bei minėto sprendimo Placanica ir kt. 45 punktą).

      27      Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismo praktika tinkamais pripažįsta tam tikrus privalomuosius bendrojo intereso pagrindus, tarp
         kurių yra vartotojų apsaugos tikslai, su lošimu susijusių sukčiavimo ir piliečių skatinimo pernelyg išlaidauti prevencija
         bei bendra socialinės tvarkos pažeidimų prevencija (minėto sprendimo Placanica ir kt. 46 punktas).

      28      Nors valstybės narės turi teisę nustatyti savo politikos azartinių lošimų srityje tikslus ir, jei reikia, tiksliai apibrėžti
         siektiną apsaugos lygį, apribojimai, kuriuos jos nustato, vis dėlto turi atitikti Teisingumo Teismo praktikoje numatytus proporcingumo
         reikalavimus (minėto sprendimo Placanica ir kt. 48 punktas).

      29      Vadinasi, reikia išnagrinėti, ar koncesijų pratęsimas nepaskelbiant jokio konkurso yra tinkamas užtikrinti Italijos Respublikos
         siekiamo tikslo įgyvendinimą ir neviršija to, kas būtina šiam tikslui pasiekti. Bet kuriuo atveju šis pratęsimas turi būti
         taikomas nediskriminuojant (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimo Gambelli ir kt. 64 ir 65 punktus bei sprendimo Placanica ir kt. 49 punktą).

      30      Akivaizdu, kad Italijos vyriausybė patvirtino žirgų lenktynių lažybų sumų rinkimo ir priėmimo tinklo sustiprinimo planą, siekdama
         visoje Italijos teritorijoje sumų rinkimo ir priėmimo centrų skaičių padidinti nuo 329 iki 1000. Įgyvendinant šį sustiprinimo
         planą, 671 nauja koncesija buvo suteikta skelbiant konkursą, o 329 ankstesnės jau galiojusios koncesijos pratęstos be konkurso.

      31      Šiuo atžvilgiu Italijos vyriausybė nenurodė tokių nukrypstančių priemonių, kokios aiškiai numatytos EB 45 ir 46 straipsniuose.
         Atvirkščiai, ši vyriausybė pateisina minėtą nepaskelbus konkurso atliktą pratęsimą būtinybe užkirsti kelią nelegalios lažybų
         sumų rinkimo ir paskirstymo veiklos plėtrai.

      32      Vis dėlto savo atsiliepime į ieškinį Italijos vyriausybė nepaaiškino, kokiu pagrindu šiuo atžvilgiu būtina neskelbti konkurso,
         ir nepateikė argumentų, galinčių paneigti įsipareigojimų neįvykdymą, kuriuo ją kaltina Komisija. Be kita ko, ši vyriausybė
         nepagrindė, kaip jau galiojančių koncesijų pratęsimas, nepaskelbiant jokio konkurso, galėtų sudaryti kliūčių nelegalios veiklos
         žirgų lenktybių lažybų sektoriuje plėtrai, tik nurodė, kad Įstatymas Nr. 200/2003 ir Sprendimas Nr. 107/2003 atitinka Bendrijos
         teisės reikalavimus viešųjų paslaugų koncesijos srityje.

      33      Tačiau šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos turi įrodyti, pirma, kad jų teisės
         aktai atitinka esminį interesą EB 45 ir 46 straipsnių prasme arba teismo praktikoje įtvirtintą privalomojo bendrojo intereso
         reikalavimą, ir, antra, kad šie teisės aktai atitinka proporcingumo principą (šiuo klausimu žr. 2004 m. gruodžio 2 d. Sprendimo
         Komisija prieš Nyderlandus, C‑41/02, Rink. p. I‑11375, 47 punktą; 2005 m. sausio 13 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, C‑38/03, Rink. p. I‑0000, 20 punktą ir 2006 m. birželio 15 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C‑255/04, Rink. p. I‑5251, 29 punktą).

      34      Todėl reikia konstatuoti, kad ankstesnių NŽVGS koncesijų pratęsimas neskelbiant konkurso nėra tinkamas būdas įgyvendinti Italijos
         Respublikos siekiamą tikslą ir viršija tai, kas būtina, norint išvengti, kad žirgų lenktynių lažybų sektoriaus aktyvūs ūkio
         subjektai nebūtų įtraukti į baudžiamąją arba sukčiavimo veiklą.

      35      Be to, kalbant apie Italijos vyriausybės nurodytas ekonominio pobūdžio priežastis, pavyzdžiui, užtikrinti koncesijų turėtojams
         jų tęstinumą, finansinį stabilumą ir tinkamą anksčiau padarytų investicijų rentabilumą, pakanka priminti, kad jų negalima
         laikyti privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais, galinčiais pateisinti Sutartimi garantuojamos pagrindinės laisvės apribojimą
         (šiuo klausimu žr. 2000 m. birželio 6 d. Sprendimo Verkooijen, C‑35/98, Rink. p. I‑4071, 48 punktą ir 2003 m. sausio 16 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑388/01, Rink. p. I‑721, 22 punktą).

      36      Iš to galima padaryti išvadą, kad nė vienas iš Italijos vyriausybės minėtų privalomųjų bendrojo intereso pagrindų, nurodytų
         siekiant pateisinti 329 ankstesnių koncesijų pratęsimą neskelbiant konkurso, negali būti priimtas.

      37      Todėl reikia konstatuoti, kad Komisijos ieškinys yra pagrįstas.

      38      Iš to, kas pasakyta, matyti, kad pratęsusi 329 koncesijas dėl žirgų lenktynių lažybų administravimo be jokio konkurso Italijos
         Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 43 ir 49 straipsnius ir, be kita ko, pažeidė bendrąjį skaidrumo principą bei pareigą
         užtikrinti tinkamą viešumą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      39      Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
         šalis to reikalavo. Kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Italijos Respublika pralaimėjo bylą, pastaroji
         turi jas padengti.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Pratęsusi 329 koncesijas dėl žirgų lenktynių lažybų administravimo be jokio konkurso Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų
            pagal EB 43 ir 49 straipsnius ir, be kita ko, pažeidė bendrąjį skaidrumo principą bei pareigą užtikrinti tinkamą viešumą.

      2.      Priteisti iš Italijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: italų.


title: Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas 2005 m. liepos 21 d.#Consorzio Aziende Metano (Coname) prieš Comune di Cingia de' Botti.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Italija.#EB 43, 49 ir 81 straipsniai - Viešosios dujų tiekimo paslaugos teikimo administravimo koncesija.#Byla C-231/03.

text:
      Byla C‑231/03
      Consorzio Aziende Metano (Coname)
      prieš
      Comune di Cingia de' Botti
      (Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „EB 43, 49 ir 81 straipsniai – Viešosios dujų tiekimo paslaugos teikimo administravimo koncesija“
      Generalinės advokatės C. Stix-Hackl išvada, pateikta 2005 m. balandžio 12 d.
      2005 m. liepos 21 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
      Sprendimo santrauka
      1.     Konkurencija — Karteliai — Susitarimai tarp įmonių — Sąvoka — Valdžios institucijos suteikiama viešosios paslaugos koncesija
            — Netaikymas
      (EB 81 straipsnis)
      2.     Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Laisvė teikti paslaugas — Viešosios dujų tiekimo paslaugos teikimo administravimo
            koncesijos sutarties tiesioginis sudarymas — Neleistinumas dėl nepakankamo skaidrumo
      (EB 43 ir 49 straipsniai)
      1.     EB 81 straipsnis, kuris, remiantis jo formuluote, taikomas susitarimams „tarp įmonių“, iš principo netaikomas koncesijos sutartims,
         sudarytoms tarp savivaldybės, veikiančios kaip valdžios institucija, ir koncesininko, kuriam patikėta teikti viešąją paslaugą.

