title: 2007 m. spalio 4 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Erhard Geuting prieš Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen für den Bereich Landwirtschaft.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesverwaltungsgericht - Vokietija.#Jautiena - Priemoka už karvių žindenių laikymą.#Byla C-375/05.

text:
      Byla C‑375/05
      Erhard Geuting
      prieš
      Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen für den Bereich Landwirtschaft
      (Bundesverwaltungsgericht prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Galvijiena – Priemoka už karvių žindenių laikymą“
      Sprendimo santrauka
      1.        Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Galvijiena – Priemoka už karvių žindenių laikymą – Veršinga telyčia – Prilyginimas
            karvei žindenei
      (Tarybos reglamento Nr. 805/68 4a straipsnio trečios įtraukos ii punktas)
      2.        Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Galvijiena – Priemoka už karvių žindenių laikymą
      (Komisijos reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio 2 ir 4 dalys)
      3.        Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Galvijiena – Priemoka už karvių žindenių laikymą
      (Komisijos reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio 2 dalis)
      4.        Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Galvijiena – Priemoka už karvių žindenių laikymą
      (Tarybos reglamento Nr. 805/68 4f straipsnio 4 dalis; Komisijos reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio 4 dalis)
      1.        Reglamento Nr. 805/68 dėl bendro galvijienos rinkos organizavimo, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2222/96, 4a straipsnio
         trečios įtraukos ii punktas turi būti aiškinamas taip, kad veršinga telyčia gali būti laikoma karve žindene šio reglamento
         pirmo skyriaus prasme, tik jeigu ji po priemokos paraiškos už prekybos metus padavimo pakeičia šioje paraiškoje nurodytą karvę
         žindenę.

      Be to, veršinga telyčia, kuri prekybos metais pakeitė karvę žindenę, dėl kurios paduota priemokos paraiška ir kuri buvo pripažinta
         tinkama šiai priemokai suteikti, gali būti laikoma karve žindene minėtos nuostatos prasme, jeigu kitais metais ji atitinka
         reikalavimus, kad galėtų iš naujo pakeisti karvę žindenę. Tačiau veršinga telyčia, dėl kurios paduota priemokos paraiška,
         yra netinkama priemokai suteikti, jei ji apsiveršiuoja iki pasibaigiant minėtos paraiškos pateikimo terminui. Iš tikrųjų,
         kadangi priemokos paraiškos padavimas lemia laikymo laikotarpio pradžią ir kadangi karvių žindenių skaičius yra nustatomas
         būtent šiuo momentu, šią datą gyvuliai turi turėti ir visų jų tinkamumui būtinų savybių.

      (žr. 21, 26, 31, 33 punktus, rezoliucinės dalies 1–3 punktus)
      2.        Reglamento Nr. 3886/92, nustatančio išsamias priemokų schemų, numatytų Reglamente Nr. 805/68 dėl bendro galvijienos rinkos
         organizavimo, taikymo taisykles ir panaikinančio Reglamentą Nr. 1244/82 bei Reglamentą Nr. 714/89, iš dalies pakeisto Reglamentu
         Nr. 2311/96, 33 straipsnio 2 ir 4 dalys, susijusios su nepanaudotų teisių į priemokas pervedimu į nacionalinį rezervą, turi
         būti aiškinamos taip, jog gamintojas turi būti laikomas per prekybos metus nepasinaudojusiu teisėmis į priemoką, jeigu jis
         iš tikrųjų pateikė priemokos paraišką, tačiau jo paraiška buvo atmesta, nes nurodyti gyvuliai netinkami priemokai suteikti,
         net jei minėta paraiška nebuvo paduota piktnaudžiaujant.

      Toks aiškinimas neprieštarauja proporcingumo principui. Iš tikrųjų nepanaudotų teisių pervedimas į nacionalinį rezervą yra
         tinkama priemonė siekiant, kad būtų labiau atsižvelgiama į turimas, tačiau nepanaudotas teises į priemoką.

      (žr. 48, 50 punktus, rezoliucinės dalies 4 punktą)
      3.        Nei Reglamento Nr. 3886/92, nustatančio išsamias priemokų schemų, numatytų Reglamente Nr. 805/68 dėl bendro galvijienos rinkos
         organizavimo, taikymo taisykles ir panaikinančio Reglamentą Nr. 1244/82 bei Reglamentą Nr. 714/89, iš dalies pakeisto Reglamentu
         Nr. 2311/96, nuostatos, nei jo preambulė nenustato kriterijų, į kuriuos turi būti atsižvelgiama siekiant pagrįsti išimtinį
         atvejį minėto reglamento 33 straipsnio 2 dalies paskutinės įtraukos prasme, kuris leidžia nukrypti nuo nepanaudotos teisių
         į priemoką dalies pervedimo į nacionalinį rezervą taisyklės. Kadangi Bendrijos teisės aktų leidėjas nenorėjo pateikti platesnio
         šios sąvokos paaiškinimo ir susieti jos su konkrečiais kriterijais, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
         turi nuspręsti, ar atsižvelgiant į visas tinkamai pagrįstas aplinkybes, kurios apibūdina ieškovo konkrečioje byloje situaciją,
         egzistuoja išimtinis atvejis, dėl kurio reikia taikyti minėtą leidžiančią nukrypti nuostatą, atsižvelgiant į riboto šios nuostatos
         taikymo būtinybę.

      (žr. 52, 54, 57 punktus, rezoliucinės dalies 5 punktą)
      4.        Reglamento Nr. 3886/92, nustatančio išsamias priemokų schemų, numatytų Reglamente Nr. 805/68 dėl bendro galvijienos rinkos
         organizavimo, taikymo taisykles ir panaikinančio Reglamentą Nr. 1244/82 bei Reglamentą Nr. 714/89, iš dalies pakeisto Reglamentu
         Nr. 2311/96, 33 straipsnio 4 dalis, skaitoma kartu su Reglamento Nr. 805/68, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2222/96, 4f straipsnio
         4 dalimi, turi būti aiškinama taip, jog valstybės narės gali, pasibaigus dvejų metų draudimo laikotarpiui, preferenciniu pagrindu
         suteikti teises į priemoką gamintojui, iš kurio šios teisės buvo atimtos dėl to, kad per 1998 prekybos metus jis išnaudojo
         mažiausiai 70 %, bet mažiau kaip 90 % savo teisių į priemokas. Iš tikrųjų, kadangi Komisija nepriėmė priemonių, susijusių
         su 1997 ir 1998 metais nepanaudotomis individualiomis teisėmis, pervestomis į nacionalinį rezervą, valstybės narės išsaugo
         visišką veikimo laisvę jų nacionalinio rezervo panaudojimo atžvilgiu.

      (žr. 60–61 punktus, rezoliucinės dalies 6 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2007 m. spalio 4 d.(*)

      „Galvijiena – Priemoka už karvių žindenių laikymą“
      Byloje C‑375/05
      dėl 2005 m. rugpjūčio 23 d. Bundesverwaltungsgericht (Vokietija) sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2005 m. spalio 12 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti
         prejudicinį sprendimą byloje

      Erhard Geuting
      prieš
      Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen für den Bereich Landwirtschaft,

      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai R. Schintgen, A. Borg Barthet (pranešėjas), M. Ilešič ir E. Levits,
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        E. Geuting, atstovaujamo Rechtsanwalt F. Schulze,

      –        Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen für den Bereich Landwirtschaft, tapusio Direktor der Landwirtschaftskammer
         Nordrhein-Westfalen, atstovaujamo M. Günther,

      –        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos L. Van den Broeck,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos C. Cattabriga ir F. Erlbacher,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 805/68 dėl bendro
         galvijienos rinkos organizavimo (OL L 148, p. 24), iš dalies pakeisto 1996 m. lapkričio 18 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2222/96
         (OL L 296, p. 50, toliau – Reglamentas Nr. 805/68), 4a straipsnio trečios įtraukos ii punkto, susijusio su karvių žindenių
         pakeitimu, bei 1992 m. gruodžio 23 d. Komisijos Reglamento (EEB) Nr. 3886/92, nustatančio išsamias priemokų schemų, numatytų
         Reglamente Nr. 805/68, taikymo taisykles ir panaikinančio Reglamentą (EEB) Nr. 1244/82 bei Reglamentą (EEB) Nr. 714/89 (OL L 391,
         p. 20), iš dalies pakeisto 1996 m. gruodžio 2 d. Komisijos reglamentu (EB) 2311/96 (OL L 313, p. 9, toliau – Reglamentas 3886/92),
         33 straipsnio 2 ir 4 dalių, susijusių su teisių į priemokas pervedimu į nacionalinį rezervą, išaiškinimo.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas byloje E. Geuting prieš Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen für den Bereich Landwirtschaft (Šiaurės Reino–Vestfalijos žemės ūkio rūmų žemės ūkio skyriaus direktorius), tapusį Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen (Šiaurės Reino–Vestfalijos žemės ūkio rūmų direktorius) dėl už 1998 prekybos metus E. Geuting paduotos priemokos už karvę
         žindenę paraiškos.

       Teisinis pagrindas
      3        Reglamento Nr. 805/68 4a straipsnio trečioje įtraukoje pateikiamas toks „karvės žindenės“ apibrėžimas:

      „i)      „karvė žindenė“ – tai mėsinės veislės karvė arba karvė, gauta kryžminimo su mėsine veisle būdu, ir priklausanti bandai, kurios
         veršeliai auginami mėsai

      ir
      ii)      tuos pačius reikalavimus atitinkanti veršinga telyčia, kuri pakeičia karvę žindenę.“ (Neoficialus vertimas)
      4        Reglamento Nr. 805/68 4d straipsnio 5 dalies pirmoji pastraipa nurodo:

      „Priemoka už karvę žindenę suteikiama visiems gamintojams, netiekiantiems pieno ar pieno produktų iš savo ūkio dvylika mėnesių
         nuo tos dienos, kurią buvo paduota paraiška, ir kurie mažiausiai šešis mėnesius iš eilės nuo paraiškos padavimo dienos turi
         karvių žindenių skaičių, bent jau lygų skaičiui, už kurį prašoma išmokos.“ (Neoficialus vertimas)

      5        Reglamento Nr. 805/68 4f straipsnio 1, 2 ir 4 dalyse nurodoma:

      1. Kiekviena valstybė narė sudaro pirminį nacionalinį rezervą, lygų mažiausiai 1 % ir daugiausia 3 % bendro galvijų, už kuriuos
         gamintojams, kurių ūkiai yra valstybės narės teritorijoje, buvo suteikta priemoka už karvę žindenę už referencinius metus,
         skaičiaus. <...>

      2.      Valstybės narės naudoja savo nacionalinius rezervus tam, kad atsižvelgdamos į šių rezervų ribas suteiktų teises į išmokas
         šiems gamintojams, būtent:

      a)      gamintojams, kurie priemokos paraiškas padavė iki 1993 m. sausio 1 d. ir kompetentingos valdžios institucijoms pakankamai
         įrodė, jog individualių ribų taikymas pagal 4d straipsnio 2 dalį kelia pavojų jų ūkių gyvybingumui, atsižvelgiant į iki 1993 m.
         sausio 1 d. galvijienos sektoriui patvirtintos investicijų programos įgyvendinimą;

      b)      gamintojams, už referencinius metus padavusiems priemokos paraiškas, kurios dėl ypatingų aplinkybių neatitinka ankstesniais
         metais nustatytos realios situacijos;

      c)      gamintojams, nuolat teikusiems priemokos paraiškas, tačiau nepateikusiems paraiškos už referencinius metus;
      d)      gamintojams, pirmą kartą paduodantiems priemokos paraiškas tais metais, kurie eina po referencinių metų arba vėlesniais metais;

      e)      gamintojams, įsigijusiems dalį žemės plotų, kurie anksčiau buvo naudojami kitų gamintojų galvijams auginti;
      <...>
      4.      Komisija nustato šio straipsnio taikymo tvarką pagal 27 straipsnyje numatytą procedūrą.
      Pagal tą pačią procedūrą priimamos:
      –        priemonės, kurios taikomos tuo atveju, kai valstybė narė nepanaudoja nacionalinio rezervo,
      –        priemonės, susijusios su 1997 ir 1998 metais nepanaudotomis bei į nacionalinį rezervą pervestomis individualiomis teisėmis,
      –        laikinosios priemonės, būtinos siekiant palengvinti perėjimą nuo iki tol egzistavusios sistemos prie šiame reglamente numatytos
         sistemos, ir ypač priemonės, susijusios su gamintojais, pirmą kartą gavusiais priemoką už karvę žindenę už 1991 arba 1992 metus,
         jeigu šie metai eina iš karto po atitinkamos valstybės narės pasirinktų referencinių metų.“ (Neoficialus vertimas)

