title: 2015 m. spalio 28 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas (Ištraukos).#Hammar Nordic Plugg AB prieš Europos Komisiją.#Valstybės pagalba – Žemės sklypų ir gamyklos pardavimas ir nuoma – Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su vidaus rinka ir kuriuo nurodoma ją susigrąžinti – Konkurso procedūros nebuvimas – Rinkos kainos nustatymas – Privataus investuotojo kriterijus – Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai.#Byla T-253/12.

text:
               Šalys
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje T‑253/12
            Hammar Nordic Plugg AB , įsteigta Trolhetane (Švedija), atstovaujama advokatų I. Otken Eriksson ir U. Öberg,
            ieškovė,
            prieš
            Europos Komisiją , atstovaujamą D. Grespan ir P.‑J. Loewenthal, padedamų advokatės L. Sandberg‑Morch,
            atsakovę,
            dėl prašymo panaikinti 2012 m. vasario 8 d. Komisijos sprendimą dėl valstybės pagalbos SA.28809 (C 29/10) (ex NN 42/10 ir ex CP 194/09), kurią Švedija suteikė „Hammar Nordic Plugg AB“  (OL L 150, p. 78),
            BENDRASIS TEISMAS (septintoji kolegija),
            kurį sudaro teisėjai M. van der Woude, I. Wiszniewska‑Białecka ir I. Ulloa Rubio (pranešėjas),
            posėdžio sekretorė C. Heeren, administratorė,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2015 m. kovo 26 d. posėdžiui,
            priima šį
            Sprendimą (1)
            Ginčo aplinkybės
            (Praleista)
            Administracinė procedūra
            (Praleista)
            Skundžiamas sprendimas
            (Praleista)
            Procesas ir šalių reikalavimai
            25. Pareiškimu, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2012 m. birželio 8 d., ieškovė pareiškė šį ieškinį.
            26. Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
            – panaikinti skundžiamą sprendimą visą ar iš dalies;
            – priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
            27. Komisija Bendrojo Teismo prašo:
            – atmesti ieškinį kaip nepagrįstą;
            – priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
            Dėl teisės
            (Praleista)
            Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su vertinimo, padaryto kvalifikuojant valstybės pagalbą, klaidomis
            (Praleista)
            32. Vertindama, ar buvo suteikta valstybės pagalba valdžios institucijoms parduodant žemės sklypą bendrovei, Komisija turi taikyti privataus investuotojo kriterijų, kad būtų galima nustatyti, ar kaina, kurią sumokėjo tariamas pagalbos gavėjas, atitinka kainą, kurią būtų nustatęs privatus investuotojas, veikiantis įprastomis konkurencijos sąlygomis. Paprastai taikydama šį kriterijų Komisija turi atlikti sudėtingą ekonominį vertinimą (31 punkte minėto Sprendimo Komisija / Scott , EU:C:2010:480, 68 punktas).
            (Praleista)
            Dėl neatsižvelgimo į 8 000 000 SEK pardavimo kainą
            (Praleista)
            40. Be to, kiek tai susiję su trečiuoju ieškovės argumentu, kad nebuvo jokio pagrindo prieš parduodant pradėti formalią konkurso procedūrą, reikia priminti, kad Komisija privalo laikytis savo pačios nustatytų rekomendacijų ir priimtų pranešimų, bet tik tiek, kiek jie nenukrypsta nuo SESV normų ir kiek su jais sutiko visos valstybės narės (2014 m. liepos 16 d. Sprendimo Zweckverband Tierkörperbeseitigung / Komisija , T‑309/12, EU:T:2014:676, 212 punktas).
            41. Todėl nesant atviros ir besąlyginio konkurso procedūros, pagal pranešimo 2 punkto a papunktį Komisija galėjo remtis savo turimais vertinimais.
            (Praleista)
            Dėl to, kad FABV įsigyjant gamyklą už 17 000 000 SEK nebuvo atliktas tyrimas dėl valstybės pagalbos buvimo
            (Praleista)
            60. Pirmiausia pažymėtina, kad, kiek tai susiję su minėtos gamyklos Chips pardavimu FABV, sprendimo pradėti oficialią tyrimo procedūrą dėl FABV atlikto gamyklos pardavimo ieškovei santraukoje Komisija nurodė:
            „Neatrodo, kad FABV sumokėta gamyklos įsigijimo kaina būtų didesnė nei jos rinkos vertė, kaip nurodė nepriklausomi išorės konsultantai. Todėl atmestina tai, kad šiame pirmame sandoryje buvo valstybės pagalbos elementas ir todėl jis nėra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.“
            61. Dėl gamyklos Chips pardavimo FABV Komisija pagal 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 4 straipsnio 2 dalį priėmė sprendimą, iš kurio sąlygų aiškiai matyti, kad jis galutinis.
            62. Jei Komisija, nepradėjusi oficialios tyrimo procedūros pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, savo sprendime pripažįsta, kad priemonė nėra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, ir jei suinteresuotas asmuo nori apsaugoti savo pagal šią nuostatą turimas procedūrines teises, jis per šio sprendimo SESV 263 straipsnio penktoje pastraipoje nustatytą terminą turi pateikti Bendrajam Teismui ieškinį dėl šio sprendimo (2001 m. lapkričio 27 d. Nutarties Wöhr / Komisija , T‑222/00, Rink., EU:T:2001:274, 34 punktas).
            63. Šioje byloje konstatuotina, kad ieškovė tokio ieškinio per nustatytą terminą nepateikė.
            64. Antra, kaip nurodė Komisija, procedūra, kuri leistų panaikinti galutinį sprendimą, kuriame ji konstatavo, kad priemonė nėra valstybės pagalba, yra nustatyta Reglamento Nr. 659/1999 9 straipsnyje, kuriuo remdamasi Komisija gali panaikinti tokį sprendimą, jei jis buvo priimtas vadovaujantis netikslia lemiamą reikšmę turinčia informacija.
            65. Taigi, vienintelis ieškovės argumentas dėl tariamai netikslios informacijos yra susijęs su laisvų patalpų procentine dalimi, į kurią buvo atsižvelgta atliekant pirmąjį vertinimą. Ieškovė teigia, kad gamyklos Chips pardavimo FABV pardavimo memorandume nurodoma, kad esama 10 % laisvų patalpų, nors iš tiesų tuščiose patalpose jų yra 100 %. Ieškovė taip pat ginčija Komisijos teiginį, kad ji buvo vietos institucijų informuota, kad laikotarpiui nuo 2008 m. vasario 13 d. buvo rastas nuomininkas.
            66. Šiuo klausimu pažymėtina, kad ieškovė nepateikė jokio įrodymo, kad pagrįstų šiuos teiginius ir, be to, net nepaaiškino, kiek, jos manymu, visoje gamykloje buvo užimta patalpų.
            67. Kiti ieškovės argumentai tėra teiginiai, kurie nebuvo įrodyti, ir neatitinka Reglamento Nr. 659/1999 9 straipsnio reikalavimų.
            (Praleista)
            Dėl neatsižvelgimo į privataus investuotojo, veikiančio rinkos ekonomikos sąlygomis, kriterijų
            (Praleista)
            78. Šioje byloje neginčijama, kad tą pačią dieną, t. y. 2008 m. vasario 13 d., FABV įsigijo gamyklą už 17 000 000 SEK sumą ir suteikė ieškovei galimybę ją nusipirkti už 8 000 000 SEK.
            79. Pirmiausia konstatuotina, kad kelia abejonių tai, ar privatus investuotojas sudarytų tokį sandorį.
            80. Taip pat pažymėtina, kad iš sprendimo pradėti oficialią tyrimo procedūrą 16 straipsnio matyti, jog FABV sutiko su mažesne perpardavimo kaina tikėdamasi užtikrinti gamyklos veiklos tęstinumą ir išsaugoti darbo vietas. Be to, šalys sutaria, kad komuna visuomet siekė šio tikslo, o ir pati ieškovė jį primena ieškinyje. Skundžiamo sprendimo 58 straipsnyje taip pat pažymima, kad ir Švedijos institucijos nurodė Komisijai tik šį tikslą.
            81. Be to, iš ieškovės cituojamo 2009 m. lapkričio 27 d. laiško matyti, kad FABV nusprendė, jog projektas, pagal kurį ji įsigijo gamyklą, o paskui ją išnuomojo ieškovei, kuri savo ruožtu ją pernuomojo Nya Topp , leido toliau eksploatuoti gamyklą ir išsaugoti darbo vietas, kurios, uždarius gamyklą, būtų panaikintos.
            82. Tuomet FABV nusprendė, kaip nurodyta šiame laiške, prašyti komunos 9 000 000 SEK dydžio paramos, kad būtų galima padengti 8 000 000 SEK nuostolius, kurių buvo patirta pardavus gamyklą ieškovei. Šiuo tikslu Komisija pateikė privalomą pateikti 2012 m. gruodžio 1 d. kammarrätt i Göteborg  (Geteborgo administracinis teismas, Švedija) sprendimo dėl FABV prašymo leisti atskaityti kapitalo praradimą, patirtą pardavus gamyklą ieškovei, kopiją.
            (Praleista)
            Dėl paskutinio Komisijos atlikto vertinimo patikimumo nebuvimo
            (Praleista)
            Dėl neatsižvelgimo į vėlesnį gamyklos pardavimą už 8 000 000 SEK
            (Praleista)
            Dėl ieškovės ir Nya Topp  nuomos sutarties
            (Praleista)
            Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su poveikiu valstybių narių tarpusavio prekybai ir konkurencijos iškraipymo
            (Praleista)
            Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su pareigomis atlikti tyrimą ir nurodyti motyvus ir su teisėmis į gynybą
            (Praleista)
            Dėl Komisijos pareigos atlikti tyrimą
            (Praleista)
            Dėl pareigos motyvuoti
            (Praleista)
            Dėl ieškovės teisių į gynybą
            (Praleista)
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            (Praleista)
            (1) .
            (1)  – Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais,
            BENDRASIS TEISMAS (septintoji kolegija)
            nusprendžia:
            1. Atmesti ieškinį.
            2. Hammar Nordic Plugg AB padengia savo ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

