title: 2008 m. gruodžio 11 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#A.T. prieš Finanzamt Stuttgart-Körperschaften.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija.#Direktyva 90/434/EEB - Tarpvalstybinis keitimasis akcijomis - Fiskalinis neutralumas - Sąlygos - EB 43 ir EB 56 straipsniai - Valstybės narės teisės aktai, už gautas naujas akcijas perleistų akcijų buhalterinės vertės išlaikymą ir tuo pačiu perleidimo fiskalinį neutralumą susiejantys su šios vertės įtraukimu į įgyjančiosios užsienio įmonės mokesčių balansą - Atitiktis.#Byla C-285/07.

text:
      Byla C‑285/07
      A.T.
      prieš
      Finanzamt Stuttgart-Körperschaften
      (Bundesfinanzhof prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Direktyva 90/434/EEB – Tarpvalstybinis keitimasis akcijomis – Fiskalinis neutralumas – Sąlygos – EB 43 ir EB 56 straipsniai – Valstybės narės teisės aktai, už gautas naujas akcijas perleistų akcijų buhalterinės vertės išlaikymą ir kartu perleidimo
         fiskalinį neutralumą susiejantys su šios vertės įtraukimu į įgyjančiosios užsienio įmonės mokesčių balansą – Atitiktis“

      Sprendimo santrauka
      Teisės aktų derinimas – Bendra mokesčių sistema, taikoma įvairių valstybių narių įmonių jungimui, skaidymui, turto perleidimui
            ir keitimuisi akcijomis – Direktyva 90/434
      (Tarybos direktyvos 90/434 8 straipsnio 1 ir 2 dalys)
      Direktyvos 90/434 dėl bendros mokesčių sistemos, taikomos įvairių valstybių narių įmonių jungimui, skaidymui, turto perleidimui
         ir keitimuisi akcijomis, 8 straipsnio 1 ir 2 dalys draudžia valstybės narės normą, pagal kurią pasikeitimas akcijomis yra
         pagrindas įgytosios įmonės akcininkų lygmeniu apmokestinti iš perleidimo gautą pelną, apskaičiuotą kaip skirtumas tarp perleistų
         akcijų pirminių įsigijimo išlaidų ir šių akcijų rinkos vertės, nebent įgyjančioji įmonė savo mokesčių balanse perleistas akcijas
         apskaitytų buvusia buhalterine verte.

      Iš tiesų imperatyvus ir aiškus Direktyvos 90/434 8 straipsnio 1 ir 2 dalių tekstas jokiu būdu neparodo Bendrijos teisės aktų
         leidėjo valios palikti valstybėms narėms veiksmų laisvę perkeliant direktyvą ir leisti joms įgytosios įmonės akcininkų naudai
         numatytą fiskalinį neutralumą, greta numatytojo minėto straipsnio 2 dalyje, susieti su papildomomis sąlygomis. Be to, veiksmų
         laisvės perkeliant direktyvą suteikimas valstybėms narėms prieštarautų pačiam šios direktyvos tikslui, kuris yra nustatyti
         bendrą mokesčių sistemą, o ne Bendrijos lygiu pritaikyti dabar valstybėse narėse galiojančias sistemas, nes šių sistemų skirtumai
         gali sukelti iškraipymų.

      Be to, tokia mokesčių norma, kuria siekiama užkirsti kelią tam, kad po pasikeitimo vertybiniais popieriais, netgi vėlesniame
         etape po šio pasikeitimo, galiausiai būtų išvengta apmokestinimo, ir kuria bendrai atsisakoma suteikti Direktyvoje 90/434
         numatytas mokesčio lengvatas keitimosi akcijomis operacijoms, kurioms ši direktyva taikoma, motyvuojant vien tuo, kad įgyjančioji
         įmonė savo mokesčių balanse perleistų akcijų neįvertino jų buvusia buhalterine verte, negali būti grindžiama Direktyvos 90/434
         11 straipsnio 1 dalies a punktu ir todėl būti laikoma suderinama su šia direktyva. Iš tiesų valstybės narės turi suteikti
         Direktyvoje 90/434 numatytas mokesčio lengvatas šios direktyvos 2 straipsnio d punkte nurodytoms keitimosi akcijomis operacijoms,
         nebent šių operacijų pagrindinis ar vienas pagrindinių tikslų būtų mokesčių slėpimas arba vengimas šios direktyvos 11 straipsnio
         1 dalies a punkto prasme. Taigi, remdamosi šiuo straipsniu, valstybės narės tik išimtiniais ir ypatingais atvejais gali atsisakyti
         taikyti arba gali neleisti pasinaudoti visomis šios direktyvos nuostatomis arba jų dalimi. Todėl siekdamos patikrinti, ar
         toks yra numatytos operacijos tikslas, kompetentingos nacionalinės institucijos turi ne tik taikyti iš anksto nustatytus bendrus
         kriterijus, tačiau turi ją bendrai patikrinti kiekvienu konkrečiu atveju.

      Tokiomis aplinkybėmis, nors tokia mokesčių norma siekiama sudaryti sąlygas apmokestinti tais atvejais, kai paaiškėtų, kad
         apmokestinimo sistemoje yra spraga, valstybei narei negali būti suteikta teisė vienašališkai užpildyti tokias spragas, jei
         jų būtų, nes tai reikštų grėsmę, kad Direktyvos 90/434 tikslas nustatyti bendrą mokesčių sistemą nebus pasiektas. Taigi tai,
         kad taikytini teisės aktai nustato įgytosios bendrovės akcininko pareigą vėliau perleisti mainais gautas akcijas, ir tai,
         kad gaunančiosios įmonės akcijų kursas biržoje labai sumažėjo, nepateisina galimybės apmokestinti remiantis vien keitimusi
         akcijomis, nes paslėpti rezervai tuo metu dar nebuvo panaudoti.

      (žr. 26–27, 30–32, 34, 36, 39 punktus ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. gruodžio 11 d.(*)

      „Direktyva 90/434/EEB – Tarpvalstybinis keitimasis akcijomis – Fiskalinis neutralumas – Sąlygos – EB 43 ir EB 56 straipsniai – Valstybės narės teisės aktai, už gautas naujas akcijas perleistų akcijų buhalterinės vertės išlaikymą ir kartu perleidimo
         fiskalinį neutralumą susiejantys su šios vertės įtraukimu į įgyjančiosios užsienio įmonės mokesčių balansą – Atitiktis“

      Byloje C‑285/07
      dėl Bundesfinanzhof (Vokietija) 2007 m. kovo 7 d. Nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2007 m. birželio 14 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      A.T.
      prieš
      Finanzamt Stuttgart-Körperschaften,

      dalyvaujant
      Bundesministerium der Finanzen,

      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann (pranešėjas), teisėjai A. Tizzano, A. Borg Barthet, E. Levits ir J. J. Kasel,
      generalinė advokatė E. Sharpston,
      posėdžio sekretorius B. Fülöp, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. balandžio 17 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        A.T., atstovaujamos advokatų M. Schaden ir H. Winkler bei profesoriaus W. Schön,

      –        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir C. Blaschke,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos R. Lyal ir W. Mölls,
      susipažinęs su 2008 m. lapkričio 6 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1990 m. liepos 23 d. Tarybos direktyvos 90/434/EEB dėl bendros mokesčių
         sistemos, taikomos įvairių valstybių narių įmonių jungimui, skaidymui, turto perleidimui ir keitimuisi akcijomis (OL L 225,
         p. 1), 8 straipsnio 1 ir 2 dalių bei EB 43 ir EB 56 straipsnių išaiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas sprendžiant ginčą tarp A.T. ir Finanzamt Stuttgart-Körperschaften (Štutgarto mokesčių inspekcija įmonėms, toliau – Finanzamt) dėl pastarosios sprendimo apmokestinti dėl perleidimo gautą kapitalo vertės padidėjimą tarpvalstybinio keitimosi akcijomis
         atveju.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisės aktai
      3        Remiantis Direktyvos 90/434 pirma konstatuojamąja dalimi, šia direktyva siekiama užtikrinti, kad įvairių valstybių narių įmonių
         restruktūrizavimo operacijų, kaip antai įmonių jungimosi, skaidymosi, turto perleidimo ir keitimosi akcijomis, neturėtų apsunkinti
         apribojimai, kliūtys ar suvaržymai, atsirandantys, visų pirma, dėl valstybių narių mokesčių nuostatų.

      4        Tuo tikslu šia direktyva yra nustatoma sistema, pagal kurią minėtos operacijos savaime negali būti pagrindas apmokestinti.
         Su šiomis operacijomis susijęs galimas vertės padidėjimas iš principo gali būti apmokestinamas, bet tik tuo momentu, kai jos
         yra faktiškai atliekamos.

      5        Direktyvos 90/434 pirmose keturiose ir devintoje konstatuojamosiose dalyse nustatyta:

      „kadangi tam, kad Bendrijoje būtų sukurtos analogiškos vidaus rinkai sąlygos ir kad būtų užtikrintas bendrosios rinkos sukūrimas
         bei efektyvus jos veikimas, gali būti reikalingi įvairių valstybių narių įmonių jungimasis, skaidymas, turto perleidimas ir
         keitimasis akcijomis; kadangi šių operacijų neturėtų apsunkinti apribojimai, kliūtys ar suvaržymai, atsirandantys, visų pirma,
         dėl valstybių narių mokesčių nuostatų; kadangi dėl to būtina nustatyti tokioms operacijoms taikytinas konkurencijos požiūriu
         neutralias mokesčių taisykles, kad įmonės galėtų prisitaikyti prie bendrosios rinkos reikalavimų, ir tarptautiniu lygiu padidėtų
         jų gamybiniai pajėgumai ir konkurencingumas;

      kadangi mokesčių nuostatos tokioms operacijoms yra mažiau palankios nei operacijoms tarp tos pačios valstybės narės įmonių;
         kadangi šią kliūtį būtina pašalinti;

      kadangi šio tikslo neįmanoma pasiekti Bendrijos lygiu pritaikius dabar valstybėse narėse galiojančias sistemas, nes šių sistemų
         skirtumai gali sukelti iškraipymus; kadangi tik bendra mokesčių sistema gali užtikrinti tinkamą šio klausimo sprendimą;

      kadangi bendroje mokesčių sistemoje turėtų būti vengiama taikyti mokesčius jungimuisi, skaidymui, turto perleidimui ir keitimuisi
         akcijomis kartu apsaugant valstybės narės, kurioje yra perleidžiančioji arba įgytoji įmonė, finansinius interesus;

      <…>
      kadangi būtina valstybėms narėms suteikti galimybę atsisakyti taikyti šią direktyvą, jeigu jungimosi, skaidymo, turto perleidimo
         arba keitimosi akcijomis procese siekiama mokesčių slėpimo arba vengimo <...>“

      6        Direktyvos 90/434 2 straipsnio d punkte „keitimasis akcijomis“ apibrėžiamas kaip „operacija, kuria įmonė įsigyja kitos įmonės
         kapitalo dalį, kuri suteikia jai daugumą balsų toje kitoje įmonėje, mainais už tos kitos įmonės akcininkams (už šių akcininkų
         vertybinius popierius) išleistus pirmos įmonės kapitalui atstovaujančius vertybinius popierius, ir, jeigu taikoma, apmokėjimą
         grynais pinigais, kurio suma neviršija 10 % tų mainais išleistų vertybinių popierių nominalios vertės arba, jeigu nominalios
         vertės nėra, – jų buhalterinės vertės.

      7        Remiantis šios direktyvos 2 straipsnio g ir h punktais, „įgytoji įmonė“ suprantama kaip „įmonė, kurioje kita įmonė pradeda
         valdyti kapitalą vertybinių popierių keitimosi būdu“, o „įgyjančioji įmonė“ – kaip „įmonė, kuri pradeda valdyti kitos įmonės
         kapitalą vertybinių popierių keitimosi būdu“.