      6        Reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnyje įtvirtintos įgyvendinančios nuostatos, susijusios su Reglamento Nr. 805/68 4f straipsnyje
         numatytu nacionaliniu rezervu. 33 straipsnis suformuluotas taip:

      „1.      Turintis teises gamintojas gali pasinaudoti jomis pats ir (arba) laikinai perleisti jas kitam gamintojui.
      2.      Jeigu gamintojas nepasinaudoja bent 70 % savo teisių kiekvienais metais, nepanaudota dalis pervedama į nacionalinį rezervą,
         išskyrus kai:

      –        gamintojas turi daugiausia septynias teises į priemokas ir kai toks gamintojas nepasinaudoja bent 70 % savo teisių kiekvienais
         iš dvejų kalendorinių metų paeiliui, paskutiniais kalendoriniais metais nepanaudota dalis pervedama į nacionalinį rezervą,

      –        gamintojas dalyvauja Komisijos pripažįstamoje ekstensifikacijos programoje,
      –        gamintojas dalyvauja Komisijos pripažįstamoje ankstyvo išėjimo į pensiją schemoje, pagal kurią teisių perdavimas ir (arba)
         laikinas perleidimas yra neprivalomi, arba

      –        tinkamai pagrįstais išimtiniais atvejais.
      <...>
      4.      Už 1997 ir 1998 metus 2 dalyje ir 3 dalies pirmojoje pastraipoje nurodyti 70 % pakeičiami 90 %. Tokiu atveju į nacionalinį
         rezervą pervestos teisės negali būti iš naujo paskirstomos už 1998 ir 1999 metus.“ (Neoficialus vertimas)

      7        1992 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3887/92, nustatančio išsamias integruotos administravimo ir kontrolės
         sistemos taikymo tam tikroms Bendrijos pagalbos schemoms taisykles (OL L 391, p. 36), 10 straipsnis įtvirtina priemokų, kurių
         atžvilgiu egzistuoja individuali riba, apskaičiavimo tvarką bei šių priemokų sumažinimą tam tikrais atvejais. Šiame straipsnyje
         nurodoma:

      „<...>
      2.      Jeigu nustatoma, kad pagalbos paraiškoje deklaruojamų gyvulių skaičius viršija per patikrinimą nustatytą gyvulių skaičių,
         pagalbos suma apskaičiuojama pagal nustatytą galvijų skaičių.<...>

      <...>
      4.      Į galvijus atsižvelgiama tik tada, jei tai yra galvijai, kurie nurodomi pagalbos paraiškoje arba 3 dalies atveju ? registre.
      Tačiau karvė žindenė, kuri deklaruojama siekiant gauti priemoką, arba galvijas, kuris deklaruojamas siekiant gauti Reglamente
         (EEB) Nr. 2328/91 nustatytą (kompensacinę) išmoką, gali būti atitinkamai pakeičiami kita karve žindene arba kitu galviju su
         sąlyga, kad toks pakeitimas įvyksta per dvidešimt dienų nuo jų išvežimo iš ūkio ir kad šis pakeitimas įtraukiamas į specialų
         registrą vėliausiai trečią dieną po pakeitimo dienos.“ (Neoficialus vertimas)

      8        1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312,
         p. 1) 1 straipsnis numato:

      „1. Siekiant apsaugoti Europos Bendrijų finansinius interesus, šiuo reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios
         vienodus patikrinimus ir administracines priemones bei nuobaudas už Bendrijos teisės aktų pažeidimus.

      2. Pažeidimas – tai bet kuris Bendrijos teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmais
         ar neveikimu, dėl kurio Bendrijų bendrajam biudžetui ar jų valdomiems biudžetams padaroma žala sumažinant ar iš viso prarandant
         pajamas, gaunamas iš tiesiogiai Bendrijų vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas.“

      9        1982 m. gegužės 19 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 1244/82, nustatančio priemokų sistemą už karvių žindenių laikymą (OL L 143,
         p. 20), iš dalies pakeisto 1990 m. liepos 20 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 2079/90 (OL L 190, p. 15, toliau – Reglamentas
         Nr. 1244/82) 1 straipsnis suformuluotas taip:

      „Priemokos už karvių žindenių laikymą paraiškos paduodamos kiekvienos valstybės narės paskirtai kompetentingai valdžios institucijai
         nuo birželio 15 d. iki kitų metų sausio 31 d. už karves žindenes, laikomas paraiškos padavimo dieną. Tačiau valstybės narės
         gali per šį laikotarpį nustatyti vieną ar kelis paraiškų padavimo laikotarpius.

      Karvių skaičius, į kurį reikia atsižvelgti suteikiant priemoką, yra lygus paraiškos padavimo dieną ūkyje esančių karvių žindenių,
         išskyrus veršingas telyčias, skaičiui arba mažesnis už jį.

      Per laikotarpį nuo birželio 15 d. iki kitų metų sausio 31 d. gamintojas gali paduoti tik vieną paraišką.“ (Neoficialus vertimas)
       Faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
      10      1998 m. balandžio 20 d. ieškovas pagrindinėje byloje už 1998 prekybos metus padavė priemokos už karvių žindenių laikymą paraišką
         už 64 karves žindenes nurodydamas, jog jo individuali riba yra 65,3 teisės į priemoką. 47 iš šių gyvulių neginčijamai buvo
         karvės žindenės. 17 iš jų buvo veršingos telyčios, kurias ieškovas pagrindinėje byloje savo paraiškoje nurodė kaip karves
         žindenes pakeičiančius gyvulius.

      11      10 iš šių 17 telyčių ieškovas pagrindinėje byloje jau ankstesnių metų laikymo laikotarpiu buvo nurodęs kaip karves žindenes,
         kurios jo bandą paliko 1997 m. spalio 21 d., pakeičiančius gyvulius. Kitos 7 telyčios turėjo pakeisti karves žindenes, bandą
         palikusias laikotarpiu nuo sausio 21 d. iki 1998 m. balandžio 17 dienos. 13 iš šių veršingų telyčių apsiveršiavo iki 1998 m.
         gegužės 15 d., t. y. dienos, kurią baigėsi priemokų paraiškai pateikti nustatytas laikotarpis.

      12      1999 m. gegužės 3 d. Sprendimu atsakovas pagrindinėje byloje nuo 1998 m. birželio 10 d. sumažino ieškovo pagrindinėje byloje
         teisių į priemoką individualią ribą iki 47 karvių žindenių nurodydamas, kad veršingos telyčios negali būti pripažįstamos karvėmis
         žindenėmis. Jo nuomone, 1998 m. ieškovas pagrindinėje byloje nepasinaudojo bent 90 % savo teisių į priemoką, todėl nepanaudota
         minėtų teisių dalis turėjo būti pervesta į nacionalinį rezervą.

      13      2001 m. rugpjūčio 23 d. Sprendimu atsakovas pagrindinėje byloje visiškai atmetė ieškovo pagrindinėje byloje priemokos paraišką
         už 1998 prekybos metus ir pareikalavo grąžinti pervestą avansą su palūkanomis nurodydamas, jog skirtumas tarp nurodytų gyvulių
         skaičiaus ir nustatytų gyvulių skaičiaus viršija 20 %.

      14      Ieškovo pagrindinėje byloje pateiktus reikalavimus atsakovas pagrindinėje byloje atmetė 1999 m. lapkričio 5 d. ir 2002 m.
         sausio 11 d. sprendimais. Gavęs ieškinius dėl šių sprendimų Bundesverwaltungsgericht (Federalinis administracinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius
         klausimus:

      1.      Ar aiškinant (Reglamento Nr. 805/68) 4a straipsnio trečios įtraukos ii punktą:
      a)      Veršinga telyčia yra karvė žindenė reglamento (Nr. 805/68) pirmojo skyriaus prasme, tik jeigu ji pakeičia karvę žindenę, dėl
         kurios paduota priemokos paraiška?

      b)      Veršinga telyčia yra karvė žindenė minėto reglamento pirmo skyriaus prasme, jei ankstesniais prekybos metais ji pakeitė karvę
         žindenę, dėl kurios paduota priemokos paraiška, ir jeigu ji buvo pripažinta tinkama šiai priemokai suteikti?

      c)      Veršinga telyčia, dėl kurios paduota priemokos paraiška, yra tinkama priemokai suteikti, jeigu ji apsiveršiuoja iki pasibaigiant
         priemokos paraiškai paduoti nustatytam terminui?

      2.      Dėl (Reglamento Nr. 3886/92) 33 straipsnio 2 ir 4 dalių išaiškinimo:
      a)      Ar turi būti laikoma, kad gamintojas per prekybos metus nepasinaudojo teisėmis į priemoką, jeigu jis iš tikrųjų pateikė priemokos
         paraišką, tačiau jo paraiška buvo atmesta, nes nurodyti gyvuliai buvo netinkami priemokai suteikti?

               Ar taip pat yra ir tuomet, kai nėra priežasčių manyti, jog nagrinėjama paraiška buvo paduota piktnaudžiaujant?
               Ar tokia situacija atitiktų Bendrijos teisės proporcingumo principą?
      b)      Ar (Reglamento Nr. 3886/92) 33 straipsnio 2 dalis reiškia, kad tokiu atveju kaip šioje byloje gyvulių augintojas išsaugo teisę
         į priemoką, nes tai yra (tinkamai pagrįstas) išimtinis atvejis?

      c)      Ar pagal (Reglamento Nr. 3886/92) 33 straipsnio 4 dalį iš gyvulių augintojo atimtos teisės dėl to, kad 1998 prekybos metais
         jis išnaudojo mažiausiai 70 %, bet mažiau kaip 90 % savo teisių, gali būti jam suteiktos preferenciniu pagrindu, pasibaigus
         dvejų metų draudimo laikotarpiui?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl pirmojo klausimo a punkto
      15      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar veršinga telyčia yra karvė žindenė Reglamento
         Nr. 805/68 4a straipsnio trečios įtraukos ii punkto prasme, tik jeigu ji pakeičia karvę žindenę, dėl kurios paduota priemokos
         paraiška.

      16      Pirmiausia reikia pažymėti, jog remiantis šia nuostata tik veršinga telyčia, kuri pakeičia karvę žindenę, gali būti laikoma
         karve žindene minėtos nuostatos prasme. Tačiau ši nuostata nepaaiškina, ar turi būti pakeičiama karvė žindenė, kuri jau nurodyta
         priemokos paraiškoje, ar tai gali būti bet kuri karvė žindenė, priklausanti aptariamo gyvulių augintojo bandai.

      17      Tačiau Reglamento Nr. 3887/92 10 straipsnio 4 dalyje aiškiai nurodoma, jog galima atsižvelgti tik į galvijus, kurie nurodomi
         pagalbos paraiškoje, ir patikslinama, kad šie gyvuliai gali būti pakeičiami kitais su sąlyga, jog toks pakeitimas įvyksta
         per dvidešimt dienų nuo jų išvežimo iš ūkio, ir jog šis pakeitimas per tris dienas įtraukiamas į specialų registrą. Todėl
         veršinga telyčia negali pakeisti karvės žindenės, kuri nenurodyta priemokos paraiškoje.