      (žr. 12 punktą)
      2.     EB 43 ir 49 straipsniai draudžia savivaldybei tiesiogiai sudaryti koncesijos sutartį dėl viešosios dujų tiekimo paslaugos
         teikimo administravimo su įmone, kurios kapitalas didžiąja dalimi yra viešas ir kurio 0,97 % priklauso savivaldybei, jei toks
         sutarties sudarymas neatitinka skaidrumo reikalavimų, kurie nebūtinai įpareigodami paskelbti konkursą leidžia kitoje valstybėje
         narėje, nei yra ši savivaldybė, įsteigtai įmonei susipažinti su atitinkama informacija apie minėtą koncesiją prieš pastarąją
         suteikiant ir taip, kad ši įmonė pageidaudama turėtų galimybę išreikšti savo interesą gauti šią koncesiją.

      (žr. 21, 28 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
      2005 m. liepos 21 d.(*)

      „EB 43, 49 ir 81 straipsniai – Viešosios dujų tiekimo paslaugos teikimo administravimo koncesija“
      Byloje C‑231/03
      dėl Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Italija) 2003 m. vasario 14 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2003 m. gegužės 28 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Consorzio Aziende Metano (Coname)
      prieš
      Comune di Cingia de’ Botti,
      dalyvaujant
      Padania Acque SpA,
      TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai P. Jann, C. W. A. Timmermans (pranešėjas), A. Rosas, R. Silva de Lapuerta
         ir A. Borg Barthet, teisėjai R. Schintgen, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues, G. Arestis, M.  Ilešič, J. Malenovský ir J. Klučka,

      generalinė advokatė C. Stix-Hackl,
      posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs i rašytinę proceso dalį ir įvykus 2005 m. kovo 1 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –       Consorzio Aziende Metano (Coname), atstovaujamo avvocato  M. Zoppolato,

      –       Italijos vyriausybės, atstovaujamos I. M. Braguglia, padedamo avvocato dello Stato G. Fiengo,

      –       Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos D. J. M. de Grave,
      –       Austrijos vyriausybės, atstovaujamos M. Fruhmann,
      –       Suomijos vyriausybės, atstovaujamos A. Guimaraes‑Purokoski,
      –       Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos X. Lewis, K. Wiedner ir C. Loggi,
      susipažinęs su 2005 m. balandžio 12 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB 43, 49 ir 81 straipsnių išaiškinimu.
      2       Šis prašymas buvo pateiktas byloje tarp Consorzio Aziende Metano (toliau – Coname) ir comune di Cingia de’ Botti (Cingia de’ Botti savivaldybė) dėl pastarosios su Padania Acque SpA (toliau – Padania) sudarytos metano dujų paskirstymo įrengimų valdymo, aptarnavimo ir priežiūros paslaugos pirkimo sutarties.

       Teisinis pagrindas
      3       Pagal 1990 m. birželio 8 d. Vietos savivaldos įstatymo Nr. 142 (legge n°142, 8 giugno 1990, recante ordinamento delle autonomie locali, GURI, priedas Nr.°135, 1990 m. birželio 12 d. toliau – Įstatymas Nr. 142/1990) 22 straipsnio 3 dalį metano dujų paskirstymo
         įrengimų valdymo, aptarnavimo ir priežiūros paslaugą gali teikti pati viešoji įmonė, gali būti suteikiama koncesija tretiesiems
         asmenims, samdomos trečiosios įmonės arba pagal minėto 22 straipsnio 3 dalies e punktą „tarpininkaujant akcinėms bendrovėms
         ar ribotos atsakomybės bendrovėms, kurių viešas kapitalas daugiausia priklauso savivaldos subjektams ir kurias įsteigia ar
         kurių dalininkė yra viešosios paslaugos teikėja esanti institucija, ir, jei atsižvelgiant į teritorijos, kurioje teikiamos
         paslaugos, pobūdį ir dydį, tai įmanoma – dalyvaujant daugiau viešųjų ar privačių ūkio subjektų“.

       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      4       Coname su comuneCingia de’ Botti sudarė viešosios metano dujų tinklo aptarnavimo, valdymo ir priežiūros paslaugos pirkimo sutartį laikotarpiui nuo 1999 m.
         sausio 1 d. iki 2000 m. gruodžio 31 dienos.

      5       1999 m. gruodžio 30 d. raštu minėta savivaldybė pranešė Coname apie tai, kad savivaldybės taryba 1999 m. gruodžio 21 d. Nutarimu pritarė, jog viešosios dujų paskirstymo įrengimų valdymo,
         aptarnavimo ir priežiūros paslaugos pirkimo sutartis laikotarpiui nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2005 m. gruodžio 31 d. būtų
         sudaryta su Padania. Šios įmonės įstatinis kapitalas didžiąja dalimi yra viešas, priklausantis Cremona provincijai ir beveik visoms šios provincijos
         savivaldybėms. ComuneCingia de’ Botti priklauso 0,97 % šios įmonės kapitalo.

      6       Tiesioginiam pagrindinėje byloje nagrinėjamos paslaugos pirkimo sutarties su Padania sudarymui buvo pritarta, remiantis Įstatymo Nr. 142/1990 22 straipsnio 3 dalies e punktu.

      7       Coname, kuri prašė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo panaikinti 1999 m. gruodžio 21 d. Nutarimą, tvirtina,
         kad tokios paslaugos pirkimo sutartis sudaryta be konkurso.

      8       Tribunal amministrativo regionale per la Lombardia, manydamas, kad pagrindinės bylos baigtis priklauso nuo tam tikrų Sutarties nuostatų išaiškinimo, nusprendė sustabdyti bylos
         nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Ar EB 43, 49 ir 81 straipsniai, draudžiantys vienos valstybės narės piliečių įsisteigimo laisvės kitos valstybės narės teritorijoje
         ir valstybių narių piliečių laisvės teikti paslaugas Bendrijoje apribojimus bei įmonių prekybos veiksmus, galinčius trukdyti,
         riboti arba iškraipyti konkurenciją Europos Sąjungoje, leidžia tiesiogiai, t. y. be konkurso, sudaryti viešosios dujų tiekimo
         paslaugos pirkimo sutartį su įmone, kurios dalininkės yra savivaldybės, jei įmonės kapitalo dalys pasiskirsčiusios taip, kad
         nėra galimybių tiesiogiai kontroliuoti vadovavimo įmonei, ir ar šiuo atveju, kai kapitalo dalis įmonėje sudaro 0,97 %, turi
         būti konstatuota, kad nėra išpildytos „vidinio“ administravimo sąlygos?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      9       Pirmiausia reikia priminti, kad pagrindinė byla, ir tai akivaizdu iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         pateikto atsakymo Teisingumo Teismui paprašius pateikti paaiškinimą pagal Procedūros reglamento 104 straipsnio 5 dalį, aiškiai
         susijusi su sutartimi, apibrėžiama kaip koncesija, kuri nepatenka nei į 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/50/EEB
         dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 209, p. 1), nei į 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvos 93/38/EEB
         dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos
         derinimo (OL L 199, p. 84) taikymo sritį (šiuo atžvilgiu žr. 2000 m. gruodžio 7 d. Sprendimo Telaustria ir Telefonadress, C‑324/98, Rink. p. I‑10745, 56 punktą ir 2002 m. gegužės 30 d. Nutarties Buchhändler‑Vereinigung, C‑358/00, Rink. p. I‑4685, 28 punktą).