      8        Direktyvos 90/434 8 straipsnio, esančio direktyvos II dalyje, reglamentuojančioje jungimuisi, skaidymui, turto perleidimui
         ir keitimuisi akcijomis taikomas taisykles, 1 ir 2 dalyse nustatyta:

      „1.      Jungimosi, skaidymo arba keitimosi akcijomis metu gaunančiosios arba įgyjančiosios įmonės kapitalui atstovaujančių vertybinių
         popierių paskirstymas perleidžiančiosios arba įgytosios įmonės akcininkui mainais už pastarosios įmonės kapitalui atstovaujančius
         vertybinius popierius savaime nesukelia tokio akcininko pajamų, pelno arba turto vertės padidėjimo pajamų apmokestinimo.

      2.      Valstybės narės 1 dalį taiko, jeigu akcininkas gautiems vertybiniams popieriams mokesčių tikslais nepriskiria didesnės vertės,
         negu ta, kurią vertybiniai popieriai, kuriais buvo apsikeista, turėjo prieš pat jungimąsi, skaidymą arba keitimąsi akcijomis.

      1 dalies taikymas netrukdo valstybėms narėms turto vertės padidėjimo pajamų, susidariusių paskesnio perleidimo metu, apmokestinti
         taip, kaip ir turto vertės padidėjimo pajamų, susidariusių dėl iki įgijimo turėtų vertybinių popierių perleidimo.

      Šioje pastraipoje sąvoka „vertė mokesčių tikslais“ reiškia dydį, kuriuo vadovaujantis bet koks turto vertės padidėjimas arba
         nuostolis būtų apskaičiuojami dėl įmonės akcininko bet kokių pajamų, pelno arba kapitalo vertės padidėjimo pajamų apmokestinimo.“

      9        Direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punkte, be kita ko, nustatyta, kad valstybė narė gali atsisakyti taikyti arba gali
         neleisti pasinaudoti visomis šios direktyvos II dalies nuostatomis arba jų dalimi, jeigu išaiškėja, kad keitimosi akcijomis
         pagrindinis arba vienas iš pagrindinių tikslų yra mokesčių vengimas arba mokesčių slėpimas.

       Vokietijos teisės aktai
      10      Iš dalies pakeisto 1994 m. spalio 28 d. Įmonių reorganizavimo mokesčių įstatymo (Umwandlungssteuergesetz, BGBl. 1994 I, p. 3267,
         toliau – UmwStG) 23 straipsnio 4 dalis reglamentuoja turimų Europos Sąjungos kapitalo bendrovės, kuriai būdingi požymiai apibrėžti
         Direktyvos 90/434 3 straipsnyje, akcijų perleidimą kitai Sąjungos kapitalo bendrovei.

      11      Taigi, jeigu tokio perleidimo atveju gaunančioji kapitalo bendrovė dėl savo dalyvavimo kapitale, įskaitant įgytas akcijas,
         tiesiogiai turi daugumą balsavimo teisių įmonėje, kurios akcijų yra gavusi, vertinant gaunančiosios kapitalo bendrovės įgyjamas
         akcijas pagal analogiją taikomi UmwStG 20 straipsnio 2 dalies pirmas – ketvirtas ir šeštas sakiniai, o vertinant naujas akcijas,
         kurias perleidžiančioji įmonė gauna iš gaunančiosios įmonės, pagal analogiją taikomas UmwStG 20 straipsnio 4 dalies pirmas
         sakinys.

      12      Pagal UmwStG 20 straipsnio 2 dalies pirmą sakinį kapitalo bendrovė perleistą įmonės turtą gali įvertinti jo buhalterine arba
         didesne verte. Pagal šios nuostatos antrą sakinį įvertinti buhalterine verte leidžiama ir tuomet, kai perleistas įmonės turtas
         pagal komercinės teisės aktus į apskaitos balansą turi būti įtrauktas didesne verte.

      13      UmwStG 20 straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje nustatyta, kad vertė, kuria kapitalo bendrovė įvertina perleistą įmonės turtą,
         perleidžiančiajam yra perleidimo kaina ir įmonės akcijų įsigijimo išlaidos. Šia pastarąja norma UmwStG nustato dvigubą buhalterinių
         verčių susiejimą, t. y. taisyklę, pagal kurią perleidžiantysis gali išlaikyti perleistų akcijų buhalterinę vertę tik tuo atveju,
         jei kapitalo bendrovė, kuriai jos yra perleidžiamos, šias akcijas pati įvertina jų buhalterine verte. UmwStG šiuo klausimu
         neatskiria perleidimo Vokietijoje ir užsienyje; abu atvejai vertinami vienodai.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      14      Pagal Vokietijos teisę įsteigtos uždarosios akcinės bendrovės A.T. grupei priklausė pagal Vokietijos teisę įsteigta uždaroji akcinė bendrovė C-GmbH, kurioje A.T. turėjo 89,5 % akcijų.

      15      2000 m. balandžio 28 d. A.T. šias akcijas perleido pagal Prancūzijos teisę įsteigtai uždarajai akcinei bendrovei G‑SA mainais už didinant kapitalą išleistas naujas pastarosios įmonės akcijas, sudarančias 1,47 % įstatinio kapitalo. Šios akcijos,
         kurių kursas biržoje vėliau labai sumažėjo, pagal finansų rinkų veiklos priežiūrą reglamentuojančių teisės aktų nuostatas
         turėjo būti parduotos per penkerius metus.

      16      Kadangi G‑SA turimas C‑GmbH akcijas, kurias prieš tai turėjo pastarosios pagrindinė įmonė A.T., į prekybos ir mokesčių balansą įtraukė ne jų buhalterine verte, iki tol buvusia A.T. mokesčių balanse, o akcijų perleidimo sutartyje nustatyta rinkos verte, Finanzamt, remdamasi UmwStG 23 straipsnio 4 dalies pirmu sakiniu ir 20 straipsnio 4 dalies pirmu sakiniu bei šiuo klausimu išleista
         Federalinės finansų ministerijos (Bundesministerium der Finanzen) instrukcija, apmokestindama už 2000 m. atsisakė leisti A.T. išlaikyti perleistų C‑GmbH akcijų buvusią buhalterinę vertę akcijų, kurias ji įsigijo mainais G‑SA kapitale, atžvilgiu. Todėl Finanzamt akcijų perleidimo operaciją laikė apmokestinama ir apmokestino iš akcijų perleidimo gautą pelną, apskaičiuotą kaip skirtumą
         tarp C‑GmbH akcijų pirminių įsigijimo išlaidų ir šių akcijų rinkos vertės.

      17      Teismui pateiktas A.T. skundas dėl pagal šias nuostatas priimtų sprendimų dėl mokėtinų mokesčių pirmojoje instancijoje buvo patenkintas. Tad Finanzamt pateikė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Pastarasis mano, kad taikant UmwStG A.T. skundą reikia atmesti. Iš tiesų pagal UmwStG turėtos C‑GmbH akcijos G‑SA balanse turėjo būti apskaitytos jų buhalterine verte, o tai, beje, pagal Prancūzijos teisės aktus būtų buvę įmanoma.

      18      Tačiau, abejodamas dėl dvigubo buhalterinių verčių susiejimo reikalavimo atitikties Bendrijos teisei tarpvalstybinio perleidimo
         atveju, Bundesfinanzhof nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar direktyvos (90/434) 8 straipsnio 1 ir 2 dalys draudžia valstybės narės mokesčių nuostatą, pagal kurią vienos ES kapitalo
         bendrovės akcijų perleidimo kitai ES kapitalo bendrovei atveju perleidžiančiajai įmonei leidžiama toliau apskaityti perleistas
         akcijas buhalterine verte tik tuomet, jeigu ir gaunančioji kapitalo bendrovė šias akcijas įvertino jų buhalterine verte (dvigubas
         buhalterinių verčių susiejimas, vok. k. „doppelte Buchwertverknüpfung“)?

      2.      Jei atsakymas į pirmą klausimą būtų neigiamas: ar minėta norma neprieštarauja EB 43 ir EB 56 straipsniams, nors dvigubo buhalterinės
         vertės susiejimo taip pat reikalaujama perleidžiant kapitalo bendrovės akcijas neribotai apmokestinamai kapitalo bendrovei?“

       Dėl prejudicinių klausimų
      19      Pirmu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 90/434 8 straipsnio
         1 ir 2 dalys draudžia valstybės narės normą, pagal kurią pasikeitimas akcijomis yra pagrindas įgytosios įmonės akcininkų lygmeniu
         apmokestinti iš perleidimo gautą pelną, apskaičiuotą kaip skirtumas tarp perleistų akcijų pirminių įsigijimo išlaidų ir šių
         akcijų rinkos vertės, nebent įgyjančioji įmonė savo mokesčių balanse perleistas akcijas apskaitytų buvusia buhalterine verte.

      20      Pirmiausia reikia priminti, kad pagal Direktyvos 90/434 8 straipsnio 1 dalį keitimosi akcijomis metu įgyjančiosios įmonės
         kapitalui atstovaujančių vertybinių popierių paskirstymas įgytosios įmonės akcininkui mainais už pastarosios įmonės kapitalui
         atstovaujančius vertybinius popierius savaime nesukelia tokio akcininko pajamų, pelno arba turto vertės padidėjimo pajamų
         apmokestinimo.

      21      Šiuo fiskalinio neutralumo imperatyvu įgytosios įmonės akcininkų atžvilgiu Direktyva 90/434 siekia, kaip matyti iš jos pirmos
         ir ketvirtos konstatuojamųjų dalių, užtikrinti, kad keitimosi akcijomis, kuriuo suinteresuotos įvairių valstybių narių įmonės,
         neapsunkintų apribojimai, kliūtys ar suvaržymai, atsirandantys, visų pirma, dėl valstybių narių mokesčių nuostatų.

      22      Tačiau šis fiskalinio neutralumo imperatyvas nėra besąlyginis. Iš tiesų, remiantis Direktyvos 90/434 8 straipsnio 2 dalimi,
         valstybės narės šio straipsnio 1 dalį taiko, jeigu akcininkas gautiems vertybiniams popieriams mokesčių tikslais nepriskiria
         didesnės vertės negu ta, kurią vertybiniai popieriai, kuriais buvo pasikeista, turėjo prieš pat keitimąsi akcijomis.

      23      Tačiau, kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir visų pirma iš pirmo prejudicinio klausimo, pagal
         nagrinėjamoje byloje taikytinus Vokietijos teisės aktus įgytosios įmonės akcininkas gali išlaikyti mainais už gautas akcijas
         perleistų akcijų buhalterinę vertę, tik jei įgyjančioji įmonė šias akcijas taip pat įvertina jų buvusia buhalterine verte.

      24      Vokietijos vyriausybė šiuo atžvilgiu nurodo, kad toks dvigubo buhalterinės vertės susiejimo reikalavimas atitinka Direktyvą 90/434,
         nes ji, nereglamentuodama perleistų akcijų įvertinimo įgyjančiosios įmonės balanse, palieka valstybėms narėms veiksmų laisvę
         perkeliant direktyvą.

      25      Tokiam minėtos direktyvos aiškinimui negalima pritarti.

      26      Pirmiausia reikia konstatuoti, kad imperatyvus ir aiškus Direktyvos 90/434 8 straipsnio 1 ir 2 dalių tekstas jokiu būdu neparodo
         Bendrijos teisės aktų leidėjo valios palikti valstybėms narėms veiksmų laisvę perkeliant direktyvą ir leisti joms įgytosios
         įmonės akcininkų naudai numatytą fiskalinį neutralumą susieti su papildomomis sąlygomis.

      27      Be to, veiksmų laisvės perkeliant direktyvą suteikimas valstybėms narėms prieštarautų pačiam šios direktyvos tikslui, kuris,
         kaip matyti jau iš jos pavadinimo ir, be kita ko, iš jos trečios konstatuojamosios dalies, yra nustatyti bendrą mokesčių sistemą,
         o ne Bendrijos lygiu pritaikyti dabar valstybėse narėse galiojančias sistemas, nes šių sistemų skirtumai gali sukelti iškraipymus.