      18      Dėl pakeitimo datos prašymą priimti prejudicinį sprendimas pateikęs teismas teisingai pastebi, jog Reglamento Nr. 805/68 4a straipsnio
         trečios įtraukos tekste nenurodoma, ar pakeitimas būtinai turi įvykti pateikus priemokos paraišką arba ar jis gali įvykti
         ankstesniu laikotarpiu. Vystantis šioje srityje taikytinai Bendrijos teisei buvo pateikti paaiškinimai šiuo klausimu. 1999 m.
         gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1254/1999 dėl bendro galvijienos rinkos organizavimo (OL L 160, p. 21), kuris nuo
         2000 m. sausio 1 d. pakeitė Reglamentą Nr. 805/68, 6 straipsnio 2 dalis nuo šiol leidžia suteikti priemoką ir už karves žindenes,
         ir už telyčias. Taigi iš Reglamento Nr. 1254/1999 septintos konstatuojamosios dalies išplaukia, jog teisės aktų leidėjas ketino
         suteikti gamintojams daugiau laisvės numatydamas, kad priemokas galima skirti ir už telyčias, kurios atitinka tokius pačius
         reikalavimus kaip ir karvės žindenės. Kadangi naujuoju reglamentavimu aiškiai siekiama pakeisti senąjį, suteikiant galimybę
         paduoti priemokos paraišką ir už telyčias, iš to galima daryti išvadą, jog pagrindinėje byloje taikomas ankstesnis reglamentavimas
         telyčių neapėmė.

      19      Reglamento Nr. 805/68 4a punkto trečios įtraukos ii punkto, pagal kurį priemokos paraiška už veršingas telyčias negali būti
         pateikiama automatiškai, aiškinimą taip pat patvirtina ankstesnė teisė. Priemoka už karvę žindenę buvo įtvirtinta 1980 m.
         birželio 5 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 1357/80, nustatančiu priemokų sistemą už karvių žindenių laikymą (OL L 140, p. 1),
         kurį papildė Reglamentas Nr. 1244/82. Pastarojo reglamento 1 straipsnio 1 dalies antroji pastraipa nurodo, jog „karvių skaičius,
         į kurį reikia atsižvelgti suteikiant priemoką, yra lygus paraiškos pateikimo dieną ūkyje esančių žindenių karvių, išskyrus
         veršingas telyčias, skaičiui“. Remiantis šia nuostata priemokos už karvę žindenę paraiška negali būti pateikiama veršingų
         telyčių atžvilgiu. Be to, Reglamentas Nr. 3886/92 panaikino Reglamentą Nr. 1244/82, iš esmės perimdamas iš šio reglamento
         priemokų už karves žindenes sistemą. Iš tikrųjų Reglamento Nr. 3886/92 septinta konstatuojamoji dalis šiuo atžvilgiu nurodo
         Bendrijos teisės aktų leidėjo valią ir toliau taikyti valdymo taisykles, kurios jau galiojo ankstesnėje priemokų už karves
         žindenes sistemoje. Tačiau apgalvotai buvo padaryti tam tikri pakeitimai, pavyzdžiui, pakeitimai, susiję su veislėmis, dėl
         kurių galima paduoti priemokos paraišką. Kadangi nuostatos, jog veršingos telyčios yra netinkamos priemokai suteikti, šiuose
         pakeitimuose nėra, galima daryti išvadą, kad tuo laikotarpiu Bendrijos teisės aktų leidėjas tokios nuostatos neketino keisti.

      20      Taigi iš šioje srityje taikytinos Bendrijos teisės vertinimo matyti, jog veršingą telyčią galima laikyti karve žindene Reglamento
         Nr. 805/68 4a straipsnio trečios įtraukos ii punkto prasme, tik jei pakeitimas įvyksta po priemokos paraiškos padavimo.

      21      Taigi į pirmojo klausimo a punktą reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 805/68 4a straipsnio trečios įtraukos ii punktas turi
         būti aiškinamas taip, kad veršinga telyčia gali būti laikoma karve žindene šio reglamento pirmo skyriaus prasme, tik jeigu
         ji po priemokos paraiškos už prekybos metus padavimo pakeičia šioje paraiškoje nurodytą karvę žindenę.

       Dėl pirmojo klausimo b punkto
      22      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, ar veršinga telyčia yra karvė žindenė
         Reglamento Nr. 805/68 prasme, jei ankstesniais prekybos metais ji pakeitė karvę žindenę, dėl kurios paduota priemokos paraiška,
         ir jeigu ji buvo pripažinta tinkama šiai priemokai suteikti.

      23      Atsakovo pagrindinėje byloje nuomone, į minėtą klausimą reikia atsakyti neigiamai. Iš tikrųjų jis tvirtina, kad teigiamas
         atsakymas reikštų, jog pakeitimas yra ilgalaikė situacija iki veršingos telyčios apsiveršiavimo, net jeigu tuo laikotarpiu
         prasidėjo nauji prekybos metai.

      24      Tačiau atsakovo pagrindinėje byloje analizė turi būti atmesta, nes ji grindžiama per siauru situacijų, kurias apima šis prejudicinis
         klausimas, supratimu. Kadangi galvijų nėštumo laikotarpis trunka devynis mėnesius, visiškai įmanoma tokia situacija, kai veršinga
         telyčia pakeičia karvę žindenę baigiantis prekybos metams, ir kad kitais prekybos metais ji, vis dar neapsiveršiavusi, iš
         naujo pakeis kitą karvę žindenę, kuri buvo nurodyta priemokos paraiškoje už šiuos antruosius prekybos metus.

      25      Šiuo atžvilgiu Komisija teisingai nurodė, jog vien dėl aplinkybės, kad ieškovas pagrindinėje byloje kai kurias veršingas telyčias
         nurodė kaip pakeičiančius gyvulius 1997 metais, negalima atmesti galimybės, jog šios telyčios gali iš naujo pakeisti karves
         žindenes 1998 metais, todėl reikia patikrinti, ar 1998 metais tokios telyčios atitinka reikalavimus, kad galėtų iš naujo pakeisti
         karves žindenes. Iš tikrųjų taikytinose nuostatose nenurodoma, kad ta pati veršinga telyčia negali pakeisti karvių žindenių
         dvejus vienas po kito einančius prekybos metus, jeigu jos atitinka visus tam keliamus reikalavimus, ir ypač tuos, kurie išvardyti
         atsakant į pirmojo klausimo a punktą.

      26      Taigi į pirmojo klausimo b punktą reikia atsakyti, jog veršinga telyčia, kuri prekybos metais pakeitė karvę žindenę, dėl kurios
         paduota priemokos paraiška, ir kuri buvo pripažinta tinkama šiai priemokai suteikti, gali būti laikoma karve žindene Reglamento
         Nr. 805/68 4a straipsnio trečios įtraukos ii punkto prasme, jeigu kitais metais ji atitinka reikalavimus, kad galėtų iš naujo
         pakeisti karvę žindenę.

       Dėl pirmojo klausimo c punkto
      27      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Reglamento Nr. 805/68 4a straipsnio trečios
         įtraukos ii punktas turi būti aiškinamas taip, kad veršinga telyčia, dėl kurios paduota priemokos paraiška, yra tinkama priemokai
         suteikti, jeigu ji apsiveršiuoja iki pasibaigiant priemokos paraiškai paduoti nustatytam terminui.

      28      Ieškovas pagrindinėje byloje nurodo, kad trylika telyčių, apsiveršiavusių iki šio termino pasibaigimo 1998 m. gegužės 15 d.,
         turi būti pripažįstamos tinkamomis priemokai suteikti, nes aplinkybė, kad savo paraišką jis pateikė daug anksčiau, t. y. 1998 m.
         balandžio 20 d., neturi jam pakenkti.

      29      Taigi reikia nustatyti, ar gyvuliai, dėl kurių buvo paduota priemokos paraiška, priemokos paraiškos pateikimo momentu turi
         pasižymėti visomis jų tinkamumui būtinomis savybėmis, ypač būti nebe veršinga telyčia, o karve žindene, arba ar pakanka, kad
         jos atitiktų šiuos reikalavimus paskutinę paraiškos pateikimo dieną. Iš tikrųjų šią dieną trylika pagrindinėje byloje aptariamų
         gyvulių buvo tapusios karvėmis žindenėmis.

      30      Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia nurodyti, jog Teisingumo Teismas nusprendė, kad Reglamentu Nr. 3887/92 įdiegta integruota
         administravimo ir kontrolės sistema reikalauja, jog pagalbos paraišką padavusio asmens pateikta informacija būtų išsami ir
         tiksli nuo pat pradžių, kad jis galėtų pateikti tinkamą kompensacinių išmokų suteikimo paraišką ir išvengtų sankcijų. Pateikdamas
         pagalbos paraišką ūkininkas turi deklaruoti gyvulius, atitinkančius įvairius reikalavimus, kurie Bendrijos teisės aktuose
         nustatyti minėtai pagalbai suteikti (žr. šiuo klausimu 2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Schilling ir Nehring, C‑63/00, Rink. p. I‑4483, 34 ir 33 punktus).

      31      Be to, Reglamento Nr. 805/68 4d straipsnio 5 dalyje teigiama, kad priemoka už karvę žindenę suteikiama gamintojams, netiekiantiems
         pieno ar pieno produktų iš savo ūkio dvylika mėnesių nuo tos dienos, kurią buvo paduota paraiška, ir kurie mažiausiai šešis
         mėnesius nuo paraiškos padavimo dienos turi tokį karvių žindenių skaičių, kuris bent jau lygus skaičiui, už kurį prašoma priemokos.
         Kadangi priemokos paraiškos padavimas lemia laikymo laikotarpio pradžią ir kadangi karvių žindenių skaičius yra nustatomas
         būtent šiuo momentu, iš to išplaukia, kad paraiškos padavimo dieną gyvuliai turi turėti visų jų tinkamumui būtinų savybių.

      32      Pagaliau pagal Reglamento Nr. 3886/92 41 straipsnio 2 dalį valstybė narė gali numatyti, kad gamintojas gali iš naujo paduoti
         priemokos paraišką dėl naujos karvės žindenės, neviršydamas savo individualios ribos laikotarpiu, nustatytu tokiai paraiškai
         paduoti. Taigi, neatsižvelgiant į tai, ar Vokietijos Federacinė Respublika pasinaudojo šia galimybe, iš Teisingumo Teismui
         pateiktų bylos dokumentų matyti, kad šiuo atveju ieškovas pagrindinėje byloje turėjo galimybę paduoti priemokos paraišką apsiveršiavus
         telyčioms, bet iki pasibaigiant šios paraiškos pateikimo terminui, nes tokia paraiška būtų atitikusi reikalavimus, kurie keliami
         suteikiant teises į priemoką.

      33      Taigi į pirmojo klausimo c punktą reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 805/68 4a straipsnio trečios įtraukos ii punktas turi
         būti aiškinamas taip, kad veršinga telyčia, dėl kurios paduota priemokos paraiška, yra netinkama priemokai suteikti, jeigu
         ji apsiveršiuoja iki pasibaigiant paraiškos pateikimo terminui.

       Dėl antrojo klausimo a punkto
      34      Šiuo klausimu, kuris susijęs su Reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio 2 ir 4 dalių aiškinimu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą
         pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar turi būti laikoma, kad gamintojas pasinaudojo teisėmis į priemoką, jeigu jis iš
         tikrųjų pateikė priemokos paraišką, tačiau jo paraiška buvo atmesta, nes nurodyti gyvuliai pasirodė netinkami priemokai suteikti.
         Papildomai jis klausia, ar galimas neigiamas atsakymas išliktų ir tuomet, kai nebūtų priežasčių manyti, jog paraiška paduota
         piktnaudžiaujant, ir, į klausimą atsakius teigiamai, ar tokia situacija atitiktų proporcingumo principą.

      35      Iš tikrųjų ieškovas pagrindinėje byloje pateikė priemokos už karvę žindenę paraišką dėl 64 gyvulių, tačiau priemoka jam buvo
         suteikta tik už 47 iš jų, o tai yra mažiau nei 90 % jam priklausančių teisių. Todėl kyla klausimas, ar pateikdamas paraišką
         jis pasinaudojo teisėmis į priemoką už visus 64 gyvulius, ar, kaip tvirtina atsakovas pagrindinėje byloje, dėl 17 jų tik ketino
         pasinaudoti minėtomis teisėmis, vadinasi, Reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio 2 ir 4 dalyse nustatyti reikalavimai buvo tenkinami,
         ir todėl teisės turėjo būti pervestos į nacionalinį rezervą.