    ---documentbreak---

         BENDROJO TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
      2015 m. spalio 28 d. (
            *1
         )
      „Valstybės pagalba — Žemės sklypų ir gamyklos pardavimas ir nuoma — Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su vidaus rinka ir kuriuo nurodoma ją susigrąžinti — Konkurso procedūros nebuvimas — Rinkos kainos nustatymas — Privataus investuotojo kriterijus — Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai“
      Byloje T‑253/12

         Hammar Nordic Plugg AB, įsteigta Trolhetane (Švedija), atstovaujama advokatų I. Otken Eriksson ir U. Öberg,
      ieškovė,
      prieš

         Europos Komisiją, atstovaujamą D. Grespan ir P.‑J. Loewenthal, padedamų advokatės L. Sandberg‑Morch,
      atsakovę,
      dėl prašymo panaikinti 2012 m. vasario 8 d. Komisijos sprendimą dėl valstybės pagalbos SA.28809 (C 29/10) (ex NN 42/10 ir ex CP 194/09), kurią Švedija suteikė „Hammar Nordic Plugg AB“ (OL L 150, p. 78),
      BENDRASIS TEISMAS (septintoji kolegija),
      kurį sudaro teisėjai M. van der Woude, I. Wiszniewska‑Białecka ir I. Ulloa Rubio (pranešėjas),
      posėdžio sekretorė C. Heeren, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2015 m. kovo 26 d. posėdžiui,
      priima šį

         Sprendimą (
            1
         )

         Ginčo aplinkybės

      (Praleista)

         Administracinė procedūra

      (Praleista)

         Skundžiamas sprendimas

      (Praleista)

         Procesas ir šalių reikalavimai

               25

               Pareiškimu, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2012 m. birželio 8 d., ieškovė pareiškė šį ieškinį.

               26

               Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        panaikinti skundžiamą sprendimą visą ar iš dalies;

                        —

                        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               27

               Komisija Bendrojo Teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį kaip nepagrįstą;

                        —

                        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

         Dėl teisės

      (Praleista)

         Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su vertinimo, padaryto kvalifikuojant valstybės pagalbą, klaidomis

      (Praleista)

               32

               Vertindama, ar buvo suteikta valstybės pagalba valdžios institucijoms parduodant žemės sklypą bendrovei, Komisija turi taikyti privataus investuotojo kriterijų, kad būtų galima nustatyti, ar kaina, kurią sumokėjo tariamas pagalbos gavėjas, atitinka kainą, kurią būtų nustatęs privatus investuotojas, veikiantis įprastomis konkurencijos sąlygomis. Paprastai taikydama šį kriterijų Komisija turi atlikti sudėtingą ekonominį vertinimą (31 punkte minėto Sprendimo Komisija / Scott, EU:C:2010:480, 68 punktas).
               (Praleista)

         Dėl neatsižvelgimo į 8000000 SEK pardavimo kainą
      (Praleista)

               40

               Be to, kiek tai susiję su trečiuoju ieškovės argumentu, kad nebuvo jokio pagrindo prieš parduodant pradėti formalią konkurso procedūrą, reikia priminti, kad Komisija privalo laikytis savo pačios nustatytų rekomendacijų ir priimtų pranešimų, bet tik tiek, kiek jie nenukrypsta nuo SESV normų ir kiek su jais sutiko visos valstybės narės (2014 m. liepos 16 d. Sprendimo Zweckverband Tierkörperbeseitigung / Komisija, T‑309/12, EU:T:2014:676, 212 punktas).

               41

               Todėl nesant atviros ir besąlyginio konkurso procedūros, pagal pranešimo 2 punkto a papunktį Komisija galėjo remtis savo turimais vertinimais.
               (Praleista)

         Dėl to, kad FABV įsigyjant gamyklą už 17000000 SEK nebuvo atliktas tyrimas dėl valstybės pagalbos buvimo
      (Praleista)

               60

               Pirmiausia pažymėtina, kad, kiek tai susiję su minėtos gamyklos Chips pardavimu FABV, sprendimo pradėti oficialią tyrimo procedūrą dėl FABV atlikto gamyklos pardavimo ieškovei santraukoje Komisija nurodė:
               „Neatrodo, kad FABV sumokėta gamyklos įsigijimo kaina būtų didesnė nei jos rinkos vertė, kaip nurodė nepriklausomi išorės konsultantai. Todėl atmestina tai, kad šiame pirmame sandoryje buvo valstybės pagalbos elementas ir todėl jis nėra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.“

               61

               Dėl gamyklos Chips pardavimo FABV Komisija pagal 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 4 straipsnio 2 dalį priėmė sprendimą, iš kurio sąlygų aiškiai matyti, kad jis galutinis.

               62

               Jei Komisija, nepradėjusi oficialios tyrimo procedūros pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, savo sprendime pripažįsta, kad priemonė nėra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, ir jei suinteresuotas asmuo nori apsaugoti savo pagal šią nuostatą turimas procedūrines teises, jis per šio sprendimo SESV 263 straipsnio penktoje pastraipoje nustatytą terminą turi pateikti Bendrajam Teismui ieškinį dėl šio sprendimo (2001 m. lapkričio 27 d. Nutarties Wöhr / Komisija, T‑222/00, Rink., EU:T:2001:274, 34 punktas).

               63

               Šioje byloje konstatuotina, kad ieškovė tokio ieškinio per nustatytą terminą nepateikė.

               64

               Antra, kaip nurodė Komisija, procedūra, kuri leistų panaikinti galutinį sprendimą, kuriame ji konstatavo, kad priemonė nėra valstybės pagalba, yra nustatyta Reglamento Nr. 659/1999 9 straipsnyje, kuriuo remdamasi Komisija gali panaikinti tokį sprendimą, jei jis buvo priimtas vadovaujantis netikslia lemiamą reikšmę turinčia informacija.

               65

               Taigi, vienintelis ieškovės argumentas dėl tariamai netikslios informacijos yra susijęs su laisvų patalpų procentine dalimi, į kurią buvo atsižvelgta atliekant pirmąjį vertinimą. Ieškovė teigia, kad gamyklos Chips pardavimo FABV pardavimo memorandume nurodoma, kad esama 10 % laisvų patalpų, nors iš tiesų tuščiose patalpose jų yra 100 %. Ieškovė taip pat ginčija Komisijos teiginį, kad ji buvo vietos institucijų informuota, kad laikotarpiui nuo 2008 m. vasario 13 d. buvo rastas nuomininkas.

               66

               Šiuo klausimu pažymėtina, kad ieškovė nepateikė jokio įrodymo, kad pagrįstų šiuos teiginius ir, be to, net nepaaiškino, kiek, jos manymu, visoje gamykloje buvo užimta patalpų.

               67

               Kiti ieškovės argumentai tėra teiginiai, kurie nebuvo įrodyti, ir neatitinka Reglamento Nr. 659/1999 9 straipsnio reikalavimų.
               (Praleista)

         Dėl neatsižvelgimo į privataus investuotojo, veikiančio rinkos ekonomikos sąlygomis, kriterijų
      (Praleista)

               78

               Šioje byloje neginčijama, kad tą pačią dieną, t. y. 2008 m. vasario 13 d., FABV įsigijo gamyklą už 17000000 SEK sumą ir suteikė ieškovei galimybę ją nusipirkti už 8000000 SEK.

               79

               Pirmiausia konstatuotina, kad kelia abejonių tai, ar privatus investuotojas sudarytų tokį sandorį.

               80

               Taip pat pažymėtina, kad iš sprendimo pradėti oficialią tyrimo procedūrą 16 straipsnio matyti, jog FABV sutiko su mažesne perpardavimo kaina tikėdamasi užtikrinti gamyklos veiklos tęstinumą ir išsaugoti darbo vietas. Be to, šalys sutaria, kad komuna visuomet siekė šio tikslo, o ir pati ieškovė jį primena ieškinyje. Skundžiamo sprendimo 58 straipsnyje taip pat pažymima, kad ir Švedijos institucijos nurodė Komisijai tik šį tikslą.