      10     Todėl šiame sprendime remiamasi prielaida, kad pagrindinė byla susijusi su koncesijos suteikimu, kurią turi patikrinti prašymą
         priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

      11     Tai nurodžius konstatuojama, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausimu prašo išaiškinti EB 43,
         49 ir 81 straipsnius.

       Dėl EB 81 straipsnio
      12     Reikia priminti, kad EB 81 straipsnis, kuris, remiantis jo formuluote, taikomas susitarimams „tarp įmonių“, iš principo netaikomas
         koncesijos sutartims, sudarytoms tarp savivaldybės, veikiančios kaip valdžios institucija, ir koncesininko, kuriam patikėta
         teikti viešąją paslaugą (šiuo atžvilgiu žr. 1988 m. gegužės 4 d. Sprendimo Bodson, 30/87, Rink. p. 2479, 18 punktą).

      13     Todėl, kaip teisingai nurodė Suomijos vyriausybė ir Komisija, minėta nuostata netaikytina pagrindinėje byloje, apibūdintoje
         prašyme priimti prejudicinį sprendimą.

      14     Vadinasi, nereikia atsakyti į klausimą šiuo atžvilgiu.
       Dėl EB 43 ir 49 straipsnių
      15     Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar EB 43 ir 49 straipsniai leidžia
         savivaldybei sudaryti tiesiogiai, t. y. be konkurso, sutartį dėl viešosios dujų tiekimo paslaugos teikimo administravimo koncesijos
         suteikimo įmonei, kurios kapitalas didžiąja dalimi yra viešas ir jo 0,97 % priklauso šiai savivaldybei.

      16     Reikia priminti, kad tokių koncesijos sutarčių sudarymo nereglamentuoja nė viena direktyva, kuriomis Bendrijos įstatymų leidėjas
         sureguliavo viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sritį. Kadangi tokio teisės akto nėra, koncesijų suteikimo pasekmės pagal Bendrijos
         teisę turi būti nagrinėjamos atsižvelgiant į pirminę teisę, ypač į Sutartyje nustatytas pagrindines laisves.

      17     Šiuo požiūriu reikėtų atkreipti dėmesį, kad tiek, kiek minėta koncesija taip pat domina kitą įmonę, įsteigtą kitoje valstybėje
         narėje nei yra comuneCingia de’ Botti, koncesijos suteikimas neužtikrinant visiško skaidrumo įmonei, įsteigtai pastarojoje valstybėje narėje, reiškia nevienodą
         požiūrį į kitoje valstybėje narėje įsteigtą įmonę (šiuo atžvilgiu žr. nurodyto sprendimo Telaustria ir Telefonadress, 61 punktą).

      18     Iš tikrųjų neužtikrinant visiško skaidrumo pastaroji įmonė neturi galimybės realiai pareikšti savo interesą gauti minėtą koncesiją.
      19     Jei tai nepateisinama objektyviomis aplinkybėmis, toks nevienodas požiūris, išskiriant visas kitoje valstybėje narėje įsteigtas
         įmones, iš esmės daro žalą pastarosioms įmonėms ir yra netiesioginė diskriminacija dėl pilietybės, kurią draudžia EB 43 ir
         49 straipsniai (šiuo atžvilgiu žr. 1993 m. kovo 10 d. Sprendimo Komisija prieš Liuksemburgą, C‑111/91, Rink. p. I‑817, 17 punktą; 1999 m. birželio 8 d. Sprendimo Meeusen, C‑337/97, Rink. p. I‑3289, 27 punktą ir 1999 m. spalio 26 d. Sprendimo Eurowings Luftverkehr, C‑294/97, Rink. p. I‑7447, 33 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      20     Kalbant apie pagrindinę bylą, iš bylos medžiagos nematyti, kad dėl konkrečių aplinkybių, pavyzdžiui, labai mažos ekonominės
         naudos, galėtų būti pagrįstai teigiama, kad kitoje valstybėje narėje nei yra comune Cingia de’ Botti įsteigtų įmonių nedomintų ginčijama koncesija ir todėl pasekmės pagrindinėms laisvėms turėtų būti laikomos pernelyg neapibrėžtomis
         ir netiesioginėmis, kad būtų galima padaryti išvadą, jog jos galėjo būti pažeistos (šiuo klausimu žr. 1990 m. kovo 7 d. Sprendimo
         Krantz, C‑69/88, Rink. p. I‑583, 11 punktą; 1999 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo BASF, C‑44/98, Rink. p. I‑6269, 16 punktą ir 2002 m. rugsėjo 12 d. Nutarties Mertens, C‑431/01, Rink. p. I‑7073, 34 punktą).

      21     Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar comune Cingia de’ Botti koncesijos sutarties su Padania sudarymas atitinka skaidrumo reikalavimus, kurie nebūtinai įpareigoja paskelbti skelbimą apie konkursą, bet leidžia kitoje
         nei Italijos Respublika valstybėje narėje įsteigtai įmonei susipažinti su atitinkama informacija, susijusia su minėta koncesija,
         prieš pastarąją suteikiant ir taip, kad ši įmonė pageidaudama turėtų galimybę išreikšti savo interesą gauti šią koncesiją.

      22     Kadangi taip nėra šiuo atveju, daroma išvada, kad tai reiškia nevienodą požiūrį minėtos įmonės nenaudai.
      23     Kalbant apie objektyvias aplinkybes, kuriomis galima pateisinti nevienodą požiūrį, nurodytina, kad vien faktas, jog comune Cingia de’ Botti turi 0,97 % Padania kapitalo, nėra viena iš šių objektyvių aplinkybių.

      24     Iš tikrųjų, net jei savivaldybės poreikis vykdyti koncesininko vykdomo viešosios paslaugos administravimo kontrolę galėtų
         būti objektyvi aplinkybė, galinti pateisinti galimą nevienodą požiūrį, pažymėtina, kad 0,97 % kapitalo yra per mažai tokiai
         kontrolei, kaip nurodė pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

      25     Per teismo posėdį Italijos vyriausybė iš esmės tvirtino, kad, priešingai nei keletas didžiųjų Italijos miestų, dauguma savivaldybių
         neturi lėšų vidaus struktūroms, užtikrinančioms viešąsias paslaugas, kaip antai dujų tiekimą savo teritorijose, todėl yra
         priverstos pasinaudoti tokiomis struktūromis kaip Padania, kurių kapitalo turi daugelis savivaldybių.