      28      Be to, keitimosi akcijomis, kuriuo suinteresuotos įvairių valstybių narių įmonės, fiskalinio neutralumo, numatyto Direktyvos 90/434
         8 straipsnio 1 ir 2 dalyse, susiejimas su papildoma sąlyga, kad įgyjančioji įmonė į savo mokesčių balansą turi įtraukti perleistų
         akcijų buvusią balansinę vertę, prieštarautų šios direktyvos tikslui pašalinti fiskalines įmonių restruktūrizavimo tarptautiniu
         lygmeniu kliūtis užtikrinant, kad galimas akcijų vertės padidėjimas nebus apmokestintas prieš faktinį jų pardavimą (šiuo klausimų
         žr. 2007 m. liepos 5 d. Sprendimo Kofoed, C‑321/05, Rink. p. I‑5795, 32 punktą).

      29      Tačiau Vokietijos vyriausybė tvirtina, kad nagrinėjamos Vokietijos teisės aktų nuostatos prisideda prie Direktyvos 90/434
         tikslo atidėti apmokestinimą, o ne visiškai atleisti nuo mokesčio. Jos teigimu, dvigubo buhalterinės vertės susiejimo reikalavimu
         tarpvalstybinio akcijų perleidimo atveju siekiama būtent užkirsti kelią tam, kad būtų išvengta vienintelio apmokestinimo perleidžiant
         akcijas į užsienį ir taip pasiekta visiško apmokestinimo už akcijų pardavimą nebuvimo tiek įgyjančiosios užsienio įmonės,
         tiek perleidžiančiosios įmonės atžvilgiu.

      30      Tiek, kiek ši vyriausybė ketina tvirtinti, jog nagrinėjamos Vokietijos teisės aktų nuostatos yra būtinos siekiant užkirsti
         kelią tam, kad vėlesniame etape po pasikeitimo akcijomis galiausiai būtų išvengta apmokestinimo, reikia priminti, jog Teisingumo
         Teismas jau turėjo progą pripažinti, kad valstybės narės turi suteikti Direktyvoje 90/434 numatytas mokesčio lengvatas šios
         direktyvos 2 straipsnio d punkte nurodytoms keitimosi akcijomis operacijoms, nebent šių operacijų pagrindinis ar vienas pagrindinių
         tikslų būtų mokesčių slėpimas arba vengimas šios direktyvos 11 straipsnio 1 dalies a punkto prasme (1997 m. liepos 17 d. Sprendimo
         Leur-Bloem, C‑28/95, Rink. p. I‑4161, 40 punktas).

      31      Remdamosi Direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punktu, valstybės narės tik išimtiniais ir ypatingais atvejais gali atsisakyti
         taikyti arba gali neleisti pasinaudoti visomis šios direktyvos nuostatomis arba jų dalimi (minėto sprendimo Kofoed 37 punktas). Siekdamos patikrinti, ar toks yra numatytos operacijos tikslas, kompetentingos nacionalinės institucijos turi
         ne tik taikyti iš anksto nustatytus bendrus kriterijus, tačiau turi ją bendrai patikrinti kiekvienu konkrečiu atveju (minėto
         sprendimo Leur-Bloem 41 punktas).

      32      Todėl reikia pripažinti, kad valstybės narės mokesčių teisės norma, pagal kurią, kaip pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamą
         normą, bendrai atsisakoma suteikti Direktyvoje 90/434 numatytas mokesčio lengvatas keitimosi akcijomis operacijoms, kurioms
         ši direktyva taikoma, motyvuojant vien tuo, kad įgyjančioji įmonė savo mokesčių balanse perleistų akcijų neįvertino jų buvusia
         buhalterine verte, negali būti grindžiama Direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punktu ir todėl būti laikoma suderinama
         su šia direktyva.

      33      Šame kontekste, beje, reikia pažymėti, kad A.T. savo pastabose teigė, o Vokietijos vyriausybė šiuo klausimu tam neprieštaravo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama keitimosi
         akcijomis operacija buvo įvykdyta tik tam, kad būtų patenkintos Amerikos biržoms taikomos taisyklės ir kad G‑SA iki to laiko išlaikė įsigytas C‑GmbH akcijas.

      34      Dėl to, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama norma siekiama, kaip teigė Vokietijos vyriausybė per posėdį, ne tik užkirsti kelią
         piktnaudžiavimui, bet ir sudaryti sąlygas apmokestinti tais atvejais, kai paaiškėtų, kad apmokestinimo sistemoje yra spraga,
         reikia konstatuoti, jog leisti valstybei narei vienašališkai užpildyti tokias spragas, jei jų būtų, reikštų grėsmę, kad Direktyvos 90/434
         tikslas nustatyti bendrą mokesčių sistemą, kaip priminta 27 punkte, nebus pasiektas.

      35      Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pačia Direktyva 90/434, remiantis jos ketvirta konstatuojamąja dalimi, siekiama apsaugoti
         valstybės narės, kurioje yra įgytoji įmonė, finansinius interesus. Direktyvos 90/434 8 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje
         nustatyta, kad 1 dalies taikymas netrukdo valstybėms narėms turto vertės padidėjimo pajamų, susidariusių paskesnio perleidimo
         metu, apmokestinti taip, kaip ir turto vertės padidėjimo pajamų, susidariusių dėl iki įgijimo turėtų vertybinių popierių perleidimo.

      36      Tačiau, kaip pastebi Europos Bendrijų Komisija, tai, kad biržų veiklą reglamentuojantys teisės aktai pagrindinėje byloje nustato
         A.T. pareigą vėliau perleisti mainais gautas akcijas, ir tai, kad G‑SA akcijų kursas biržoje labai sumažėjo, nepateisina galimybės apmokestinti remiantis vien keitimusi akcijomis, nes paslėpti
         rezervai tuo metu dar nebuvo panaudoti.

      37      Be to, reikia pažymėti, kad, kaip pripažįsta Vokietijos vyriausybė, dėl minėtų akcijų buvusios buhalterinės vertės susiejimo
         įgyjančiojoje įmonėje apmokestinimo vėliau parduodant perleistas akcijas tikslais daugiau naudos turi ne Vokietijos, o Prancūzijos
         biudžetas, o tai tuo labiau paneigia Vokietijos įstatymų leidėjo interesą nustatyti tokį reikalavimą.

      38      Be to, įrodyti realų suinteresuotumą šiuo dvigubo perleistų akcijų buvusios buhalterinės vertės susiejimo reikalavimu tampa
         sunkiau, nes, kaip nurodė A.T. ir Komisija savo rašytinėse pastabose ir kaip per posėdį patvirtino Vokietijos vyriausybė, tuo tarpu UmwStG buvo pakeistas
         taip, kad minėtas reikalavimas keitimuisi akcijomis, kuriuo gali būti suinteresuotos įvairių valstybių narių įmonės, nuo 2007 m.
         nebetaikomas.

      39      Atsižvelgiant į visa tai, kas pasakyta, į pirmą klausimą reikia atsakyti taip, kad Direktyvos 90/434 8 straipsnio 1 ir 2 dalys
         draudžia valstybės narės normą, pagal kurią pasikeitimas akcijomis yra pagrindas įgytosios įmonės akcininkų lygmeniu apmokestinti
         iš perleidimo gautą pelną, apskaičiuotą kaip skirtumas tarp perleistų akcijų pirminių įsigijimo išlaidų ir šių akcijų rinkos
         vertės, nebent įgyjančioji įmonė savo mokesčių balanse perleistas akcijas apskaitytų buvusia buhalterine verte.

      40      Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmą prejudicinį klausimą, į antrą klausimą atsakyti nereikia.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      41      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
      1990 m. liepos 23 d. Tarybos direktyvos 90/434/EEB dėl bendros mokesčių sistemos, taikomos įvairių valstybių narių įmonių
            jungimui, skaidymui, turto perleidimui ir keitimuisi akcijomis draudžia valstybės narės normą, pagal kurią pasikeitimas akcijomis
            yra pagrindas įgytosios įmonės akcininkų lygmeniu apmokestinti iš perleidimo gautą pelną, apskaičiuotą kaip skirtumas tarp
            perleistų akcijų pirminių įsigijimo išlaidų ir šių akcijų rinkos vertės, nebent įgyjančioji įmonė savo mokesčių balanse perleistas
            akcijas apskaitytų buvusia buhalterine verte.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.


title: 2010 m. kovo 9 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas. # hofherr communikation GmbH prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Tarptautinė registracija, nurodant Europos bendrijos teritoriją - Žodinis prekių ženklas NATURE WATCH - Absoliutus atmetimo pagrindas - Skiriamasis požymis - Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas (dabar - Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktas). # Byla T-77/09.

text:
      2010 m. kovo 9 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas hofherr communikation prieš VRDT (NATURE WATCH)
      (Byla T‑77/09)
      „Bendrijos prekių ženklas – Tarptautinė registracija nurodant Europos bendrijos teritoriją – Žodinis prekių ženklas NATURE WATCH – Absoliutus atmetimo pagrindas – Apibūdinamasis pobūdis – Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktas)“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Prekių ženklai, sudaryti tik iš žymenų arba nuorodų, kurie gali būti naudojami prekių savybėms žymėti (Tarybos reglamento
         Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas) (žr. 23, 39 punktus)

      Dalykas

               Ieškinys dėl 2008 m. gruodžio 4 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1410/2008‑1) dėl žodinio žymens NATURE
                  WATCH tarptautinės registracijos nurodant Europos bendrijos teritoriją.

            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               hofherr communikation GmbH

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               žodinis prekių ženklas NATURE WATCH 9, 39, 41 ir 43 klasių prekėms ir paslaugoms – tarptautinės registracijos Nr. WOO957541

               Eksperto sprendimas:

               atsisakyti įregistruoti

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               atmesti apeliaciją.

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš hofherr communikation GmbH bylinėjimosi išlaidas.


title: 2011 m. vasario 17 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Marc Berel ir kiti prieš Administration des douanes de Rouen ir kt.. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour d’appel de Rouen - Prancūzija. # Bendrijos muitinės kodeksas - 213, 233 ir 239 straipsniai - Kelių skolininkų solidarioji atsakomybė už tą pačią skolą muitinei - Atsisakymas išieškoti importo muitus - Skolos muitinei išnykimas - Solidariojo bendraskolio galimybė remtis atsisakymu išieškoti skolą muitinei iš kito bendraskolio - Nebuvimas. # Byla C-78/10.

text:
      TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2011 m. vasario 17 d.(*)

      „Bendrijos muitinės kodeksas – 213, 233 ir 239 straipsniai – Kelių skolininkų solidarioji atsakomybė už tą pačią skolą muitinei – Atsisakymas išieškoti importo muitus – Skolos muitinei išnykimas – Solidariojo bendraskolio galimybė remtis atsisakymu išieškoti skolą muitinei iš kito bendraskolio − Nebuvimas“
      Byloje C‑78/10
      dėl Cour d’appel de Rouen (Prancūzija) 2010 m. sausio 28 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2010 m. vasario 10 d., pagal SESV 267 straipsnį
         pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Marc Berel, bendrovės Port Angot Développement atstovas,

      Emmanuel Hess, bendrovės Port Angot Développement bankroto administratorius,

      Rijn Schelde Mondia France SA,
      Receveur principal des douanes de Rouen Port,
      Administration des douanes – Havre port,
      Société Port Angot Développement, Manutention de Produits Chimiques et Miniers Maprochim SAS teisių perėmėja,

      Asia Pulp & Paper France EURL
      prieš
      Administration des douanes de Rouen,
      Receveur principal des douanes du Havre,
      Administration des douanes du Havre
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas J.‑C. Bonichot, teisėjai K. Schiemann, L. Bay Larsen, C. Toader ir A. Prechal (pranešėjas),
      generalinė advokatė V. Trstenjak,
      posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. lapkričio 11 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –      M. Berel, bendrovės Port Angot Développement atstovo, atstovaujamo advokato E. Taÿ Pamart,

      –      Asia Pulp & Paper France EURL, atstovaujamos advokatų F. Citron ir S. Le Roy,

      –      Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos G. de Bergues ir B. Cabouat,
      –      Europos Komisijos, atstovaujamos L. Bouyon ir B.-R. Killmann,
      susipažinęs su 2010 m. gruodžio 16 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos
         muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307), iš dalies pakeisto 1996 m.
         gruodžio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 82/97 (OL L 17, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas
         lietuvių k., 2 sk., 8 t., p. 179, toliau – Muitinės kodeksas), 213, 233 ir 239 straipsnių išaiškinimu.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp M. Berel, bendrovės Port Angot Développement, kuri yra Manutention de Produits Chimiques et Miniers Maprochim SAS (toliau – Maprochim) teisių perėmėja, atstovo, Rijn Schelde Mondia France SA (toliau – Mondia France), Asia Pulp & Paper France EURL (toliau – Asia P & P) ir administration des douanes de Rouen (Rueno muitų administratorius), receveur principal des douanes du Havre (Havro pagrindinis muitų administratorius), l’administration des douanes du Havre (Havro muitų administratorius) (toliau –
         muitinės institucijos) dėl skolos muitinei, kurios atžvilgiu Maprochim, Asia P & P ir Mondia France yra solidariosios bendraskolės ir kurios dalį iš pastarosios bendrovės buvo atsisakyta išieškoti, išieškojimo.