               81

               Be to, iš ieškovės cituojamo 2009 m. lapkričio 27 d. laiško matyti, kad FABV nusprendė, jog projektas, pagal kurį ji įsigijo gamyklą, o paskui ją išnuomojo ieškovei, kuri savo ruožtu ją pernuomojo Nya Topp, leido toliau eksploatuoti gamyklą ir išsaugoti darbo vietas, kurios, uždarius gamyklą, būtų panaikintos.

               82

               Tuomet FABV nusprendė, kaip nurodyta šiame laiške, prašyti komunos 9000000 SEK dydžio paramos, kad būtų galima padengti 8000000 SEK nuostolius, kurių buvo patirta pardavus gamyklą ieškovei. Šiuo tikslu Komisija pateikė privalomą pateikti 2012 m. gruodžio 1 d.kammarrätt i Göteborg (Geteborgo administracinis teismas, Švedija) sprendimo dėl FABV prašymo leisti atskaityti kapitalo praradimą, patirtą pardavus gamyklą ieškovei, kopiją.
               (Praleista)

         Dėl paskutinio Komisijos atlikto vertinimo patikimumo nebuvimo
      (Praleista)
      Dėl neatsižvelgimo į vėlesnį gamyklos pardavimą už 8000000 SEK
      (Praleista)
      Dėl ieškovės ir Nya Topp nuomos sutarties
      (Praleista)

         Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su poveikiu valstybių narių tarpusavio prekybai ir konkurencijos iškraipymo

      (Praleista)

         Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su pareigomis atlikti tyrimą ir nurodyti motyvus ir su teisėmis į gynybą

      (Praleista)
      Dėl Komisijos pareigos atlikti tyrimą
      (Praleista)
      Dėl pareigos motyvuoti
      (Praleista)
      Dėl ieškovės teisių į gynybą
      (Praleista)

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

      (Praleista)

               Remdamasis šiais motyvais,
               BENDRASIS TEISMAS (septintoji kolegija)
               nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti ieškinį.

                           2.

                              Hammar Nordic Plugg AB padengia savo ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

                           Van der Woude

                           Wiszniewska‑Białecka

                           Ulloa Rubio

                     Paskelbta 2015 m. spalio 28 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: švedų.
      (
            1
         )	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.


1980 m. lapkričio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Belgijos Karalystė prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Byla 820/79.


1991 m. balanžio 30 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # SCP Boscher, Studer et Fromentin prieš SA British Motors Wright ir kt.. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Cour de cassation - Prancūzija. # Laisvė teikti paslaugas. # Byla C-239/90.


title: 2008 m. liepos 17 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas.#ASM Brescia SpA prieš Comune di Rodengo Saiano.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Italija.#EB 43, 49 ir 86 straipsniai - Viešosios dujų paskirstymo paslaugos koncesija - Direktyva 2003/55 - Nutraukimas pasibaigus pereinamajam laikotarpiui, bet prieš nustatytą terminą - Teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo principai.#Byla C-347/06.

text:
      Byla C‑347/06
      ASM Brescia SpA
      prieš
      Comune di Rodengo Saiano
      (Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

      „EB 43, 49 ir 86 straipsniai – Viešoji dujų paskirstymo paslaugos koncesija – Direktyva 2003/55 – Nutraukimas pasibaigus pereinamajam laikotarpiui, bet prieš nustatytą terminą – Teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo principai“
      Sprendimo santrauka
      1.        Prejudiciniai klausimai – Teisingumo Teismo jurisdikcija – Ribos
      (EB 234 straipsnis)
      2.        Prejudiciniai klausimai – Teisingumo Teismo jurisdikcija – Ribos – Nacionalinio teismo jurisdikcija
      (EB 234 straipsnis)
      3.        Teisės aktų derinimas – Teisės aktų derinimo priemonės – Gamtinių dujų vidaus rinkos bendrosios taisyklės – Direktyva 2003/55
      (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/55 23 straipsnio 1 dalis)
      4.        Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Laisvė teikti paslaugas – Be konkurso skirta viešosios paslaugos teikimo koncesija
      (EB 43, 49 straipsniai ir 86 straipsnio 1 dalis)
      1.        Pagal EB 234 straipsnį Teisingumo Teismas neturi kompetencijos spręsti dėl nacionalinės priemonės suderinamumo su Bendrijos
         teise. Tačiau Teisingumo Teismas, atsižvelgdamas į nacionalinio teismo nurodytas aplinkybes, gali iš nacionalinio teismo pateiktų
         klausimų atrinkti tai, kas susiję su Bendrijos teisės aiškinimu, siekdamas sudaryti šiam teismui galimybę išspręsti jo nagrinėjamą
         teisinę problemą.

      Be to, Teisingumo Teismas neturi kompetencijos priimti sprendimo dėl nacionalinės teisės aktų aiškinimo ir taikymo ar nustatyti
         pagrindinei bylai nagrinėti reikšmingas faktines aplinkybes. Iš tiesų Teisingumo Teismas, vadovaudamasis jurisdikcijos tarp
         Bendrijos teismų ir nacionalinių teismų pasidalijimu, turi atsižvelgti į faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis buvo iškeltas
         prejudicinis klausimas, nurodytas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendime.

      (žr. 25, 28 punktus)
      2.        Teisingumo Teismui ir nacionaliniam teismui bendradarbiaujant pagal EB 234 straipsnį, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis
         teismas, kuriam tenka atsakomybė priimti sprendimą, atsižvelgdamas į bylos ypatumus, gali įvertinti tai, ar norint tinkamai
         išspręsti bylą būtina pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų tinkamumą.
         Vadinasi, kai prejudiciniai klausimai yra susiję su Bendrijos teisės aiškinimu, Teisingumo Teismas iš esmės turi priimti sprendimą.

      (žr. 27 punktą)
      3.        Direktyva 2003/55 dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinanti Direktyvą 98/30, nedraudžia, kad valstybės
         narės teisės aktuose juose nustatytomis sąlygomis būtų pratęsiamas pereinamasis laikotarpis, po kurio be konkurso suteikta
         gamtinių dujų paskirstymo koncesija turėtų būti nutraukta prieš koncesijos sutartyje nustatytą terminą. Šiomis aplinkybėmis
         taip pat konstatuotina, kad tokių teisės aktų nedraudžia ir EB 10 straipsnis bei proporcingumo principas.

      Iš tiesų šios direktyvos 23 straipsnio 1 dalyje konkrečiai nustatomi gamtinių dujų tiekimo rinkos atvėrimo terminai ir visų
         pirma tai, kad valstybės narės turi užtikrinti, jog nuo 2007 m. liepos 1 d. visi vartotojai taptų laisvaisiais vartotojais,
         t. y. įgytų teisę kreiptis į pasirinktą tiekėją. Ši sąlyga susijusi su gamtinių dujų tiekimu, o ne paskirstymu. Todėl ji valstybėms
         narėms nesukuria jokio įpareigojimo nutraukti paskirstymo sutartis, kurios buvo sudarytos be jokio konkurso. Be to, Direktyvoje 2003/55
         nėra jokios nuostatos dėl galiojančių gamtinių dujų tiekimo koncesijų.

      (žr. 38–41 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
      4.        EB 43, 49 straipsniai ir 86 straipsnio 1 dalis nedraudžia, kad tokiuose valstybės narės teisės aktuose, kuriais siekiama įgyvendinti
         bendrąsias taisykles dėl gamtinių dujų vidaus rinkos numatant be konkurso suteiktų gamtinių dujų paskirstymo koncesijų nutraukimą
         pasibaigus pereinamajam laikotarpiui prieš koncesijos sutartyje nustatytą terminą, numatyti, kad tam tikromis sąlygomis šis
         pereinamasis laikotarpis gali būti pratęsiamas, jei toks pratęsimas yra būtinas, kad susitariančiosios šalys galėtų išspręsti
         sutartinius santykius priimtinomis sąlygomis tiek viešųjų paslaugų reikalavimų, tiek ekonominiu požiūriais.

      Nepaisant to, kad direktyvos, susijusios su skirtingomis viešųjų pirkimų kategorijomis, nereglamentuoja tokios viešosios paslaugos
         koncesijos, viešosios valdžios institucijos, kurios planuoja suteikti tokią koncesiją, privalo laikytis visų pagrindinių Sutarties
         taisyklių ir ypač nediskriminavimo dėl nacionalinės priklausomybės. Konkrečiau kalbant, jeigu tokia koncesija kelia aiškų
         tarptautinį interesą, tai, kad ji suteikiama koncesijas suteikiančiosios valdžios institucijos valstybėje narėje įsteigtai
         įmonei, neužtikrinant jokio skaidrumo, reiškia nevienodą požiūrį, darantį žalą kitoje valstybėje narėje įsteigtoms įmonėms,
         kurios gali būti suinteresuotos įsigyti šią koncesiją. Jei tai nepateisinama objektyviomis aplinkybėmis, toks nevienodas požiūris,
         neleidžiant dalyvauti visoms kitoje valstybėje narėje įsteigtoms įmonėms, iš esmės daro joms žalą ir yra netiesioginė diskriminacija
         dėl nacionalinės priklausomybės, kurią draudžia EB 43 ir 49 straipsniai . Be to, pagal EB 86 straipsnio 1 dalį valstybėms
         narėms, kiek tai susiję su valstybės įmonėmis bei įmonėmis, kurioms valstybės narės suteikia specialių arba išimtinių teisių,
         draudžiama palikti galioti nacionalinės teisės aktus, prieštaraujančius EB 43 ir 49 straipsniams.