      36      Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, jog Reglamento Nr. 3886/92 devintoje konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad „atsižvelgiant
         į teisinį poveikį, kurį individualių ribų sistema darys rinkai, turėtų būti numatyta teisių į priemoką grąžinimo į nacionalinį
         rezervą galimybė, jeigu per nustatytą laikotarpį teisių turėtojas jų nepanaudoja“. Be to, 1995 m. liepos 26 d. Komisijos Reglamento
         (EEB) Nr. 1846/95, iš dalies keičiančio Reglamentą Nr. 3886/92 (OL L 177, p. 28) ketvirta konstatuojamoji dalis, su kuria
         susijusios Reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio 1?3 dalys, įtvirtina ketinimą „užtikrinti geresnį turimų, bet nepanaudotų
         teisių į priemoką panaudojimą“. Nepanaudotų teisių pervedimo į nacionalinį rezervą sistema siekiama, kad būtų veiksmingai
         naudojamos visos egzistuojančios teisės į priemoką, kad kai kurie šiomis teisėmis nepasinaudoję gamintojai jų nekauptų ir
         taip netrukdytų kitiems gamintojams pasinaudoti šiomis teisėmis. Taigi turimos teisės į priemoką turi atitikti realią ir esamą
         ūkio situaciją.

      37      Priemokos paraiškos pateikimo momentu neįmanoma žinoti, ar joje apibūdinta situacija iš tikrųjų atitinka ūkio situaciją. Be
         to, teisėmis į priemoką galima pasinaudoti tik tada, kai ūkio situacija atitinka reikalavimus, keliamus prašomoms priemokoms
         suteikti, o tam reikalingas kompetentingų valdžios institucijų įvertinimas. Pagrindinės bylos aplinkybėmis, kai ūkio situacija
         neatitinka šių reikalavimų dėl to, kad priemokos paraiškoje nurodyti gyvuliai yra netinkami šioms priemokoms suteikti, teisės
         į priemokas neturėtų būti laikomos panaudotomis.

      38      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita, ko, kelia klausimą dėl tokio aiškinimo atitikties proporcingumo
         principui. Jo nuomone, šis aiškinimas iš tikrųjų gali prilygti papildomai sankcijai už pateikiant paraišką padarytus pažeidimus,
         kuri dėl ilgalaikių individualios ribos sumažinimo padarinių yra tokia griežta, jog prieštarauja proporcingumo principui.

      39      Tačiau tokį tvirtinimą reikia atmesti. Iš tikrųjų iš minėtų Reglamento Nr. 3886/92 ir Reglamento Nr. 1864/95 konstatuojamųjų
         dalių matyti, kad teisių į priemoką pervedimo į nacionalinį rezervą sistemos tikslas nėra bausti už pažeidimus. Nors ši priemonė
         gali lemti nepalankias pasekmes atitinkamo gamintojo atžvilgiu, ji nėra sankcija, nes nėra pažeidimo Reglamento Nr. 2988/95
         prasme, kuriam šia sankcija siekiama užkirsti kelią ir už kurį ja siekiama nubausti. Iš tikrųjų vienintelis Bendrijos teisės
         nuostatos pažeidimas, kuris atsiranda dėl ūkio subjekto veikimo arba neveikimo ir kuris gali padaryti žalą Bendrijos bendram
         biudžetui ir būti pažeidimu minėto straipsnio 2 dalies prasme, yra priemokos paraiškos, kurioje pateikiama klaidinga informacija,
         pateikimas. Gamintojo, pagal Bendrijos teisės nuostatas reikalaujančio teisių į priemoką už konkretų karvių žindenių skaičių,
         kuris yra mažesnis už jo individualią ribą, individuli riba sumažinama taip pat, kaip ir gamintojo, pateikusio klaidingą paraišką.
         Taigi pasekmės yra tokios pačios klaidingo ir neklaidingo elgesio atveju. Kadangi atitinkama priemone nesiekiama pašalinti
         pažeidimo, ji negali būti laikoma sankcija Reglamento Nr. 2988/95 prasme.

      40      Nebūdamos sankcija Reglamento Nr. 2988/95 prasme, Reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio 2 ir 4 dalyse numatytos pasekmės yra
         tik priemonė, kuria siekiama pritaikyti individualią ribą prie realios ūkio situacijos.

      41      Be to, kadangi individualios ribos sumažinimas, atsirandantis dėl pervedimo į nacionalinį rezervą, yra ne sankcija, o paprasta
         su objektyvia situacija susijusi pasekmė, ketinimas, kuriuo pagrįstas šį sumažinimą lėmęs elgesys, ir klaidingas arba neklaidingas
         šio elgesio pobūdis yra nesvarbūs kriterijai ta prasme, kad nėra reikalo kelti klausimo, ar iš dalies atmesta priemokos paraiška
         buvo paduota piktnaudžiaujant, ar ne.

      42      Be to, kadangi tai nėra sankcija, klausimas dėl priemonės, kuria sumažinama individuli riba, atitikties proporcingumo principui
         turi būti formuluojamas kitaip, nei nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nes kalbama ne apie dvigubos
         sankcijos, o tik apie minėtos priemonės sumažinti tinkamų gyvulių skaičių proporcingumą.

      43      Šiuo atžvilgiu reikia priminti nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką dėl proporcingumo principo, kuris ypač taikomas bendrai
         žemės ūkio politikai.

      44      Bendrijos teisės aktų leidėjas bendros žemės ūkio politikos srityje turi didelę diskreciją, atitinkančią jam pagal EB 34−37 straipsnius
         suteiktą politinę atsakomybę. Todėl Bendrijos teismų vykdoma priežiūra turi apsiriboti patikrinimu, ar nagrinėjama priemonė
         susijusi su akivaizdžia klaida, ar buvo piktnaudžiauta įgaliojimais arba ar atitinkama institucija akivaizdžiai viršijo savo
         diskrecijos ribas (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2004 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Ispanija prieš Komisiją, C‑304/01, Rink. p. I‑7655, 23 punktą ir 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Ispanija prieš Tarybą, C‑310/04, Rink. p. I‑7285, 96 punktą).

      45      Dėl proporcingumo kontrolės primintina, jog proporcingumo principas, vienas iš bendrųjų Bendrijos teisės principų, reikalauja,
         kad Bendrijos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina nagrinėjamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti,
         todėl, kai galima rinktis tarp keleto tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi
         būti neproporcingi nurodytiems tikslams (2001 m. liepos 12 d. Sprendimo Jippes ir kt., C‑189/01, Rink. p. I‑5689, 81 punktas ir nurodyta teismų praktika bei minėto 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Ispanija prieš Tarybą 97 punktas).

      46      Kalbant apie šio principo įgyvendinimo sąlygų teisminę priežiūrą, atsižvelgiant į didelę Bendrijos teisės aktų leidėjo diskreciją
         bendros žemės ūkio politikos srityje, tik akivaizdžiai netinkama šioje srityje priimta priemonė, palyginti su tikslu, kurio
         kompetentinga institucija ketina siekti, gali paveikti šios priemonės teisėtumą (2006 m. sausio 10 d. Sprendimo IATA ir ELFAA, C‑344/04, Rink. p. I‑403, 80 punktas bei minėto 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Ispanija prieš Tarybą 98 punktas).

      47      Todėl reikia išsiaiškinti ne tai, ar Bendrijos teisės aktų leidėjo priimta priemonė buvo vienintelė arba geriausia iš galimų,
         bet tai, ar ji buvo akivaizdžiai netinkama (minėto 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Ispanija prieš Tarybą 99 punktas).

      48      Iš šio sprendimo 36 punkto bei jame nurodytų konstatuojamųjų dalių matyti, jog nepanaudotų teisių pervedimu į nacionalinį
         rezervą siekiama užtikrinti, kad būtų veiksmingai naudojamos visos teisės į priemoką. Taigi ši priemonė yra tinkama siekiant,
         kad būtų labiau atsižvelgiama į gamintojų turimas, tačiau nepanaudotas teises į priemoką. Be kita ko, reikia pažymėti, jog
         nė viena Teisingumo Teismui pastabas pateikusi suinteresuotoji šalis nenurodė, kad ši priemonė yra akivaizdžiai netinkama.

      49      Kadangi pervedimas į nacionalinį rezervą nėra akivaizdžiai netinkama priemonė siekiamam tikslui pasiekti, ginčijama priemonė
         atitinka proporcingumo principą.

      50      Taigi į antrojo klausimo a punktą reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio 2 ir 4 dalys turi būti aiškinamos
         taip, jog gamintojas turi būti laikomas per prekybos metus nepasinaudojusiu teisėmis į priemoką, jeigu jis iš tikrųjų pateikė
         priemokos paraišką, tačiau ta paraiška buvo atmesta, nes nurodyti gyvuliai netinkami priemokai suteikti. Taip yra net jei
         minėta paraiška nebuvo paduota piktnaudžiaujant. Toks aiškinimas neprieštarauja proporcingumo principui.

       Dėl antrojo klausimo b punkto
      51      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas papildomai klausia, ar esant tokioms aplinkybėms, kaip
         pagrindinėje byloje, gali būti daroma išvada, kad tai yra tinkamai pagrįstas išimtinis atvejis Reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio
         2 dalies paskutinės įtraukos prasme.

      52      Pirmiausia reikia nurodyti, kad tinkamai pagrįsto išimtinio atvejo egzistavimas leidžia nukrypti nuo nepanaudotos teisių į
         priemoką dalies pervedimo į nacionalinį rezervą taisyklės ir todėl jį reikia aiškinti griežtai. Kad aiškinimas turi būti toks,
         rodo toje nuostatoje vartojamas žodis „išimtinis“.

      53      Reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio 2 dalies paskutinė įtrauka, atsižvelgiant į šios nuostatos bendrą struktūrą, yra kaip
         bendroji teisingumo išlyga, skirta kitokioms situacijoms nei nurodytos pirmesnėse įtraukose, kurioms esant bendrosios taisyklės
         taikymas atrodytų ypač griežtas, tačiau kurios ne visos gali būti paminėtos atskirai. Kaip ir pirmesnėse įtraukose nurodytais
         atvejais, tai yra situacijos, kurioms esant būtų teisinga, jei gamintojas vėliau galėtų remtis savo teisėmis į priemoką, net
         jeigu dėl ypatingų priežasčių laikinai negali jomis naudotis.

      54      Nei minėto reglamento nuostatos, nei jo preambulė nenustato kriterijų, į kuriuos turi būti atsižvelgiama siekiant pagrįsti
         tokį išimtinį atvejį. Todėl reikia konstatuoti, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas nenorėjo pateikti platesnio šios sąvokos
         paaiškinimo ir susieti jos su konkrečiais kriterijais. Taigi reikia atsižvelgti į visas – objektyvias ir subjektyvias – aplinkybes
         siekiant nustatyti, ar tarp jų yra viena ar kelios tokios, kurios gali pagrįsti išimtinio atvejo egzistavimą. Tokį vertinimą
         kiekvienu konkrečiu atveju gali atlikti valdžios institucijos, įgaliotos taikyti Reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio 2 dalies
         paskutinę įtrauką. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, į kurį buvo kreiptasi pagrindinėje byloje ir kuris
         vienintelis gali nustatyti svarbias bylos aplinkybes, turi atlikti šį vertinimą nagrinėdamas ginčą ir atsižvelgdamas į riboto
         šios nuostatos taikymo būtinybę.

      55      Bet kuriuo atveju, nesant ypatingų aplinkybių, klaidingas taikytinų teisės aktų aiškinimas negali būti laikomas išimtiniu
         atveju Reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio 2 dalies paskutinės įtraukos prasme.

      56      Be to, reikia pažymėti, jog, remiantis šios nuostatos tekstu, ją galima taikyti tik tada, kai gamintojas tinkamai pagrindžia,
         kad jo situacija – išimtinė.

