2014 m. gegužės 21 d. Bendrojo Teismo (apeliacinių skundų kolegija) sprendimas.#Europos Komisija prieš Luigi Macchia.#Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Laikinieji tarnautojai – Terminuota darbo sutartis – Sprendimas nepratęsti sutarties – Tarnautojų teismo kompetencija – KTĮS 8 straipsnio pirma pastraipa – Rūpestingumo pareiga – Tarnybos intereso sąvoka – Draudimas priimti sprendimą ultra petita – Rungimosi principas.#Byla T-368/12 P.


title: 2016 m. gruodžio 8 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Undis Servizi Srl prieš Comune di Sulmona.#Consiglio di Stato prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Viešasis paslaugų pirkimas – Sutarties sudarymas be konkurso procedūros – Vadinamasis „in house“ sandoris – Sąlygos – Analogiška kontrolė – Didžiosios veiklos dalies vykdymas – Viešojo kapitalo bendrovė, su kuria sudaryta sutartis, priklausanti keliems teritoriniams savivaldos vienetams – Veikla, vykdoma ir teritorinių savivaldos vienetų, kurie nėra akcininkai, naudai – Veikla, kurią vykdyti įpareigoja viešosios valdžios institucija, kuri nėra akcininkė.#Byla C-553/15.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
      2016 m. gruodžio 8 d. (
            *1
         )
      „Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Viešasis paslaugų pirkimas — Sutarties sudarymas be konkurso procedūros — Vadinamasis „in house“ sandoris — Sąlygos — Analogiška kontrolė — Didžiosios veiklos dalies vykdymas — Viešojo kapitalo bendrovė, su kuria sudaryta sutartis, priklausanti keliems teritoriniams savivaldos vienetams — Veikla, vykdoma ir teritorinių savivaldos vienetų, kurie nėra akcininkai, naudai — Veikla, kurią vykdyti įpareigoja viešosios valdžios institucija, kuri nėra akcininkė“
      Byloje C‑553/15
      dėl Consiglio di Stato (Valstybės taryba, Italija) 2015 m. birželio 25 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2015 m. spalio 26 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         Undis Servizi Srl

      prieš

         Comune di Sulmona,

      dalyvaujant

         Cogesa SpA,

      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas T. von Danwitz, teisėjai E. Juhász (pranešėjas), C. Vajda, K. Jürimäe ir C. Lycourgos,
      generalinis advokatas M. Campos Sánchez-Bordona,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

                  Undis Servizi Srl, atstovaujamos avvocato S. Della Rocca,

               —

                  Comune di Sulmona, atstovaujamos avvocati G. Blandini ir M. Fracassi,

               —

                  Cogesa SpA, atstovaujamos avvocato R. Colagrande,

               —

               Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato C. Colelli,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos G. Conte ir A. Tokár,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl Sąjungos teisės, reglamentuojančios viešojo pirkimo sutarčių sudarymą be konkurso procedūros, vadinamuosius „in house“ sandorius, išaiškinimo.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Undis Servizi Srl (toliau – Undis) ir Comune di Sulmona (Sulmonos komuna, Italija) ginčą dėl šios komunos tiesiogiai su Cogesa SpA sudarytos paslaugų sutarties.

         Teisinis pagrindas

         Sąjungos teisė

               3

               2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134, 2004, p. 114; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 2 t., p. 163, klaidų ištaisymas OL L 339, 2014 11 26, p. 14) nustatytas reglamentavimas, taikomas perkančiųjų organizacijų sudaromoms sutartims.

               4

               Šios direktyvos 1 straipsnio „Sąvokų apibrėžimai“ 2 dalies a punkte numatyta:
               „Viešosios [Viešojo pirkimo] sutartys“ – tai dėl piniginės naudos vieno arba kelių ūkio subjektų ir vienos ar kelių perkančiųjų organizacijų raštu sudarytos sutartys, kurių dalykas yra darbų atlikimas, prekių tiekimas arba paslaugų teikimas, kaip apibrėžta šioje direktyvoje.“

               5

               Tuo metu, kai klostėsi pagrindinės bylos aplinkybės, galiojusiuose Sąjungos viešųjų pirkimų teisės aktuose nebuvo numatyta galimybė tiesiogiai sudaryti viešojo pirkimo sutartį be konkurso procedūros, tai yra sudaryti sutartį „in house“. Vis dėlto tokia galimybė buvo pripažinta pagal Teisingumo Teismo praktiką, kurioje taip pat nustatytos jos taikymo sąlygos.

               6

               Remiantis šia jau nusistovėjusia teismo praktika perkančioji organizacija, kaip antai teritorinis savivaldos vienetas, neprivalo rengti viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūros, jeigu tenkinamos dvi sąlygos: pirma, ji teisiškai atskirą subjektą, su kuriuo sudaromas sandoris, kontroliuoja analogiškai kaip savo pačios tarnybas ir, antra, toks subjektas didžiąją savo veiklos dalį vykdo su perkančiąja organizacija (perkančiosiomis organizacijomis), kuriai (kurioms) jis priklauso (šiuo klausimu žr. 1999 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, 50 punktą).

               7

               Direktyva 2004/18 buvo panaikinta ir ją pakeitė 2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/24/ES dėl viešųjų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/18 (OL L 94, 2004, p. 65). Pagal Direktyvos 2014/24 91 straipsnį Direktyva 2004/18 panaikinta nuo 2016 m. balandžio 18 d.

         Italijos teisė

               8

               Remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nutartyje pateikta informacija, jokioje Italijos teisės nuostatoje nenustatytos tiesioginio viešojo pirkimo sutarčių sudarymo sąlygos ir nacionalinėje teisėje šiuo klausimu daroma nuoroda į Sąjungos teisę.

               9

               2000 m. rugpjūčio 18 d.Decreto legislativo n. 267 – Testo unico delle leggi sull’ordinamento degli enti locali (Įstatyminis dekretas Nr. 267 – įstatymų dėl vietos savivaldos vienetams taikomų nuostatų konsoliduotas tekstas) (GURI, Nr. 162, paprastasis priedas, 2000 m. rugsėjo 28 d.) 30 straipsnyje numatyta:
               „1.   Siekdami koordinuotai vykdyti tam tikras funkcijas ir teikti tam tikras paslaugas vietos savivaldos vienetai gali tarpusavyje sudaryti atitinkamas sutartis.
               2.   Tose sutartyse turi būti nustatyti tikslai, trukmė, konsultavimosi su savivaldos vienetais, kurie yra sutarčių šalys, formos, finansiniai santykiai ir abipusės pareigos ir garantijos.
               3.   Norėdami tam tikrą laikotarpį administruoti konkrečią paslaugą arba atlikti tam tikrą darbą, valstybė ir regionai savo kompetencijos srityse gali numatyti privalomų susitarimų tarp vietos savivaldos vienetų formas po to, kai patvirtina tam tikrus standartus.
               <…>“

               10

               Kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, 2006 m. balandžio 3 d.Decreto legislativo n. 152 – Norme in materia ambientale (Įstatyminis dekretas Nr. 152 dėl aplinkosaugos teisės normų) (GURI, Nr. 96, paprastasis priedas, 2006 m. balandžio 14 d.) 149a straipsnio 1 dalies antrame sakinyje nustatyta:
               „Tiesiogiai sutartys gali būti sudaromos su bendrovėmis, kurių visas kapitalas priklauso viešajam subjektui, kurios atitinka Sąjungos teisės aktuose nustatytas sąlygas dėl „in house“ valdymo ir kurios bet kuriuo atveju priklauso atitinkamos teritorijos vietos savivaldos vienetams.“

         Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

               11

               Iš Teisingumo Teismui pateiktos medžiagos matyti, kad 2014 m. rugsėjo 30 d. sprendimu Sulmonos komunos taryba nusprendė sudaryti sutartį dėl integruoto miesto atliekų ciklo administravimo paslaugos teikimo su viešojo kapitalo bendrove Cogesa, kuri priklauso kelioms Regione Abruzzo (Abrucų regionas, Italija) komunoms, tarp jų – Sulmonos komunai. Pastarajai komunai priklauso 200 iš šios bendrovės kapitalą sudarančių 1200 akcijų, o tai atitinka 16,6 % šio kapitalo dalį.

               12

               2014 m. spalio 30 d., kai su Cogesa dar nebuvo sudaryta paslaugų teikimo sutartis, šios bendrovės akcininkai teritoriniai savivaldos vienetai sudarė sutartį, o šia sutartimi siekta bendrai vykdyti šios įmonės kontrolę, kuri būtų analogiška kontrolei, vykdomai dėl jų pačių tarnybų (toliau – 2014 m. spalio 30 d. sutartis).

               13

               Integruotu aplinkosaugos leidimu Nr. 9/11 Abrucų regionas, remdamasis savarankiško apsirūpinimo, artumo ir subsidiarumo principais, įpareigojo Cogesa tvarkyti ir panaudoti tam tikrų šio regiono komunų, kurios nebuvo šios bendrovės akcininkės, miesto atliekas.

               14

               Pagrindinėje byloje ginčijama paslaugų teikimo sutartimi suinteresuota bendrovė Undis pateikė skundą Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (Abrucų regiono administracinis teismas, Italija) dėl sprendimo sudaryti šią paslaugų teikimo sutartį ir dėl sprendimo patvirtinti 12 punkte minėtą komunų sutarties projektą. Nurodydama 2006 m. balandžio 12 d.Decreto legislativo n. 163 – Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE (Įstatyminis dekretas Nr. 163 dėl Viešojo darbų, paslaugų ir prekių pirkimo kodekso patvirtinimo, atsižvelgiant į direktyvas 2004/17/EB ir 2004/18/EB) (GURI, Nr. 100, paprastasis priedas, 2006 m. gegužės 2 d.) 2 straipsnio ir SESV 43, 49 ir 86 straipsnių pažeidimą, Undis tvirtino, kad netenkinamos dvi sąlygos, kad minėta paslaugų teikimo sutartis galėtų būti sudaryta kaip „in house“ sandoris.