      Tokį skirtingą požiūrį gali pateisinti būtinybė laikytis teisinio saugumo apsaugos principo; šis principas yra Bendrijos teisės
         sistemos dalis ir taikomas visoms nacionalinėms valdžios institucijoms, įpareigotoms taikyti Bendrijos teisę. Kadangi Direktyvoje 2003/55
         dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančioje Direktyvą 98/30, nėra numatyta galimybė persvarstyti nagrinėjamas
         gamtinių dujų paskirstymo koncesijas ir šiuo atveju kalbama apie jau galiojančią koncesiją, kuri turėtų poveikį daugelį dešimtmečių,
         o tuo metu Teisingumo Teismas dar nebuvo nusprendęs, jog pagal pirminę teisę tarptautinį interesą keliančioms sutartims gali
         būti taikomi skaidrumo įpareigojimai, teisinio saugumo apsaugos principas, pagal kurį reikalaujama, kad teisės aktai būtų
         aiškūs, tikslūs ir teisės subjektai numatytų jų taikymą, ne tik leidžia, bet ir įpareigoja numatyti tokios koncesijos nutraukimo
         pereinamąjį laikotarpį, kuris leistų susitariančiosioms šalims išspręsti sutartinius santykius priimtinomis sąlygomis tiek
         viešosios paslaugos poreikio, tiek ekonominiu požiūriais. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti,
         ar, konkrečiai kalbant, nacionaliniuose teisės aktuose numatytas pereinamojo laikotarpio pratęsimas gali būti laikomas būtinu
         norint nepažeisti teisinio saugumo principo.

      (žr. 57–61, 64–65, 67–73 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. liepos 17 d.(*)

      „EB 43, 49 ir 86 straipsniai – Viešosios dujų paskirstymo paslaugos koncesija – Direktyva 2003/55 – Nutraukimas pasibaigus pereinamajam laikotarpiui, bet prieš nustatytą terminą – Teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo principai“
      Byloje C‑347/06
      dėl Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Italija) 2006 m. gegužės 23 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2006 m. rugpjūčio 17 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto
         prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje,

      ASM Brescia SpA
      prieš
      Comune di Rodengo Saiano,
      dalyvaujant
      Anigas - Associazione Nazionale Industriali del Gas,
      TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai J. Makarczyk, P. Kūris, J.‑C. Bonichot (pranešėjas) ir C. Toader,
      generalinis advokatas M. Poiares Maduro,
      posėdžio sekretorius B. Fülöp, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. vasario 21 d. posėdžiui,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
      –        ASM Brescia SpA, atstovaujamos advokatų V. Salvadori, A. Salvadori, G. Caia ir N. Aicardi,

      –        Anigas-Associazione Nazionale Industriali del Gas, atstovaujamos advokatų M. Zoppolato ir D. Gazzola,

      –        Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos X. Lewis, B. Schima ir D. Recchia,
      susipažinęs su 2008 m. balandžio 24 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl EB 10, 43, 49 straipsnių ir 86 straipsnio 1 dalies, vienodo požiūrio,
         nediskriminavimo, skaidrumo ir proporcingumo principų bei 2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/55/EB
         dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančios Direktyvą 98/30/EB (OL L 176, 2003, p. 57, 2004 m. specialusis
         leidimas lietuvių k., 12 sk., 2 t., p. 230), išaiškinimo.

      2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą tarp ASM Brescia SpA (toliau – ASM Brescia) ir di Rodengo Saiano komunos dėl 2005 m. liepos 19 d. komunos tarybos sprendimo Nr. 19, kuriuo buvo patvirtinta, kad ASM Brescia suteiktos koncesijos teikti dujų paskirstymo paslaugą jos teritorijoje terminas baigiasi 2005 m. gruodžio 31 dieną.

       Teisinis pagrindas
       Bendrijos teisė
      3        Direktyvos 2003/55 ketvirtoje konstatuojamojoje dalyje nustatyta:

      „Laisvės, kurias Europos piliečiams suteikia Sutartis, t. y. prekių judėjimo, paslaugų teikimo ir įsisteigimo laisvės, galimos
         tik visiškai atviros rinkos sąlygomis, kai vartotojams suteikta galimybė laisvai rinktis savo tiekėjus, o tiekėjams – laisvai
         aprūpinti savo vartotojus.“

      4        Šios direktyvos aštuntoje konstatuojamojoje dalyje teigiama:

      „Siekiant baigti kurti dujų vidaus rinką, labai svarbu užtikrinti nediskriminacinį teisių naudotis perdavimo ir paskirstymo
         sistemų operatorių tinklu teikimą. Perdavimo ar paskirstymo sistemos operatorius gali būti sudarytas iš vienos ar kelių įmonių.“
         (Pataisytas vertimas)

      5        Šios direktyvos dešimtoje konstatuojamojoje dalyje nustatyta:

      „Siekiant užtikrinti, kad teisė naudotis tinklu būtų veiksminga ir nediskriminacinė, reikia, kad perdavimo ir paskirstymo
         sistemų eksploatavimą atliktų teisiškai savarankiški vienetai, esant vertikaliai įmonių integracijai. Reikia, kad Komisija
         įvertintų lygiaverčio poveikio priemones, kurias valstybės narės yra parengusios, siekdamos įvykdyti šį reikalavimą, ir tam
         tikrais atvejais pateiktų pasiūlymus dėl šios direktyvos pakeitimų.

      Taip pat reikia, kad perdavimo ir paskirstymo sistemų operatoriai turėtų veiksmingas teises priimti sprendimus, susijusius
         su turtu, kuris būtinas tinklų priežiūrai, eksploatavimui ir plėtrai, kai tas turtas priklauso ir yra eksploatuojamas vertikaliai
         integruotų įmonių.

      Tačiau svarbu skirti tokį teisinį atskyrimą ir nuosavybės išskaidymą. Teisinis atskyrimas nereiškia, kad keičiasi turto savininkas,
         niekas nedraudžia taikyti panašių ar identiškų įdarbinimo sąlygų, kurios taikomos visose vertikaliai integruotose įmonėse.
         Tačiau organizacinėmis priemonėmis, susijusiomis su sprendimus priimančių atsakingųjų asmenų savarankiškumu, reikia užtikrinti
         nediskriminacinį sprendimų priėmimo procesą.“

      6        Direktyvos 2003/55 aštuonioliktoje konstatuojamojoje dalyje nustatyta:

      „Dujų vartotojams reikia užtikrinti galimybę laisvai pasirinkti tiekėją. Nepaisant to, baigiant kurti dujų vidaus rinką reikia
         taikyti įgyvendinimo etapais metodą, kartu nustatant konkrečią galutinę datą, kad pramonė galėtų prisitaikyti ir įdiegti atitinkamas
         priemones bei sistemas, saugančias vartotojų interesus ir garantuojančias jiems tikrą ir veiksmingą teisę pasirinkti tiekėją.“

      7        Šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

      „Šia direktyva nustatomos gamtinių dujų perdavimo, paskirstymo, tiekimo ir laikymo bendros taisyklės. Joje nustatomos taisyklės,
         reglamentuojančios gamtinių dujų sektoriaus organizavimą ir funkcionavimą, įėjimą į rinką, kriterijus ir tvarką, pagal kurią
         suteikiami leidimai perduoti, paskirstyti, tiekti ir laikyti gamtines dujas bei eksploatuoti sistemas.“

      8        Šios direktyvos 2 straipsnyje nustatyta:

      Šioje direktyvoje:
      <…>
      5) „paskirstymas“ – tai gamtinių dujų transportavimas vietos ar regiono vamzdynais, siekiant pristatyti jas vartotojams, išskyrus
         tiekimą;

      <…>
      7) „tiekimas“ – tai gamtinių dujų, tarp jų SGD, pardavimas vartotojams, įskaitant perpardavimą;
      <…>
      28) „laisvieji vartotojai“ – tai vartotojai, kurie gali pirkti dujas iš jų pasirinkto tiekėjo, kaip apibrėžta šios direktyvos
         23 straipsnyje;

      <…>“
      9        Direktyvos 2003/55 23 straipsnio 1 dalyje teigiama:

      „Valstybės narės užtikrina, kad laisvieji vartotojai yra:
      a)      iki 2004 m. liepos 1 d. – laisvieji vartotojai, atitinkantys (1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos
         98/30/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrų taisyklių) 18 straipsnyje pateiktą apibrėžimą. Kiekvienais metais iki sausio
         31 d. valstybės narės paskelbia kriterijus, kurie apibūdina šiuos laisvuosius vartotojus;

      b)      nuo 2004 m. liepos 1 d. – mažiausiai visi nebuitiniai vartotojai;
      c)      nuo 2007 m. liepos 1 d. – visi vartotojai.“
       Nacionalinė teisė
      10      2000 m. gegužės 23 d. Įstatyminiame dekrete Nr. 164, kuriuo įgyvendinama Direktyva 98/30/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos
         bendrų taisyklių pagal 1999 m. gegužės 17 d. Įstatymo Nr. 144 41 straipsnį (decreto legislativo n. 164, attuazione della direttiva
         n. 98/30/CE recante norme comuni per il mercato interno del gas naturale, a norma dell’articolo 41 della legge 17 maggio 1999,
         n. 144) (GURI, Nr. 142, 2000 m. birželio 20 d., p. 4, toliau – Įstatyminis dekretas 164/2000), nustatyta, kad gamtinių dujų
         paskirstymo veikla iš esmės yra viešosios paslaugos veikla, kuriai vykdyti komunos ne ilgesniam kaip dvylikos metų laikotarpiui
         suteikė koncesiją pagal viešuosius konkursus atrinktiems koncesininkams.

      11      Kiek tai susiję su galiojančiomis gamtinių dujų paskirstymo koncesijomis, kurios buvo suteiktos netaikant viešosios procedūros,
         Įstatyminio dekreto 164/2000 15 straipsnio 5 dalyje teigiama:

      „Dujų paskirstymo srityje šio dekreto įsigaliojimo dieną galiojančios koncesijos bei koncesijos, suteiktos esamų operatorių
         reorganizuotoms bendrovėms, galioja iki nustatyto termino pabaigos, jei šis terminas pasibaigia iki 7 dalyje numatyto pereinamojo
         laikotarpio pabaigos. Galiojančios neterminuotos koncesijos ar koncesijos, kurių terminas pasibaigia vėliau, nei baigiasi
         pereinamasis laikotarpis, galioja iki šio pereinamojo laikotarpio pabaigos <…>“.

      12      To paties įstatyminio dekreto 15 straipsnio 7 dalyje teigiama:

      „5 dalyje numatytas 5 metų pereinamasis laikotarpis prasideda 2000 m. gruodžio 31 dieną. Laikantis toliau nurodytų sąlygų
         šis laikotarpis gali būti pratęstas neviršijant:

      a)       vienerių metų tuo atveju, jeigu mažiausiai prieš metus iki 5 metų laikotarpio pabaigos susijungia bendrovės ir dėl to nemažiau
         kaip dvigubai padidėja aptarnaujamų vartotojų skaičius, palyginti su didžiausios iš susijungusių bendrovių pirmiau aptarnautų
         vartotojų skaičiumi;

      b)      dvejų metų tuo atveju, kai iki a punkte nurodyto termino pabaigos aptarnaujamų vartotojų skaičius yra per 100 000 galutinių
         vartotojų, arba per metus tiekiamų dujų kiekis viršija 100 mln. m³, arba bendrovė vykdo savo veiklą bent jau visoje provincijos
         teritorijoje;

      c)       dvejų metų tuo atveju, kai iki a punkte nurodyto termino pabaigos mažiausiai 40 % bendrovės akcinio kapitalo sudaro privačių
         asmenų kapitalas.“

      13      Įstatyminio dekreto 164/2000 15 straipsnio 8 dalyje nustatyta, kad jeigu įvykdomos kelios pirma minėtos sąlygos, minėto pereinamojo
         laikotarpio termino pratęsimo metai gali būti sumuojami.

      14      2004 m. rugpjūčio 23 d. Įstatymo Nr. 239 dėl energetikos sektoriaus reorganizavimo ir dėl įpareigojimo vyriausybei iš naujo
         nustatyti energetikos srityje galiojančias nuostatas (legge n. 239, riordino del settore energetico, nonche’ delega al Governo
         per il riassetto delle disposizioni vigenti in materia di energia) (GURI, Nr. 215, 2004 m. rugsėjo 13 d., p. 3) 1 straipsnio
         69 dalyje nustatyta:

      „<…> (Įstatyminio dekreto 164/2000) 15 straipsnio 5 dalyje nurodytas pereinamasis laikotarpis baigiasi 2007 m. gruodžio 31 d.,
         nepažeidžiant koncesiją suteikiančiosios vietos valdžios institucijos teisės remiantis viešuoju interesu per 6 mėnesius po
         šio įstatymo įsigaliojimo pratęsti pereinamąjį laikotarpį vieneriems metams. <...> Šio įstatyminio dekreto (164/2000) 15 straipsnio
         8 dalis panaikinama.“

      15      2005 m. gruodžio 30 d. Įstatyminio dekreto Nr. 273, susijusio su terminų nustatymu ir jų pratęsimu, bei su šiais terminais
         susijusiomis nuostatomis dėl skubos (decreto-legge n. 273, definizione e proroga dei termini, nonche’ conseguenti disposizioni
         urgenti) (GURI, Nr. 303, 2005 m. gruodžio 30 d., p. 8), kuris 2006 m. vasario 23 d. buvo pakeistas Įstatymu Nr. 51 (2006 m.
         vasario 28 d. paprastasis priedas prie GURI Nr. 49) (toliau – Įstatyminis dekretas 273/2005), 23 straipsnio 1 dalyje nustatyta,
         kad Įstatyminio dekreto Nr. 164 15 straipsnio 5 dalyje įtvirtintas pereinamojo laikotarpio terminas pratęsiamas iki 2007 m.
         gruodžio 31 d., o tais atvejais, kai yra įvykdyta bent viena iš to paties 15 straipsnio 7 dalyje nustatytų sąlygų, – gali
         būti pratęstas iki 2009 m gruodžio 31 dienos.

       Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
      16      ASM Brescia yra viešosios gamtinių dujų paskirstymo paslaugos koncesininkė di Rodengo Saiano komunos teritorijoje pagal 1984 m. vasario 27 d. pasirašytą koncesijos sutartį, kurios termino pabaiga iš pradžių buvo numatyta
         2014 m. gruodžio 31 dieną. Papildomu susitarimu šios koncesijos sutarties terminas pratęstas iki 2029 m. gruodžio 31 dienos.

      17      2005 m. liepos 19 d. komunos tarybos sprendimu Nr. 19 Comune di Rodengo Saiano nustatė ankstesnę ASM Brescia suteiktos koncesijos termino galutinę datą – 2005 m. gruodžio 31 d., kad būtų galima paskelbti viešąjį konkursą ir paskirti
         naują minėtos paslaugos operatorių. Be to, ASM Brescia buvo suteikta teisė į kompensaciją atsižvelgiant į grynąją amortizacijos vertę, kuri pagal ekspertinį vertinimą buvo lygi
         926 000 EUR.

      18      ASM Brescia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikė ieškinį dėl šio sprendimo.

      19      Paskui įsigaliojo Įstatyminis dekretas 273/2005, pagal kurio 23 straipsnį Įstatyminio dekreto Nr. 164 15 straipsnio 5 dalyje
         įtvirtintas pereinamojo laikotarpio terminas automatiškai pratęsiamas iki 2007 m. gruodžio 31 d., o laikantis tam tikrų sąlygų
         – automatiškai iki 2009 m gruodžio 31 dienos.

      20      Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia, norėdamas išsiaiškinti, ar šis aktas atitinka Bendrijos teisę, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo
         Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

      „1.      Ar galiojančių gamtinių dujų paskirstymo koncesijų, kurios buvo suteiktos be konkurso, automatinis ir bendras pratęsimas iki
         2007 m. gruodžio 31 dienos atitinka EB 43 ir 49 straipsnius ir 86 straipsnio 1 dalį bei vienodo požiūrio, nediskriminavimo
         ir skaidrumo principus?