       Teisinis pagrindas
       Sąjungos teisė
      3        Muitinės kodekso 4 straipsnyje numatoma:

      „Šiame Kodekse vartojamos šios sąvokos:
      <...>
      9)      „Skola muitinei“ – asmens prievolė sumokėti pagal galiojančias Bendrijos nuostatas atitinkamoms prekėms taikomų importo muitų
         (importo skola muitinei) <...> sumą;

      <...>
      12)      „Skolininkas“ – bet kuris asmuo, privalantis sumokėti skolą muitinei;
      <...>“
      4        Muitinės kodekso 5 straipsnyje nustatyta:

      „1.      Kiekvienas asmuo <...> gali paskirti savo atstovą, įgaliotą atstovauti jam muitinėje atliekant muitinės veiklos taisyklių
         nustatytus veiksmus ir formalumus.

      2.      Toks atstovavimas gali būti:
      –      tiesioginis, kai atstovas veikia kito asmens vardu ir dėl jo interesų, arba
      –      netiesioginis, kai atstovas veikia savo vardu, bet dėl kito asmens interesų.
      <...>
      4.      Atstovas privalo pareikšti, kad jis veikia dėl atstovaujamojo asmens interesų, nurodyti, ar jis veikia kaip tiesioginis, ar
         kaip netiesioginis atstovas, ir turėti įgaliojimus, suteikiančius teisę veikti kaip atstovui.

      Asmuo, kuris nepareiškia, kad jis veikia kito asmens vardu arba dėl jo interesų, arba kuris pareiškia, kad veikia kito asmens
         vardu arba dėl jo interesų, neturėdamas atitinkamų įgaliojimų, laikomas veikiančiu savo vardu ir dėl savo interesų.

      <...>“
      5        Pagal Muitinės kodekso 202 straipsnį:

      „1.      Importo skola muitinei atsiranda:
      a)      neteisėtai įvežant į Bendrijos muitų teritoriją importo muitais apmokestinamas prekes
      <...>
      Taikant šį straipsnį neteisėtu įvežimu laikomas bet koks prekių įvežimas pažeidžiant 38–41 straipsnių ir 177 straipsnio antrosios
         įtraukos nuostatas.

      2.      Skola muitinei atsiranda neteisėto prekių įvežimo momentu.
      3.      Skolininkais laikomi:
      –      asmuo, neteisėtai įvežęs tokias prekes,
      –      bet kurie asmenys, dalyvavę neteisėtai įvežant prekes ir žinoję arba, yra pagrindo manyti, turėję žinoti, kad toks prekių
         įvežimas neteisėtas, ir

      –      bet kurie asmenys, įsigiję arba laikę atitinkamas prekes ir jų įsigijimo arba gavimo metu žinoję arba, yra pagrindo manyti,
         turėję žinoti, kad prekės buvo įvežtos neteisėtai.“

      6        Muitinės kodekso 203 straipsnis suformuluotas taip:

      „1.      Importo skola muitinei atsiranda:
      –      neteisėtai paimant iš muitinės priežiūros importo muitais apmokestinamas prekes.
      2.      Skola muitinei atsiranda prekių paėmimo iš muitinės priežiūros momentu.
      3.      Skolininkais laikomi:
      –      asmuo, paėmęs prekes iš muitinės priežiūros,
      –      bet kurie asmenys, dalyvavę taip paimant prekes ir žinoję arba, yra pagrindo manyti, turėję žinoti, kad prekės paimamos iš
         muitinės priežiūros,

      –      bet kurie asmenys, įsigiję arba laikę atitinkamas prekes ir jų įsigijimo arba gavimo metu žinoję arba, yra pagrindo manyti,
         turėję žinoti, kad prekės buvo paimtos iš muitinės priežiūros, ir

      –      atitinkamais atvejais asmuo, turėjęs vykdyti prievoles, susijusias su laikinuoju prekių saugojimu arba su prekėms įformintos
         muitinės procedūros taikymu.“

      7        Muitinės kodekso 213 straipsnyje skelbiama:

      „Jeigu vieną skolą muitinei privalo sumokėti keli asmenys, jie solidariai atsako už tokią skolą.“
      8        Muitinės kodekso 233 straipsnyje nustatyta:

      „<...> skola muitinei išnyksta:
      a)      sumokėjus muito sumą;
      b)      atsisakius išieškoti muito sumą;
      <...>“
      9        Muitinės kodekso 236 straipsnyje numatyta:

      „1.      Importo arba eksporto muitai grąžinami nustačius, kad tada, kai jie buvo sumokėti, tokių muitų suma nebuvo teisiškai privaloma
         sumokėti arba kad ši suma buvo įtraukta į apskaitą nesivadovaujant 220 straipsnio 2 dalimi.

      Importo arba eksporto muitus atsisakoma išieškoti nustačius, kad tada, kai jie buvo įtraukti į apskaitą, tokių muitų suma
         nebuvo teisiškai privaloma sumokėti arba kad ši suma buvo įtraukta į apskaitą nesivadovaujant 220 straipsnio 2 dalimi.

      Muitai negrąžinami ir neatsisakoma jų išieškoti, jeigu įvykių, dėl kurių buvo sumokėta arba įtraukta į apskaitą teisiškai
         neprivaloma sumokėti pinigų suma, priežastis buvo tyčiniai suinteresuoto asmens veiksmai.

      2.      Importo arba eksporto muitai grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti, jeigu per trejus metus nuo skolininko informavimo apie
         tokių muitų sumą dienos atitinkamai muitinės įstaigai pateikiamas prašymas.

      Šis laikotarpis pratęsiamas, jeigu suinteresuotas asmuo pateikia įrodymus, kad pateikti tokį prašymą per nustatytą laikotarpį
         jam sukliudė ypatingos aplinkybės arba force majeure.

      Jeigu muitinė per šį laikotarpį pati nustato, kad susidarė kuri nors iš 1 dalies pirmojoje ar antrojoje pastraipose aprašytų
         padėčių, ji grąžina arba atsisako išieškoti muitą savo iniciatyva.“

      10      Pagal šio kodekso 239 straipsnį:

      „1.      Importo arba eksporto muitai gali būti grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti susidarius 236, 237 ir 238 straipsniuose nenurodytoms
         padėtims:

      –      <...> nustatytinoms taikant Komiteto procedūrą,
      –      sąlygotoms aplinkybių, kuriomis suinteresuoto asmens veiksmuose nematyti apgaulės arba akivaizdaus aplaidumo požymių. Padėtys,
         kurioms susidarius gali būti taikoma ši nuostata, ir procedūros, kurios turi būti taikomos tokiais atvejais, nustatomos taikant
         Komiteto procedūrą. Muito grąžinimui arba atsisakymui jį išieškoti gali būti nustatomos ir specialios sąlygos.

      2.      Dėl 1 dalyje nurodytų priežasčių muitai grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti, jeigu 12 mėnesių nuo skolininko informavimo
         apie muitų sumą dienos atitinkamai muitinės įstaigai pateikiamas prašymas.

      <...>“
      11      1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio
         Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas (OL L 253, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t.,
         p. 3), iš dalies pakeisto 1998 m. liepos 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1677/98 (OL L 212, p. 18; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 2 sk., 9 t., p. 30, toliau – Įgyvendinimo reglamentas), 878 straipsnyje numatyta:

      „Prašymą grąžinti importo ar eksporto muitus arba atsisakyti juos išieškoti (toliau – prašymas grąžinti arba atsisakyti išieškoti)
         pateikia asmuo, kuris sumokėjo ar turi sumokėti tuos muitus, arba asmenys, kurie perėmė jo teises ir pareigas.

      Prašymą grąžinti arba atsisakyti išieškoti gali pateikti ir asmens arba asmenų, nurodytų pirmojoje pastraipoje, atstovas.“
      12      Įgyvendinimo reglamento 899 straipsnyje nustatyta:

      „Nepažeidžiant kitų sąlygų, kurios turi būti aptartos kiekviena atskirai 905–909 straipsniuose nustatyta tvarka, jeigu sprendimą
         priimanti muitinė nustato, kad prašymas grąžinti arba atsisakyti išieškoti, jai pateiktas vadovaujantis Kodekso 239 straipsnio
         2 dalimi:

      –      remiasi priežastimis, atitinkančiomis vieną iš aplinkybių, nurodytų 900–903 straipsniuose, kai tos aplinkybės nėra apgaulės
         ar akivaizdaus suinteresuoto asmens aplaidumo rezultatas, ji grąžina importo muitų sumą arba atsisako ją išieškoti.

      „Suinteresuotas asmuo“ reiškia asmenį ar asmenis, nurodytus 878 straipsnio 1 dalyje, arba jų atstovus ir bet kurį kitą asmenį,
         kuris dalyvavo atliekant muitinės formalumus su atitinkamomis prekėmis arba davė nurodymus, būtinus šiems formalumams atlikti,

      –      remiasi priežastimis, atitinkančiomis vienas iš aplinkybių, nurodytų 904 straipsnyje, ji negrąžina šios importo muitų sumos
         arba neatsisako jos išieškoti.“

      13      Įgyvendinimo reglamento 900 straipsnio 1 dalies o punkte skelbiama:

      „Importo muitai grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti, jeigu:
      <...>
      o)      skola muitinei atsiranda kitaip, nei nustatyta [Muitinės] Kodekso 201 straipsnyje, ir suinteresuotas asmuo turi galimybę pateikti
         kilmės sertifikatą <...> ar kitą dokumentą, įrodantį, kad, jei importuojamos prekės būtų buvusios įformintos išleidimui į
         laisvą apyvartą, jų atžvilgiu būtų buvę galima taikyti Bendrijos režimą arba preferencinį tarifų režimą, jeigu būtų laikomasi
         kitų 890 straipsnyje minimų sąlygų.“

       Nacionalinė teisė
      14      Civilinio kodekso 1208 straipsnyje nustatyta:

      „Solidarusis bendraskolis, kuriam kreditorius pateikia reikalavimus, gali pasinaudoti visais atsikirtimais, kylančiais iš
         prievolės pobūdžio, ir visais asmeniniais bei visiems skolininkams bendrais atsikirtimais.

      Jis negali remtis asmeniniais kitų skolininkų atsikirtimais.“
      15      Pagal Civilinio kodekso 1285 straipsnį:

      „Atsisakymas išieškoti muitus ar atleidimas nuo jų pagal susitarimą vieno solidariojo skolininko atžvilgiu galioja ir kitiems
         bendraskoliams, nebent kreditorius aiškiai išsaugo teises pastarųjų atžvilgiu.