               15

               Konkrečiau tariant, Undis teigė, jog netenkinama sąlyga, kuria reikalaujama, kad perkančioji organizacija kitą teisiškai atskirą subjektą, su kuriuo sudaromas sandoris, kontroliuotų analogiškai kaip savo tarnybas. Iš tiesų Sulmonos komuna yra smulkioji Cogesa akcininkė, 2014 m. spalio 30 d. sutartis sudaryta vėliau nei priimtas sprendimas sudaryti ginčijamą paslaugų teikimo sutartį ir pagal šios bendrovės įstatus jos valdymo organams suteikti savarankiški įgaliojimai, kurie nesuderinami su „analogiškos kontrolės“ sąvoka. Undis pridūrė, kad netenkinama ir sąlyga, susijusi su tuo, kad įmonė, su kuria sudaroma sutartis, turi didžiąją savo veiklos dalį vykdyti kartu su perkančiąja organizacija (perkančiosiomis organizacijomis), kuriai (kurioms) ji priklauso. Pasak Undis, iš 2011–2013 m. Cogesa veiklos ataskaitų aiškiai matyti, kad su teritoriniais savivaldos vienetais, kurie yra jos akcininkai, ji vykdė tik 50 % visos savo veiklos, į kurią įskaitytina jos veikla kitų komunų, kurios nėra jos akcininkės, naudai.

               16

                  Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (Abrucų regiono administracinis teismas) atmetė skundą. Šis teismas pirmiausia nusprendė, kad analogiškos kontrolės sąlyga tenkinama dėl 2014 m. spalio 30 d. sudarytos sutarties. Be to, jis nusprendė, kad tenkinama ir sąlyga dėl didžiosios veiklos dalies vykdymo, ir paaiškino, kad, neatsižvelgiant į Cogesa veiklą komunų, kurios nėra jos akcininkės, naudai, šios bendrovės veikla komunoms akcininkėms viršijo 90 % jos apyvartos, o likusi procentinė dalis gali būti laikoma antraeile.

               17

                  Consiglio di Stato (Valstybės taryba, Italija), kuriai Undis pateikė apeliacinį skundą, pažymi, jog, nepaisant to, kad Direktyva 2014/24 ratione temporis netaikoma pagrindinėje byloje, šios direktyvos 12 straipsnio nuostatos bet kuriuo atveju yra svarbios ginčui išspręsti.

               18

               Kiek tai susiję su sąlyga dėl didžiosios veiklos dalies vykdymo, Consiglio di Stato (Valstybės taryba) nurodo 2006 m. gegužės 11 d. Sprendimą Carbotermo ir Consorzio Alisei (C‑340/04, EU:C:2006:308, 65 punktas), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, jog „reikia pripažinti, kad lemiamą reikšmę turi ta aptariamos įmonės apyvartos dalis, kuri gaunama vykdant valdančios institucijos priimtus sprendimus sudaryti sutartį, įskaitant ir vykdant tokius sprendimus gautą apyvartą iš veiklos vartotojų atžvilgiu“. Taigi, atsižvelgiant į šią teismo praktiką, tikrinant, ar tenkinama ši sąlyga, reikia atsižvelgti tik į tuos sprendimus sudaryti sutartį, kuriuos tiesiogiai priėmė valdantis savivaldos vienetas. Pažymėtina, kad atitinkamų sprendimų skaičius gali būti didesnis dėl Direktyvos 2014/24 12 straipsnio 2 dalies.

               19

               Tačiau Consiglio di Stato (Valstybės taryba) atkreipia dėmesį į tai, kad jokioje minėtos direktyvos nuostatoje nenumatyta, kad vertinant, ar nagrinėjama sąlyga tenkinama, reikėtų atsižvelgti į sandorius, susijusius su savivaldos vienetais, kurie nėra akcininkai, tais atvejais, kai šie sandoriai privalomi pagal viršesnės viešosios valdžios institucijos, kuri taip pat nėra akcininkė, patvirtintą valdymo aktą.

               20

               Be to, Consiglio di Stato (Valstybės taryba) nuomone, kyla klausimas, ar pagrindinėje byloje tikrinant, ar tenkinama sąlyga dėl didžiosios veiklos dalies vykdymo, reikia atsižvelgti į savivaldos vienetų, kurie yra Cogesa akcininkai, naudai sudarytus sandorius iki 2014 m. spalio 30 d. sutarties sudarymo. Šiuo klausimu Consiglio di Stato (Valstybės taryba) nurodo Direktyvos 2014/24 12 straipsnio 5 dalies antrą pastraipą.

               21

               Šiomis aplinkybėmis Consiglio di Stato (Valstybės taryba) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

                        „1.

                        Ar, vertinant, ar subjektas didžiąją veiklos dalį vykdo su jį kontroliuojančiu savivaldos vienetu, reikia taip pat atsižvelgti į veiklą, kurią atlikti savivaldos vienetų, kurie nėra šio subjekto akcininkai, naudai reikalauja viešosios valdžios institucija, kuri nėra šio subjekto akcininkė?

                        2.

                        Ar, vertinant, ar subjektas didžiąją veiklos dalį vykdo su jį kontroliuojančiu savivaldos vienetu, reikia taip pat atsižvelgti į sandorius, kurie sudaryti savivaldos vienetų, kurie yra jo akcininkai, naudai dar iki sąlygos, susijusios su analogiška kontrole, įvykdymo?“

         Dėl prejudicinių klausimų

               22

               Pirmiausia reikia konstatuoti, kad pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, kurios išdėstytos šio sprendimo 11 ir 12 punktuose, susiklostė prieš pasibaigiant terminui – 2016 m. balandžio 18 d. – kai valstybės narės turėjo perkelti Direktyvą 2014/24 į nacionalinę teisę. Vadinasi, prejudicinius klausimus ratione temporis reikia nagrinėti atsižvelgiant tik į Direktyvą 2004/18, kaip ji išaiškinta Teisingumo Teismo praktikoje.

               23

               Be to, reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šioje byloje nepateikė jokios informacijos, susijusios su tuo, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamos sutarties vertė viršija Direktyvos 2004/18 taikymo ribinę vertę. Maža to, nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat nėra jokios informacijos, kad būtų galima nustatyti, ar tai viešojo paslaugų pirkimo sutartis, ar viešoji paslaugų koncesija.

               24

               Tiesa, kai tenkinamos „in house“ sandorio sudarymo sąlygos, Sąjungos taisyklių taikymo išimtis gali būti taikoma tiek situacijose, patenkančiose į Direktyvos 2004/18 taikymo sritį, tiek situacijose, kurios į ją nepatenka (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Econord, C‑182/11 ir C‑183/11, EU:C:2012:758, 26 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Vis dėlto antruoju atveju minėtos išimties taikymas ginčo sprendimui reikšmės turi tik tiek, kiek nagrinėjamai sutarčiai taikomos pagrindinės SESV taisyklės ir bendrieji principai, o tam reikia, kad ji keltų tarptautinį susidomėjimą (šiuo klausimu žr. 2016 m. spalio 6 d. Sprendimo Tecnoedi Costruzioni, C‑318/15, EU:C:2016:747, 19 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               25

               Kadangi nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo santykiai vykstant prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrai grindžiami bendradarbiavimo principu, išankstinių prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išvadų šiuo aspektu nebuvimas nelemia prašymo nepriimtinumo, jei, nepaisant šio trūkumo, Teisingumo Teismas, atsižvelgdamas į bylos medžiagą, mano, kad gali prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti naudingą atsakymą. Vis dėlto Teisingumo Teismo atsakymas teikiamas su sąlyga, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuos, jog įvykdytos Sąjungos teisės taikymo sąlygos (pagal analogiją žr. 2014 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino ir kt., C‑113/13, EU:C:2014:2440, 48 punktą).

               26

               Taigi, Teisingumo Teismo atsakymas į prašymą priimti prejudicinį pateikusio teismo pateiktus klausimus grindžiamas prielaida, kad arba pagrindinėje byloje ginčijamai sutarčiai taikoma Direktyva 2004/18, arba, jei taip nėra, ši sutartis kelia aiškų tarptautinį susidomėjimą, o tai turi patikrinti minėtas teismas.

         Dėl pirmojo klausimo

               27

               Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar taikant Teisingumo Teismo praktiką dėl tiesioginio viešojo pirkimo sutarčių sudarymo, vadinamųjų „in house“ sandorių, siekiant nustatyti, ar subjektas, su kuriuo sudarytas sandoris, didžiąją savo veiklos dalį vykdo perkančiosios organizacijos naudai, pavyzdžiui, teritorinių savivaldos vienetų, kurie yra jo akcininkai ir kurie jį kontroliuoja, naudai, prie šios veiklos reikia priskirti ir tą veiklą, kurią vykdyti šį subjektą įpareigoja viešosios valdžios institucija, kuri nėra šio subjekto akcininkė, teritorinių savivaldos vienetų, kurie taip pat nėra to subjekto akcininkai ir jo nekontroliuoja, naudai.

               28

               Pagal Teisingumo Teismo praktiką pagrindinis Sąjungos viešųjų pirkimų teisės normų tikslas, t. y. laisvas prekių ir paslaugų judėjimas ir ir atvėrimas neiškraipytai konkurencijai visose valstybėse narėse, apima pareigą taikyti atitinkamose direktyvose numatytas taisykles, reglamentuojančias viešųjų pirkimų procedūras, kai perkančioji organizacija, pavyzdžiui, teritorinis savivaldos vienetas, ketina su teisiškai atskiru subjektu raštu sudaryti atlygintinę sutartį, nesvarbu, ar šis subjektas pats yra perkančioji organizacija, ar ne (šiuo klausimu žr. 1999 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, 51 punktą ir 2005 m. sausio 11 d. Sprendimo Stadt Halle ir RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, 44 ir 47 punktus).

               29

               Teisingumo Teismas yra pabrėžęs, kad bet kokia šios pareigos taikymo išimtis aiškintina griežtai (2005 m. sausio 11 d. Sprendimo Stadt Halle ir RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, 46 punktas ir 2014 m. gegužės 8 d. Sprendimo Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, 23 punktas).