      26     Šiuo atžvilgiu konstatuotina, kad tokia struktūra, kokia yra Padania, negali būti lyginama su struktūra, kuria remdamiesi savivaldybė ar miestas viduje administruoja viešosios paslaugos teikimą.
         Iš bylos medžiagos išplaukia, kad Padania yra bendrovė, kurios kapitalas bent iš dalies gali būti privatus, o tai neleidžia jos laikyti „vidinio“ viešosios paslaugos
         teikimo administravimo, vykdomo jos dalį turinčių savivaldybių vardu, struktūra.

      27     Teisingumui Teismui nebuvo pranešta apie kokią nors kitą aplinkybę, galinčią pateisinti nevienodą požiūrį.
      28     Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip, kad EB 43 ir 49 straipsniai pagrindinės bylos aplinkybėmis draudžia savivaldybei
         tiesiogiai sudaryti koncesijos sutartį dėl viešosios dujų tiekimo paslaugos teikimo administravimo su įmone, kurios kapitalas
         didžiąja dalimi yra viešas ir kurio 0,97 % priklauso savivaldybei, jei toks sutarties sudarymas neatitinka skaidrumo reikalavimų,
         kurie, nebūtinai įpareigodami paskelbti konkursą, leidžia kitoje valstybėje narėje, nei yra ši savivaldybė, įsteigtai įmonei
         susipažinti su atitinkama informacija apie minėtą koncesiją prieš pastarąją suteikiant ir taip, kad ši įmonė pageidaudama
         turėtų galimybę išreikšti savo interesą gauti šią koncesiją.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      29     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
         byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
         išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
      EB 43 ir 49 straipsniai pagrindinės bylos aplinkybėmis draudžia savivaldybei tiesiogiai sudaryti koncesijos sutartį dėl viešosios
            dujų tiekimo paslaugos teikimo administravimo su įmone, kurios kapitalas didžiąja dalimi yra viešas ir kurio 0,97 % priklauso
            savivaldybei, jei toks sutarties sudarymas neatitinka skaidrumo reikalavimų, kurie, nebūtinai įpareigodami paskelbti konkursą,
            leidžia kitoje valstybėje narėje, nei yra ši savivaldybė, įsteigtai įmonei susipažinti su atitinkama informacija apie minėtą
            koncesiją prieš pastarąją suteikiant ir taip, kad ši įmonė pageidaudama turėtų galimybę išreikšti savo interesą gauti šią
            koncesiją.
      Parašai.
      * Proceso kalba: italų.


1986 m. spalio 22 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Metro SB-Großmärkte GmbH & Co. KG prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Konkurencija. # Byla 75/84.


title: 2013 m. lapkričio 14 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Comune di Ancona prieš Regione Marche.#Tribunale amministrativo regionale per le Marche prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Struktūriniai fondai – Europos regioninės plėtros fondas (ERPF) – Struktūrinio fondo finansinis įnašas – Išlaidų tinkamumo kriterijai – Reglamentas (EB) Nr. 1260/1999 – 30 straipsnio 4 dalis – Veiklos pastovumo principas – Veiklos „esminio pasikeitimo“ sąvoka – Koncesijos sutarties sudarymas iš anksto neskelbiant apie konkursą ir jo nerengiant.#Byla C-388/12.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2013 m. lapkričio 14 d. (
            *1
         )
      „Struktūriniai fondai — Europos regioninės plėtros fondas (ERPF) — Struktūrinio fondo finansinis įnašas — Išlaidų tinkamumo kriterijai — Reglamentas (EB) Nr. 1260/1999 — 30 straipsnio 4 dalis — Veiklos pastovumo principas — Veiklos „esminio pasikeitimo sąvoka“ — Koncesijos sutarties sudarymas iš anksto neskelbiant apie konkursą ir jo nerengiant“
      Byloje C‑388/12
      dėl Tribunale amministrativo regionale per le Marche (Italija) 2012 m. birželio 21 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2012 m. rugpjūčio 16 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Comune di Ancona

      prieš

         Regione Marche

      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas L. Bay Larsen, Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas, einantis ketvirtosios kolegijos teisėjo pareigas, K. Lenaerts, teisėjai M. Safjan, J. Malenovský (pranešėjas), ir A. Prechal,
      generalinis advokatas Y. Bot,
      posėdžio sekretorė A. Impellizzeri, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2013 m. liepos 11 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Comune di Ancona, atstovaujamos avvocato A. Lucchetti,

               —

               Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Inez Fernandes, S. Rodrigues ir A. Gattini,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos A. Steiblytės ir D. Recchia,

         susipažinęs su 2013 m. rugsėjo 5 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1260/1999, nustatančio bendrąsias nuostatas dėl struktūrinių fondų (OL L 161, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 14 sk., 1 t., p. 31), 30 straipsnio 4 dalies išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Comune di Ancona (Ankonos savivaldybė) ir Regione Marche (Markės regionas) dėl šio regiono sprendimo atšaukti ir išieškoti finansinę paramą, kuri šiai savivaldybei buvo suteikta dėl slipo statybos projekto.

         Teisinis pagrindas

               3

               Reglamento Nr. 1260/1999 4 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
               „<...> siekiant labiau sukoncentruoti ir supaprastinti struktūrinių fondų veiklą <....> [prioritetiniai tikslai] turėtų būti iš naujo apibrėžti taip, kad būtų numatyta skatinti atsiliekančių regionų plėtrą ir struktūrinį pertvarkymą, vietovių, kurios susiduria su struktūriniais sunkumais, ekonominę bei socialinę pertvarką ir švietimo, mokymo ir užimtumo politikos bei sistemų pritaikymą ir modernizavimą“.

               4

               Minėto reglamento 7 konstatuojamojoje dalyje numatyta:
               „<...> Europos regioninės plėtros fondas (ERPF) yra svarbiausia institucija, siekianti skatinti atsiliekančių regionų plėtrą ir struktūrinį pertvarkymą bei teritorijų, kurios susiduria su struktūriniais sunkumais, ekonominę ir socialinę pertvarką“.

               5

               To paties reglamento 41 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
               „<...> siekiant užtikrinti veiksmingą ir nuolatinę fondų pagalbą, visa fondo teikiama pagalba ar jos dalis turėtų būti priskirta veiklai tik tada, jeigu jos rūšis arba įgyvendinimo sąlygos nėra iš esmės pasikeitusios taip, kad remiama veikla nebeatitinka pradinių tikslų“.

               6

               Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio „Tam tikrų reikalavimų atitikimas“ 4 dalyje numatyta:
               „Valstybės narės užtikrina, kad veiklai išlaikomas fondų įnašas tik tada, kai per penkerius metus nuo kompetentingų nacionalinių institucijų ar valdymo institucijos sprendimo dėl fondų įnašo dienos ta veikla iš esmės nepasikeičia taip, kad:

                        a)

                        būtų padaryta įtaka jos pobūdžiui ar įgyvendinimo sąlygoms arba firmai ar valstybinei institucijai būtų suteikta neteisėta lengvata ir

                        b)

                        dėl nuosavybės pobūdžio pasikeitimo pasikeistų dalis infrastruktūros arba būtų nutraukta naši veikla arba pasikeistų jos vieta.