      2.      Ar EB 43, 49 straipsnius ir 86 straipsnio 1 dalį bei vienodo požiūrio, nediskriminacijos ir skaidrumo principus atitinka paskesni
         automatiniai galiojančių koncesijų dėl gamtinių dujų paskirstymo, kurios buvo pirmiau suteiktos be konkurso, pratęsimai iki
         2009 m. gruodžio 31 d., jeigu:

      a)      koncesininkas sujungė bendroves ir dėl to jo aptarnaujamų vartotojų skaičius padvigubėjo, palyginti su didžiausios susijungusios
         bendrovės pirmiau aptarnautų vartotojų skaičiumi;

      b)      koncesininko vartotojais tapo per 100 000 galutinių vartotojų, arba jis per metus paskirsto per 100 mln. m³ dujų, arba vykdo
         savo veiklą bent jau visai provincijos teritorijai prilygstančioje zonoje;

      c)      mažiausia 40 % koncesininko akcinio kapitalo perduota privatiems akcininkams?
      3.      Ar 2003 m. birželio 26 d. Direktyvos 2003/55/EB <...> ketvirtą, aštuntą, dešimtą ir aštuonioliktą konstatuojamąsias dalis,
         jos 23 straipsnio 1 dalį, Sutarties 10 straipsnį bei protingumo ir proporcingumo principus atitinka galiojančių koncesijų
         dėl gamtinių dujų paskirstymo pratęsimas pirmajame ir antrajame klausimuose numatytais atvejais, ypač atsižvelgiant į:

      a)      valstybių (narių) pareigą iki 2007 m. liepos 1 d. įgyvendinti gamtinių dujų rinkos liberalizavimo tikslą;
      b)      draudimą valstybėms (narėms) priimti ar palikti galioti nacionalinės teisės normas, prieštaraujančias gamtinių dujų rinkos
         liberalizavimui;

      c)      valstybių (narių) pareigą numatyti protingą ir objektyvų pereinamojo laikotarpio terminą“?
       Dėl prejudicinių klausimų
       Dėl priimtinumo
       Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
      21      ASM Brescia mano, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai yra nepriimtini, nes jie grindžiami netikslia
         analize, kuria vadovaujantis pagal Italijos teisę buvo pratęsti nagrinėjamų dujų paskirstymo koncesijų terminai.

      22      ASM Brescia teigia, kad šioje pagrindinėje byloje taikomuose nacionalinės teisės aktuose nėra numatyta galimybė teisėtai pratęsti šias
         koncesijas, bet, atvirkščiai, įpareigojama jas nutraukti prieš nustatytus terminus, jeigu jos suteiktos neterminuotam laikotarpiui,
         arba šios sutartys pasibaigia vėliau nei Įstatyminio dekreto 164/2000 15 straipsnio 5 dalyje nustatytas pereinamasis laikotarpis.

      23      Anigas-Associazione Nazionale Industriali del Gas taip pat teigia, kad pirmasis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimas grindžiamas klaidinga prielaida,
         nes nagrinėjamuose teisės aktuose nėra nustatyta teisė nagrinėjamas koncesijas automatiškai ir bendrai pratęsti, o tik nukeliama
         jų pirmalaikės pabaigos data.

       Teisingumo Teismo atsakymas
      24      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo priimti sprendimą dėl Įstatyminio dekreto 164/2000
         15 straipsnio 5 dalyje įtvirtinto pereinamojo laikotarpio pratęsimo pagal Įstatyminio dekreto 273/2005 23 straipsnį suderinamumo
         su Bendrijos teise.

      25      Pagal EB 234 straipsnį Teisingumo Teismas nėra kompetentingas aiškinti nacionalinės teisės ar spręsti dėl nacionalinės priemonės
         suderinamumo su Bendrijos teise (žr., be kita ko, 1987 m. birželio 11 d. Sprendimo X, 14/86, Rink., p. 2545, 15 punktą). Tačiau Teisingumo Teismas, atsižvelgdamas į nacionalinio teismo nurodytas aplinkybes,
         gali iš nacionalinio teismo pateiktų klausimų atrinkti tai, kas susiję su Bendrijos teisės aiškinimu, siekdamas sudaryti šiam
         teismui galimybę išspręsti jo nagrinėjamą teisinę problemą (minėto sprendimo X 16 punktas).

      26      Sprendime pateikti prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikiama pakankamai informacijos, kad būtų galima patenkinti šiuos
         reikalavimus, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad jam būtina aiškinti EB 43 ir 49 straipsnius
         ir 86 straipsnio 1 dalį bei Direktyvos 2003/55 23 straipsnio 1 dalį, kad būtų galima nuspręsti dėl Įstatyminio dekreto 273/2005
         23 straipsnio ir Įstatyminio dekreto 164/2000 15 straipsnio 5 ir 7 dalių  atitikties Bendrijos teisei.

      27      Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką Teisingumo Teismui ir nacionaliniam teismui bendradarbiaujant pagal EB 234 straipsnį,
         tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, kuriam tenka atsakomybė priimti sprendimą, atsižvelgdamas į bylos ypatumus, gali
         įvertinti tai, ar norint tinkamai išspręsti bylą būtina pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, bei Teisingumo Teismui
         pateikiamų klausimų tinkamumą. Vadinasi, kai prejudiciniai klausimai yra susiję su Bendrijos teisės aiškinimu, Teisingumo
         Teismas iš esmės turi priimti sprendimą (žr. 2001 m. gegužės 10 d. Sprendimo Agorà ir Excelsior, C‑223/99 ir C‑260/99, Rink. p. I-3605, 18 punktą).

      28      Taip pat reikia priminti, kad Teisingumo Teismas neturi kompetencijos priimti sprendimo dėl nacionalinės teisės aktų aiškinimo
         ir taikymo ar nustatyti pagrindinei bylai nagrinėti reikšmingas faktines aplinkybes. Iš tiesų Teisingumo Teismas, vadovaudamasis
         jurisdikcijos tarp Bendrijos teismų ir nacionalinių teismų pasidalijimu, turi atsižvelgti į faktines ir teisines aplinkybes,
         kuriomis buvo iškeltas prejudicinis klausimas, nurodytas nacionalinio teismo sprendime (žr., be kita ko, 2003 m. lapkričio
         13 d. Sprendimo Neri, C‑153/02, Rink. p. I‑13555, 34 ir 35 punktus).

      29      Taigi argumentas, kad prejudiciniai klausimai yra nepriimtini, nes jie grindžiami klaidingu Italijos teisės aiškinimu, negali
         būti priimtas.

      30      Iš to darytina išvada, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas.

       Dėl esmės
       Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
      31      Trečiuoju klausimu, kurį reiktų išnagrinėti pirmiausia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės Teisingumo
         Teismo prašo atsakyti, ar EB 10 straipsnis, proporcingumo principas, Direktyvos 2003/55 23 straipsnio 1 dalis bei jos ketvirta,
         aštunta, dešimta ir aštuoniolikta konstatuojamosios dalys draudžia, kad tokiuose valstybės narės teisės aktuose, kokie nagrinėjami
         pagrindinėje byloje, automatiškai būtų pratęsiamas pereinamasis laikotarpis, po kurio tokia be konkurso suteikta gamtinių
         dujų paskirstymo koncesija, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, turėtų būti nutraukta prieš koncesijos sutartyje nustatytą
         terminą.

      –       Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
      32      ASM Brescia teigia, kad nei Direktyva 98/30, kuri buvo perkelta Įstatyminiu dekretu 164/2000, nei Direktyva 2003/55 neįpareigoja sutrumpinti
         be konkurso suteiktos gamtinių dujų paskirstymo koncesijos termino. Ji mano, kad nacionalinės teisės aktų leidėjas savo laisva
         valia, pirma, nusprendė, kad šios koncesijos nustos galioti prieš koncesijos sutartyje nustatytą terminą, ir, antra, šiuo
         tikslu nustatė pereinamąjį laikotarpį ir jo taikymo tvarką.

      33      Ji priduria, kad nagrinėjamų koncesijų nutraukimas prieš koncesijos sutartyje nustatytą terminą ir paskesnis konkurso procedūrų
         inicijavimas, siekiant suteikti naujas koncesijas, negarantuoja didesnės konkurencijos gamtinių dujų paskirstymo sektoriuje,
         nes bet kuris naujai į rinką įeinantis operatorius prireikus gali taikyti palankesnes sąlygas su juo susijusiai prekybos įmonei.
         Ji mano, kad ši problema gali būti išspręsta tik laikantis Direktyvoje 2003/55 nustatytų paskirstymo tinklų operatorių nešališkumo
         ir neutralumo įsipareigojimų, visų pirma teisės prisijungti prie trečiųjų šalių paskirstymo tinklų bei įpareigojimo atskirti
         gamtinių dujų pardavėjus, kurie sudaro sudėtinę tos pačios vertikaliai integruotos įmonės dalį, teisiniu, administraciniu,
         funkciniu ir apskaitos požiūriais.

      34      Komisija taip pat mano, kad Direktyva 2003/55 neįpareigoja nutraukti pažeidžiant Bendrijos reikalavimus suteiktų gamtinių
         dujų paskirstymo koncesijų prieš koncesijos sutartyje nustatytą terminą.

      35      Ji priduria, kad net jei bendrai taikomos Direktyvos 2003/55 13 straipsnio 1 dalies ir 33 straipsnio 2 dalies nuostatos leidžia
         gamtinių dujų paskirstymo tinklo operatoriui vykdyti ir dujų tiekimo veiklą iki 2007 m. liepos 1 d., vis dėlto jis pagal šios
         direktyvos 12 straipsnio 2 dalį yra įpareigojamas nešališkai traktuoti skirtingus operatorius gamtinių dujų rinkoje.

      36      Anigas pažymi, kad galutinis gamtinių dujų rinkos liberalizavimo terminas, kuris pagal Direktyvos 2003/55 23 straipsnio 1 dalį yra
         2007 m. liepos 1 diena, paprasčiausia įpareigoja valstybes nares, kad visi gamtinių dujų pirkėjai taptų laisvaisiais vartotojais,
         ir mano, kad ši direktyva neįpareigoja nutraukti gamtinių dujų paskirstymo koncesijų, kurios buvo suteiktos nesilaikant išankstinio
         paskelbimo reikalavimo.