               30

               Kadangi viešosios valdžios institucija turi galimybę jai tenkančias su viešuoju interesu susijusias užduotis įgyvendinti savo pačios administracinėmis, techninėmis ir kitomis priemonėmis ir neprivalo kreiptis į išorės subjektus, nepriklausančius jos tarnyboms (šiuo klausimu žr. 2005 m. sausio 11 d. Sprendimo Stadt Halle ir RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, 48 punktą), Teisingumo Teismas išimties, susijusios su vadinamaisiais „in house“ sandoriais, pripažinimą pateisino tuo, kad tokiu atveju tarp perkančiosios organizacijos ir subjekto, su kuriuo sudaromas sandoris, egzistuoja ypatingas vidinis ryšys, net jeigu minėtas subjektas yra teisiškai nuo jos atskiras (šiuo klausimu žr. 2014 m. gegužės 8 d. Sprendimo Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, 29 punktą). Tokiais atvejais galima manyti, kad perkančioji organizacija iš tikrųjų naudojasi savo pačios priemonėmis (šiuo klausimu žr. 2014 m. gegužės 8 d. Sprendimo Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, 25 punktą) ir kad subjektas, su kuriuo sudaromas sandoris, yra tarsi viena iš jos vidaus tarnybų.

               31

               Kad būtų galima taikyti šią išimtį, reikia ne tik kad perkančioji organizacija subjektą, su kuriuo sudaromas sandoris, kontroliuotų analogiškai kaip savo pačios tarnybas, bet ir kad toks subjektas didžiąją savo veiklos dalį vykdytų su perkančiąja organizacija (perkančiosiomis organizacijomis), kuriai (kurioms) jis priklauso (šiuo klausimu žr. 1999 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, 50 punktą).

               32

               Taigi būtina, kad subjekto, su kuriuo sudaromas sandoris, veikla būtų daugiausia skirta savivaldos vienetui (vienetams), kuriam (kuriems) jis priklauso, o bet kuri kita veikla gali būti tik antraeilė. Siekdamas įvertinti, ar taip yra konkrečiu atveju, kompetentingas teismas turi atsižvelgti į visas šios bylos aplinkybes – tiek kiekybinius, tiek kokybinius duomenis. Šiuo klausimu reikšminga apyvarta yra šio subjekto pagal šio arba šių valdančiųjų savivaldos vienetų priimtus sprendimus dėl sandorio sudarymo vykdytos veiklos gauta apyvarta (šiuo klausimu žr. 2006 m. gegužės 11 d. Sprendimo Carbotermo ir Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, 63 ir 65 punktus ir 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Komisija / Italija, C‑371/05, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:410, 31 punktą).

               33

               Reikalavimo, kad atitinkamas asmuo didžiąją savo veiklos dalį vykdytų kartu su perkančiąja organizacija (perkančiosiomis organizacijomis), kuriai (kurioms) jis priklauso, tikslas yra užtikrinti, kad Direktyva 2004/18 ir toliau būtų taikoma tuo atveju, kai vieno ar daugiau savivaldos vienetų kontroliuojama įmonė veikia rinkoje ir dėl to gali konkuruoti su kitomis įmonėmis. Iš tikrųjų įmonė nebūtinai praranda veiksmų laisvę vien dėl to, kad su ja susijusius sprendimus kontroliuoja vienas ar daugiau savivaldos vienetų, jei ji dar gali didelę dalį savo ūkinės veiklos vykdyti su kitais ūkio subjektais. Kita vertus, kai šios įmonės paslaugos daugiausia skirtos vien šiam ar šiems savivaldos vienetams, yra pagrįsta šiai įmonei netaikyti Direktyvos 2004/18 suvaržymų, nes jie buvo nustatyti siekiant išsaugoti konkurenciją, kurios tokiu atveju nėra (pagal analogiją žr. 2006 m. gegužės 11 d. Sprendimo Carbotermo ir Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, 60–62 punktus).

               34

               Iš šios teismo praktikos matyti, kad bet kokia subjekto, su kuriuo sudaromas sandoris, veikla, skirta ne asmenims, kuriems jis priklauso, bet būtent asmenims, neturintiems jokio kontrolės santykio su šiuo subjektu, kad ir viešosios valdžios institucijoms, turi būti vertinama kaip vykdoma trečiųjų asmenų naudai.

               35

               Todėl, atsižvelgiant į šią teismo praktiką, teritoriniai savivaldos vienetai, kurie nėra Cogesa akcininkai, pagrindinėje byloje turi būti laikomi trečiaisiais asmenimis. Iš tiesų, remiantis prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytais duomenimis, tarp šių savivaldos vienetų ir šios bendrovės nėra jokio kontrolės santykio, vadinasi, tarp perkančiosios organizacijos ir subjekto, su kuriuo sudarytas sandoris, nėra ypatingo vidinio ryšio, kuris pagal Teisingumo Teismo praktiką pateisintų išimtį, susijusią su vadinamaisiais „in house“ sandoriais.

               36

               Taigi, norint patikrinti, ar Cogesa didžiąją savo veiklos dalį vykdo su savivaldos vienetais, kuriems ji priklauso, šios bendrovės veikla, skirta tiems teritoriniams savivaldos vienetams, kurie nėra jos akcininkai, turi būti laikoma kaip vykdoma trečiųjų asmenų naudai. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui teks išnagrinėti, ar pastaroji veikla gali būti laikoma antraeile, palyginti su Cogesa veikla, vykdoma su savivaldos vienetais, kuriems ji priklauso, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo praktiką dėl vadinamųjų „in house“ sandorių.

               37

               Šios išvados nepaneigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paminėta aplinkybė, jog vykdyti veiklą teritorinių savivaldos vienetų, kurie nėra akcininkai, naudai Cogesa įpareigojo viešosios valdžios institucija, kuri taip pat nėra šios bendrovės akcininkė. Iš tiesų, nors ši viešosios valdžios institucija įpareigojo Cogesa vykdyti šią veiklą, iš prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktos informacijos matyti, kad ji nėra šios bendrovės akcininkė ir jos atžvilgiu nevykdo jokios kontrolės, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo praktiką dėl vadinamųjų „in house“ sandorių. Kadangi minėta viešosios valdžios institucija nevykdo jokios kontrolės, veikla, kurią vykdyti ji įpareigojo Cogesa, turi būti laikoma veikla trečiųjų asmenų naudai.

               38

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: pagal Teisingumo Teismo praktiką dėl tiesioginio viešojo pirkimo sutarčių sudarymo, vadinamųjų „in house“ sandorių, siekiant nustatyti, ar subjektas, su kuriuo sudarytas sandoris, didžiąją savo veiklos dalį vykdo perkančiosios organizacijos, pavyzdžiui, teritorinių savivaldos vienetų, kurie yra jo akcininkai ir kurie jį kontroliuoja, naudai, prie šios veiklos nereikia priskirti veiklos, kurią vykdyti šį subjektą įpareigoja viešosios valdžios institucija, kuri nėra šio subjekto akcininkė, teritorinių savivaldos vienetų, kurie taip pat nėra to subjekto akcininkai ir jo nekontroliuoja, naudai; pastaroji veikla laikytina veikla trečiųjų asmenų naudai.

         Dėl antrojo klausimo

               39

               Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar, siekiant nustatyti, ar subjektas, su kuriuo sudarytas sandoris, didžiąją savo veiklos dalį vykdo teritorinių savivaldos vienetų, kurie yra jo akcininkai ir kurie bendrai jį kontroliuoja analogiškai kaip savo pačių tarnybas, naudai, reikia atsižvelgti ir į veiklą, kurią šis subjektas vykdė šių teritorinių savivaldos vienetų naudai, kol tokia bendra kontrolė dar nebuvo faktiškai vykdoma.

               40

               Šiuo klausimu reikia priminti, kad, remiantis Teisingumo Teismo praktika, vertindamas sąlygą dėl didžiosios veiklos dalies vykdymo nacionalinis teismas turi atsižvelgti į visas bylos aplinkybes – tiek kokybinius, tiek kiekybinius duomenis (šiuo klausimu žr. 2006 m. gegužės 11 d. Sprendimo Carbotermo ir Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, 63 ir 64 punktus).

               41

               Šioje byloje iš nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktos informacijos matyti, kad prieš sudarant 2014 m. spalio 30 d. sutartį Cogesa jau vykdė veiklą teritorinių savivaldos vienetų, kuriems ji priklauso, naudai. Į šią veiklą tikrai reikia atsižvelgti, jeigu sprendimo sudaryti viešojo pirkimo sutartį priėmimo momentu ji ir toliau buvo vykdoma. Be to, veikla, kuri baigta iki 2014 m. spalio 30 d., taip pat gali būti reikšminga vertinant, ar tenkinama sąlyga dėl didžiosios dalies veiklos vykdymo. Iš tiesų, buvusi veikla gali būti rodiklis, kokio masto veiklą Cogesa ketina vykdyti šių teritorinių savivaldos vienetų, kurie yra jos akcininkai, naudai po to, kai jie pradėjo vykdyti analogišką kontrolę.

               42

               Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pažymėtina, kad, siekiant nustatyti, ar subjektas, su kuriuo sudarytas sandoris, didžiąją savo veiklos dalį vykdo teritorinių savivaldos vienetų, kurie yra jo akcininkai ir kurie bendrai jį kontroliuoja analogiškai kaip savo pačių tarnybas, naudai, reikia atsižvelgti į visas bylos aplinkybes, tarp kurių gali būti veikla, kurią šis subjektas, su kuriuo sudarytas sandoris, vykdė šių teritorinių savivaldos vienetų naudai, kol tokia bendra kontrolė dar nebuvo faktiškai vykdoma.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               43

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

                           1.

                           Pagal Teisingumo Teismo praktiką dėl tiesioginio viešojo pirkimo sutarčių sudarymo, vadinamųjų „in house“ sandorių, siekiant nustatyti, ar subjektas, su kuriuo sudarytas sandoris, didžiąją savo veiklos dalį vykdo perkančiosios organizacijos, pavyzdžiui, teritorinių savivaldos vienetų, kurie yra jo akcininkai ir kurie jį kontroliuoja, naudai, prie šios veiklos nereikia priskirti veiklos, kurią vykdyti šį subjektą įpareigoja viešosios valdžios institucija, kuri nėra šio subjekto akcininkė, teritorinių savivaldos vienetų, kurie taip pat nėra to subjekto akcininkai ir jo nekontroliuoja, naudai; pastaroji veikla laikytina veikla trečiųjų asmenų naudai.