                  Valstybės narės informuoja Komisiją apie kiekvieną tokį pasikeitimą. Jeigu tokie pasikeitimai vyksta, taikomas 39 straipsnis.“

               7

               Minėto reglamento 38 straipsnio „Bendroji jurisdikcija“ 1 dalyje numatyta:
               „Nepažeidžiant Komisijos atsakomybės įgyvendinant Europos Bendrijos bendrąjį biudžetą, valstybės narės visų pirma prisiima atsakomybę už finansinę pagalbos kontrolę. Tam tikslui jos imasi tokių priemonių:
               <...>

                        e)

                        užkerta kelią netikslumams [pažeidimams], nustato juos ir taiso, pagal [galiojančias] taisykles praneša apie juos Komisijai ir nuolat informuoja Komisiją apie administracinių ir teisminių procesų eigą;

                  <...>

                        h)

                        išieško visas sumas, prarastas dėl nustatytų netikslumų [pažeidimų], ir prireikus nustato delspinigius vėluojančioms sumoms.“

               8

               To paties reglamento 39 straipsnio „Finansinių klaidų taisymai [finansinės korekcijos]“ 1 dalyje numatyta:
               „Valstybės narės visų pirma atsako už netikslumų [pažeidimų] tyrimą remdamosi svarbiausių pokyčių [esminių pasikeitimų], kurie daro įtaką pagalbos įgyvendinimo ar priežiūros esmei [pobūdžiui] ar sąlygoms, įrodymais ir už reikalingus finansinių klaidų taisymus [reikalingas finansines korekcijas].
               Valstybė narė taiso finansines klaidas [atlieka finansines korekcijas], susijusias su atskirais ar sistemingais netikslumais [pažeidimais]. Valstybės narės daromais taisymais [atliekamomis korekcijomis] panaikinamas visas Bendrijos įnašas ar jo dalis. Tokia tvarka aptiktas [sukauptas] Bendrijos lėšas valstybė narė gali dar kartą naudoti atitinkamai pagalbai, laikydamasi 53 straipsnio 2 dalyje nurodytų susitarimų.“

         Pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudiciniai klausimai

               9

                  Regione Marche, atsakingas už bendrojo programavimo dokumento įgyvendinimą teikiant Sąjungos struktūrinę paramą šiam regionui, paskelbė kvietimą teikti paraiškas įvairiems vietinių uosto teritorijų infrastruktūros projektams įgyvendinti 2002–2006 m. programavimo laikotarpiu.

               10

               Atsiliepdama į šį kvietimą Comune di Ancona pateikė paraišką dėl finansinės paramos trims skirtingiems projektams, t. y. slipo statybos darbams, savaeigio krano pirkimo projektui ir įrengimo darbams. Šios trys paraiškos buvo priimtos.

               11

               Baigusi slipo statybos darbus ir pastačiusi savaeigį kraną, Comune di Ancona, kaip nagrinėjamos finansinės paramos gavėja, 2005 m. sausio mėn. kreipėsi į Regione Marche dėl galimybės pagal konceciją perduoti šio slipo valdymą trečiajam asmeniui. Regione Marche nematė jokių kliūčių tai padaryti, bet atkreipė dėmesį į būtinybę laikytis galiojančių viešųjų paslaugų koncesijos suteikimo taisyklių.

               12

               2005 m. balandžio 19 d. tarybos sprendimu Comune di Ancona slipo valdymą patikėjo Cooperativa arl Pescatori e Motopescherecci di Ancona (toliau – kooperatyvas Pescatori) ir kartu jam nustatė tam tikrus įpareigojimus, tarp jų pareigą mokėti Comune di Ancona metinį mokestį, apskaičiuotą taip, kad nei koncesiją suteikusi institucija, nei koncesininkas negautų didelių grynųjų pajamų, draudimą pakeisti veiklos, patvirtintos kaip finansuotinos, vykdymo sąlygas, draudimą imtis veiklos, kuria siekiama pelno, pareigą laikytis visų taikytinų Sąjungos direktyvų ir teisės normų ir pareigą išlaikyti nagrinėjamo statinio viešąjį pobūdį ir numatytą jo naudojimo paskirtį. Be to, buvo aiškiai nurodyta, kad Comune di Ancona bet kuriuo atveju lieka šio statinio savininkė.

               13

               2010 m. birželio mėn. Regione Marche nusprendė, kad Comune di Ancona užtikrinant slipo valdymą buvo padaryta tam tikrų pažeidimų, t. y.:

                        —

                        slipas naudotas ir pramoginiams laivams (toks naudojimas sudarė maždaug 18%),

                        —

                        dalis aptariamo statinio nebuvo naudojama ir

                        —

                        palyginti su kitais dviem pažeidimais, svarbiausias yra tas, kad šio statinio valdymas pagal koncesiją perduotas tiesiogiai, t. y. nevykdant viešo konkurso procedūros.

               14

               Konstatavęs šiuos pažeidimus Regione Marche priėmė sprendimą, kuriame nuspręsta atšaukti Comune di Ancona skirtą finansinę paramą ir pareikalauta ją grąžinti.

               15

               Tuomet Comune di Ancona prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikė skundą dėl šio sprendimo panaikinimo.

               16

               Grįsdama savo skundą, ji, be kita ko, nurodė šiuos argumentus:

                        —

                        galimas viešo konkurso procedūrų nesilaikymas, kiek tai susiję su slipo valdymu pagal koncesiją, nėra priežastis, dėl kurios finansinė parama turėtų būti panaikinta,

                        —

                        bet kuriuo atveju nebuvo būtina siekiant sudaryti sutartį dėl minėto slipo valdymo skelbti konkursą, nes šiuo atveju nebuvo kitų jį valdyti suinteresuotų ūkio subjektų, ir

                        —

                        tai, kad slipas naudotas pramoginiams laivams, neprieštarauja FEDER siekiamiems tikslams.

               17

               Šiomis aplinkybėmis Tribunale amministrativo regionale per le Marche nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar [Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalis] turi būti aiškinama taip, kad nustatyti, ar suteikiančioji institucija gavo didelių pajamų ir ar koncesininkui buvo suteikta neteisėta lengvata, galima tik prieš tai patikrinus, ar statinys buvo iš esmės pakeistas?

                        2.

                        [Jei atsakymas į šį pirmąjį klausimą būtų teigiamas, kaip reikia suprasti] „esminį pasikeitimą“, t. y. ar [Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalis] taikoma tik fiziniams pakeitimams, t. y. kai pastatytas statinys neatitinka aprašytojo projekte, kurį pritarta finansuoti, ar ir funkciniams pakeitimams; pastaruoju atveju, ar laikytina „esminiu pakeitimu“, kai statinys naudojamas „taip pat ir“ – bet ne visų pirma – kitai veiklai nei ta, kuri buvo nurodyta kvietime teikti paraiškas arba paraiškoje dėl projekto finansavimo?

                        3.