      57      Taigi į antrojo klausimo b punktą reikia atsakyti taip, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nuspręsti,
         ar atsižvelgiant į visas tinkamai pagrįstas aplinkybes, kurios apibūdina ieškovo pagrindinėje byloje situaciją, egzistuoja
         išimtinis atvejis, dėl kurio reikia taikyti Reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio 2 dalies paskutinės įtraukos leidžiančią
         nukrypti nuostatą, atsižvelgiant į riboto šios nuostatos taikymo būtinybę.

       Dėl antrojo klausimo c punkto
      58      Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas papildomai klausia, ar pagal Reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio
         4 dalį iš gamintojo atimtos teisės į priemokas dėl to, kad 1998 prekybos metais minėtas gamintojas išnaudojo mažiausiai 70 %,
         bet mažiau kaip 90 % savo teisių, gali būti šiam gamintojui suteiktos preferenciniu pagrindu pasibaigus dvejų metų draudimo
         laikotarpiui. Iš tikrųjų jis tvirtina, kad proporcingumo principas gali lemti buvusių savininkų privilegijas, nes jų situaciją
         labai stipriai paveikė panaudojimo normos padidinimas nuo 70 iki 90 %, ėmusis ypatingų priemonių dėl galvijų smegenų kempinligės
         krizės.

      59      Nacionalinį rezervą sudarančių teisių į priemokas suteikimą, kurį atlieka valstybės narės, reglamentuoja Reglamento Nr. 805/68
         4f straipsnio 2 dalis, kurioje išvardijami gamintojai, galintys jomis pasinaudoti. Žodžio „būtent“ vartojimas šios nuostatos
         formuluotėje nurodo, kad tai nėra išsamus sąrašas.

      60      Komisija teisingai pastebėjo, kad Reglamento Nr. 805/68 4f straipsnio 4 dalies antrąja pastraipa ji buvo įgaliota priimti
         priemones, susijusias su 1997 ir 1998 metais nepanaudotomis individualiomis teisėmis, pervestomis į nacionalinį rezervą, tačiau
         šios priemonės niekada nebuvo priimtos. Vadinasi, valstybės narės išsaugo visišką veikimo laisvę jų nacionalinio rezervo panaudojimo
         atžvilgiu. Todėl jos gali numatyti preferenciniu pagrindu suteikti teises į priemoką gamintojams, kurie turėjo grąžinti savo
         teises į šį rezervą dėl to, kad per 1998 prekybos metus išnaudojo mažiausiai 70 %, bet mažiau kaip 90 % savo teisių į priemokas.

      61      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrojo klausimo c punktą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 3886/92 33 straipsnio
         4 dalis, skaitoma kartu su Reglamento Nr. 805/68 4f straipsnio 4 dalimi, turi būti aiškinama taip, jog valstybės narės gali,
         pasibaigus dvejų metų draudimo laikotarpiui, preferenciniu pagrindu suteikti teises į priemoką gamintojui, iš kurio šios teisės
         buvo atimtos dėl to, kad per 1998 prekybos metus jis išnaudojo mažiausiai 70 %, bet mažiau kaip 90 % savo teisių į priemokas.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      62      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1.      1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 805/68 dėl bendro galvijienos rinkos organizavimo, iš dalies pakeisto
            1996 m. lapkričio 18 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2222/96, 4a straipsnio trečios įtraukos ii punktas turi būti aiškinamas
            taip, kad veršinga telyčia gali būti laikoma karve žindene šio reglamento pirmo skyriaus prasme, tik jeigu ji po priemokos
            paraiškos už prekybos metus padavimo pakeičia šioje paraiškoje nurodytą karvę žindenę.
      2.      Veršinga telyčia, kuri prekybos metais pakeitė karvę žindenę, dėl kurios paduota priemokos paraiška ir kuri buvo pripažinta
            tinkama šiai priemokai suteikti, gali būti laikoma karve žindene Reglamento Nr. 805/68, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2222/96,
            4a straipsnio trečios įtraukos ii punkto prasme, jeigu kitais metais ji atitinka reikalavimus, kad galėtų iš naujo pakeisti
            karvę žindenę.
      3.      Reglamento Nr. 805/68, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2222/96, 4a straipsnio trečios įtraukos ii punktas turi būti aiškinamas
            taip, jog veršinga telyčia, dėl kurios paduota priemokos paraiška, yra netinkama priemokai suteikti, jei ji apsiveršiuoja
            iki pasibaigiant minėtos paraiškos pateikimo terminui.
      4.      1992 m. gruodžio 23 d. Komisijos Reglamento (EEB) Nr. 3886/92, nustatančio išsamias priemokų schemų, numatytų Reglamente Nr. 805/68,
            taikymo taisykles ir panaikinančio Reglamentą (EEB) Nr. 1244/82 bei Reglamentą (EEB) Nr. 714/89, iš dalies pakeisto 1996 m.
            gruodžio 2 d. Komisijos reglamentu (EB) 2311/96, 33 straipsnio 2 ir 4 dalys turi būti aiškinamos taip, jog gamintojas turi
            būti laikomas per prekybos metus nepasinaudojusiu teisėmis į priemoką, jeigu jis iš tikrųjų pateikė priemokos paraišką, tačiau
            jo paraiška buvo atmesta, nes nurodyti gyvuliai netinkami priemokai suteikti. Taip yra net jeigu minėta paraiška nebuvo paduota
            piktnaudžiaujant. Toks aiškinimas neprieštarauja proporcingumo principui.
      5.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nuspręsti, ar atsižvelgiant į visas tinkamai pagrįstas aplinkybes,
            kurios apibūdina ieškovo pagrindinėje byloje situaciją, egzistuoja išimtinis atvejis, dėl kurio reikia taikyti Reglamento
            Nr. 3886/92, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2311/96, 33 straipsnio 2 dalies paskutinės įtraukos leidžiančią nukrypti nuostatą,
            atsižvelgiant į riboto šios nuostatos taikymo būtinybę.
      6.      Reglamento Nr. 3886/92, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2311/96, 33 straipsnio 4 dalis, skaitoma kartu su Reglamento Nr. 805/68,
            iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2222/96, 4f straipsnio 4 dalimi, turi būti aiškinama taip, jog valstybės narės gali, pasibaigus
            dvejų metų draudimo laikotarpiui, preferenciniu pagrindu suteikti teises į priemoką gamintojui, iš kurio šios teisės buvo
            atimtos dėl to, kad per 1998 prekybos metus jis išnaudojo mažiausiai 70 %, bet mažiau kaip 90 % savo teisių į priemokas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


title: Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas 2005 m. balanžio 21 d. # Europos Bendrijų Komisija prieš Graikijos Respubliką. # Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas - EB sutarties 43 ir 48 straipsniai - Optikai - Įsisteigimo sąlygos - Optikos parduotuvių atidarymas ir eksploatavimas - Apribojimai - Pateisinimas - Proporcingumo principas. # Byla C-140/03.

text:
      TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2005 m. balandžio 21 d.(*)

      „Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – EB 43 ir 48 straipsniai – Optikai – Įsisteigimo sąlygos – Optikos parduotuvių atidarymas ir eksploatacija – Apribojimai – Pateisinimas – Proporcingumo principas“
      Byloje C‑140/03
      dėl 2003 m. kovo 27 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl valstybės įsipareigojimų neįvykdymo,
      Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama M. Patakia, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      ieškovė,
      prieš
      Graikijos Respubliką, atstovaujamą E. Skandalou, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      atsakovę,
      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai R. Silva de Lapuerta, C. Gulmann (pranešėjas), P. Kūris ir
         G. Arestis,

      generalinis advokatas D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. rugsėjo 23 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2004 m. gruodžio 7 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1       Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija Teisingumo Teismo prašo pripažinti, kad:
      –       priimdama ir palikdama galioti Įstatymą Nr. 971/79 dėl teisės verstis optiko veikla bei optikos parduotuvių (FEK A’ 223, toliau
         ? Įstatymas Nr. 971/79), pagal kurį diplomuotam optikui fiziniam asmeniui neleidžiama eksploatuoti daugiau negu vienos optikos
         parduotuvės, Graikijos Respublika apribojo optikų fizinių asmenų įsisteigimo sąlygas ir taip pažeidė EB 43 straipsnį, ir

      –       priimdama bei palikdama galioti Įstatymą Nr. 971/79 ir Įstatymą Nr. 2646/98 dėl nacionalinės socialinio aprūpinimo sistemos
         vystymo ir kitų nuostatų (FEK A’ 236, p. 3455, toliau ? Įstatymas Nr. 2646/98), pagal kuriuos juridinis asmuo Graikijoje gali
         atidaryti optikos parduotuvę šiomis sąlygomis:

      –       leidimas atidaryti ir eksploatuoti optikos parduotuvę suteiktas pripažinto optiko fizinio asmens vardu; asmuo, turintis leidimą
         eksploatuoti parduotuvę, valdo bent 50 % bendrovės kapitalo ir šia dalimi jam tenka šios bendrovės pelnas ir nuostoliai; bendrovė
         veikia kaip tikroji ar komanditinė ūkinė bendrija, ir

      –       atitinkamas optikas dalyvauja tik vienoje kitoje bendrovėje, kuriai priklauso optikos parduotuvė, su sąlyga, kad leidimas
         atidaryti ir eksploatuoti šią parduotuvę yra suteiktas kito pripažinto optiko vardu,

      Graikijos Respublika apribojo juridinių asmenų įsisteigimo sąlygas Graikijos optikos sektoriuje su EB 43 straipsniu nesuderinamu
         būdu ir, juridiniams asmenims nustatydama apribojimus, netaikomus fiziniams asmenims, pažeidė EB 48 straipsnį kartu su EB 43 straipsniu.

       Nacionalinė teisė
      2       Įstatymo Nr. 971/79 6 straipsnio 6 dalis numato:
      ,,Nepažeidžiant šio straipsnio (įsisteigimas vaistinėse) 3 dalies ir 8 straipsnio 2 pastraipos (perleidimas šeimos nariams)
         nuostatų, optikos parduotuves asmeniškai valdo jų eksploatacijai išduoto leidimo savininkas. Kiekvienas optikas gali valdyti
         tik vieną optikos parduotuvę <…>“.

      3       To paties įstatymo 7 straipsnio 1 dalyje teigiama:
      ,,Optikos parduotuves gali atidaryti tik asmuo, turintis optiko licenciją, ir jų eksploatacijai reikalingas kompetetingos
         viešosios valdžios institucijos suteiktas leidimas“.

      4       Įstatymo 8 straipsnio 1 dalis patikslina:
      ,,Leidimas eksploatuoti optikos parduotuvę yra asmeninis ir neperleidžiamas“.
      5       Įstatymo Nr. 2646/98 27 straipsnio 4 dalis numato:
      ,,Tik licenciją turintys optikai gali įsteigti tikrąją ar komanditinę ūkinę bendriją optikos parduotuvei eksploatuoti su sąlyga,
         kad asmuo, turintis leidimą eksploatuoti parduotuvę, valdo bent 50 % bendrovės kapitalo. Optikas gali dalyvauti tik vienoje
         kitoje bendrovėje, tačiau leidimas atidaryti ir eksploatuoti optikos parduotuvę turi būti suteiktas kito licenciją turinčio
         optiko vardu“.

       Ikiteisminė procedūra
      6       Gavusi dviejų uždarųjų akcinių bendrovių, kurių viena registruota kitoje negu Graikijos Respublika valstybėje narėje ir kurioms
         Graikijos administracinė institucija atsisakė suteikti leidimą atidaryti optikos parduotuvę Įstatymo Nr. 971/79 pagrindu,
         pateiktą skundą, 1998 m. sausio 27 d. laišku Komisija atkreipė Graikijos vyriausybės dėmesį į šio įstatymo neatitikimą EB
         sutarties 52 straipsniui (po pakeitimo – EB 43 straipsnis) bei šios Sutarties 58 straipsniui (po pakeitimo – EB 48 straipsnis).

      7       1998 m. balandžio 27 d. Graikijos vyriausybė atsakė, kad Įstatymas Nr. 971/79 yra keičiamas.
      8       1998 m. lapkričio 6 d. Komisija Graikijos Respublikai nusiuntė oficialų įspėjimą pabrėždama, kad Įstatymas Nr. 971/79 neatitinka
         sutarties nuostatų, nurodytų jos ankstesniame 1998 m. sausio 27 d. laiške. Ji Graikijos Respublikai nurodė per du mėnesius
         pateikti šiuo klausimu savo pastabas.