                           2.

                           Siekiant nustatyti, ar subjektas, su kuriuo sudarytas sandoris, didžiąją savo veiklos dalį vykdo teritorinių savivaldos vienetų, kurie yra jo akcininkai ir kurie bendrai jį kontroliuoja analogiškai kaip savo pačių tarnybas, naudai, reikia atsižvelgti į visas bylos aplinkybes, tarp kurių gali būti veikla, kurią šis subjektas, su kuriuo sudarytas sandoris, vykdė šių teritorinių savivaldos vienetų naudai, kol tokia bendra kontrolė dar nebuvo faktiškai vykdoma.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	* Proceso kalba: italų.


title: 2009 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#Infopaq International A/S prieš Danske Dagblades Forening.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Højesteret - Danija.#Autorių teisės - Informacinė visuomenė - Direktyva 2001/29/EB - 2 ir 5 straipsniai - Literatūros ir meno kūriniai - "Atgaminimo" sąvoka - Atgaminimas "iš dalies" - Trumpų literatūros kūrinių ištraukų atgaminimas - Spaudos straipsniai - Laikinas ir trumpalaikis atgaminimas - Technologinis procesas, kurį sudaro straipsnių nuskaitymas paverčiant tekstinėmis rinkmenomis, elektroninis atgaminto kūrinio apdorojimas, dalies šio atgaminto kūrinio išsaugojimas ir atspausdinimas.#Byla C-5/08.

text:
      Byla C‑5/08
      Infopaq International A/S
      prieš
      Danske Dagblades Forening
      (Højesteret prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „Autorių teisės – Informacinė visuomenė – Direktyva 2001/29/EB – 2 ir 5 straipsniai – Literatūros ir meno kūriniai – „Atgaminimo“ sąvoka – Atgaminimas „iš dalies“ – Trumpų literatūros kūrinių ištraukų atgaminimas – Spaudos straipsniai – Laikinas ir trumpalaikis atgaminimas – Technologinis procesas, kurį sudaro straipsnių nuskaitymas paverčiant tekstinėmis rinkmenomis, elektroninis atgaminto kūrinio
         apdorojimas, dalies šio atgaminto kūrinio išsaugojimas ir atspausdinimas“

      Sprendimo santrauka
      1.        Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2001/29 – Autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje
            visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimas – Atgaminimo teisė – Atgaminimas iš dalies – Sąvoka
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktas)
      2.        Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2001/29 – Autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje
            visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimas – Atgaminimo teisė – Išimtys ir apribojimai – Sąlygos – Atgaminimo veiksmo laikinumas
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalis)
      1.        Informacijos perkėlimo procese atliktas veiksmas, išsaugant atmintyje saugomo kūrinio ištrauką, kurią sudaro vienuolika žodžių,
         ir vėliau ją atspausdinant, gali būti traktuojamas kaip atgaminimas iš dalies Direktyvos 2001/29 dėl autorių teisių ir gretutinių
         teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo 2 straipsnio prasme, jei taip atgamintos dalys yra paties autoriaus
         intelektinės kūrybos išraiška, o tai privalo nustatyti nacionalinis teismas.

      Autorių teisės Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punkto prasme gali būti taikomos tik originaliam kūriniui tiek, kiek jis
         yra paties autoriaus intelektinis kūrinys. Kalbant apie kūrinio dalis, reikia pasakyti, kad jos yra saugomos autorių teisių,
         nes, kaip tokios, prisideda prie viso kūrinio originalumo. Taigi skirtingoms kūrinio dalims taikoma minėtoje nuostatoje numatyta
         apsauga, jeigu jas sudaro tam tikri elementai, kurie yra paties šio kūrinio autoriaus intelektinės kūrybos išraiška. Atsižvelgiant
         į reikalavimą minėtos direktyvos 2 straipsnyje numatytą apsaugą aiškinti plačiai, negalima atmesti, kad tam tikri atskiri
         sakiniai arba net tam tikros atitinkamo teksto sakinių dalys gali informuoti jų skaitytoją apie teksto, kaip antai spaudos
         straipsnis, originalumą, pranešant jam apie tai, kad tai yra paties šio straipsnio autoriaus intelektinis kūrinys. Todėl tokie
         sakiniai ar jų dalys gali būti direktyvos 2 straipsnio a punkte numatytos apsaugos objektas.

      (žr. 37–39, 47–48, 51 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
      2.        Ištraukos, kurią sudaro vienuolika žodžių, atspausdinimas informacijos perkėlimo procese, kuris pasireiškia spaudos straipsnių
         nuskaitymu paverčiant tekstinėmis rinkmenomis, elektroniniu atgaminto kūrinio apdorojimu, dalies šio atgaminto kūrinio išsaugojimu
         ir atspausdinimu, neatitinka Direktyvos 2001/29 dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų
         aspektų suderinimo 5 straipsnio 1 dalyje nurodytos laikinumo sąlygos ir todėl šis procesas negali būti atliktas be suinteresuotų
         autorių sutikimo.

      Veiksmas gali būti traktuojamas kaip „laikinas“ šioje nuostatoje skelbiamos antrosios sąlygos prasme, tik jeigu jo trukmė
         ribojama tuo, kas yra būtina geram atitinkamo technologinio proceso funkcionavimui, suvokiant, kad šis procesas turi būti
         automatizuotas, nes juo atgamintas kūrinys ištrinamas automatiškai, neįsikišant žmogui, kai jo funkcija, kuria siekiama realizuoti
         tokį procesą, yra atlikta. Tačiau paskutiniu nagrinėjamo informacijos perkėlimo proceso atgaminimo veiksmu atspausdinant ištraukas,
         kurias sudaro vienuolika žodžių, ir taip atgaminant šias ištraukas ant popieriaus buvo atlikti atgaminimo veiksmai, kurie
         nepriskirtini kompiuterių technologijoms. Kadangi jos atgaminamos ant tokio materialaus daikto, jos gali būti pašalintos tik
         jį sunaikinant. Be to, kadangi informacijos perkėlimo procesas pats savaime negali sunaikinti tokio daikto, šio atgaminto
         kūrinio sunaikinimas priklauso tik nuo tokio proceso naudotojo valios. Absoliučiai nėra akivaizdu, kad jis jį sunaikins, todėl
         yra tikimybė, kad toks atgamintas kūrinys išliks naudotojo poreikiams tenkinti. Šiomis aplinkybėmis, šis informacijos perkėlimo
         proceso paskutinis veiksmas, kai atspausdinama ištrauka, kurią sudaro vienuolika žodžių, nėra laikinas atgaminimo veiksmas
         Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalies prasme.

      (žr. 64, 67–70, 74 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2009 m. liepos 16 d.(*)

      „Autorių teisės – Informacinė visuomenė – Direktyva 2001/29/EB – 2 ir 5 straipsniai – Literatūros ir meno kūriniai – „Atgaminimo“ sąvoka – Atgaminimas „iš dalies“ – Trumpų literatūros kūrinių ištraukų atgaminimas – Spaudos straipsniai – Laikinas ir trumpalaikis atgaminimas – Technologinis procesas, kurį sudaro straipsnių nuskaitymas paverčiant tekstinėmis rinkmenomis, elektroninis atgaminto kūrinio
         apdorojimas, dalies šio atgaminto kūrinio išsaugojimas ir atspausdinimas“

      Byloje C‑5/08
      dėl Højesteret (Danija) 2007 m. gruodžio 21 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2008 m. sausio 4 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

      Infopaq International A/S
      prieš
      Danske Dagblades Forening,
      TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai T. von Danwitz, R. Silva de Lapuerta, G. Arestis ir J. Malenovský
         (pranešėjas),

      generalinė advokatė V. Trstenjak,
      posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. lapkričio 20 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        Infopaq International A/S, atstovaujamos advokat A. Jensen,

      –        Danske Dagblades Forening, atstovaujamos advokat M. Dahl Pedersen,

      –        Austrijos vyriausybės, atstovaujamos E. Riedl,
      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos H. Krämer ir H. Støvlbæk,
      susipažinęs su 2009 m. vasario 12 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs, pirma, su 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB
         dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, p. 10; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230) 2 straipsnio a punkto ir, antra, dėl laikiniesiems atgaminimo veiksmams šios direktyvos
         5 straipsnio prasme taikomų išimčių sąlygų išaiškinimu.

      2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą, kilusį tarp Infopaq International A/S (toliau − Infopaq) ir Danske Dagblades Forening (toliau − DDF), dėl šios prašymo pripažinti, kad ji neprivalėjo gauti autoriaus sutikimo atgaminti spaudos straipsnius naudojant automatizuotą
         procesą, kurį sudaro jų nuskaitymas, pavertimas skaitmeninėmis rinkmenomis ir šių rinkmenų elektroninis apdorojimas, atmetimo.