      Pastaruoju atveju skolą galima išieškoti tik sumažinus asmens, iš kurio atsisakyta išieškoti, dalį.“
       Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
      16      Mondia France yra bendrovė, kuri specializuojasi miškininkystės produktų, ypač popieriaus ir medienos plaušienos, importo ir eksporto, taip
         pat šių prekių sandėliavimo ir platinimo srityse. Todėl ji turi leidimą eksploatuoti sandėlius ir laikinojo prekių saugojimo
         sandėlius (MADT) Ruane ir Havre.

      17      Asia P & P, Mondia France klientė, pavedė šiai atlikti gabenimo, sandėliavimo ir muitinės formalumų atlikimo operacijas, susijusias su prekėmis, kuriomis
         ji prekiauja Europos Sąjungoje, iš esmės Indonezijos kilmės popieriumi.

      18      Mondia France įgaliojo muitinės tarpininkę Maprochim dėl savo interesų atlikti muitinės formalumus dėl šių prekių.

      19      2000 m. balandžio mėn. muitinės įstaigos atliko šių prekių importo operacijų, atliktų 1998 m. ir 1999 m., tiek Havre, tiek
         Ruane patikrinimą.

      20      Per šį patikrinimą buvo konstatuota, kad dalis Mondia France sandėliuose laikomų prekių buvo pristatytos Asia P & P neatlikus muitinės formalumų. Dėl šių prekių institucijos nusprendė, jog buvo padarytas importo nedeklaravus pažeidimas.

      21      Kiek tai susiję su kita prekių dalimi, buvo nustatyta, kad jos buvo tiekiamos neatlikus muitinės formalumų, t. y. tie formalumai
         buvo atlikti tik po to, kai prekės buvo išgabentos iš Mondia France sandėlio, kuriam suteiktas leidimas. Dėl šių prekių muitinės institucijos nusprendė, kad buvo padarytas neteisėto prekių
         paėmimo iš muitinės priežiūros pažeidimas.

      22      Muitinės institucijos pranešė Mondia France, Asia P & P ir Maprochim apie konstatuotus pažeidimus ir pareikalavo su šių prekių tiekimu susijusių muitų ir mokesčių, t. y. muitų ir kitų mokesčių.
         Jos visų trijų bendrovių atžvilgiu išleido pranešimus apie išieškojimą, būtent susijusius su muitų sumokėjimu.

      23      Trys bendrovės, kai jų skundus dėl šių pranešimų muitinės institucijos atmetė, pareiškė ieškinius Havro ir Ruano pirmosios
         instancijos teismuose dėl joms pateiktų pranešimų dėl išieškojimo ir sprendimų, kuriais atmetami su jais susiję skundai, panaikinimo.
         Kadangi bylos buvo susijusios, Havro pirmosios instancijos teismas atsisakė savo jurisdikcijos Ruano pirmosios instancijos
         teismo naudai.

      24      Be to, 2000 m. spalio 31 d. Mondia France pateikė direction générale des douanes (Pagrindinis muitų direktoratas) prašymą atsisakyti išieškoti muitus pagal Muitinės kodekso 239 straipsnį ir Įgyvendinimo
         reglamento 900 straipsnio 1 dalies o punktą, nurodydama, kad nėra apgaulės arba akivaizdaus aplaidumo požymių, ir prašydama
         Indonezijos kilmės popieriui a posteriori taikyti preferencinį tarifų režimą.

      25      Iš pradžių šis prašymas buvo atmestas, nes direction générale des douanes paprašė išankstinės Europos Bendrijų Komisijos nuomonės, o ši 2004 m. spalio 7 d. rašte teigė, kad reikia konstatuoti akivaizdų
         Mondia France aplaidumą. 2007 m. sausio 25 d. Nutartimi Rijn Schelde Mondia France prieš Komisiją (T‑55/05) Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismas atmetė ieškinį dėl šio rašto kaip akivaizdžiai nepriimtiną.

      26      Tačiau muitinės institucijos, gavusios naujų įrodymų, vėliau 2006 m. vasario 6 d. ir kovo 3 d. raštais atsisakė išieškoti
         dalį muitų iš Mondia France.

      27      2008 m. balandžio 11 d. sprendimu Ruano pirmosios instancijos teismas, atsižvelgdamas į šį atsisakymą išieškoti muitus, atmetė
         Mondia France, Asia P & P ir Maprochim prašymus panaikinti pranešimus dėl joms taikomų muitų išieškojimo.

      28      Kalbant apie Asia P & P ir Maprochim prašymus atsisakyti išieškoti muitus, pažymėtina, kad šis teismas nusprendė, kad iš Civilinio kodekso 1208 straipsnio matyti,
         jog kiekvienas solidarusis bendraskolis turi būti laikomas privalomai atstovaujančiu savo bendraskoliams ir vieno atžvilgiu
         priimti sprendimai taikomi ir kitiems, net jei jie nedalyvavo teismo procese.

      29      Jis nusprendė, kad kai Mondia France pateikė prašymą atsisakyti išieškoti muitus, turėjo būti laikoma, jog ji veikia ne tik dėl savo interesų, bet atstovauja ir
         solidariajai bendraskolei, t. y. Asia P & P.

      30      Todėl Ruano pirmosios instancijos teismas sumažino Asia P & P skolą muitinei suma, kurią buvo atsisakyta išieškoti iš Mondia France, t. y. abiejų bendrovių skolos muitinei sumos buvo vienodos. Taigi, buvusi Asia P & P 980 058,65 EUR skola muitinei sumažėjo iki 224 390, 73 EUR.

      31      Dėl Maprochim Ruano pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad šios bendrovės skola muitinei pagal Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalį
         buvo 49 284 EUR, nes ji dalyvavo neteisėtai paimant prekes iš muitinės priežiūros ir žinojo arba, yra pagrindo manyti, turėjo
         žinoti, kad prekės neteisėtai paimamos iš muitinės priežiūros.

      32      Be to šis teismas nusprendė, kad Maprochim negalėjo pretenduoti į atsisakymą išieškoti muitus pagal Muitinės kodekso 236 straipsnį, nes ši nuostata taikoma ne tada,
         kai skola muitinei atsiranda prekes išleidus į laivą apyvartą, bet kai jos paimamos iš muitinės priežiūros.

      33      Mondia France, Asia P & P ir Maprochim bei muitinės institucijos pateikė apeliacinius skundus dėl šio sprendimo Ruano apeliaciniam teismui.

      34      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmiausia nusprendė: kadangi Asia P & P pateiktas pranešimas dėl išieškojimo buvo teisėtas, šiame teisme ši bendrovė daugiau negali pateikti prašymo atsisakyti išieškoti
         muitus, nes Muitinės kodekso 239 straipsnio 2 dalyje numatytas dvylikos mėnesių terminas praėjo.

      35      Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atmetė Asia P & P argumentą, kad šiai bendrovei turi būti taikomas atsisakymas išieškoti muitus, priimtas dėl Mondia France, nes ši turėjo generalinį įgaliojimą atstovauti ir todėl pateikė prašymą atsisakyti išieškoti muitus taip pat dėl Asia P & P interesų. Šiuo atžvilgiu šis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė, kad Muitinės kodekso 5 straipsnio
         4 dalyje numatytos sąlygos taikomos bendrai ir jos nebuvo įvykdytos šioje byloje.

      36      Galiausiai, vis dar kalbant apie Asia P & P, pažymėtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat nusprendė, kad atsisakymas išieškoti muitus,
         taikomas Mondia France, yra šiai bendrovei suteikta asmeninė išimtis Civilinio kodekso 1208 straipsnio prasme, kuria Asia P & P negali remtis, ji negali remtis šia išimtimi, nebent ši išimtis būtų bendra visiems solidariesiems bendraskoliams.

      37      Tačiau šis teismas kelia klausimą, ar pagal Muitinės kodekso 213, 233 ir 239 straipsnius draudžiama taikyti solidariųjų bendraskolių
         bendro atstovavimo principą, kylantį iš Civilinio kodekso 1200 ir paskesnių straipsnių ir leidžiantį Asia P & P, kuri įgaliojo Mondia France atlikti muitinės formalumus, pasinaudoti pastarajai bendrovei suteiktu atsisakymu išieškoti muitus pagal Muitinės kodekso
         239 straipsnį ir Įgyvendinimo reglamento 900 straipsnio 1 dalies o punktą.

      38      Jam kyla tas pats klausimas ir dėl bendrovės Port Angot Développement, kuri yra Maprochim teisių perėmėja ir kuriai teisme pradėta bankroto procedūra, nes ši bendrovė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio
         teismo prašė jai taikyti Mondia France suteiktą atsisakymą išieškoti muitus, kurį Asia P & P pritaikė Ruano pirmosios instancijos teismas pagal tą patį solidariųjų bendraskolių bendro atstovavimo principą.

      39      Tokiomis aplinkybėmis Ruano apeliacinis teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį
         klausimą:

      „Ar pagal <...> Muitinės kodekso 213, 233 ir 239 straipsnius skolos muitinei solidariajam bendraskoliui, dėl kurio nepriimtas
         sprendimas atsisakyti išieškoti minėtą skolą, draudžiama, siekiant būti atleistam nuo skolos muitinei, už išieškojimą atsakingo
         administratoriaus atžvilgiu remtis sprendimu atsisakyti išieškoti muitus, priimtu pagal [šio kodekso] 239 straipsnį, apie
         kurį administratorius pranešė kitam solidariajam bendraskoliui?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      40      Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Muitinės kodekso 213, 233 ir 239 straipsnius
         reikia aiškinti taip, kad pagal juos solidarios atsakomybės už skolą muitinei pagal 213 straipsnį, kaip antai nagrinėjamosios
         pagrindinėje byloje, atveju draudžiama taikyti nacionalinės teisės principą, kad pagal 239 straipsnį vienam solidariajam bendraskoliui
         suteiktu atsisakymu išieškoti dalį muitų gali remtis ir kiti bendraskoliai, nes to paties kodekso 233 straipsnio pirmos pastraipos
         b punkte numatytas skolos išnykimas susijęs su pačia skola ir todėl visi solidarieji bendraskoliai atleidžiami nuo tokios
         jos sumos, kokią buvo atsisakyta išieškoti, mokėjimo.

      41      Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad, priešingai nei 1988 m. balandžio 18 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1031/88, nustatančio
         už skolos muitinei sumokėjimą atsakingus asmenis (OL L 102, p. 5), 3 straipsnio antroje pastraipoje ir 4 straipsnio 1 dalies
         antroje pastraipoje, kuriose nustatoma, kad esant keliems tos pačios skolos muitinei skolininkams atsakomybė nustatoma „solidariai
         pagal galiojančias valstybių narių teisės nuostatas“, Muitinės kodekso 213 straipsnyje, kuriuo pakeistos šios nuostatos, nebeliko
         nuorodos į nacionalinę teisę.

      42      213 straipsniu patvirtinamas solidarumo principas kelių tos pačios skolos muitinei skolininkų atveju. Iš tiesų nėra jokios
         tikslesnės taisyklės, susijusios su šio solidarumo įgyvendinimu, be kita ko, kalbant apie vienam bendraskoliui suteikto atsisakymo
         išieškoti muitus įtaką kitų bendraskolių pareigai.

      43      Be to, tokia taisyklė aiškiai nenumatyta nei kitose Muitinės kodekso nuostatose, nei Įgyvendinimo reglamente.

      44      Taigi, Muitinės kodekso 233 straipsnio pirmos pastraipos b punkte numatytas skolos muitinei išnykimas atsisakius išieškoti
         muitus, tačiau šioje nuostatoje nepatikslinama, ar esant keliems skolininkams šis išnykimas susijęs tik su prašymą atsisakyti
         išieškoti muitus pateikusiu asmeniu, ar jis taip pat neišvengiamai taikomas ir kitiems bendraskoliams.

      45      Tačiau aiškinimas, kad pagal šią nuostatą skolos muitinei išnykimas taikomas tik prašymą atsisakyti išieškoti muitus patiekusiam
         asmeniui, atrodo pateisinamas atsižvelgiant į visus vienas kitą atitinkančius įrodymus.