                        [Atvirkščiai, jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų neigiamas] ar, turint mintyje tuos atvejus, kai viešasis finansavimas naudojamas statiniams, kurių valdymas gali būti ekonomiškai naudingas, statyti, [Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalis] taikoma tik tuo etapu, kol statinys statomas, ar reikalavimas laikytis konkurso procedūros taisyklių toliau taikomas ir tuomet, kai statinio valdymas pagal koncesiją perduodamas kitam subjektui?

                        4.

                        Galiausiai, ar [Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalis] turi būti aiškinama taip, kad, laikantis logikos ir teisės reikalavimų, išsiaiškinti, ar dėl valdymo koncesijos sutarties sudarymo su trečiuoju asmeniu tam tikra įmonė ar viešasis subjektas iš tiesų negauna didelių grynųjų pajamų arba jiems nesuteikiama neteisėta lengvata, reikia atsižvelgiant į tai, koks atsakymas pateikiamas į prejudicinį klausimą (t. y. ar reikia skelbti konkursą), ar, atvirkščiai, atsakant į klausimą, ar reikia skelbti konkursą, reikia atsižvelgti ir į konkrečias koncesijos santykio sąlygas?“

         Dėl prejudicinių klausimų

         Pirminės pastabos

               18

               Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalyje įtvirtintas principas, kad veiklai galutinai išlaikomas struktūrinių fondų įnašas tik tada, kai per penkerius metus nuo kompetentingų nacionalinių institucijų ar valdymo institucijos sprendimo dėl fondų įnašo dienos ta veikla „iš esmės nepasikeičia“. Pagrindinėje byloje šalys, be kita ko, nesutaria dėl to, ar ši nuostata taikoma Regione Marche konstatuotiems pasikeitimams.

               19

               Visų pirma reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas neprivalo tiksliai kvalifikuoti pagrindinėje byloje nagrinėjamų pasikeitimų. Iš tikrųjų tai padaryti gali tik nacionalinis teismas. Teisingumo Teismo uždavinys yra tik pateikti šiam teismui Sąjungos teisės išaiškinimą, kuris jam būtų naudingas priimant sprendimą nagrinėjamoje byloje. Tai reiškia, kad Teisingumo Teismas gali pateikti tam tikrus paaiškinimus, kurie prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui padėtų atliekant vertinimą (žr. 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo Norma‑A ir Dekom, C-348/10, Rink. p. I-10983, 57 ir 58 punktus).

               20

               Šiomis aplinkybėmis reikia pabrėžti, jog siekiant konstatuoti, kad tam tikram pasikeitimui taikoma Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalis, visų pirma reikia įsitikinti, kad konkreti veikla, kuri pasikeitė, patenka į šio straipsnio taikymo sritį, ir, jei taip yra, tuomet išnagrinėti, ar toks pasikeitimas atitinka šios nuostatos pirmos pastraipos a ir b punktuose nurodytus reikalavimus, turint omenyje tai, kad iš to, jog tarp dviejų to 30 straipsnio 4 dalies pirmos pastraipos a ir b punktuose nurodytų sąlygų vartojamas jungtukas „ir“, galima suprasti, jog tam tikras pasikeitimas turi atitikti abu šiuos reikalavimus.

               21

               Nagrinėjant šiuos reikalavimus reikia patikrinti, pirma, ar ginčijamas pasikeitimas atitinka Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalies pirmos pastraipos b punkte nurodytą reikalavimą, kad jis turi įvykti arba dėl infrastruktūros nuosavybės pobūdžio pasikeitimo, arba dėl našios veiklos nutraukimo ar jos vykdymo vietos pakeitimo. Nagrinėjant šį reikalavimą reikia įvertinti veiksnius, dėl kurių įvyko ginčijamas pasikeitimas ir kurie dėl to yra šio pasikeitimo priežastys.

               22

               Antra, reikia išnagrinėti, ar aptariamas pasikeitimas priskirtinas prie kurio nors iš šio reglamento 30 straipsnio 4 dalies pirmos pastraipos a punkte paminėtų atvejų, t. y. turi būti padaryta įtaka aptariamos veiklos pobūdžiui ar įgyvendinimo sąlygoms arba įmonei ar valstybinei institucijai turi būti suteikta neteisėta lengvata, nes šie atvejai susiję su nagrinėjamo pasikeitimo poveikiu.

               23

               Trečia, išnagrinėjus Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalies pirmos pastraipos a ir b punktuose nurodytus reikalavimus, reikia patikrinti, ar nagrinėjami pasikeitimai yra esminiai.

               24

               Todėl atsakant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus reikia laikytis būtent tokios tvarkos.

         Dėl trečiojo klausimo

               25

               Trečiuoju klausimu, į kurį reikia atsakyti pirmiausia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad ši nuostata taikoma tik pasikeitimams, kurie įvyksta, kol tam tikras statinys statomas, ar ir tiems, kurie įvyksta vėliau, t. y. jo valdymo laikotarpiu.

               26

               Šiuo atžvilgiu, viena vertus, iš Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalies formuluotės matyti, kad ji taikoma pakeitimams, padarytiems per penkerius metus nuo kompetentingų nacionalinių institucijų ar valdymo institucijos sprendimo dėl fondų įnašo dienos. Atsižvelgiant į tai, kad, pavyzdžiui, negalima atmesti galimybės, jog atitinkamo statinio statyba gali trukti trumpiau nei šis penkerių metų terminas, darytina išvada, kad prie minėtų pasikeitimų priskirtini ne tik tie, kurie įvyksta statant statinį, bet ir, prireikus ir paisant šio termino, tie, kurie įvyksta tą statinį jau pastačius, būtent – jį valdant.

               27

               Kita vertus, iš Reglamento Nr. 1260/1999 4 konstatuojamosios dalies matyti, kad struktūrinių fondų veikla siekiama prioritetinių tikslų, t. y. „skatinti atsiliekančių regionų plėtrą ir struktūrinį pertvarkymą, vietovių, kurios susiduria su struktūriniais sunkumais, ekonominę bei socialinę pertvarką ir švietimo, mokymo ir užimtumo politikos bei sistemų pritaikymą ir modernizavimą“. FEDER atveju šie tikslai, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1260/1999 7 konstatuojamosios dalies, būtent yra: skatinti atsiliekančių regionų plėtrą ir struktūrinį pertvarkymą ir teritorijų, kurios susiduria su struktūriniais sunkumais, ekonominę ir socialinę pertvarką.

               28

               Tai reiškia, kad struktūrinių fondų tikslai gali būti pasiekti tik jei šių fondų suteiktos subsidijos ir dėl jų vykdoma kontrolė pagrįstos veiksmais ir išlaidomis, kurie susiję ne tik su tam tikros operacijos atlikimu, bet taip pat su jos vykdymo ir valdymo sąlygomis, paisant Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnyje 4 dalyje numatyto penkerių metų termino. Tik taip gali būti užtikrinamas šių fondų veiklos veiksmingumas ir išvengta to, kad jie finansuotų statinius, kurie, kad ir pastatyti, dėl tam tikro jų valdymo pasikeitimo nebebūtų naudojami tikslams, dėl kurių toks finansavimas suteiktas, siekti.