       Teisinis pagrindas
       Tarptautinė teisė
      3        Pagal Marakešo susitarimo, įsteigiančio Pasaulio prekybos organizaciją, 1C priede esančio Susitarimo dėl intelektinės nuosavybės
         teisių aspektų, susijusių su prekyba, kuris buvo patvirtintas 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu Nr. 94/800/EB dėl daugiašalių
         derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių
         klausimų atžvilgiu (OL L 336, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 80), 9 straipsnio 1 dalį:

      „Valstybės narės laikosi Berno konvencijos (1971) 1–21 straipsnių ir jos priedo. <…>“
      4        Berno konvencijos dėl literatūros ir meno kūrinių apsaugos (1971 m. liepos 24 d. Paryžiaus aktas), pataisytos 1979 m. rugsėjo
         28 d. (toliau − Berno konvencija), 2 straipsnis suformuluotas taip:

      „1)      sąvoka „literatūros ir  meno kūriniai“ apima kiekvieną literatūros, mokslo ir meno kūrinį, kad ir koks būtų jo išraiškos būdas
         ar forma: knygas, brošiūras ir kitus literatūros kūrinius;

      <…>
      <…>
      5)      literatūros ir meno kūrinių rinkiniai, pavyzdžiui, enciklopedijos ir  antologijos, kurie dėl turinio parinkimo ir išdėstymo
         yra intelektualinės kūrybos rezultatas, saugomi kaip tokie, nepažeidžiant autorinės teisės į kiekvieną kūrinį, sudarantį tokio
         rinkinio dalį;

      <…>
      8)      šioje konvencijoje numatoma apsauga netaikoma pranešimams apie dienos naujienas arba įprastinės spaudos informacijos pobūdžio
         pranešimams apie įvairius įvykius.“

      5        Pagal Berno konvencijos 9 straipsnio pirmą dalį šios konvencijos saugomų literatūros ir meno kūrinių autoriai turi išimtinę
         teisę leisti atgaminti šiuos kūrinius bet kokia forma ar būdu.

       Bendrijos teisė
      6        1991 m. gegužės 14 d. Tarybos direktyvos 91/250/EEB dėl kompiuterių programų teisinės apsaugos (OL L 122, p. 42; 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 114) 1 straipsnyje skelbiama:

      „1.      Vadovaudamosi šios direktyvos nuostatomis, valstybės narės taiko kompiuterių programoms tokią autorių teisių apsaugą kaip
         ir literatūros kūriniams, apibrėžtiems pagal Berno konvenciją dėl literatūros ir meno kūrinių apsaugos. <...>.

      <…>
      3.      Kompiuterio programai taikoma apsauga, jei ji yra originali ta prasme, kad tai – paties autoriaus intelekto kūrinys. Teisei
         į apsaugą nustatyti netaikomi jokie kiti kriterijai.“

      7        1996 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 96/9/EB dėl duomenų bazių teisinės apsaugos (OL L 77, p. 20; 2004 m.
         specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 15 t., p. 459) 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Pagal šią direktyvą duomenų bazės, kurios pagal duomenų parinkimą ir išdėstymą, yra autoriaus intelektinės veiklos rezultatas,
         yra saugomos autorių teisių. Kad būtų pripažintos tinkamomis tokiai apsaugai, jokių papildomų atrankos kriterijų nereikia.“

      8        Direktyvos 2001/29 ketvirtoje, šeštoje, devintoje–vienuoliktoje, 20–22, 31 ir 33 konstatuojamosiose dalyse skelbiama:

      „4)      Suderinta teisinė autorių teisių ir gretutinių teisių sistema, padidindama teisinį aiškumą ir nustatydama aukštą intelektinės
         nuosavybės apsaugos lygį, skatins esmines investicijas į kūrybingumą ir novatoriškumą, įskaitant tinklų infrastruktūrą <...>

      6)      Nederinamas Bendrijos lygmeniu, nacionalinių teisės aktų kūrimas, kuris jau pradėtas daugelyje valstybių narių siekiant reaguoti
         į technologijų iššūkius, leistų atsirasti pastebimiems apsaugos skirtumams ir kartu intelektinę nuosavybę apimančių ar ja
         grindžiamų paslaugų ir produktų laisvo judėjimo apribojimams, dėl kurių suirtų vidaus rinka ir teisės aktų darna. Tokių teisės
         aktų skirtumų ir neaiškumų poveikis taptų dar didesnis toliau kuriant informacinę visuomenę, kurioje jau dabar labai padidėjo
         neapribotas tarpvalstybinis intelektinės nuosavybės naudojimas. Ši tendencija išliks ir turėtų vis labiau įsitvirtinti. Pastebimi
         teisinės apsaugos skirtumai ir neaiškumai gali trukdyti naujų produktų ir paslaugų, susijusių su autorių teisėmis ir gretutinėmis
         teisėmis, masto ekonomijai.

      <…>
      9)      Kiekvienas autorių teisių ir gretutinių teisių derinimas turi būti grindžiamas aukšto lygio apsauga, nes tokios teisės yra
         labai svarbios intelektinei kūrybai. <…>

      10)      Kad autoriai ar atlikėjai galėtų tęsti savo kūrybinį ir meninį darbą, už savo darbo naudojimą jie turi gauti teisingą atlyginimą
         <...>

      11)      Griežta, veiksminga autorių teisių ir gretutinių teisių apsaugos sistema yra vienas iš pagrindinių būdų užtikrinti, kad Europos
         kultūra gautų būtinų lėšų kūrybai ir gamybai, o meno kūrėjai ir atlikėjai išlaikytų nepriklausomumą ir orumą.

      <…>
      20)      Ši direktyva remiasi principais ir taisyklėmis, jau nustatytomis šioje srityje šiuo metu galiojančiose direktyvose, pirmiausia
         direktyvose (91/250) <...> ir (96/9), tuos principus ir taisykles plėtoja bei įteisina informacinės visuomenės kontekste.
         Šios direktyvos nuostatos neturėtų pažeisti tų direktyvų nuostatų, išskyrus atvejus, kai šioje direktyvoje yra nustatyta kitaip.

      21)      Ši direktyva turėtų apibrėžti veiksmus, kuriems taikoma atgaminimo teisė, atsižvelgiant į skirtingus naudos gavėjus. Tai turėtų
         būti padaryta vadovaujantis Bendrijos acquis communautaire. Reikia plataus šių veiksmų apibrėžimo, kad vidaus rinkoje būtų užtikrintas teisinis aiškumas.

      22)      Deramos paramos kultūrai skleisti tikslo neturi būti siekiama aukojant griežtą teisių apsaugą arba toleruojant neteisėtus
         suklastotų ar piratinių kūrinių platinimo būdus.

      <…>
      31)      Turi būti išlaikyta derama pusiausvyra tarp įvairių kategorijų teisių turėtojų teisių ir interesų, taip pat tarp įvairių kategorijų
         teisių turėtojų ir saugomų objektų naudotojų. <…>

      <…>
      33)      Išimtinei atgaminimo teisei turėtų būti taikoma išimtis siekiant leisti tam tikrus laikino atgaminimo veiksmus, kurie yra
         trumpalaikiai arba atsitiktiniai atgaminimai, sudarantys neatskiriamą ir esminę technologinio proceso dalį ir atliekami tik
         tam, kad tarpininkas galėtų užtikrinti veiksmingą perdavimą tinkle tarp trečiųjų asmenų, arba tam, kad paskui būtų teisėtai
         pasinaudota kūriniu ar kitu objektu. Atitinkami atgaminimo veiksmai patys savaime neturėtų turėti atskiros ekonominės vertės.
         Jei jie atitinka šiuos reikalavimus, ši išimtis turėtų būti taikoma veiksmams, leidžiantiems peržvalgą (browsing), taip pat saugojimą tarpinėje atmintyje (caching), įskaitant tuos veiksmus, kurie leidžia perdavimo sistemoms veiksmingai veikti, kad būtų gauti duomenys apie informacijos
         naudojimą, jeigu tik tarpininkas nekeičia informacijos ir nesikiša į teisėtą, plačiai pripažintą ir taikomą šioje komercinėje
         veikloje technologijos naudojimą. Naudojimas turėtų būti laikomas teisėtu tais atvejais, kai leidžia teisių turėtojas arba
         neriboja įstatymas.“

      9        Pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktą:

      „Valstybės narės nustato išimtinę teisę leisti arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai, laikinai ar nuolat bet kuriuo būdu
         ir bet kuria forma atgaminti visą arba iš dalies:

      a)      autoriams − savo kūrinius.“
      10      Tos pačios direktyvos 5 straipsnyje skelbiama:

      „1.      2 straipsnyje minėtiems laikiniems atgaminimo veiksmams, kurie yra trumpalaikiai arba atsitiktiniai ir kartu – būtina bei
         svarbi technologinio proceso dalis, kurių vienintelis tikslas yra sudaryti sąlygas:

      a)      tarpininkui perduoti tinkle tretiesiems asmenims arba
      b)      teisėtai naudoti
      kūrinį ar kitą objektą ir kurie atskirai nėra ekonominiu atžvilgiu svarbūs, 2 straipsnyje nustatytos atgaminimo teisės netaikomos.
      <…>
      5.      Šio straipsnio 1, 2, 3 ir 4 dalyse nustatytos išimtys ir apribojimai taikomi tik tam tikrais specialiais atvejais, kurie neprieštarauja
         įprastiniam kūrinio ar kito objekto naudojimui ir nepagrįstai nepažeidžia teisėtų teisių turėtojų interesų.“

      11      Pagal 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/116/EB dėl autorių ir tam tikrų gretutinių teisių
         apsaugos terminų (OL L 372, p. 12) 6 straipsnį:

      „Fotografijoms, kurios yra paties autoriaus intelektinės kūrybos išraiška ir dėl to laikomos originaliomis, taikoma 1 straipsnyje
         numatyta apsauga. Jokie kiti kriterijai nėra svarbūs sprendžiant, ar fotografija turi būti saugoma. Valstybės narės gali numatyti
         ir kitokių fotografijų apsaugą.“

       Nacionalinė teisė
      12      Direktyvos 2001/29 2 straipsnis ir 5 straipsnio 1 dalis buvo perkeltos į Danijos vidaus teisę 1995 m. birželio 14 d. Autorių
         teisių įstatymo Nr. 395 (Lovtidende 1995 A, p. 1796), iš dalies pakeisto ir kodifikuoto, be kita ko, 2002 m. gruodžio 17 d.
         Įstatymu Nr. 1051 (lov n° 1051 om ændring af ophavsretsloven, Lovtidende 2002 A, p. 7881), 2  ir 11a straipsniais.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      13      Infopaq veikla yra spaudos apžvalga ir analizė, kuri iš esmės pasireiškia pasirinktų Danijos dienraščių ir kitų periodinių spaudinių
         straipsnių santraukų sudarymu. Straipsnių pasirinkimą lemia klientų pasirinktos temos ir jie atrenkami taikant vadinamąjį
         „informacijos perkėlimo“ procesą. Santraukos jiems išsiunčiamos elektroniniu paštu.