      46      Pirma, kadangi pagal Muitinės kodekso 233 straipsnio pirmos pastraipos b punktą atsisakymas išieškoti muitus yra skolos muitinei
         išnykimo priežastis, jis turi būti aiškinamas siaurai. Iš tikrųjų šiuo straipsniu įgyvendinama būtinybė apsaugoti nuosavus
         Sąjungos išteklius (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2010 m. balandžio 29 d. Sprendimo Dansk Transport og Logistik, C‑230/08, Rink. p. I‑0000, 51 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      47      Antra, iš Teisingumo Teismo praktikos taip pat matyti, kad valstybės narės išlaiko galimybę priimti priemones, kuriomis galėtų
         veiksmingai prisidėti prie muitų teisės reglamentavimo, konkrečiai kalbant, užtikrinti veiksmingą skolos muitinei išieškojimą,
         ir, be to, gali laikydamosi šių tikslų ir pagal proporcingumo principą esant reikalui nustatyti taisykles, kuriose patikslinamos
         šių teisės aktų taikymo sąlygos (šiuo klausimu žr. 2004 m. rugsėjo 23 d. Sprendimo Spedition Ulustrans, C‑414/02, Rink. p. I‑8633, 38 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      48      Svarbu pridurti, kad Muitinės kodekso 213 straipsniu būtent siekiama šio veiksmingo skolos muitinei išieškojimo ir užtikrinti
         nuosavų Sąjungos išteklių apsaugą. Iš tiesų solidarumo sistema yra nacionalinėms institucijoms suteiktas papildomas teisinis
         instrumentas, siekiant sustiprinti jų veiksmus skolos muitinei išieškojimo srityje.

      49      Tačiau nacionalinės teisės principo, kaip antai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytas solidariųjų
         bendraskolių bendro atstovavimo principas, taikymas esant solidariajai atsakomybei už skolą muitinei pagal Muitinės kodekso
         213 straipsnį, kurio rezultatas yra tas, kad vienam bendraskoliui pagal šio kodekso 239 straipsnį suteiktu atsisakymu išieškoti
         muitus skolos mokėjimo atžvilgiu gali remtis visi kiti bendraskoliai, t. y. skolos išnykimas, numatytas šio kodekso 233 straipsnio
         pirmos pastraipos b punkte, būtinai susijęs su visa skola, neprisidėtų prie šio tikslo, kuris pagal teisės aktus labai svarbus,
         įgyvendinimo.

      50      Trečia, neatrodo, kad nacionalinės teisės principo taikymas ir radikalios pasekmės, kurias jis sukeltų skolai muitinei, būtų
         pateisinami atsižvelgiant į sprendimo atsisakyti išieškoti muitus pagal Muitinės kodekso 239 straipsnį, kaip antai nagrinėjamasis
         pagrindinėje byloje, savybes.

      51      Šiuo atveju solidarioji atsakomybė, kuria remiasi trys bendrovės skolos muitinei bendraskolės, nėra tos pačios kilmės. Iš
         tiesų, kai kurios iš jų turi sumokėti šią skolą, nes atliko veiksmus, dėl kurių atsirado skola muitinei, t. y. arba neteisėtai
         įvežė prekes į Sąjungos muitų teritoriją Muitinės kodekso 202 straipsnio prasme, arba neteisėtai paėmė prekes iš muitinės
         priežiūros šio kodekso 203 straipsnio prasme. Solidarioji atsakomybė, taikoma kitoms bendrovėms, susijusi su jų dalyvavimu
         įvežant ar paimant arba su tuo, jog jos šias prekes įsigijo arba laikė.

      52      Tokioje situacijoje suinteresuotųjų asmenų apgaulės ir akivaizdaus aplaidumo nebuvimą, kuris yra Muitinės kodekso 239 straipsnyje
         nustatyta sąlyga, lemianti tai, ar atsisakoma išieškoti importo muitus, reikia tirti atsižvelgiant į specialias aplinkybes,
         susijusias su kiekvieno bendraskolio skolos muitinei atsiradimą lemiančiu veiksniu, ir į jų profesinę patirtį bei rūpestingumą
         atsižvelgiant į veiksmus, kuriuos jie tariamai atliko ir dėl kurių atsirado solidarioji atsakomybė.

      53      Iš to taip pat matyti, kad tokioje situacijoje, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, išvados, padarytos tiriant konkrečią
         vieno bendraskolio situaciją, iš esmės negali būti taikomos kitiems bendraskoliams.

      54      Be to, kitaip, nei tvirtina Asia P & P, toks taikymas šioje byloje negali būti pateisinamas dėl to, kad Mondia France, pateikusi prašymą atsisakyti išieškoti muitus, pateikė šį prašymą kaip Asia P & P, kitos bendraskolės, atstovė, turinti generalinį įgaliojimą muitų srityje.

      55      Iš tiesų, kaip priminė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, toks atstovavimas atsisakymo išieškoti muitus
         srityje priklauso nuo Muitinės kodekso 5 straipsnio 4 dalyje nustatytų sąlygų įvykdymo. Be to, pakanka konstatuoti, kad prašymą
         priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vienintelis kompetentingas taikyti Sąjungos teisę pagrindinės bylos aplinkybėms,
         nusprendė, kad šios sąlygos nebuvo įvykdytos, kiek tai susiję su Mondia France pateiktu prašymu atsisakyti išieškoti muitus.

      56      Dėl Maprochim aišku, kad ši bendrovė, kuri pati veikė kaip bendrovės Mondia France atstovė Muitinės kodekso 5 straipsnio prasme, kiek tai susiję su muitinės formalumų dėl prekių siekiant jos interesų atlikimu,
         negali tvirtinti, kad jai atstovavo Mondia France, prašydama atsisakyti išieškoti muitus.

      57      Maprochim taip pat negali remtis tuo, kad nebuvo konstatuotas akivaizdus Mondia France, kuri yra jos atstovaujamas ūkio subjektas, aplaidumas.

      58      Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas patikslino, kad ūkio subjektas, kuris kreipiasi į muitinės tarpininką ir yra jo tiesiogiai
         arba netiesiogiai atstovaujamas, bet kuriuo atveju laikomas muitinės skolininku ir negali remtis šio tarpininko padarytomis
         klaidomis, kad būtų atleistas nuo atsakomybės (žr. 2008 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading prieš Komisiją, C‑38/07 P, Rink. p. I‑8599, 52 punktą).

      59      Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad reikia atsižvelgti į įrodymus, susijusius su galimu muitinės tarpininko aplaidumu,
         įskaitant jo profesinę patirtį, vertinant atstovaujamojo importuotojo aplaidumą, nes ūkio subjektas, kuris kreipėsi į muitinės
         tarpininką, negali išvengti paskesnio muitų išieškojimo, remdamasis savo nepatyrimu muitinės formalumų srityje (šiuo klausimu
         žr. minėto Sprendimo Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading prieš Komisiją 53 ir 54 punktus).

      60      Tačiau iš to nematyti, kad, atvirkščiai, muitinės tarpininkas, kurio paslaugomis paprastai naudojamasi dėl jo profesinės patirties
         muitų srityje, galėtų pasinaudoti atstovaujamojo ūkio subjekto nepatyrimu šioje srityje.

      61      Todėl reikia daryti išvadą, kad iš Muitinės kodekso 239 straipsnio sistemos matyti, jog šia nuostata pagrįstu sprendimu atsisakyti
         išieškoti muitus, kaip antai nagrinėjamuoju pagrindinėje byloje, gali remtis tik prašymą atsisakyti išieškoti muitus pateikęs
         asmuo.

      62      Be to, šią išvadą pagrindžia principas, pagal kurį importo ar eksporto muitų grąžinimas arba atsisakymas juos išieškoti, kurį
         galima taikyti tik esant tam tikroms sąlygoms ir konkrečiai numatytais atvejais, yra įprastos importo ir eksporto procedūros
         išimtis, todėl nuostatos, kuriose numatomas toks grąžinimas ar atsisakymas išieškoti, aiškinamos siaurai (žr., be kita ko,
         1999 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Söhl & Söhlke, C‑48/98, Rink. p. I‑7877, 52 punktą).

      63      Galiausiai tokioje situacijoje, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, jei nacionalinės teisės principas, pagal kurį numatomas
         solidariųjų bendraskolių bendras atstovavimas, galėtų būti taikomas, bet kuriuo atveju skola muitinei nebegalėtų būti išieškoma,
         net jei kiltų rizika, kad bendraskoliai, išskyrus tą, kuris pateikė prašymą atsisakyti išieškoti muitus, neįvykdys sąlygų,
         susijusių su apgaulės ir akivaizdaus aplaidumo nebuvimu, atsižvelgiant į visas jų solidariosios atsakomybės už skolą muitinei
         atsiradimo faktoriaus specialias aplinkybes ir jiems būdingą profesinę patirtį bei rūpestingumą.

      64      Tokia pasekmė būtų neproporcinga ir, kaip buvo priminta šio sprendimo 47 punkte, viršytų valstybių narių diskrecijos apibrėžti
         muitų teisės nuostatų taikymo sąlygas ribas.

      65      Todėl solidariosios atsakomybės už vieną skolą muitinei, kaip antai nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, atveju šios skolos
         išnykimas atsisakius išieškoti muitus, kaip numatyta Muitinės kodekso 233 straipsnio pirmos pastraipos b punkte, susijęs tik
         su asmeniu, kuris pateikė prašymą atsisakyti išieškoti muitus, ir netaikomas kitiems šios skolos bendraskoliams.

      66      Atsižvelgiant į visus minėtus svarstymus, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: Muitinės kodekso 213, 233 ir 239 straipsniai
         turi būti aiškinami taip, kad pagal juos solidariosios atsakomybės už skolą muitinei pagal 213 straipsnį, kaip antai nagrinėjamosios
         pagrindinėje byloje, atveju draudžiama taikyti nacionalinės teisės principą, kad pagal 239 straipsnį vienam solidariajam bendraskoliui
         suteiktu atsisakymu išieškoti dalį muitų gali remtis ir kiti bendraskoliai, nes to paties kodekso 233 straipsnio pirmos pastraipos
         b punkte numatytas skolos išnykimas susijęs su pačia skola ir todėl visi solidarieji bendraskoliai atleidžiami nuo tokios
         jos sumos, kokią buvo atsisakyta išieškoti, mokėjimo.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      67      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, iš dalies pakeisto 1996 m.
            gruodžio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 82/97, 213, 233 ir 239 straipsniai turi būti aiškinami taip,
            kad pagal juos solidariosios atsakomybės už skolą muitinei pagal 213 straipsnį, kaip antai nagrinėjamosios pagrindinėje byloje,
            atveju draudžiama taikyti nacionalinės teisės principą, kad pagal 239 straipsnį vienam solidariajam bendraskoliui suteiktu
            atsisakymu išieškoti dalį muitų gali remtis ir kiti bendraskoliai, nes to paties kodekso 233 straipsnio pirmos pastraipos
            b punkte numatytas skolos išnykimas susijęs su pačia skola ir todėl visi solidarieji bendraskoliai atleidžiami nuo tokios
            jos sumos, kokią buvo atsisakyta išieškoti, mokėjimo.
      Parašai.
      * Proceso kalba: prancūzų.


1991 m. vasario 28 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Europos Bendrijų Komisija prieš Italijos Respubliką. # Įsipareigojimų neįvykdymas. # Byla C-360/87.