      9       1999 m. sausio 13 d. Graikijos vyriausybė pateikė atsakymą, Komisijai pranešdama apie Įstatymą Nr. 2646/98, papildantį Įstatymą
         Nr. 971/79.

      10     1999 m. rugpjūčio 3 d. Komisija Graikijos vyriausybei nusiuntė papildomą oficialų įspėjimą, kuriame nurodė, kad Įstatymas
         Nr. 2646/98 nepanaikina kaltinimų, nurodytų pirmame oficialiame įspėjime, nes pats šis įstatymas prieštarauja EB 43 ir 48 straipsniams.
         2000 m. sausio 26 d. ji nusiuntė antrą papildomą oficialų įspėjimą, jame pakartodama Graikijos Respublikai pateiktus kaltinimus.

      11     2000 m. gegužės 17 d. Graikijos vyriausybė atsakė, kad, nesant suderinimo Bendrijos lygmeniu, kiekviena valstybė narė turi
         teisę reglamentuoti teisę užsiimti profesine veikla savo teritorijoje. Ji tvirtino, kad nurodyti apribojimai buvo būtini siekiant
         garantuoti aukštą sveikatos apsaugos lygį. Ji nurodė, kad ginčijami teisės aktai nebuvo nei diskriminaciniai, nei neproporcingi
         jais siekiamų tikslų atžvilgiu.

      12     2001 m. sausio 24 d. Komisija Graikijos Respublikai nusiuntė pagrįstą nuomonę, atmesdama jos argumentus, pakartodama savo
         kaltinimus, susijusius su EB 43 ir 48 straipsnių pažeidimu, bei nurodydama šiai valstybei narei per du mėnesius imtis būtinų
         priemonių, kad į šią nuomonę būtų tinkamai atsižvelgta.

      13     2001 m. gegužės 2 d. Graikijos Respublika atsakė, kad ji savo pozicijos tebesilaiko. 2002 m. gruodžio 9 d. ji Komisiją informavo
         apie ketinimą pakeisti teisės aktus taip, kad Bendrijos pilietybę turintiems optikams ir tam tikromis sąlygomis komercinėms
         įmonėms, neatsižvelgiant į jų teisinę formą (tikroji ar komanditinė ūkinė bendrija, akcinė bendrovė ar uždaroji akcinė bendrovė),
         būtų leista atidaryti ir eksploatuoti optikos parduotuves.

      14     2003 m. kovo 27 d. Komisija pareiškė šį ieškinį.
       Dėl ieškinio
      15     Eilės tvarka reikia nagrinėti klausimus dėl:
      –       Įstatymo Nr. 3204/03, keičiančio ir papildančio teisės aktus dėl nacionalinės sveikatos sistemos ir reglamentuojančio kitus
         Sveikatos ir socialinio aprūpinimo ministerijos kompetencijai priskiriamus klausimus (FEK A’ 296, p. 4997), kuriuo Graikijos
         Respublika rėmėsi žodinio proceso metu, poveikio šiam ieškiniui,

      –       fizinių ir juridinių asmenų įsisteigimo laisvės apribojimų buvimo,
      –       galimo tokių apribojimų pateisinimo.
       Dėl Įstatymo Nr. 3204/03, kuriuo rėmėsi Graikijos Respublika, poveikio
       Šalių argumentai
      16     Žodinio proceso metu Graikijos Respublika tvirtino, kad Įstatymu Nr. 3204/03, apie kurį neseniai pranešė Komisijai, ji užkirto
         kelią EB 43 ir 48 straipsnių pažeidimams, kuriais yra kaltinama.

      17     Pagal šį įstatymą optikams, fiziniams asmenims, nuo šiol bus leidžiama eksploatuoti daugiau negu vieną optikos parduotuvę
         su sąlyga, kad kiekvienai parduotuvei vadovaus licenciją turintis optikas.

      18     Juridinių asmenų atveju Įstatymas Nr. 3204/03 šiuo metu leidžia atidaryti optikos parduotuves bendrovėms, nesvarbu, kokia
         būtų pastarųjų teisinė forma.

      19     Vis dėlto šis įstatymas reikalauja, kad:
      –       tikrųjų ūkinių bendrijų atveju dauguma partnerių ir vadovaujantis asmuo arba dauguma vadovaujančių asmenų būtų optikai,
      –       uždarųjų akcinių bendrovių atveju daugiau negu pusė akcininkų, valdančių daugiau negu pusę akcinio kapitalo, būtų optikai,

      –       akcinių bendrovių atveju bent 51 % akcinio kapitalo valdytų optikai.
      20     Komisija pažymi, kad šis procesas yra susijęs su teisiniu reglamentavimu, susijusiu su Įstatymais Nr. 971/79 ir Nr. 2646/98,
         ir kad bet kuriuo atveju iš pirminės Įstatymo Nr. 3204/03 analizės matyti, jog tam tikri ieškinyje nurodyti įsisteigimo laisvės
         apribojimai išlieka.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      21     Pagal nusistovėjusią teismo praktiką įsipareigojimų neįvykdymas turi būti vertinamas atsižvelgiant į valstybės narės padėtį
         pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje ir į vėlesnius pakeitimus neatsižvelgiama (žr., be kita ko, 2002 m. sausio
         30 d. Sprendimo Komisija prieš Graikiją, C‑103/00, Rink. p. I‑1147, 23 punktą ir 2003 m. birželio 12 d. Sprendimo Komisija prieš Liuksemburgą, C‑97/01, Rink. p. I‑5797, 30 punktą).

      22     Šiomis sąlygomis nagrinėjant, ar šis ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo yra tinkamai pagrįstas, negali būti atsižvelgiama
         į Įstatymą Nr. 3204/03, kuris yra vėlesnis nei šioje byloje Graikijos Respublikai skirtoje pagrįstoje nuomonėje nustatyto
         termino pabaiga.

       Dėl fizinių ir juridinių asmenų įsisteigimo laisvės apribojimų buvimo
       Šalių argumentai
      23     Komisija tvirtina, kad Įstatymas Nr. 971/79 tiek, kiek jis optikui, fiziniam asmeniui, neleidžia eksploatuoti daugiau negu
         vieną optikos parduotuvę, reiškia EB 43 straipsnyje numatytos įsisteigimo laisvės apribojimą.

      24     Juridinių asmenų klausimu ji tvirtina, kad Įstatymas Nr. 2646/98 tiek, kiek jis 27 straipsnio 4 dalyje optikos parduotuvei
         atidaryti nustato sąlygas, taip pat reiškia įsisteigimo laisvės apribojimą, prieštaraujantį EB 48 straipsniui.

      25     Graikijos Respublika mano, kad Įstatymo Nr. 971/79 6 straipsnio 6 dalis nesukuria jokios tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos
         tarp nacionalinių ir užsienio specialistų. Taigi ši nuostata nepažeidžia EB 43 straipsnio.

      26     Juridinių asmenų klausimu ji neginčija, kad Graikijos teisės aktai jiems nustato apribojimus.
       Teisingumo Teismo vertinimas
      27     Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką EB 43 straipsnis neleidžia imtis tokių priemonių, kurios, nors ir taikomos
         nediskriminuojant dėl pilietybės, gali Bendrijos piliečiams sudaryti kliūčių pasinaudoti Sutarties garantuojama įsisteigimo
         laisve arba naudojimąsi ja padaryti mažiau patrauklų (žr., pavyzdžiui, 1993 m. kovo 31 d. Sprendimo Kraus, C‑19/92, Rink. p. I‑1663, 32 punktą ir 2004 m. spalio 14 d. Sprendimo Komisija prieš Nyderlandus, C‑299/02, dar nepaskelbto Rinkinyje, 15 punktą).

      28     Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad draudimas diplomuotiems optikams eksploatuoti daugiau negu vieną optikos parduotuvę
         iš tikrųjų sudaro fizinių asmenų įsisteigimo laisvės apribojimą EB 43 straipsnio prasme, nepaisant nurodomo diskriminavimo
         pilietybės pagrindo tarp atitinkamų specialistų nebuvimo.

      29     Juridinių asmenų atveju taip pat reikia konstatuoti, kad Įstatymo Nr. 2646/98 27 straipsnio 4 dalyje, kaip Graikijos Respublika
         apskritai tai pripažįsta, numatytos sąlygos apriboja jų įsisteigimo laisvę, kuria naudojantis EB 48 straipsnis juos prilygina
         fiziniams asmenims.

       Dėl konstatuotų įsisteigimo laisvės apribojimų pateisinimo
       Šalių argumentai
      30     Komisija mano, kad nagrinėjamu atveju konstatuoti įsisteigimo laisvės apribojimai yra arba netinkami pasiekti nurodomą visuomenės
         sveikatos apsaugos tikslą, arba yra neproporcingi šio tikslo atžvilgiu. Visuomenės sveikata gali būti apsaugota, jeigu būtų
         užtikrinta, kad tam tikrus veiksmus atliks diplomuoti, atlyginimą gaunantys optikai arba jų kontroliuojami asmenys. Atsakomybės
         klausimu galima būtų numatyti mažiau ribojančias teisines nuostatas, apsaugančias klientų, kurie nukentėtų dėl optikų profesinės
         veiklos, interesus.

      31     Graikijos Respublika tvirtina, kad draudimas bet kuriam fiziniam asmeniui eksploatuoti daugiau negu vieną parduotuvę buvo
         priimtas remiantis su visuomenės sveikatos apsauga susijusiais privalomais bendrojo intereso pagrindais. Graikijos įstatymų
         leidėjas norėjo išsaugoti asmeninį pasitikėjimą optikos parduotuve bei neribotą ir absoliučią optiko, eksploatuojančio parduotuvę
         ar esančio jos savininku, atsakomybę klaidos atveju. Iš tiesų tik optikas, profesionalus specialistas, kuris pats asmeniškai
         dalyvauja eksploatuojant parduotuvę nešvaistydamas savo fizinių ir protinių jėgų kelių parduotuvių eksploatacijai, užtikrina
         siekiamą rezultatą.

      32     Graikijos vyriausybės nuomone, siekiami tikslai negalėjo būti pasiekti mažiau įsisteigimo laisvę ribojančiomis priemonėmis.

      33     Juridinių asmenų atžvilgiu Įstatymo Nr. 2646/98 reikalaujamas didelis optikų dalyvavimo lygis akciniame kapitale sumažina
         visiškos optikos gaminių parduotuvių komercializacijos pavojų. Proporcingumo principas turi būti derinamas su būtinumu apsaugoti
         visuomenės sveikatą. Dėl šios apsaugos Graikijos Respublika ir toliau bando išsaugoti asmeninį ryšį tarp optikų ir jų klientų
         bei nustatyti visišką ir neribotą optikų atsakomybę.

       Teisingumo Teismo vertinimas
      34     Nacionalinė priemonė, kuri, nors ir taikoma nediskriminuojant dėl pilietybės, gali Bendrijos piliečiams sudaryti kliūčių pasinaudoti
         Sutarties garantuojamomis pagrindinėmis teisėmis arba naudojimąsi jomis padaryti mažiau patrauklų, gali būti pateisinama privalomais
         bendrojo intereso pagrindais su sąlyga, kad ji yra tinkama ja siekiamo tikslo įgyvendinimo užtikrinimui ir neviršija to, kas
         yra būtina jam pasiekti (ypač žr. nurodyto sprendimo Kraus 32 punktą).

      35     Nagrinėjamu atveju pakanka konstatuoti, kad visuomenės sveikatos apsaugos tikslas, kuriuo remiasi Graikijos Respublika, gali
         būti pasiektas mažiau fizinių ir juridinių asmenų įsisteigimo laisvę ribojančiomis priemonėmis, pavyzdžiui, reikalavimu, kad
         kiekvienoje optikos parduotuvėje būtų diplomuoti, pagal darbo sutartį dirbantys arba partneriais esantys optikai, taisyklėmis,
         susijusiomis su civiline atsakomybe už kitų veiksmus, bei taisyklėmis, nustatančiomis, kad profesinė atsakomybė turi būti
         apdrausta.