      –       Teisingumo Teismo atsakymas
      37      Iš Direktyvos 2003/55 sąlygų ir bendros struktūros aišku, kad ja siekiama baigti kurti gamtinių dujų vidaus rinką. Šiuo tikslu,
         kaip tai numatyta šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje, ja nustatomos gamtinių dujų perdavimo, paskirstymo,
         tiekimo ir laikymo bendros taisyklės.

      38      Direktyvos 2003/55 23 straipsnio 1 dalyje konkrečiai nustatomi gamtinių dujų tiekimo rinkos atvėrimo terminai ir visų pirma
         tai, kad valstybės narės turi užtikrinti, jog nuo 2007 m. liepos 1 d. visi vartotojai taptų laisvaisiais vartotojais, t. y.
         įgytų teisę kreiptis į pasirinktą tiekėją.

      39      Ši sąlyga susijusi su gamtinių dujų tiekimu, o ne paskirstymu. Todėl ji valstybėms narėms nesukuria jokio įpareigojimo nutraukti
         paskirstymo sutartis, kurios buvo sudarytos be jokio konkurso.

      40      Be to, Direktyvoje 2003/55 nėra jokios nuostatos dėl galiojančių gamtinių dujų paskirstymo koncesijų.

      41      Taigi į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, jog Direktyva 2003/55 nedraudžia, kad tokiuose valstybės narės teisės aktuose,
         kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, juose nustatytomis sąlygomis būtų pratęsiamas pereinamasis laikotarpis, po kurio tokia
         gamtinių dujų paskirstymo koncesija, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, turėtų būti nutraukta prieš koncesijos sutartyje
         nustatytą terminą. Šiomis aplinkybėmis taip pat konstatuotina, kad tokių teisės aktų nedraudžia ir EB 10 straipsnis bei proporcingumo
         principas.

       Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
      42      Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš
         esmės klausia, ar EB 43, 49 straipsniai ir 86 straipsnio 1 dalis, vienodo požiūrio, nediskriminavimo, skaidrumo ir proporcingumo
         principai nedraudžia, kad tokiuose valstybės narės teisės aktuose, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, juose nustatytomis
         sąlygomis būtų pratęsiamas pereinamasis laikotarpis, po kurio tokia gamtinių dujų paskirstymo koncesija, kokia nagrinėjama
         pagrindinėje byloje, turėtų būti nutraukta prieš koncesijos sutartyje nustatytą terminą.

      –       Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
      43      ASM Brescia mano, kad gamtinių dujų paskirstymo koncesijų, kaip antai nagrinėjamų šioje pagrindinėje byloje, nutraukimas yra priemonė,
         kurią remdamasis savo diskrecija ir savarankiškai gali nustatyti nacionalinės teisės aktų leidėjas. Ji priduria, kad ši priemonė
         leidžia Italijos Respublikai anksčiau nei reikalaujama pradėti laikytis Direktyvos 2003/55, paskiriant naujus viešosios gamtinių
         dujų paskirstymo paslaugos koncesininkus.

      44      ASM Brescia teigia, kad pereinamasis laikotarpis, kuriam pasibaigus nagrinėjamos koncesijos nutraukiamos prieš koncesijos sutartyse nustatytus
         terminus, nustatomas tam, kad būtų galima suderinti rinkų atvėrimo gamtinių dujų sektoriuje tikslą su būtinybe apsaugoti galiojančių
         koncesijų turėtojų teisėtus lūkesčius.

      45      Ta pati bendrovė primena, kad valstybės narės, vykdydamos Bendrijos direktyvomis joms suteiktus įgaliojimus, privalo laikytis
         teisėtų lūkesčių apsaugos principo (žr., be kita ko, 1988 m. balandžio 26 d. Sprendimo Krücken, 316/86, Rink. p. 2213, 22 punktą) ir kad įvykdžius įstatyminę tam tikrų institucijų ar teisinių režimų reformą, kad būtų
         apsaugoti ūkio subjektų teisėti lūkesčiai, būtina nustatyti pereinamąsias priemones arba pereinamuosius prisitaikymo laikotarpius,
         jei nėra tam prieštaraujančių imperatyvių viešųjų interesų (žr., be kita ko, 1975 m. gegužės 14 d. Sprendimo CNTA prieš Komisiją, 74/74, Rink., p. 533, 44 punktą).

      46      ASM Brescia nurodo, kad kol neįsigaliojo Įstatyminis dekretas 164/2000, pagal Italijos teisę nereikalaujama paskelbti apie suteiktas
         gamtinių dujų paskirstymo koncesijas, be to, leidžiama suteikti koncesijas su labai ilgais terminais.

      47      Ji priduria, kad prieš Komisijai priimant aiškinamąjį komunikatą dėl koncesijų pagal Bendrijos teisę (OL C 121, 2000, p. 2)
         ir 2000 m. gruodžio 7 d. Sprendimą Telaustria ir Telefonadress (C‑324/98, Rink. p. I‑10745) Bendrijos teisė nereikalavo, kad valstybės institucijos, suteikdamos viešosios paslaugos koncesijas
         pagal Bendrijos teisę, laikytųsi skaidrumo ir viešumo įpareigojamų.

      48      ASM Brescia taip pat primena, kad Įstatyminis dekretas 273/2005 iš tiesų tik dvejiems metams – nuo 2005 m. gruodžio 31  d. iki 2007 m.
         gruodžio 31 d. arba, laikantis tam tikrų sąlygų, nuo 2007 m. gruodžio 31 d. iki 2009 m. gruodžio 31 dienos – pratęsė Įstatyminio
         dekreto 164/2000 15 straipsnio 5 dalyje nustatyto pereinamojo laikotarpio terminą. Ji teigia, kad toks pratęsimas savaime
         ir dėl savo poveikio, visų pirma atsižvelgiant į nagrinėjamų koncesijų dažnai labai ilgus likusius sutartinius terminus, yra
         ribotos reikšmės ir neproporcingai nepažeidžia šalių interesų pusiausvyros. Ji pažymi, kad šis pratęsimas bet kuriuo atveju
         yra diskrecinė priemonė.

      49      ASM Brescia galiausiai primena, kad gamtinių dujų paskirstymo koncesijos, kurių galiojimo terminas baigiasi anksčiau nei minėtas pereinamasis
         laikotarpis, pratęsiamos tik pagal Įstatyminį dekretą 164/2000, kad šio dekreto 15 straipsnio 5 dalyje nustatytas pereinamojo
         laikotarpio galutinis terminas gali būti ilgesnis nei tas, kuris nustatytas Įstatyminiame dekrete 273/2005, ir kad priėmus
         pastarąjį įstatyminį dekretą buvo sustiprintas teisinis saugumas, nes buvo išaiškintas pereinamuoju laikotarpiu galiojantis
         teisinis režimas.

      50      Komisija savo ruožtu teigia, kad pagrindinė byla yra susijusi su viešosios paslaugos koncesijomis ir kad joms visų pirma taikomos
         EB sutarties pagrindinės nuostatos, būtent EB 43 ir 49 straipsniai, nediskriminavimo dėl nacionalinės priklausomybės ir vienodo
         požiūrio į konkurso dalyvius principai, kurie visų pirma reiškia skaidrumo įpareigojimą, leidžiantį koncesiją suteikusiai
         viešosios valdžios institucijai užtikrinti, kad šių principų bus laikomasi (2006 m. balandžio 6 d. Sprendimo ANAV, C‑410/04, Rink., p. I‑3303, 21 punktas).

      51      Ji pažymi, jog Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagal skaidrumo įpareigojimą kiekvieno potencialaus konkurso dalyvio naudai
         būtina užtikrinti tinkamą viešumo laipsnį, leidžiantį paslaugų koncesiją atverti konkurencijai bei vykdyti sutarčių sudarymo
         procedūros nešališkumo kontrolę (minėto sprendimo ANAV 21 punktas).

      52      Komisija mano, kad tai, jog nėra galimybės nutraukti be išankstinės paskelbimo procedūros suteiktos viešosios paslaugos koncesijos,
         taip pat prieštarauja EB 43 ir 49 straipsniams bei nediskriminavimo, vienodo požiūrio ir skaidrumo principams.

      53      Ji teigia, kad EB 86 straipsnio 1 dalis draudžia tokias taisykles, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, pagal kurias paliekamos
         galioti viešosios paslaugos koncesijos, suteiktos pažeidžiant Bendrijos teisėje nustatytus viešumo reikalavimus.

      54      Anigas savo ruožtu teigia, kad EB 43, 49 straipsnių ir 86 straipsnio 1 dalies, vienodo požiūrio, nediskriminavimo, skaidrumo ir proporcingumo
         principai nedraudžia pratęsti tokį pereinamąjį laikotarpį, koks numatytas šioje pagrindinėje byloje nagrinėjamuose teisės
         aktuose.