2015 m. kovo 18 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas. # Intermark Srl prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Byla T-384/13.


title: 2012 m. rugsėjo 27 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas.#Producteurs de légumes de France prieš Europos Komisiją.#Valstybės pagalba – Vaisių ir daržovių sektorius – Specialieji planai, kuriais remiama Prancūzijos vaisių ir daržovių rinka – Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka – Teisėti lūkesčiai – Esminė susigrąžintinų sumų apskaičiavimo klaida.#Byla T‑328/09.

text:
      2012 m. rugsėjo 27 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimasProducteurs de légumes de France prieš Komisiją
      (Byla T-328/09)
      „Valstybės pagalba – Vaisių ir daržovių sektorius – Specialieji planai, kuriais remiama Prancūzijos vaisių ir daržovių rinka – Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka – Teisėti lūkesčiai – Esminė susigrąžintinų sumų apskaičiavimo klaida“
      1.                     Bendrijos teisė – Principai – Teisėtų lūkesčių apsauga – Sąlygos (žr. 18 ir 19 punktus)
      2.                     Valstybių teikiama pagalba – Neteisėtos pagalbos susigrąžinimas – Pagalba, suteikta pažeidžiant EB 88 straipsnio procedūros
            taisykles – Pagalbos gavėjų galimi teisėti lūkesčiai – Apsauga – Sąlygos ir ribos –Komisijos neveikimas – Teisėtų lūkesčių
            nebuvimas – Išskirtinės aplinkybės – Nebuvimas (EB 87 straipsnis ir EB 88 straipsnis) (žr. 20–22, 26–30 punktus)
      Dalykas

               Prašymas panaikinti 2009 m. sausio 28 d. Komisijos sprendimą C(2009) 203 galutinis dėl Prancūzijos vykdytų specialiųjų planų
                  vaisių ir daržovių sektoriuje.

            Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Producteurs de légumes de France bylinėjimosi išlaidas.


1985 m. spalio 3 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Denkavit Futtermittel GmbH prieš Land Nordrhein - Westfalen. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesverwaltungsgericht - Vokietija. # Byla 195/84.


title: Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas 2005 m. liepos 7 d.#Ergül Dogan prieš Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Verwaltungsgerichtshof - Austrija.#EEB - Turkijos asociacija - Laisvas darbuotojų judėjimas - Asociacijos tarybos sprendimas Nr. 1/80 - 6 straipsnio 1 dalies trečia įtrauka ir 2 dalis - Teisėtas darbas valstybėje narėje - Nuosprendis baudžiamojoje byloje - Laisvės atėmimo bausmė - Poveikis teisei apsigyventi.#Byla C-383/03.

text:
      Byla C‑383/03
      Ergül Dogan
      prieš
      Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg
      (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „EEB–Turkijos asociacija – Laisvas darbuotojų judėjimas – Asociacijos tarybos sprendimas Nr. 1/80 – 6 straipsnio 1 dalies trečia įtrauka ir 2 dalis – Teisėtas buvimas valstybės narės darbo rinkoje – Nuteisimas baudžiamojoje byloje – Laisvės atėmimo bausmė – Poveikis teisei apsigyventi“
      2005 m. liepos 7 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas I‑0000
      Sprendimo santrauka
      Tarptautiniai susitarimai — EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas — Asociacijos taryba, įsteigta EEB ir Turkijos asociacijos
            susitarimu — Sprendimas Nr. 1/80 — Laisvas asmenų judėjimas — Darbuotojai — Teisėtai valstybės narės darbo rinkoje esančio
            Turkijos piliečio teisė laisvai pasirinkti bet kurį apmokamą samdomą darbą šioje valstybėje narėje ir su ja susijusi teisė
            apsigyventi — Teisių apribojimas laikinai pasitraukus iš darbo rinkos dėl įkalinimo — Nepriimtinumas
      (EEB–Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalis ir 14 straipsnio 1 dalis)
      Turkijos pilietis, kuris, teisėtai išdirbęs ketverius metus, pagal EEB–Turkijos Asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio
         1 dalies trečią įtrauką naudojasi teise laisvai pasirinkti bet kurį apmokamą samdomą darbą, nepraranda šios teisės nedirbdamas
         net ir kelis metus trunkančio įkalinimo metu, jei jo nebuvimas priimančios valstybės teisėto darbo rinkoje yra laikinojo pobūdžio.

      Šios nuostatos suinteresuotajam asmeniui suteikiama teisė dirbti ir su ja susijusi teisė apsigyventi gali būti ribojamos pagal
         to paties sprendimo 14 straipsnio 1 dalį tik viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ir sveikatos sumetimais, arba jei Turkijos
         pilietis praleido protingą terminą, per kurį po savo išlaisvinimo galėjo susirasti naują apmokamą samdomą darbą.

      (žr. 25 punktą ir rezoliucinę dalį)
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2005 m. liepos 7 d.(*)

      „EEB–Turkijos asociacija – Laisvas darbuotojų judėjimas – Asociacijos tarybos sprendimas Nr. 1/80 – 6 straipsnio 1 dalies trečia įtrauka ir 2 dalis – Teisėtas buvimas valstybės narės darbo rinkoje – Nuteisimas baudžiamojoje byloje – Laisvės atėmimo bausmė – Poveikis teisei apsigyventi“
      Byloje C‑383/03
      dėl Verwaltungsgericht (Austrija) 2003 m. rugsėjo 4 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2003 m. rugsėjo 12 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Ergül Dogan
      prieš
      Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg,

      TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkė R. Silva de Lapuerta, teisėjai R. Schintgen (pranešėjas) ir P. Kūris,
      generalinis advokatas D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
      –       E. Dogan, atstovaujamo Rechtsanwälte A. Summer, N. Schertler ir N. Stieger,

      –       Austrijos vyriausybės, atstovaujamos E. Riedl,
      –       Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos A. Tiemann,
      –       Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos G. Rozet ir H. Kreppel,
      atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį
      Sprendimą
      1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą buvo pateiktas dėl 1980 m. rugsėjo 19 d. Asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 dėl
         asociacijos plėtros (toliau – Sprendimas Nr. 1/80) 6 straipsnio išaiškinimo. Asociacijos taryba buvo įsteigta susitarimu,
         įsteigiančiu Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociaciją, kurį 1963 m. rugsėjo 12 d. Ankaroje pasirašė Turkijos Respublika
         bei Europos ekonominės bendrijos valstybės narės ir Bendrija ir kuris pastarosios vardu buvo sudarytas, aprobuotas ir patvirtintas
         1963 m. gruodžio 23 d. Tarybos sprendimu 64/732/EEB (OL 217, 1964, p. 3685).

      2       Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą tarp Turkijos piliečio E. Dogan ir Land Vorarlberg  saugumo direkcijos (Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg)  dėl išsiuntimo iš Austrijos teritorijos procedūros.

       Teisinis pagrindas
      3       Pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 ir 2 dalis:
      „1.      Išskyrus 7 straipsnyje, susijusiame su darbuotojo šeimos narių teise laisvai įsidarbinti, numatytus atvejus, turkų kilmės
         darbuotojas, teisėtai dirbantis valstybėje narėje, turi teisę:

      –      teisėtai išdirbęs vienerius metus, prašyti šioje valstybėje narėje atnaujinti jo leidimą dirbti pas tą patį darbdavį, jei
         pastarasis turi laisvą darbo vietą,

      –      teisėtai išdirbęs trejus metus ir, išskyrus atvejus, kai Bendrijos valstybių narių darbuotojams yra teikiama pirmenybė, šioje
         valstybėje narėje priimti kitą tos pačios profesijos jo pasirinkto darbdavio pasiūlymą įsidarbinti, pateiktą įprastomis sąlygoms
         ir įregistruotą šios valstybės narės įdarbinimo įstaigose,

      –      teisėtai išdirbęs ketverius metus, laisvai dirbti šioje valstybėje narėje bet kurį pasirinktą apmokamą samdomą darbą.
      2.      Metinės atostogos, nebuvimas darbe dėl motinystės, dėl nelaimingo atsitikimo darbe arba dėl trumpalaikės ligos įskaitomi į
         legalaus darbo laikotarpį. Kompetetingų valdžios institucijų tinkamai nustatytas priverstinio nedarbo laikotarpis ir nebuvimas
         darbe dėl ilgalaikės ligos, kurie nėra įskaitomi į legalaus darbo laikotarpį, nepažeidžia teisių, įgytų remiantis ankstesnio
         darbo laikotarpiu.“ (Neoficialus vertimas)

      4       Pagal to paties sprendimo 7 straipsnį:
      „Teisėtai dirbančio turkų kilmės darbuotojo šeimos nariai, kuriems buvo suteikta teisė atvykti pas jį, turi teisę:
      –      išskyrus atvejus, kai pirmenybė teikiama Bendrijos valstybių narių darbuotojams, priimti bet kokį pasiūlymą įsidarbinti, jei
         jie bent trejus metus teisėtai gyveno šioje valstybėje narėje,

      –      laisvai dirbti bet kokį savo pasirinktą apmokamą samdomą darbą, jei jie bent penkerius metus teisėtai gyveno šioje valstybėje
         narėje.

      Turkų kilmės darbuotojų vaikai, įgiję profesinį išsilavinimą priimančiojoje valstybėje, neatsižvelgiant į jų gyvenimo šioje
         valstybėje narėje trukmę, gali priimti bet kokį pasiūlymą įsidarbinti šioje valstybėje narėje su sąlyga, kad vienas iš tėvų
         bent trejus metus joje teisėtai dirbo.“ (Neoficialus vertimas)

      5       To paties sprendimo 14 straipsnio 1 dalis nustato:
      „Šio skyriaus nuostatos taikomos atsižvelgiant į apribojimus, pateisinamus viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ir sveikatos
         sumetimais.“ (Neoficialus vertimas)

       Faktinės pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudicinis klausimas
      6       Iš bylos medžiagos matyti, kad E. Dogan, gimęs 1948 m., nesutinka su jo atžvilgiu 2000 m. gegužės 24 d. Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg priimtu sprendimu uždrausti jam nuolat gyventi Austrijos teritorijoje.

      7       Sprendimo priėmimo metu suinteresuotasis asmuo buvo išgyvenęs Austrijoje apie 27 metus ir daugelį metų legaliai dirbo. Jis
         yra vedęs ir turi keturis vaikus. 1975–1976 metais jo šeimai buvo leista pas jį atvykti į priimančią valstybę narę.

      8       Pripažintas kaltu dėl sunkaus nusikaltimo, 1998 m. rugpjūčio 10 d. jis buvo suimtas ir 1999 m. kovo 9 d. nuteistas trejų metų
         laivės atėmimo bausme, kurią visą atliko.

      9       Ginčijamas sprendimas yra pagrįstas šiuo apkaltinamuoju nuosprendžiu. Austrijos įstatymo dėl užsieniečių (BGBl. I, 1997/75)
         36 straipsnis numato, kad jei nacionaliniai teismai nuteisė užsienietį ilgesne kaip trijų mėnesių laisvės atėmimo bausme,
         neatidedant jos vykdymo, tai yra sąlyga jam uždrausti apsigyventi. Kadangi nėra pripažįstama, kad E. Dogan pateiktas skundas
         dėl sprendimo uždrausti apsigyventi turi sustabdomąjį poveikį, E. Dogan buvo priverstas išvykti iš Austrijos.

      10     Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pripažino, kad iki  suėmimo suinteresuotasis asmuo dėl nepertraukiamo
         darbo daugiau nei ketverius metus Austrijoje įgijo Spendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies trečioje įtraukoje numatytas teises.

      11     Vis dėlto teismui neaišku, ar E. Dogan dėl įkalinimo neprarado šių teisių. Šiuo atžvilgiu jis klausia, ar po 2000 m. vasario
         10 d. Sprendimo Nazli (C‑340/97, Rink. p. I-957) reikia pripažinti, kad ne tik prevencinis sulaikymas, bet ir bendrai bet kokia, net ir neilga,
         nagrinėjimu atveju – trejų metų, laisvės atėmimo bausmė yra tik laikinas turkų kilmės darbuotojo teisėto darbo priimančioje
         valstybėje narėje nutraukimas, nepaveikiantis suinteresuotojo asmens įgytų teisių, jei per protingą laikotarpį nuo jo išlaisvinimo
         jis vėl pradeda dirbti, ar, atvirkščiai, profesinės veiklos nevykdymas dėl nuteisimo laisvės atėmimo bausme nėra „priverstinis“
         nedarbas Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 2 dalies antrojo sakinio prasme, nes jį lėmė kaltas suinteresuotojo asmens elgesys,
         dėl kurio darbuotojas turėtų netekti įgytų teisių.