      14      DDF yra profesinė Danijos dienraščių sąjunga, kurios tikslas, be kita ko, – padėti savo nariams visais klausimais, susijusiais
         su autorių teisėmis.

      15      2005 m. DDF sužinojo, kad Infopaq nuskaito dienraščių straipsnius komerciniais tikslais, neturėdama šių straipsnių autorių sutikimo. Manydama, kad toks sutikimas
         yra būtinas šiems straipsniams apdoroti naudojant minėtą procesą, DDF apie tai informavo Infopaq.

      16      Informacijos perkėlimo procesą sudaro penki etapai, per kuriuos, DDF nuomone, yra atliekami keturi spaudos straipsnių atgaminimo veiksmai.

      17      Pirma, gautus spaudinius Infopaq darbuotojai rankiniu būdu įregistruoja elektroninėje duomenų bazėje.

      18      Antra, prieš nuskaitymą spaudinio kraštas yra nukerpamas, kad visi jo lapai būtų atskiri. Prieš nuskaitymą (skeneriu) spaudinio
         dalis, kuri bus nuskaitoma, yra pasirenkama duomenų bazėje. Operacija leidžia padaryti kiekvieno spaudinio puslapio TIFF (Tagged Image File Format) formato rinkmeną. Kai ši operacija užbaigiama, TIFF rinkmena yra perkeliama į OCR (Optical Character Recognition) (optinis simbolių atpažinimas) serverį.

      19      Trečia, šis OCR serveris TIFF rinkmeną paverčia informacija, kurią galima apdoroti skaitmeniniu būdu. Šiame procese kiekvieno
         simbolio vaizdas paverčiamas skaitmeniniu kodu, kuris leidžia kompiuteriui atpažinti konkretų simbolį. Pavyzdžiui, „TDC“ raidžių
         atvaizdas yra paverčiamas informacija, kurią kompiuteris galės traktuoti kaip raides „TDC“ ir jas paversti teksto formatu,
         kurį galės atpažinti kompiuteris. Šie duomenys yra išsaugomi kaip tekstinės rinkmenos, kurios gali būti perskaitomos naudojant
         bet kokią tekstų apdorojimo programinę įrangą. OCR procesas užbaigiamas ištrinant TIFF rinkmeną.

      20      Ketvirta, tekstinė rinkmena yra analizuojama siekiant surasti nustatytus raktinius žodžius. Kiekvieną kartą suradus raktinį
         žodį įvedami duomenis, nurodant spaudinio pavadinimą, skyrių ir puslapį, kuriame yra raktinis žodis, bei jo vietą tekste,
         išreikštą procentais nuo nulio iki 100, taip palengvinant vėlesnį viso laikraščio skaitymą. Siekiant dar palengvinti raktinio
         žodžio paiešką skaitant visą laikraštį, pateikiami penki žodžiai, einantys prieš raktinį žodį, ir penki − po jo (toliau −
         vienuolikos žodžių ištrauka). Procesas užbaigiamas ištrinant tekstinę rinkmeną.

      21      Penkta, informacijos perkėlimo procesas užbaigiamas atspausdinant visų dienraščio puslapių, kuriuose buvo raktinis žodis,
         paieškos rezultatą. Paieškos rezultatas gali būti tokios formos:

      „2005 m. lapkričio 4 d. − Dagbladet Arbejderen, 3 puslapis:

      TDC: 73 % „telekomunikacijų grupės TDC, kuri, manoma, bus nupirka, pardavimas.“

      22      Infopaq nesutiko, kad jos veiklai reikia autorių sutikimo, ir pateikė Østre Landsret ieškinį prieš DDF, reikalaudama, kad ši pripažintų, jog Infopaq turi teisę naudoti minėtą procesą be šios profesinės sąjungos ar jos narių sutikimo. Kadangi Østre Landsret atmetė šį ieškinį, Infopaq pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.

      23      Šio teismo nuomone, šiuo atveju neginčijama, kad autorių sutikimo nereikia spaudos apžvalgos ir santraukų rašymo veiklai vykdyti
         tiek, kiek ją sudaro fizinis žmogaus atliekamas kiekvieno spaudinio skaitymas, reikalingų straipsnių atrinkimas remiantis
         nustatytais raktiniais žodžiais ir rankiniu būdu surašyto paieškos rezultato išsiuntimas santraukos autoriui, nurodant raktinį
         žodį straipsnyje ir šio straipsnio vietą dienraštyje. Taip pat neginčijama, kad santraukos rašymas pats savaime yra teisėtas
         ir jam nereikia autorių sutikimo.

      24      Šiuo atveju taip pat neginčijama, kad nagrinėjamas procesas apima du atgaminimo veiksmus, t. y. TIFF formato rinkmenų sukūrimas
         nuskaičius atspausdintus straipsnius ir TIFF rinkmenų pavertimas tekstinėmis rinkmenomis. Be to, akivaizdu, kad per šį procesą
         dalis nuskaitytų straipsnių yra atgaminami tiek, kiek vienuolikos žodžių ištrauka yra išsaugoma ir vėliau atspausdinama.

      25      Tačiau pagrindinės bylos šalys nesutaria dėl klausimo, ar pastarieji du veiksmai yra Direktyvos 2001/29 2 straipsnyje numatyti
         atgaminimo veiksmai. Jos taip pat nesutaria dėl klausimo, ar visiems pagrindinėje byloje nagrinėjamiems veiksmams taikoma
         šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje numatyta atgaminimo teisės išimtis.

      26      Šiomis aplinkybėmis Højesteret nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti tokius prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar dienraščio straipsnio ištraukos, kurią sudaro raktinis žodis ir penki prieš jį einantys žodžiai bei penki po jo einantys
         žodžiai, išsaugojimas atmintyje ir vėlesnis atspausdinimas gali būti traktuojamas kaip atgaminimo veiksmas, kurį saugo direktyvos
         (2001/29) 2 straipsnis?

      2.      Ar reikia atsižvelgti į aplinkybes, kurioms esant atliekamas atgaminimo veiksmas, kad minėtą veiksmą būtų galima pripažinti
         „trumpalaikiu“ Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalies prasme?

      3.      Ar laikinojo atgaminimo veiksmas gali būti pripažintas „trumpalaikiu“, jei atgaminimas yra apdorojamas, pvz., tekstinę rinkmeną
         sukuriant vaizdinės rinkmenos pagrindu arba žodžių seka yra ieškoma šioje tekstinėje rinkmenoje?

      4.      Ar laikinojo atgaminimo veiksmas gali būti pripažintas „trumpalaikiu“, kai atgaminimo dalis, kurią sudaro viena ar daugiau
         teksto ištraukų, susidedančių iš vienuolikos žodžių, yra išsaugoma?

      5.      Ar laikinojo atgaminimo veiksmas gali būti pripažintas „trumpalaikiu“, kai atgaminta dalis, kurią sudaro viena ar daugiau
         teksto ištraukų, susidedančių iš vienuolikos žodžių, vėliau atspausdinama?

      6.      Ar tam, kad veiksmas galėtų būti traktuojamas kaip sudarantis „būtiną ir esminę technologinio proceso dalį“ Direktyvos 2001/29
         5 straipsnio 1 dalies prasme, reikia atsižvelgti į technologinio proceso etapą, kuriuo jis yra atliekamas?

      7.      Ar atgaminimo veiksmas gali būti laikomas sudarančiu „būtiną ir esminę technologinio proceso dalį“, jei jį sudaro rankiniu
         būdu atliekamas visų dienraščio straipsnių nuskaitymas, kuriuo minėti straipsniai, t. y. atspausdinta informacija, paverčiami
         skaitmenine informacija?

      8.      Ar laikinojo atgaminimo veiksmas gali būti laikomas sudarančiu „būtiną ir esminę technologinio proceso dalį“, jei jį sudaro
         atgaminimo dalies, apimančios vieną ar daugiau teksto ištraukų iš vienuolikos žodžių, atspausdinimas?

      9.      Ar „teisėto naudojimo“ sąvoka Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalyje apima visas naudojimo formas, kurioms nereikia autorių
         sutikimo?

      10.      Ar įmonės atliekamas visų dienraščio straipsnių nuskaitymas, po kurio atliekamas atgamintos medžiagos apdorojimas, išsaugojimas
         ir, galbūt jos dalies, kurią sudaro viena ar daugiau teksto ištraukų iš vienuolikos žodžių, atspausdinimas, naudojamas šios
         įmonės rengiant santraukas, priskirtinas „teisėto naudojimo“ sąvokai pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalį, nors autoriai
         nedavė sutikimo tokiems veiksmams?

      11.      Kokiais kriterijais remiantis galima įvertinti, ar laikinojo atgaminimo veiksmai yra „atskirai ekonominiu atžvilgiu svarbūs“
         Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalies prasme, jei įvykdytos visos kitos šioje nuostatoje numatytos sąlygos?

      12.      Ar reikia atsižvelgti į naudotojo pasiektą našumą atliekant laikinojo atgaminimo veiksmus, norint įvertinti, ar veiksmai yra
         „atskirai ekonominiu atžvilgiu svarbūs“ Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalies prasme?

      13. Ar įmonės atliekamas visų dienraščio straipsnių nuskaitymas, po kurio atgaminta medžiaga apdorojama, išsaugojama ir galbūt
         jos dalis, kurią sudaro viena ar daugiau teksto ištraukų iš vienuolikos žodžių, atspausdinama neturint autorių sutikimo, gali
         būti traktuojamas kaip „tam tikri specialūs atvejai, neprieštaraujantys įprastiniam“ minėtų straipsnių naudojimui, kurie „nepagrįstai
         nepažeidžia teisėtų teisių turėtojų interesų“ Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 5 dalies prasme?“

       Dėl prejudicinių klausimų
       Pirminės pastabos
      27      Iš pradžių reikia priminti, kad iš vienodo Bendrijos teisės taikymo ir lygybės principo reikalavimų išplaukia, kad kai siekiant
         nustatyti tokios Bendrijos teisės nuostatos, kaip antai Direktyvos 2001/29 2 straipsnio, prasmę ir apimtį nėra jokios aiškios
         nuorodos į valstybių narių teisę, jie visoje Europos bendrijoje turi būti aiškinami autonomiškai ir vienodai (žr., be kita
         ko, 2003 m. vasario 6 d. Sprendimo SENA, C‑245/00, Rink. p. I‑1251, 23 punktą ir 2006 m. gruodžio 7 d. Sprendimo SGAE, C‑306/05, Rink. p. I‑11519, 31 punktą).