      36     Taigi ginčijami apribojimai viršija tai, kas būtina norimam tikslui pasiekti. Todėl jie nepateisinami.
      37     Darytina išvada, kad Komisijos pateikti kaltinimai yra pagrįsti.
      38     Šiomis sąlygomis konstatuotina, kad
      –       priimdama ir palikdama galioti Įstatymą Nr. 971/79, pagal kurį diplomuotam optikui fiziniam asmeniui neleidžiama eksploatuoti
         daugiau negu vienos optikos parduotuvės, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 43 straipsnį, ir kad

      –       priimdama ir palikdama galioti Įstatymą Nr. 971/79 bei Įstatymą Nr. 2646/98, pagal kuriuos juridinis asmuo Graikijoje gali
         atidaryti optikos parduotuvę šiomis sąlygomis:

      –       leidimas atidaryti ir eksploatuoti optikos parduotuvę suteiktas pripažinto optiko fizinio asmens vardu; asmuo, turintis leidimą
         eksploatuoti parduotuvę, valdo bent 50 % bendrovės kapitalo ir šia dalimi jam tenka šios bendrovės pelnas ir nuostoliai; bendrovė
         veikia kaip tikroji ar komanditinė ūkinė bendrija, ir

      –       atitinkamas optikas dalyvauja tik vienoje kitoje bendrovėje, kuriai priklauso optikos parduotuvė, su sąlyga, kad leidimas
         atidaryti ir eksploatuoti šią parduotuvę yra suteiktas kito pripažinto optiko vardu,

      Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 43 ir 48 straipsnius.
       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      39     Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
         šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Graikijos Respublika pralaimėjo bylą, pastaroji
         turi jas padengti.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      1. Priimdama ir palikdama galioti Įstatymą Nr. 971/79 dėl teisės verstis optiko veikla bei optikos parduotuvių, pagal kurį
            diplomuotam optikui fiziniam asmeniui neleidžiama eksploatuoti daugiau negu vienos optikos parduotuvės, Graikijos Respublika
            neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 43 straipsnį.
      2. Priimdama ir palikdama galioti Įstatymą Nr. 971/79 bei Įstatymą Nr. 2646/98 dėl nacionalinės socialinio aprūpinimo sistemos
            vystymo ir kitų nuostatų, pagal kuriuos juridinis asmuo Graikijoje gali atidaryti optikos parduotuvę šiomis sąlygomis:
      –       leidimas atidaryti ir eksploatuoti optikos parduotuvę suteiktas pripažinto optiko fizinio asmens vardu; asmuo, turintis leidimą
            eksploatuoti parduotuvę, valdo bent 50 % bendrovės kapitalo ir šia dalimi jam tenka šios bendrovės pelnas ir nuostoliai; bendrovė
            veikia kaip tikroji ar komanditinė ūkinė bendrija, ir
      –       atitinkamas optikas dalyvauja tik vienoje kitoje bendrovėje, kuriai priklauso optikos parduotuvė, su sąlyga, kad leidimas
            atidaryti ir eksploatuoti šią parduotuvę yra suteiktas kito pripažinto optiko vardu,
      Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 43 ir 48 straipsnius.
      3. Priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: graikų.


2001 m. liepos 3 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Bertelsmann AG prieš Finanzamt Wiedenbrück. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Šeštoji PVM direktyva. # Byla C-380/99.


2003 m. birželio 26 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Finanzamt Groß-Gerau prieš MKG-Kraftfahrzeuge-Factoring GmbH. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Pridėtinės vertės mokesis - Šeštoji direktyva 77/388/EEB. # Byla C-305/01.


title: 2009 m. gruodžio 3 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Yaesu Europe BV prieš Bundeszentralamt für Steuern.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija.#Aštuntoji PVM direktyva - PVM grąžinimo apmokestinamiesiems asmenims, kurie nėra įsisteigę šalies teritorijoje, tvarka - A priedas - Prašymas grąžinti PVM - Prašyme vartojama sąvoka "parašas" - Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos reikalaujama pareiškėjo asmeninio arba jo įstatyminio atstovo, išskyrus įgaliotinį, parašo.#Byla C-433/08.

text:
      Byla C‑433/08
      Yaesu Europe BV
      prieš
      Bundeszentralamt für Steuern
      (Bundesfinanzhof prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Aštuntoji PVM direktyva – PVM grąžinimo apmokestinamiesiems asmenims, kurie nėra įsisteigę šalies teritorijoje, tvarka – A priedas – Prašymas grąžinti PVM – Šiame prašyme vartojama sąvoka „parašas“ – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos reikalaujama paties apmokestinamojo asmens arba jo įstatyminio atstovo, išskyrus
         įgaliotinį, parašo“

      Sprendimo santrauka
      Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Apyvartos mokesčiai – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Mokesčio
            grąžinimas apmokestinamiesiems asmenims, kurie nėra įsisteigę šalies teritorijoje
      (Tarybos direktyvos 79/1072 A priedas)
      Aštuntosios direktyvos 79/1072 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų suderinimo – Pridėtinės vertės mokesčio grąžinimo
         apmokestinamiesiems asmenims, kurie nėra įsisteigę šalies teritorijoje, tvarka A priede esančiame pavyzdyje pateiktame prašyme
         grąžinti PVM vartojama sąvoka „parašas“ yra Bendrijos teisės sąvoka, kuri turi būti aiškinama vienodai ta prasme, jog toks
         prašymas grąžinti PVM neturi būti būtinai asmeniškai pasirašytas apmokestinamojo asmens; šiuo atžvilgiu gali pakakti įgaliotinio
         parašo.

      (žr. 29 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. gruodžio 3 d.(*)

      „Aštuntoji PVM direktyva – PVM grąžinimo apmokestinamiesiems asmenims, kurie nėra įsisteigę šalies teritorijoje, tvarka – A priedas – Prašymas grąžinti PVM – Šiame prašyme vartojama sąvoka „parašas“ – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos reikalaujama apmokestinamojo asmens asmeninio arba jo įstatyminio atstovo, išskyrus
         įgaliotinį, parašo“

      Byloje C‑433/08
      dėl Bundesfinanzhof (Vokietija) 2008 m. rugpjūčio 13 d. Nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2008 m. spalio 1 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Yaesu Europe BV
      prieš
      Bundeszentralamt für Steuern,

      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro ketvirtosios kolegijos pirmininko pareigas einantis trečiosios kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai R. Silva
         de Lapuerta, E. Juhász, G. Arestis (pranešėjas) ir J. Malenovský,

      generalinis advokatas Y. Bot,
      posėdžio sekretorius B. Fülöp, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. rugsėjo 16 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Yaesu Europe BV, atstovaujamos Rechtsanwalt B. Burgmaier,

      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir C. Blaschke,
      –        Austrijos vyriausybės, atstovaujamos C. Pesendorfer,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos D. Triantafyllou,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 1979 m. gruodžio 6 d. Aštuntosios Tarybos direktyvos 79/1072/EEB dėl
         valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų suderinimo – Pridėtinės vertės mokesčio grąžinimo apmokestinamiesiems asmenims,
         kurie nėra įsisteigę šalies teritorijoje, tvarka (OL L 331, p. 11; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk. 1 t., p. 79,
         toliau – Aštuntoji direktyva) A priedo išaiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp Nyderlanduose įsteigtos bendrovės Yaesu Europe BV ir Bundeszentralamt für Steuern (Federalinė centrinė mokesčių tarnyba toliau − Bundeszentralamt), pastarajai atmetus prašymą grąžinti pridėtinės vertės mokestį (toliau − PVM), kurį ši bendrovė sumokėjo Vokietijoje.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        Aštuntosios direktyvos trečioje–penktoje konstatuojamosiose dalyse numatyta:

      „kadangi reikia panaikinti šiuo metu galiojančių valstybių narių taisyklių neatitikimus, kurie kartais trukdo laisvai prekybai
         ir konkurencijai;

      kadangi Bendrijos taisyklių įvedimas šioje srityje labai paskatins asmenų, prekių ir paslaugų judėjimo liberalizavimą ir padės
         užbaigti ekonominės integracijos procesą;

      kadangi tokios taisyklės neturi leisti nevienodai traktuoti skirtingose valstybėse narėse įsikūrusių apmokestinamųjų asmenų.“
      4        Aštuntosios direktyvos 3 straipsnio a punkte numatyta:

      „Kiekvienas apmokestinamasis asmuo, kaip nurodyta 2 straipsnyje, kuris netiekė jokių prekių ar neteikė jokių paslaugų, kurios
         būtų laikomos suteiktomis ar patiektomis šalies teritorijoje, norėdamas atgauti pridėtinės vertės mokestį:

      a)      pateikia kompetentingai institucijai, nurodytai 9 straipsnio 1 dalyje [pirmojoje pastraipoje], prašymą pagal A priede duotą
         pavyzdį, prie jo pridėdamas sąskaitų faktūrų arba prekių importo dokumentų originalus. Valstybės narės parengia prašytojams
         skirtą paaiškinamąjį raštą su C priede nurodyta informacija.“

      5        Aštuntosios direktyvos 6 straipsnyje nustatyta:

      „Valstybės narės neturi teisės 2 straipsnyje nurodytiems apmokestinamiesiems asmenims įvesti jokių papildomų reikalavimų be
         nurodytųjų 3 ir 4 straipsniuose, išskyrus prievolę tam tikrais atvejais pateikti informaciją, kuri būtina norint nustatyti,
         ar prašymas grąžinti pridėtinės vertės mokestį yra pagrįstas.“

      6        Aštuntosios direktyvos A priede esančiame prašymo gražinti PVM pavyzdyje paskutinėje eilutėje šalia prašymo užpildymo vietos
         ir jo pateikimo datos minimas žodis „parašas“ be jokių kitų nuorodų.

       Nacionalinės teisės aktai
      7        Pagrindinei bylai taikomoje 2005 m. Apyvartos mokesčio įstatymo (Umsatzsteuergesetz 2005, BGBl. 2005 I, p. 386, toliau – UStG) 18 straipsnio 9 dalies redakcijoje numatyta:

      „<...> Prašymas grąžinti PVM pateikiamas per šešių mėnesių laikotarpį, prasidedantį nuo kalendorinių metų, kuriais atsirado
         teisė susigrąžinti, pabaigos. Ūkio subjektas pats apskaičiuoja grąžintiną sumą, o pirkimo PVM sumas pagrindžia pateikdamas
         sąskaitų faktūrų ir prekių importo dokumentų originalus. Prašymą grąžinti pirkimo PVM ūkio subjektas turi pasirašyti asmeniškai.
         <...>“

      8        Mokesčių kodekso (Abgabenordnung, toliau – AO) 79 straipsnio „Veiksnumas“ 1 dalies 3 punkte, be kita ko, nustatyta, kad procesinius veiksmus gali atlikti juridiniai asmenys,
         asociacijos arba fondai, atstovaujami įstatyminio atstovo arba ad hoc atstovo.

      9        AO 150 straipsnio 3 dalyje, reglamentuojančioje mokesčių deklaracijos formą ir turinį, nustatyta:

      „Jeigu pagal mokesčių įstatymus apmokestinamasis asmuo mokesčių deklaraciją privalo pasirašyti asmeniškai, įgaliotiniam pasirašyti
         leidžiama tik tuomet, kai apmokestinamasis asmuo pats negali pasirašyti dėl savo fizinės ar psichinės būklės arba dėl ilgalaikio
         išvykimo. Asmens parašo gali būti pareikalauta vėliau, išnykus priežastims, kurios buvo kliūtys pasirašyti asmeniškai.“

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      10      2006 m. birželio 30 d. Yeasu Europe pateikė prašymą grąžinti Vokietijoje sumokėto pirkimo PVM už laikotarpį nuo 2005 m. sausio iki gruodžio mėnesio. Šis prašymas
         užpildytas naudojantis šiuo tikslu minėtoje valstybėje narėje nustatytu oficialiu formuliaru, kurio 9 laukelyje nurodyta „paties
         asmens parašas ir įmonės antspaudas“.