      12     Manydamas, kad šiomis aplinkybėmis bylai išspręsti būtinas Bendrijos teisės išaiškinimas, Verwaltungsgerichtshof  nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

      „Ar Sprendimo Nr. 1/80 <...> 6 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad Turkijos pilietis praranda teises, įgytas
         pagal (to paties sprendimo) 6 straipsnio 1 dalies trečią įtrauką, jei jis buvo įkalintas tam, kad atliktų trejų metų laisvės
         atėmimo bausmę?“

       Dėl prejudicinio klausimo
      13     Norint naudingai atsakyti šį klausimą, visų pirma būtina priminti, kad iš Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies formuluotės
         išplaukia, jog, priešingai šios nuostatos pirmai ir antrai įtraukoms, kuriose apsiribojama numatant sąlygas, kurioms esant
         Turkijos pilietis, teisėtai atvykęs į valstybės narės teritoriją ir gavęs leidimą dirbti, teisėtai išdirbęs vienerius metus,
         gali priimančioje valstybėje narėje vykdyti savo veiklą pratęsdamas darbą pas tą patį darbdavį (pirma įtrauka) arba teisėtai
         išdirbęs trejus metus ir, išskyrus atvejus, kai valstybių narių piliečiams darbuotojams yra teikiama pirmenybė, šioje valstybėje
         narėje priimti kito darbdavio pasiūlymą įsidarbinti pagal tą pačią profesiją (antra įtrauka), tos pačios nuostatos trečia
         įtrauka turkų kilmės darbuotojui ne tik suteikia teisę priimti esamą pasiūlymą, bet ir besąlygišką teisę ieškoti ir dirbti
         bet kokį suinteresuotojo asmens laisvai pasirinktą apmokamą samdomą darbą (žr. 1997 m. sausio 23 d. Sprendimo Tetik,  C‑171/95, Rink. p. I-329, 26 punktą ir minėto sprendimo Nazli 27 punktą).

      14     Tačiau, pirma, dėl Turkijos piliečių, kurie, kaip E. Dogan, pagal minėtą trečią įtrauką po ketverių metų teisėto darbo priimančioje
         valstybėje narėje turi teisę „laisvai dirbti (šioje valstybėje narėje) bet kurį pasirinktą apmokamą samdomą darbą“, padėties
         Teisingumo Teismas keliskart yra nusprendęs, kad ne tik šios nuostatos tiesioginis veikimas, dėl kurio suinteresuotasis asmuo
         įgyja asmeninę teisę įsidarbinti tiesiogiai pagal Sprendimo Nr. 1/80 straipsnį, bet ir šios teisės veiksmingumas būtinai apima
         susijusią teisę gyventi, nepriklausomą nuo to, ar tebeegzistuoja šių teisių įgijimo sąlygos (žr. 1990 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
         Sevince, C‑192/89, Rink. p. I-3461, 29 ir 31 punktus; 1992 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Kus, C‑237/91, Rink. p. I-6781, 33 punktą; minėto sprendimo Tetik  26, 30 ir 31 punktus bei minėto srendimo Nazli 28 ir 40 punktus; taip pat pagal analogiją dėl Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmosios pastraipos antros įtraukos žr. 2000 m.
         kovo 16 d. Sprendimo Ergat, C-329/97, Rink. p. I-1487, 40 punktą ir 2004 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Cetinkaya, C‑467/02, Rink. p. I–0000, 31 punktą; dėl to paties sprendimo 7 straipsnio antrosios pastraipos žr. 1994 m. spalio 5 d.
         Sprendimo Eroglu, C‑355/93, Rink. p. I-5113, 20 punktą ir 1998 m. lapkričio 19 d. Sprendimo Akman, C‑210/97, Rink. p. I-7519, 24 punktą).

      15     Iš tikrųjų šio sprendimo 6 straipsnio 2 dalyje skirtingų darbo nutrūkimo priežasčių poveikis darbo laikotarpiams numatomas
         tik suteikiant Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies trijose įtraukose numatytas platesnes teises, atsižvelgiant į teisėto
         darbo trukmę ir apskaičiuojant tam reikalingus įvairius darbo laikotarpius (šiuo atžvilgiu žr. 1995 m. birželio 6 d. Sprendimo
         Bozkurt, C‑434/93, Rink. p. I–1475, 38 punktą; minėto sprendimo Tetik 36–39 punktus ir minėto sprendimo Nazli 40 punktą).

      16     Atvirkščiai, nuo tada, kai turkų kilmės darbuotojas įvykdė Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies trečioje įtraukoje numatytas
         sąlygas ir todėl įgijo šioje nuostatoje numatytą besąlygišką teisę laisvai dirbti bet kurį pasirinktą apmokamą samdomą darbą
         bei su ja susijusią teisę apsigyventi, šio straipsnio 2 dalis netaikoma.

      17     Iš to išplaukia, kad, priešingai Austrijos ir Vokietijos vyriausybių nuomonėms, pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies
         trečią įtrauką suteiktų teisių aiškinimas nepriklauso nuo to, jog įkalinimas nenumatytas to paties straipsnio 2 dalyje. Taip
         pat nesvarbus šių vyriausybių argumentas, pagal kurį turkų kilmės darbuotojas yra atsakingas už nebuvimą darbo rinkoje įkalinimo
         laikotarpiu, ir todėl atsiradęs nedarbo laikotarpis negali būti laikomas „priverstiniu“ minėto 6 straipsnio 2 dalies antro
         sakinio prasme.

      18     Antra, pagal teismo praktiką tam, kad išliktų turkų kilmės darbuotojo teisės pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies
         trečią įtrauką, ši nuostata aiškintina kaip taikytina ne tik atliekamam darbui, bet ir suteikianti suinteresuotajam asmeniui,
         jau teisėtai dirbančiam priimančioje valstybėje narėje, besąlygišką teisę dirbti, kuri būtinai apima teisę nutraukti profesinę
         veiklą tam, kad tam tikras asmuo galėtų laisvai pasirinkti kitą profesinę veiklą (minėto sprendimo Nazli 35 punktas). Iš tikrųjų, skirtingai nuo šios nuostatos pirmos ir antros įtraukos, trečia įtrauka iš principo nereikalaujama,
         kad būtų dirbama nepertraukiamai.

      19     Teisingumo Teismas iš to padarė išvadą, kad toks turkų kilmės darbuotojas turi teisę laikinai nutraukti darbo santykius. Nepaisant
         tokio nutraukimo, jis teisėtai lieka priimančios valstybės darbo rinkoje Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies prasme tiek
         laiko, kiek yra pagrįstai reikalinga, kad jis rastų kitą apmokamą samdomą darbą. Todėl jis gali šioje valstybėje kreiptis
         dėl leidimo gyventi pratęsimo, kad galėtų įgyvendinti savo teisę laisvai dirbti bet kokį pasirinktą apmokamą samdomą darbą
         su sąlyga, jog aktyviai ieško naujo darbo ir, jei reikia, pasinaudoja įdarbinimo institucijų paslaugomis tam, kad per protingą
         laikotarpį rastų kitą darbą (šiuo atžvilgiu žr. minėto sprendimo Tetik  30, 31, 41, 46 ir 48 punktus ir minėto sprendimo Nazli 38 ir 40 punktus).

      20     Į šį aiškinimą, pagrįstą Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalyje numatyta sistema ir šios nuostatos trečioje įtraukoje turkų
         kilmės darbuotojui suteiktų teisių dirbti ir gyventi veiksmingu poveikiu, turi būti atsižvelgiama nepaisant suinteresuotojo
         asmens nebuvimo priimančios valstybės darbo rinkoje priežasties, jei tik šis nebuvimas yra laikinojo pobūdžio.

      21     Tuo atveju, kai nedirbama dėl darbuotojo įkalinimo, kaip yra pagrindinėje byloje, jo sąlygos nėra svarbios, nes tokio turkų
         kilmės piliečio nebuvimas darbo rinkoje yra apribotas laiko atžvilgiu.

      22     Kaip išplaukia iš 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Orfanopoulus ir Oliveri (C‑482/01 ir C‑493/01, Rink. p. I-5257, 50 punktas), minėto sprendimo Nazli nereiktų suprasti kaip apsiribojančio specialiomis šios bylos aplinkybėmis, pagal kurias tam tikras darbuotojas buvo prevenciškai
         suimtas ilgiau nei metams, o vėliau nuteistas laisvės atėmimo bausme, visos bausmės vykdymą atidedant. Atvirkščiai, šis sprendimas
         dėl tapačių argumentų yra visiškai taikytinas laikinam nebuvimui teisėto darbo rinkoje dėl paskirtos laisvės atėmimo bausmės
         vykdymo. Konkrečiai kalbant, aplinkybė, kad įkalinimas, nors ir ilgalaikis, kliudo suinteresuotajam asmeniui dirbti, yra nesvarbi,
         nes taip asmuo nėra pašalinamas iš vėlesnio aktyvaus gyvenimo.

      23     Šiomis aplinkybėmis, išskyrus atvejus, kai suinteresuotasis asmuo galutinai nutraukia buvimą priimančios valstybės narės teisėto
         darbo rinkoje todėl, kad jis objektyviai nebegali į ją reintegruotis, arba todėl, kad baigėsi pagrįstas laikotarpis, per kurį
         jis galėjo po įkalinimo susirasti naują apmokamą samdomą darbą, nacionalinės valdžios institucijos gali apriboti su darbu
         ir gyvenimu susijusias teises, kuriomis jis naudojasi pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies trečią įtrauką, tik remdamosi
         šio sprendimo 14 straipsnio 1 dalimi (žr. minėto sprendimo Nazli 44 punktą).

      24     Šiuo atžvilgiu svarbu pridurti, kad iš teismo praktikos matyti, jog šia nuostata paremtos išsiuntimo priemonės gali būti imamasi,
         tik jei suinteresuotojo asmens elgesys suteikia pagrindą manyti, kad jis kels konkrečią naujų viešosios tvarkos pažeidimų
         grėsmę. Priėmus apkaltinamąjį nuosprendį ši priemonė bendros prevencijos tikslais nenustatoma automatiškai (žr. minėto sprendimo
         Nazli 61, 63 ir 64 punktus).

      25     Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pateiktą klausimą reiktų atsakyti, kad turkų kilmės pilietis, kuris pagal Sprendimo Nr. 1/80
         6 straipsnio 1 dalies trečią įtrauką naudojasi teise laisvai pasirinkti bet kokį apmokamą samdomą darbą, nepraranda šios teisės
         nedirbdamas net ir kelerius metus trunkančio įkalinimo metu, nes jo nebuvimas priimančios valstybės teisėto darbo rinkoje
         yra laikinojo pobūdžio.

      Šios nuostatos suinteresuotajam asmeniui suteikiama teisė dirbti ir su ja susijusi teisė gyventi gali būti ribojamos pagal
         to paties sprendimo 14 straipsnio 1 dalį tik viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ir sveikatos sumetimais, arba jei Turkijos
         pilietis praleido protingą terminą, per kurį po savo išlaisvinimo galėjo susirasti naują apmokamą samdomą darbą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      26     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
         byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
         išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
      Turkijos pilietis, kuris pagal 1980 m. rugsėjo 19 d. Asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 dėl asociacijos plėtros 6 straipsnio
            1 dalies trečią įtrauką naudojasi teise laisvai pasirinkti bet kokį apmokamą samdomą darbą, nepraranda šios teisės nedirbdamas
            net ir kelerius metus trunkančio įkalinimo metu, nes jo nebuvimas priimančios valstybės teisėto darbo rinkoje yra laikinojo
            pobūdžio.
      Šios nuostatos suinteresuotajam asmeniui suteikiama teisė dirbti ir su ja susijusi teisė gyventi gali būti ribojamos pagal
            to paties sprendimo 14 straipsnio 1 dalį tik viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ir sveikatos sumetimais, arba jei Turkijos
            pilietis praleido protingą terminą, per kurį po savo išlaisvinimo galėjo susirasti naują apmokamą samdomą darbą.
      Parašai.
      * Proceso kalba: vokiečių.