      28      Šie reikalavimai, atsižvelgiant į Direktyvos 2001/29 šeštą ir dvidešimt pirmą konstatuojamąsias dalis, yra ypač svarbūs šios
         direktyvos atžvilgiu.

      29      Todėl Austrijos vyriausybė negali pagrįstai tvirtinti, kad valstybės narės privalo pateikti Direktyvos 2001/29 2 straipsnyje
         esančios sąvokos „atgaminimas iš dalies“ apibrėžimą (šiuo klausimu dėl šios direktyvos 3 straipsnyje pateiktos sąvokos „viešas“
         žr. minėto sprendimo SGAE 31 punktą).

       Dėl pirmojo klausimo
      30      Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar sąvoka „atgaminimas iš
         dalies“ Direktyvos 2001/29 prasme turi būti aiškinama taip, kad ji apima ištraukos, kurią sudaro vienuolika žodžių, išsaugojimą
         atmintyje ir vėlesnį atspausdinimą.

      31      Reikia pažymėti, kad Direktyva 2001/29 neapibrėžia nei sąvokos „atgaminimas“, nei „atgaminimas iš dalies“.

      32      Šiomis aplinkybėmis šios sąvokos turi būti apibrėžiamos atsižvelgiant į Direktyvos 2001/29 2 straipsnio, kuriame jos yra,
         tekstą ir kontekstą bei į šios direktyvos bei tarptautinės teisės tikslus (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo SGAE 34 ir 35 punktus ir ten nurodytą teismų praktiką).

      33      Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punkte numatyta, kad autoriai turi išimtinę teisę leisti arba uždrausti atgaminti visus
         arba iš dalies jų kūrinius. Iš to išplaukia, kad teisės leisti arba uždrausti atgaminti, kurią turi autorius, apsaugos objektas
         yra „kūrinys“.

      34      Šiuo atžvilgiu iš bendros Berno konvencijos sistemos, būtent iš jos 2 straipsnio penktosios ir aštuntosios pastraipų, išplaukia,
         kad tam tikrų objektų, kaip antai literatūros ar meno kūrinių, apsauga suponuoja, jog tai yra intelekto kūriniai.

      35      Taip pat, remiantis Direktyvos 91/250 1 straipsnio 3 dalimi, Direktyvos 96/9 3 straipsnio 1 dalimi ir Direktyvos 2006/116
         6 straipsniu, tokie kūriniai kaip antai kompiuterinės programos, duomenų bazės ar fotografijos, yra saugomi autorių teisių,
         tik jei jie yra originalūs ta prasme, kad yra paties autoriaus intelekto kūriniai.

      36      Nustatydama suderintą autorių teisių teisinį pagrindą Direktyva 2001/29, kaip išplaukia iš jos ketvirtos, devintos–vienuoliktos
         ir dvidešimtos konstatuojamųjų dalių, yra grindžiama tuo pačiu principu.

      37      Šiomis aplinkybėmis autorių teisės Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punkto prasme gali būti taikomos tik originaliam kūriniui
         tiek, kiek jis yra paties autoriaus intelektinis kūrinys.

      38      Dėl kūrinio dalių reikia konstatuoti, jog niekas iš Direktyvos 2001/29 ar kitos šioje srityje taikytinos direktyvos nenurodo,
         kad šioms dalims yra taikomas kitoks režimas nei taikomas visam kūriniui. Iš to išplaukia, kad jos yra saugomos autorių teisių,
         nes, kaip tokios, prisideda prie viso kūrinio originalumo.

      39      Atsižvelgiant į šio sprendimo 37 punkte nurodytas pastabas, skirtingoms kūrinio dalims taip pat taikoma Direktyvos 2001/29
         2 straipsnio a punkte numatyta apsauga, jei jas sudaro tam tikri elementai, kurie yra paties šio kūrinio autoriaus intelektinės
         kūrybos išraiška.

      40      Kalbant apie tokios kūrinio apsaugos apimtį, iš Direktyvos 2001/29 devintos–vienuoliktos dalių išplaukia, kad jos pagrindinis
         tikslas yra nustatyti aukšto lygio apsaugą, be kita ko, leidžiant autoriams gauti teisingą atlyginimą už jų kūrinių naudojimą,
         įskaitant ir jų atgaminimo atvejus, kad jie galėtų tęsti kūrybinį ir meninį darbą.

      41      Šiuo atžvilgiu Direktyvos 2001/29 dvidešimt pirmoje konstatuojamojoje dalyje reikalaujama, kad veiksmai, kuriuos apima atgaminimo
         teisė, būtų traktuojami plačiai.

      42      Be to, šis minėtų veiksmų plataus apibrėžimo reikalavimas yra įtvirtintas ir šios direktyvos 2 straipsnyje, kuriame vartojami
         tokie žodžiai, kaip antai „tiesioginis ar netiesioginis“, „laikinas ar nuolatinis“, „bet kuriuo būdu“ ir „bet kuria forma“.

      43      Todėl Direktyvos 2001/29 2 straipsniu suteikiama apsauga turi būti aiškinama plačiai.

      44      Dėl spaudos straipsnių pažymėtina, kad šios sprendimo 37 punkte minėtą paties autoriaus intelekto kūrinį apibūdina temos pristatymo
         būdas ir kalbinė išraiška. Be to, pagrindinėje byloje yra aišku, kad spaudos straipsniai yra Direktyvoje 2001/29 nurodyti
         literatūros kūriniai.

      45      Kalbant apie tokių saugomų kūrinių dalis, reikia pažymėti, kad jas sudaro žodžiai, kurie, vertinami atskirai, nėra juos naudojančio
         autoriaus intelekto kūrinys. Tik šių žodžių parinkimas, eiliškumas ir sujungimas leidžia autoriui originaliu būdu išreikšti
         savo požiūrį ir sukurti intelekto kūrinį.

      46      Todėl žodžiai patys savaime nėra apsaugos objektas.

      47      Taigi atsižvelgiant į reikalavimą Direktyvos 2001/29 2 straipsnyje numatytą apsaugą aiškinti plačiai negalima atmesti, kad
         tam tikri atskiri sakiniai arba net tam tikros atitinkamo sakinio dalys gali informuoti jų skaitytoją apie teksto, kaip antai
         spaudos straipsnis, originalumą pranešant jam apie tai, kad jis yra paties šio straipsnio autoriaus intelekto kūrinys. Todėl
         tokie sakiniai ar jų dalys gali būti šios direktyvos 2 straipsnio a punkte numatytos apsaugos objektas.

      48      Atsižvelgiant į šias aplinkybes, saugomo kūrinio ištraukos, kurią sudaro  vienuolika žodžių, atgaminimas, koks yra atliktas
         pagrindinėje byloje, gali būti laikomas atgaminimu iš dalies, kaip numatyta Direktyvos 2001/29 2 straipsnyje, jei tokia ištrauka
         yra kūrinio dalis, kuri, kaip tokia, išreiškia paties autoriaus intelekto kūrinį, o tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį
         sprendimą pateikęs teismas.

      49      Be to, reikia pažymėti, kad Infopaq naudotas informacijos perkėlimo procesas leidžia atgaminti įvairias saugomo kūrinio ištraukas. Naudojant šį procesą yra atgaminamos
         ištraukos, kurias sudaro vienuolika žodžių, kiekvieną kartą, kai atitinkamame kūrinyje yra randamas raktinis žodis. Be to,
         dažnai ieškoma kelių raktinių žodžių, nes kai kurie klientai prašo, kad Infopaq pateiktų ištraukas pagal kelis raktinius žodžius.

      50      Taip dėl šio proceso padidėja tikimybė, kad Infopaq atgamins kūrinį iš dalies Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punkto prasme, nes sujungus šias ištraukas gaunamas ilgesnis
         fragmentas, kuriame gali atsispindėti kūrinio originalumas, nes jame yra elementų, iš kurių galima susidaryti įspūdį, kad
         tai yra paties autoriaus intelekto kūrinys.

      51      Atsižvelgiant į prieš tai išdėstytas aplinkybes, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad informacijos perkėlimo procese
         atliktas veiksmas išsaugant atmintyje saugomo kūrinio ištrauką, kurią sudaro vienuolika žodžių, ir vėliau ją atspausdinant
         gali būti traktuojamas kaip atgaminimas iš dalies Direktyvos 2001/29 2 straipsnio prasme, jei tokiu būdu atgamintos dalys
         yra paties autoriaus intelektinės kūrybos išraiška, o tai privalo nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
         teismas.

       Dėl antrojo–dvyliktojo klausimų
      52      Darant prielaidą, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami veiksmai priskirtini saugomo kūrinio atgaminimo iš dalies sąvokai Direktyvos
         2001/29 2 straipsnio prasme, iš šios direktyvos 2 ir 5 straipsnių išplaukia, kad toks atgaminimas negalimas be autoriaus sutikimo,
         nebent jis atitinka šios direktyvos 5 straipsnyje nurodytas sąlygas.

      53      Šiame kontekste savo antruoju–dvyliktu klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia,
         ar atgaminimo veiksmai naudojant informacijos perkėlimo procesą, koks yra pagrindinėje byloje, atitinka Direktyvos 2001/29
         5 straipsnio 1 dalyje nurodytas sąlygas ir ar todėl šis procesas gali būti atliekamas be autoriaus sutikimo, nes jis leidžia
         daryti spaudos straipsnių santraukas ir pasireiškia viso šio straipsnio nuskaitymu, vienuolikos žodžių ištraukos išsaugojimu
         ir jos atspausdinimu.