      11      Šio prašymo lydraštyje Vokietijoje įsisteigę Yaesu Europe advokatai, kurie formuliare vadinami atstovais, šios bendrovės įgaliotais pasirašyti, nurodė, kad šį prašymą jie pasirašė
         klientės pavedimu. Dėl to prie šio laiško buvo pridėtas „įgaliojimas pirkimo PVM grąžinimo procedūroje“, kurį išdavė ieškovės
         pagrindinėje byloje įgaliotasis atstovas ir kuriuo šie advokatai įgaliojami teisiškai atstovauti pastarajai visose PVM grąžinimo
         procedūrose.

      12      2006 m. rugsėjo 1 d. Sprendimu Bundeszentralamt atmetė Yeasu Europe pateiktą prašymą grąžinti PVM motyvuodama tuo, kad pažeidžiant UStG 18 straipsnio 9 dalį jis nebuvo pasirašytas asmeniškai.

      13      Atmetus skundą, Yaesu Europe pateikė skundą Finanzgericht. Šis laikėsi tokios pačios nuomonės kaip Bundeszentralamt nuspręsdamas, kad UStG 18 straipsnio 9 dalimi nepažeidžiami Aštuntosios direktyvos 3 ir 6 straipsniai ir kad A priede esančiame pavyzdyje nurodytas
         „parašas“ turi būti aiškinamas kaip būtinai tik asmeninis apmokestinamojo asmens parašas. Bet kuriuo atveju EB 249 straipsnio
         trečiojoje pastraipoje Vokietijos įstatymų leidėjui šiuo atžvilgiu suteikiama įgyvendinimo autonomija.

      14      Yaesu Europe pateikė Bundesfinanzhof kasacinį skundą, kuriame iš esmės tvirtina, kad Finanzgericht klaidingai išaiškino Aštuntosios direktyvos A priede duotame pavyzdyje vartojamą sąvoką „parašas“, ir šiuo atžvilgiu remiasi
         kelių valstybių narių, kuriose aiškiai leidžiama pasirašyti prašymą grąžinti PVM per įgaliotinį, pavyzdžiais. Be to, ji mano,
         kad ši sąvoka Europos bendrijoje turi būti aiškinama vienodai.

      15      Bundesfinanzhof, nusprendęs netaikyti AO 79 straipsnio 1 dalies 3 punkto ir 150 straipsnio 3 dalies ir manydamas, kad turi abejonių dėl UStG 18 straipsnio 9 dalies suderinamumo su Bendrijos teise, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui
         šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar <...> Aštuntosios direktyvos <...> A priede, susijusiame su prašymo grąžinti [PVM] pateikimu pagal šios direktyvos 3 straipsnio
         a punktą, esančiame pavyzdyje vartojama sąvoka „parašas“ yra vienodai aiškintina Bendrijos teisės sąvoka?

      2.      Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai:
      Ar sąvoką „parašas“ reikia suprasti taip, kad prašymas grąžinti mokestį turi būti pasirašytas asmeniškai apmokestinamojo asmens
         arba – juridinio asmens atveju – įstatyminio atstovo, ar pakanka įgaliotinio, pavyzdžiui, atstovo mokesčių klausimais ar apmokestinamojo
         asmens darbuotojo, parašo?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      16      Šiais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia,
         ar Aštuntosios direktyvos A priede esančiame prašymo grąžinti PVM pavyzdyje vartojama sąvoka „parašas“ yra vienodai aiškintina
         Bendrijos teisės sąvoka, ir prireikus, ar šią sąvoką reikia suprasti taip, kad toks prašymas turi būti pasirašytas asmeniškai
         apmokestinamojo asmens, ar pakanka, jog jį pasirašytų įgaliotinis.

      17      Šiuo atžvilgiu pirmiausia primintina, kad Aštuntojoje direktyvoje nėra jokio sąvokos „parašas“ apibrėžimo ir jokios nuorodos
         į valstybių narių teisę, taikomą norint nustatyti šios sąvokos prasmę bei apimtį.

      18      Tačiau pagal nusistovėjusią teismo praktiką tiek iš vienodo Bendrijos teisės taikymo, tiek iš lygybės principo reikalavimų
         išplaukia, kad tuomet, kai Bendrijos teisės nuostatoje aiškiai nenurodoma valstybių narių teisė, taikoma norint nustatyti
         jos prasmę bei apimtį, paprastai ji visoje Bendrijoje turi būti aiškinama nepriklausomai ir vienodai, atsižvelgiant į nuostatos
         kontekstą ir nagrinėjamu teisės aktu siekiamą tikslą (žr., be kita ko, 1984 m. sausio 18 d. Sprendimo Ekro, 327/82, Rink. p. 107, 11 punktą; 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Linster, C‑287/98, Rink. p. I‑6917, 43 punktą ir 2009 m. liepos 16 d. Sprendimo Infopaq International, C‑5/08, Rink. p. I‑0000, 27 punktą).

      19      Šie reikalavimai ypač taikytini ir Aštuntajai direktyvai, atsižvelgiant į jos pavadinimą ir trečios bei penktos konstatuojamųjų
         dalių nuostatas.

      20      Iš tiesų iš šios direktyvos trečios bei penktos konstatuojamųjų dalių matyti, kad ja siekiama suderinti valstybėje narėje
         apmokestinamųjų asmenų, įsisteigusių kitoje valstybėje narėje, sumokėto PVM grąžinimo tvarką, panaikinant Direktyvos priėmimo
         metu galiojusių valstybių narių taisyklių neatitikimus ir stengiantis neleisti nevienodai vertinti skirtingose valstybėse
         narėse įsikūrusių apmokestinamųjų asmenų.

      21      Taigi Aštuntąja direktyva siekiama suderinti 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių
         apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145,
         p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23) 17 straipsnio 3 dalyje nustatytą teisės į PVM grąžinimą
         įgyvendinimo tvarką (žr., be kita ko, 2000 m. liepos 13 d. Sprendimo Monte dei Paschi Di Siena, C‑136/99, Rink. p. I‑6109, 20 punktą ir 2007 m. kovo 15 d. Sprendimo Reemtsma Cigarettenfabriken, C‑35/05, Rink. p. I‑2425, 26 punktą).

      22      Todėl šios direktyvos A priede iš anksto nustatytas aiškus prašymo grąžinti PVM pavyzdys, kuriuo būtent siekiama suderinti
         procedūras, susijusias su tokiu prašymu, kalbant apie apmokestinamųjų asmenų, įsisteigusių kitoje valstybėje narėje, sumokėtu
         mokesčiu. Tačiau šis suderinimo tikslas bus pasiektas, tik jei šiame pavyzdyje vartojamos sąvokos visose valstybėse narėse
         turės tokią pačią reikšmę.

      23      Darytina išvada, kad Aštuntosios direktyvos A priede esančiame pavyzdyje vartojama sąvoka „parašas“ yra Bendrijos teisės sąvoka,
         kurios prasmė ir apimtis turi būti vienodos visose valstybėse narėse. Todėl Teisingumo Teismas turi pateikti šios sąvokos
         nepriklausomą ir vienodą aiškinimą Bendrijos teisės sistemoje.

      24      Šiuo atžvilgiu reikia priminti nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, pagal kurią aiškinant Bendrijos teisės nuostatą
         reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (žr., be kita
         ko, 1983 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Merck, 292/82, Rink. p. I‑3781, 12 punktą; 2007 m. gruodžio 1 d. Sprendimo Schouten, C‑34/05, Rink. p. I‑1687, 25 punktą ir 2009 m. vasario 12 d. Sprendimo Klarenberg, C‑466/07, Rink. p. I‑0000, 37 punktą).

      25      Pirmiausia primintina, kad Aštuntosios direktyvos A priedo tekste nėra jokios nuorodos dėl jame minimos sąvokos „parašas“.
         Iš tiesų šiame priede paprasčiausia reikalaujama „parašo“ ir niekaip nepatikslinama, kokius konkrečius požymius jis turi atitikti,
         pavyzdžiui, būti paties apmokestinamojo asmens parašas, kai, atvirkščiai, prieš kitas nuorodas minėtame priede, pavyzdžiui,
         prieš pavadinimą ar veiklos pobūdį, aiškiai pridėtas žodis „pareiškėjo“.

      26      Be to, iš Aštuntosios direktyvos 3 straipsnio a punkto matyti, kad apmokestinamasis asmuo turi pateikti prašymą grąžinti PVM,
         atitinkantį A priede esantį pavyzdį. Iš tos pačios direktyvos 6 straipsnio taip pat matyti, kad valstybės narės neturi teisės
         apmokestinamiesiems asmenims įvesti jokių papildomų reikalavimų be nurodytųjų 3 ir 4 straipsniuose, išskyrus prievolę tam
         tikrais atvejais pateikti informaciją, kuri būtina norint nustatyti, ar prašymas grąžinti PVM yra pagrįstas. Darytina išvada,
         kad tiek, kiek tai susiję su šiame pavyzdyje vartojama sąvoka „parašas“, 6 straipsnis prieštarauja tam, kad iš apmokestinamojo
         asmens būtų reikalaujama įvykdyti kitus nei šiame pavyzdyje nurodyti reikalavimai, kaip antai kad būtų pasirašęs pats apmokestinamasis
         asmuo.

      27      Galiausiai, kaip matyti iš šio sprendimo 19−22 punktų, toks kontekstu pagrįstas aiškinimas atitinka Aštuntosios direktyvos
         suderinimo tikslą. Iš tiesų šios direktyvos A priede iš anksto nustatant aiškų prašymo grąžinti PVM pavyzdį direktyvos tikslą
         būtų galima pasiekti, tik jei šiame pavyzdyje nurodytos sąvokos visose valstybėse narėse turėtų tokią pačią prasmę bei apimtį
         ir nebūtų viršyti šioje direktyvoje aiškiai įtvirtinti reikalavimai. Leidus valstybei narei nustatyti apmokestinamajam asmeniui
         kitus nei šiame pavyzdyje nurodytieji reikalavimus, kaip antai kad asmeniškai būtų pasirašęs apmokestinamasis asmuo, būtų
         įtvirtintas nesuderinamas su minėtu tikslu formalumas.

      28      Be to, svarbu patikslinti, kad, priešingai nei 1986 m. lapkričio 17 d. Tryliktoje Tarybos direktyvoje 86/560/EEB dėl valstybių
         narių apyvartos mokesčių įstatymų suderinimo – Pridėtinės vertės mokesčio grąžinimo apmokestinamiesiems asmenims, kurie nėra
         įsisteigę Bendrijos teritorijoje, tvarkos (OL l 326, p. 40; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 129),
         Aštuntojoje direktyvoje nėra aiškiai numatytos galimybės paskirti įgaliotinį, tačiau tai juo labiau nereiškia, jog šia direktyva
         neleidžiama prašymą grąžinti PVM pagal tos pačios direktyvos A priede esantį pavyzdį pasirašyti įgaliotiniui.

      29      Atsižvelgus į tai, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip, kad Aštuntosios direktyvos A priede esančiame
         pavyzdyje pateiktame prašyme grąžinti PVM vartojama sąvoka „parašas“ yra vienodai aiškintina Bendrijos teisėje ta prasme,
         jog toks prašymas grąžinti PVM neturi būti būtinai asmeniškai pasirašytas apmokestinamojo asmens, tačiau šiuo atžvilgiu gali
         pakakti įgaliotinio parašo.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      30      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      1979 m. gruodžio 6 d. Aštuntosios Tarybos direktyvos 79/1072/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų suderinimo
            – Pridėtinės vertės mokesčio grąžinimo apmokestinamiesiems asmenims, kurie nėra įsisteigę šalies teritorijoje, tvarka A priede
            esančiame pavyzdyje pateiktame prašyme grąžinti PVM vartojama sąvoka „parašas“ yra vienodai aiškintina Bendrijos teisėje ta
            prasme, jog toks prašymas grąžinti PVM neturi būti būtinai asmeniškai pasirašytas apmokestinamojo asmens, tačiau šiuo atžvilgiu
            gali pakakti įgaliotinio parašo.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.