               29

               Atsižvelgiant į visa tai, kas pasakyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad ši nuostata taikoma tiek pasikeitimams, kurie įvyksta statant statinį, tiek pasikeitimams, kurie įvyksta vėliau, t. y. tą statinį valdant, jeigu tokie pasikeitimai įvyksta per šioje nuostatoje numatytą penkerių metų laikotarpį.

         Dėl pirmojo klausimo

               30

               Pirmuoju klausimu, į kurį antrą reikia atsakyti, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad įvertinti, ar suteikiančioji institucija gavo didelių pajamų, o koncesininkui buvo suteikta neteisėta lengvata, galima tik iš pradžių patikrinus, ar pagal koncesiją perleistas statinys buvo iš esmės pakeistas.

               31

               Iš Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalies formuluotės matyti, kad neteisėtos lengvatos buvimas yra vienas iš galimų esminio pasikeitimo, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, sudedamųjų elementų.

               32

               Tai reiškia, kad nagrinėjamu atveju prieš konstatuodamas, kad įvyko ar neįvyko esminis pasikeitimas, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi visų pirma patikrinti, ar nagrinėjamas pasikeitimas lėmė neteisėtą lengvatą ir (arba) turėjo įtakos įgyvendinimo pobūdžiui ir sąlygoms.

               33

               Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad siekiant įvertinti, ar dėl koncesijos ją suteikiančioji institucija gavo didelių pajamų ir ar koncesininkui buvo suteikta neteisėta lengvata, nereikia iš pradžių patikrinti, ar pagal koncesiją perduotas statinys buvo iš esmės pakeistas.

         Dėl antrojo klausimo

               34

               Antruoju klausimu, į kurį trečią reikia atsakyti, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalis taikoma tik fiziniams pakeitimams, t. y. kai pastatytas statinys neatitinka aprašytojo projekte, kurį pritarta finansuoti, ar ir funkciniams pakeitimams. Pastaruoju atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar laikytina „esminiu pasikeitimu“ tai, kad atitinkamas statinys naudojamas taip pat ir – bet ne visų pirma – kitai veiklai nei ta, kuri buvo nurodyta kvietime teikti paraiškas arba paraiškoje dėl projekto finansavimo, pateiktoje atsiliepiant į šį kvietimą.

               35

               Visų pirma, atsižvelgiant į tai, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas nusprendė pridurti būdvardį „esminis“ siekdamas įvardyti atitinkamą pasikeitimą, turi būti reikalaujama, kad tam, kad šis pasikeitimas patektų Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalies taikymo sritį, jis turi ne tik atitikti šioje nuostatoje numatytus reikalavimus, bet jo mastas turi būti tam tikro dydžio.

               36

               Šiuo atžvilgiu iš Reglamento Nr. 1260/1999 41 konstatuojamosios dalies matyti, kad visa fondo teikiama pagalba ar jos dalis turėtų būti išlaikoma veiklai tik tada, jeigu jos pobūdis arba vykdymo sąlygos nėra iš esmės pasikeitusios taip, kad remiama veikla nebeatitinka pradinių tikslų.

               37

               Todėl, kai pasikeitimas tenkina Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalies pirmos pastraipos a punkte numatytą reikalavimą, nes jis turi įtakos tam tikros veiklos pobūdžiui ar vykdymo sąlygoms, toks pasikeitimas gali būti kvalifikuojamas kaip „esminis pasikeitimas“, kaip jis suprantamas pagal šio reglamento 30 straipsnio 4 dalį, tik jei dėl jo reikšmingai sumažėja galimybės pasiekti tam tikrai veiklai priskirtą tikslą.

               38

               Kadangi tiek fizinis, tiek funkcinis pasikeitimas gali reikšmingai sumažinti galimybes pasiekti tam tikrai veiklai priskirtą tikslą, iš to darytina išvada, kad pagal Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalį vykdytina tam tikros veiklos pakeitimų kontrolė apima ne tik statinio projekto ir pastatyto statinio skirtumus, bet ir pakeitimus, padarytus eksploatuojant tą statinį.

               39

               Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad aplinkybė, jog kažkiek pakeistos tam tikros veiklos sudedamosios dalys, savaime negali būti lemiama.

               40

               Todėl pagrindinės bylos aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar įvykę pasikeitimai, būtent aplinkybė, kad Comune di Ancona pastatytas slipas buvo naudojamas ir pramoginiams laivams (toks naudojimas sudarė maždaug 18 %), nors toks naudojimas nebuvo numatytas projekte, kurį finansuoti pritarta, galėjo reikšmingai pakeisti atitinkamo statinio paskirtį dėl kitokios nei projekte numatytos veiklos ir taip reikšmingai sumažinti galimybes pasiekti tam tikrai veiklai priskirtą tikslą.

               41

               Atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalies b punkte numatytą antrą reikalavimą, taikomą tam, kad pakeitimą, kurį sudaro statinio panaudojimas kitai nei projekte, kurį finansuoti pritarta, aprašytai veiklai, būtų galima kvalifikuoti kaip „esminį pasikeitimą“, kaip jis suprantamas pagal šią 30 straipsnio 4 dalį, dar reikia nurodyti, kad jo priežastimi turi būti bent dalinis tam tikros projekte, kurį finansuoti pritarta, numatytos veiklos nutraukimas.

               42

               Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad ši nuostata taikoma tiek fiziniam pakeitimui, kai pastatytas statinys neatitinka to, kas buvo numatyta projekte, kurį finansuoti pritarta, tiek funkciniam pakeitimui, jeigu padarius pakeitimą, susijusį su statinio naudojimu kitai veiklai nei iš pradžių numatyta projekte, kurį finansuoti pritarta, gali reikšmingai sumažėti galimybės pasiekti tam tikrai veiklai priskirtą tikslą.

         Dėl ketvirtojo klausimo

               43

               Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar pagal Sąjungos teisę draudžiama savivaldybei tiesiogiai, t. y. nerengiant konkurso, sudaryti viešosios paslaugos koncesijos, susijusios su statiniu, sutartį su trečiuoju asmeniu, kai dėl šios koncesijos nei šis trečiasis asmuo, nei koncesiją suteikusi viešosios valdžios institucija negauna didelių pajamų ir neteisėta lengvata jiems nesuteikiama.

               44

               Šiuo atžvilgiu visų pirma reikia pažymėti, kad, net jei paaiškėtų, kad aptariami pasikeitimai negali būti laikomi „pasikeitimais“, kaip jie suprantami pagal Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalį, vis dėlto, atsižvelgiant į šio reglamento 38 straipsnio 1 dalies e ir h punktuose numatytas pareigas, atitinkama valstybė narė turi išsiaiškinti, ar šis pasikeitimas nėra pažeidimas, kaip jis suprantamas pagal šio reglamento 38 ir 39 straipsnius, dėl kurio reikėtų atlikti reikalingas finansines korekcijas ir susigrąžinti atitinkamas prarastas sumas, prireikus – su delspinigiais.