      54      Pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalį atgaminimo veiksmams šios direktyvos 2 straipsnyje numatytos atgaminimo teisės
         netaikomos, tik jeigu jie atitinka penkias sąlygas:

      –        šie veiksmai yra laikini,
      –        jie yra trumpalaikiai arba atsitiktiniai,
      –        yra būtina bei svarbi technologinio proceso dalis,
      –        jų vienintelis tikslas yra sudaryti sąlygas tarpininkui perduoti tinkle tretiesiems asmenims arba teisėtai naudoti kūrinį
         ar kitą objektą, ir

      –        jei šie veiksmai atskirai nėra ekonominiu atžvilgiu svarbūs.
      55      Visų pirma reikia pažymėti, kad šios sąlygos yra kumuliacinės. Jei nesilaikoma nors vienos jų, atgaminimo veiksmams, remiantis
         Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalimi, išimtis dėl šios direktyvos 2 straipsnyje numatytos atgaminimo teisės netaikoma.

      56      Be to, aiškinant kiekvieną iš šių sąlygų reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką direktyvos nuostatos, nukrypstančios
         nuo toje pačioje direktyvoje nustatyto bendrojo principo, turi būti aiškinamos griežtai (2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
         Kapper, C‑476/01, Rink. p. I‑5205, 72 punktas ir 2006 m. spalio 26 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑36/05, Rink. p. I‑10313, 31 punktas).

      57      Toks yra Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalyje numatytos išimties, kuria nukrypstama nuo šia direktyva įtvirtinto bendro
         tikslo, t. y. reikalavimo, kad autorius duotų sutikimą visiems saugomo kūrinio atgaminimo veiksmams atlikti, atvejis.

      58      Ši išimtis turi būti aiškinama atsižvelgiant į Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 5 dalį, pagal kurią ji taikoma tik tam tikrais
         specialiais atvejais, kurie neprieštarauja įprastam kūrinio ar kito objekto naudojimui ir nepagrįstai nepažeidžia teisėtų
         teisių turėtojų interesų.

      59      Pagal Direktyvos 2001/29 ketvirtą, šeštą ir dvidešimt pirmą konstatuojamąsias dalis jos 5 straipsnio 1 dalyje skelbiamos sąlygos
         taip pat turi būti aiškinamos atsižvelgiant į autorių teisinio aiškumo dėl jų kūrinių apsaugos reikalavimą.

      60      Šioje byloje Infopaq visų pirma tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami atgaminimo veiksmai atitinka laikinumo sąlygą, nes jie yra ištrinami
         pasibaigus elektroninės paieškos procesui.

      61      Šiuo požiūriu, atsižvelgiant į šio sprendimo 54 punkte primintą trečią sąlygą, reikia konstatuoti, kad laikini ir trumpalaikiai
         atgaminimo veiksmai leidžia realizuoti technologinį procesą, kurio būtina bei svarbi dalis jie yra. Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant
         į šio sprendimo 57 ir 58 punktuose skelbiamus principus, šie atgaminimo veiksmai neturėtų viršyti to, kas yra būtina geram
         šio technologinio proceso funkcionavimui.

      62      Be to, siekiant užtikrinti autorių teisinį saugumą reikia, kad atgaminto kūrinio išsaugojimas ir ištrynimas nepriklausytų
         nuo žmogaus, būtent saugumo kūrinio naudotojo, įsikišimo. Nėra garantijos, kad tokiu atveju suinteresuotasis asmuo iš tikrųjų
         ištrins atgamintą kūrinį arba bet kuriuo atveju jį ištrins, jei jo buvimas nebus pateisinamas funkcija, leidžiančia realizuoti
         technologinį procesą.

      63      Tokią išvadą pagrindžia Direktyvos 2001/29 trisdešimt trečia konstatuojamoji dalis, kurioje pateikiami jos 5 straipsnio 1 dalyje
         nurodytų veiksmų pavyzdžiai: veiksmai, leidžiantys peržvalgą (browsing), taip pat saugojimą tarpinėje atmintyje (caching), įskaitant tuos veiksmus, kurie leidžia perdavimo sistemoms veiksmingai veikti. Tokie veiksmai iš esmės atliekami ir pašalinami
         automatiškai, neįsikišant žmogui.

      64      Atsižvelgiant į visą tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad veiksmas gali būti traktuojamas kaip „laikinas“ Direktyvos
         2001/29 5 straipsnio 1 dalyje skelbiamos antrosios sąlygos prasme, tik jeigu jo trukmė ribojama tuo, kas yra būtina geram
         technologinio proceso funkcionavimui, suvokiant, kad šis procesas turi būti automatizuotas, nes juo atgamintas kūrinys ištrinamas
         automatiškai, neįsikišant žmogui, kai jo funkcija, kuria siekiama realizuoti tokį procesą, yra atlikta.

      65      Negalima iš karto atmesti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami pirmieji du atgaminimo veiksmai, t. y. TIFF rinkmenų ir tekstinių
         rinkmenų pakeitus TIFF rinkmenas sukūrimas, gali būti traktuojami kaip laikini, nes jie iš kompiuterio atminties ištrinami
         automatiškai.

      66      Toliau, kalbant apie trečiąjį atgaminimo veiksmą − ištraukos, kurią sudaro vienuolika žodžių, išsaugojimą kompiuterio atmintyje,
         − pažymėtina, kad iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos negalima nustatyti, ar technologinis procesas yra automatinis,
         kai rinkmena iš kompiuterio atminties per trumpą laiką ištrinama neįsikišant žmogui. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą
         pateikęs teismas privalo patikrinti, ar ištrynimas priklauso nuo atgaminto kūrinio naudotojo valios ir ar yra galimybė, kad
         ši rinkmena bus išsaugota kompiuterio atmintyje atlikus nagrinėjamą technologinį procesą.

      67      Tačiau akivaizdu, kad paskutiniu informacijos perkėlimo proceso atgaminimo veiksmu Infopaq atliko atgaminimo veiksmus, kurie nepriskirtini kompiuterių technologijoms. Ji atspausdino ištraukas, kurias sudaro vienuolika
         žodžių, ir taip atgamino šias ištraukas ant popieriaus.

      68      Kadangi šios ištraukos atgaminamos ant tokio materialus daikto, jos gali būti pašalintos tik sunaikinant jį.

      69      Be to, kadangi informacijos perkėlimo procesas pats savaime negali sunaikinti tokio daikto, šio atgaminto kūrinio sunaikinimas
         priklauso tik nuo tokio proceso naudotojo valios. Absoliučiai nėra akivaizdu, kad jis jį sunaikins, todėl yra tikimybė, kad
         toks atgamintas kūrinys išliks naudotojo poreikiams tenkinti.

      70      Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamo informacijos perkėlimo proceso paskutinis veiksmas,
         kai Infopaq atspausdina ištrauką, kurią sudaro vienuolika žodžių, nėra laikinas atgaminimo veiksmas Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalies
         prasme.

      71      Be to, iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos neišplaukia ir netvirtinama, kad toks veiksmas gali būti atsitiktinis.

      72      Iš prieš tai išdėstytų aplinkybių išplaukia, kad minėtas veiksmas neatitinka Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalyje skelbiamos
         sąlygos ir todėl tokio veiksmo atžvilgiu neturėtų būti taikoma jos 2 straipsnyje numatyta išimtis, susijusi su atgaminimo
         teise.

      73      Darytina išvada, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas informacijos perkėlimo procesas negali būti atliktas be autoriaus sutikimo
         ir todėl nėra reikalo nagrinėti, ar keturi šį procesą sudarantys veiksmai atitinka minėto 5 straipsnio 1 dalyje skelbiamas
         sąlygas.

      74      Todėl į antrąjį–dvyliktąjį klausimus reikia atsakyti taip, kad ištraukos, kurią sudaro vienuolika žodžių, atspausdinimas pagrindinėje
         byloje nagrinėjamame informacijos perkėlimo procese neatitinka Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalyje nurodytos laikinumo
         sąlygos ir todėl šis procesas negali būti atliktas be suinteresuotų autorių sutikimo.

       Dėl tryliktojo klausimo
      75      Atsižvelgiant į antrojo–dvyliktojo klausimų atsakymą, nereikia atsakyti į tryliktą klausimą.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      76      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
      1.      Informacijos perkėlimo procese atliktas veiksmas, išsaugant atmintyje saugomo kūrinio ištrauką, kurią sudaro vienuolika žodžių,
            ir vėliau ją atspausdinant, gali būti traktuojamas kaip atgaminimas iš dalies 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir
            Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo
            2 straipsnio prasme, jei taip atgamintos dalys yra paties autoriaus intelektinės kūrybos išraiška, o tai privalo nustatyti
            prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
      2.      Ištraukos, kurią sudaro vienuolika žodžių, atspausdinimas pagrindinėje byloje nagrinėjamame informacijos perkėlimo procese
            neatitinka Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 1 dalyje nurodytos laikinumo sąlygos ir todėl šis procesas negali būti atliktas
            be suinteresuotų autorių sutikimo.
      Parašai.
      * Proceso kalba: danų.


2013 m. birželio 6 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Interroll Holding AG prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Žodinio Bendrijos prekių ženklo "Inspired by efficiency" registracijos paraiška - Absoliutūs atmetimo motyvai - Skiriamojo požymio nebuvimas - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktas. # Byla T-126/12.


1974 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # B.N.O. Walrave, L.J.N. Koch prieš Association Union cycliste internationale, Koninklijke Nederlandsche Wielren Unie ir Federación Española Ciclismo. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Arrondissementsrechtbank Utrecht - Nyderlandai. # Byla 36-74.


2013 m. balanžio 19 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas. # Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) prieš Europos Komisiją. # ESF - Mokymų veikla - Iš pradžių suteiktos finansinės paramos sumažinimas - Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 - Senatis - Teisinis saugumas - Teisė į gynybą - Protingas terminas - Pareiga motyvuoti. # Byla T-53/11.


2002 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas. # Carmelo Morello prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Motyvavimas - Ieškinys dėl panaikinimo - Ieškinys dėl žalos atlyginimo. # Sujungtos bylos T-338/00 ir T-376/00.