               45

               Be to, reikia priminti, kad Sąjungos lygiu viešųjų paslaugų koncesijos jokiais teisės aktais nereglamentuojamos. Kadangi jokio reglamentavimo nėra, paslaugų koncesijoms taikoma teisė turi būti nagrinėjama atsižvelgiant į pirminę teisę ir ypač į ESV sutartyje numatytas pagrindines laisves (žr. 2000 m. gruodžio 7 d. Sprendimo Telaustria ir Telefonadress, C-324/98, Rink. p. I-10745, 60 punktą).

               46

               Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad pagal vienodo požiūrio ir nediskriminavimo dėl pilietybės principus reikalaujama, be kita ko, kad koncesiją suteikianti institucija paisytų skaidrumo reikalavimo, kuris nebūtinai įpareigoja skelbti konkursą, tačiau koncesiją suteikianti institucija privalo užtikrinti kiekvienam galimam koncesininkui pakankamą viešumo laipsnį, leidžiantį atverti koncesijos suteikimo procedūrą konkurencijai, taip pat garantuoti galimybę kontroliuoti šios procedūros nešališkumą (2007 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C-260/04, Rink. p. I-7083, 24 punktas ir 2008 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Coditel Brabant, C-324/07, Rink. p. I-8457, 25 punktas).

               47

               Konkrečiai tariant, buvo nuspręsta, kad, turint omenyje tai, jog tam tikra koncesija gali dominti ir kitą įmonę, įsteigtą ne toje valstybėje narėje, kurioje yra koncesiją suteikianti institucija, koncesijos suteikimas įmonei, įsteigtai valstybėje narėje, kurioje yra koncesiją suteikianti institucija, neužtikrinant jokio skaidrumo, reiškia nevienodą požiūrį, kuris nepalankus kitoje valstybėje narėje įsteigtai įmonei. Iš tikrųjų neužtikrinant jokio skaidrumo šioje kitoje valstybėje narėje įsteigtos įmonės neturi realios galimybės pareikšti savo suinteresuotumo gauti tam tikrą koncesiją (šiuo klausimu žr. 2005 m. liepos 21 d. Sprendimo Coname, C-231/03, Rink. p. I-7287, 17 ir 18 punktus).

               48

               Jei tai nepateisinama objektyviomis aplinkybėmis, toks nevienodas požiūris, kuris iš esmės nepalankus kitoje valstybėje narėje įsteigtoms įmonėms, yra netiesioginė diskriminacija dėl nacionalinės priklausomybės, kuri draudžiama SESV 49 ir 56 straipsniais (2008 m. liepos 17 d. Sprendimo ASM Brescia, C-347/06, Rink. p. I-5641, 60 punktas).

               49

               Tokiomis aplinkybėmis, siekdamas išsiaiškinti, ar suteikiant koncesiją dėl slipo laikytasi Sąjungos teisės, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar Comune di Ancona įvykdytas viešosios paslaugos koncesijos suteikimas atitiko skaidrumo reikalavimus, kuriais, be kita ko, galima užtikrinti, kad kitoje nei Italijos Respublika valstybėje narėje įsteigta įmonė galėtų susipažinti su reikiama informacija, susijusia su šia koncesija, prieš šią koncesiją suteikiant, t. y. kad ši įmonė, jei pageidautų, turėtų galimybę išreikšti savo suinteresuotumą gauti šią koncesiją (žr. minėto Sprendimo Coname 21 punktą).

               50

               Pagrindinėje byloje Comune di Ancona nenurodė jokios objektyvios aplinkybės, kuri galėtų pateisinti visišką neskaidrumą suteikiant koncesiją. Tačiau ji teigė, kad koncesija negalėjo dominti kitose valstybėse narėse įsteigtų įmonių, nes kooperatyvui Pescatori suteikta koncesija buvo tokia, kad dėl jos koncesininkas negalėjo gauti didelių grynųjų pajamų ir jis ar savivaldybė negalėjo gauti neteisėtos lengvatos.

               51

               Tačiau vien aplinkybė, kad dėl šios koncesijos įmonė ar viešasis subjektas negali gauti nei didelių pajamų, nei neteisėtos lengvatos, neleidžia daryti išvados, kad ši koncesija ekonomiškai nedomina kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje veikia suteikiančioji institucija, įsteigtų įmonių. Iš tikrųjų, kai kalbama apie įmonės ekonominę strategiją dalį savo veiklos vykdyti kitoje valstybėje narėje, ji gali priimti taktinį sprendimą prašyti šios valstybės suteikti tam tikrą koncesiją, nors iš tokios koncesijos neįmanoma gauti pakankamo pelno, nes vis dėlto ši proga gali jai suteikti galimybę įsitvirtinti šios valstybės rinkoje ir tapti žinoma joje siekiant pasiruošti būsimai plėtrai.

               52

               Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti: tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, pagal Sąjungos teisę nedraudžiama nerengiant konkurso suteikti viešosios paslaugos koncesijos dėl statinio, jeigu šis suteikimas atitinka skaidrumo principą, kurio laikymasis, nebūtinai apimantis pareigą skelbti konkursą, turi sudaryti galimybes įmonei, esančiai kitos valstybės narės nei ta, kurioje veikia suteikiančioji institucija, teritorijoje, susipažinti su reikiama informacija apie šią koncesiją prieš ją suteikiant, t. y. kad ši įmonė, jei pageidautų, turėtų galimybę išreikšti savo suinteresuotumą gauti šią koncesiją, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               53

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1260/1999, nustatančio bendrąsias nuostatas dėl struktūrinių fondų, 30 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad ši nuostata taikoma tiek pasikeitimams, kurie įvyksta statant statinį, tiek pasikeitimams, kurie įvyksta vėliau, t. y. tą statinį valdant, jeigu tokie pasikeitimai įvyksta per šioje nuostatoje numatytą penkerių metų laikotarpį.

                           2.

                           Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad siekiant įvertinti, ar dėl koncesijos ją suteikiančioji institucija gavo didelių pajamų ir ar koncesininkui buvo suteikta neteisėta lengvata, nereikia iš pradžių patikrinti, ar pagal koncesiją perduotas statinys buvo iš esmės pakeistas.

                           3.

                           Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad ši nuostata taikoma tiek fiziniam pakeitimui, kai pastatytas statinys neatitinka to, kas buvo numatyta projekte, kurį finansuoti pritarta, tiek funkciniam pakeitimui, jeigu padarius pakeitimą, susijusį su statinio panaudojimu kitai veiklai nei iš pradžių numatyta projekte, kurį finansuoti pritarta, gali reikšmingai sumažėti galimybės pasiekti tam tikrai veiklai priskirtą tikslą.

                           4.

                           Tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, pagal Sąjungos teisę nedraudžiama nerengiant konkurso suteikti viešosios paslaugos koncesijos dėl statinio, jeigu šis suteikimas atitinka skaidrumo principą, kurio laikymasis, nebūtinai apimantis pareigą skelbti konkursą, turi sudaryti galimybes įmonei, esančiai kitos valstybės narės nei ta, kurioje veikia suteikiančioji institucija, teritorijoje, susipažinti su reikiama informacija apie šią koncesiją prieš ją suteikiant, t. y. kad ši įmonė, jei pageidautų, turėtų galimybę išreikšti savo suinteresuotumą gauti šią koncesiją, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: italų.