      55      Ji pažymi, kad Įstatyminio dekreto 164/2000 15 straipsnio 7 dalyje, pagal kurią leidžiama pratęsti šio dekreto 15 straipsnio
         5 dalyje nustatytą pereinamąjį laikotarpį, nustatytos sąlygos sudaro priemonių visumą, kuriomis siekiama sukurti konkurencingą
         gamtinių dujų vidaus rinką.

      56      Anigas mano, jog teisėtų lūkesčių apsaugos principo laikymasis bet kuriuo atveju įpareigoja, kad tokios gamtinių dujų paskirstymo
         koncesijos, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, būtų nutraukiamos prieš koncesijos sutartyse nustatytą terminą tik tuomet,
         jei yra pasibaigęs pereinamasis laikotarpis.

      –       Teisingumo Teismo atsakymas
      57      Direktyvos, susijusios su skirtingomis viešųjų pirkimų kategorijomis, nereglamentuoja tokios viešosios paslaugos koncesijos,
         kaip antai nagrinėjamos šioje pagrindinėje byloje (žr., be kita ko, 2005 m. liepos 21 d. Sprendimo Coname, C‑231/03, Rink., p. I‑7287, 16 punktą).

      58      Teisingumo Teismas vis dėlto nusprendė, kad viešosios valdžios institucijos, kurios planuoja suteikti tokią koncesiją, privalo
         laikytis visų pagrindinių Sutarties taisyklių ir ypač nediskriminavimo dėl nacionalinės priklausomybės (šiuo klausimu žr.
         minėto sprendimo Telaustria ir Telefonadress 60 punktą; minėto sprendimo Coname 16 punktą bei 2005 m. spalio 13 d. Sprendimo Parking Brixen, C‑458/03, Rink., p. I‑8585, 46 punktą ir minėto sprendimo ANAV 18 punktą).

      59      Konkrečiai kalbant, jeigu tokia koncesija kelia aiškų tarptautinį interesą, tai, kad ji suteikiama koncesijas suteikiančiosios
         valdžios institucijos valstybėje narėje įsteigtai įmonei, neužtikrinant jokio skaidrumo, reiškia nevienodą požiūrį, darantį
         žalą kitoje valstybėje narėje įsteigtoms įmonėms, kurios gali būti suinteresuotos įsigyti šią koncesiją (šiuo klausimu žr.
         2007 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Komisija prieš Airiją, C‑507/03, Rink. p. I‑0000, 30 punktą).

      60      Jei tai nepateisinama objektyviomis aplinkybėmis, toks nevienodas požiūris, neleidžiant dalyvauti visoms kitoje valstybėje
         narėje įsteigtoms įmonėms, iš esmės daro joms žalą ir yra netiesioginė diskriminacija dėl nacionalinės priklausomybės, kurią
         draudžia EB 43 ir 49 straipsniai (minėto sprendimo Komisija prieš Airiją 31 punktas).

      61      Be to, pagal EB 86 straipsnio 1 dalį valstybėms narėms, kiek tai susiję su valstybės įmonėmis bei įmonėmis, kurioms valstybės
         narės suteikia specialių arba išimtinių teisių, draudžiama palikti galioti nacionalinės teisės aktus, prieštaraujančius EB 43
         ir 49 straipsniams.

      62      Tačiau, pirma, neatmetama galimybė, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama koncesija, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo nustatytus
         kriterijus, visų pirma į jos vykdymo vietą ir ekonominę svarbą, turi tam tikrą tarptautinį interesą (pagal analogiją žr. 2008 m.
         gegužės 15 d. Sprendimo SECAP ir Santorso, C‑147/06 ir C‑148/06, Rink. p. I‑0000, 31 punktą) – juo labiau kad nacionalinės teisės aktai turėtų būti taikomi vienodai
         visoms koncesijoms.

      63      Antra, teisės aktai, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, nukeliantys naujos koncesijos suteikimo vadovaujantis viešąja
         procedūra datą, bent jau šio pratęsimo laikotarpiu skirtingai traktuoja įmones, pažeisdami kitoje nei koncesiją suteikiančios
         valdžios institucijos valstybėje narėje įsteigtų įmonių, kurios gali būti suinteresuotos tokia koncesija, interesus.

      64      Tačiau tokį skirtingą traktavimą gali pateisinti objektyvios aplinkybės, kaip antai būtinybė laikytis teisinio saugumo principo.

      65      Šis principas yra sudėtinė Bendrijos teisės sistemos dalis (1983 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Deutsche Milchkontor ir kt., 205/82–215/82, Rink., p. 2633, 30 punktas) ir taikomas visoms nacionalinėms valdžios institucijoms, kurios įpareigotos taikyti
         Bendrijos teisę (šiuo klausimu žr. 1979 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Eridania-Zuccherifici nazionali et Società italiana per l’industria degli zuccheri, 230/78, Rink., p. 2749, 31 punktą).

      66      Šiuo klausimu, atsižvelgiant į jo formuluotę pagrindinėje byloje, reikia atsižvelgti į tris aplinkybių serijas.

      67      Visų pirma Direktyvoje 2003/55 nėra numatyta galimybė persvarstyti nagrinėjamas gamtinių dujų paskirstymo koncesijas.

      68      Antra, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aišku, kad 1984 m. suteikta koncesija galioja iki 2029 metų.
         Jos nutraukimas prieš koncesijos sutartyje nustatytą terminą pagal Įstatyminį dekretą 273/2005 – dėl to di Rodengo Saiano komuna privalėtų skelbti konkursą dėl naujos koncesijos suteikimo – gali visiškai atitikti Bendrijos teisę.

      69      Trečia, teisinio saugumo apsaugos principas reikalauja, kad teisės aktai, privatiems asmenims sukeliantys nepalankių pasekmių,
         būtų aiškūs, tikslūs ir teisės subjektai numatytų jų taikymą (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 7 d. Sprendimo VEMW ir kt., C‑17/03, Rink. p. I‑4983, 80 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      70      Šiuo požiūriu visų pirma konstatuotina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama koncesija buvo suteikta 1984 metais, o tuo metu
         Teisingumo Teismas dar nebuvo nusprendęs, jog pagal pirminę teisę tarptautinį interesą keliančioms sutartims gali būti taikomi
         skaidrumo įpareigojimai laikantis šio sprendimo 59 ir 60 punktuose nustatytų sąlygų.

      71      Šiomis aplinkybėmis ir nesant reikalo kelti klausimo dėl teisėtų lūkesčių apsaugos principo, teisinio saugumo principas ne
         tik leidžia, bet ir įpareigoja numatyti tokios koncesijos nutraukimo pereinamąjį laikotarpį su pereinamuoju laikotarpiu, kuris
         leistų susitariančiosioms šalims išspręsti sutartinius santykius priimtinomis sąlygomis tiek viešosios paslaugos poreikio,
         tiek ekonominiu požiūriais.

      72      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar, konkrečiai kalbant, pereinamojo laikotarpio pratęsimas
         remiantis tokiais teisės aktais, kokie nagrinėjami šioje byloje, gali būti laikomas būtinu norint nepažeisti teisinio saugumo
         principo.

      73      Taigi į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, kad EB 43, 49 straipsniai ir 86 straipsnio 1 dalis nedraudžia, jog tokiuose
         valstybės narės teisės aktuose, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, juose nustatytomis sąlygomis būtų pratęsiamas pereinamasis
         laikotarpis, po kurio tokia gamtinių dujų paskirstymo koncesija, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, turėtų būti nutraukta
         prieš koncesijos sutartyje nustatytą terminą, jei toks pratęsimas yra būtinas, kad susitariančiosios šalys galėtų išspręsti
         sutartinius santykius priimtinomis sąlygomis tiek viešųjų paslaugų reikalavimų, tiek ekonominiu požiūriais.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      74      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
         nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
         Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
      1.      2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/55/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių,
            panaikinanti Direktyvą 98/30/EB, nedraudžia, kad tokiuose valstybės narės teisės aktuose, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje,
            juose nustatytomis sąlygomis būtų pratęsiamas pereinamasis laikotarpis, po kurio tokia gamtinių dujų paskirstymo koncesija,
            kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, turėtų būti nutraukta prieš koncesijos sutartyje nustatytą terminą. Šiomis aplinkybėmis
            taip pat konstatuotina, kad tokių teisės aktų nedraudžia ir EB 10 straipsnis bei proporcingumo principas.
      2.      EB 43, 49 straipsniai ir 86 straipsnio 1 dalis nedraudžia, kad tokiuose valstybės narės teisės aktuose, kokie nagrinėjami
            pagrindinėje byloje, juose nustatytomis sąlygomis būtų pratęsiamas pereinamasis laikotarpis, po kurio tokia gamtinių dujų
            paskirstymo koncesija, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, turėtų būti nutraukta prieš koncesijos sutartyje nustatytą terminą,
            jei toks pratęsimas yra būtinas, kad susitariančiosios šalys galėtų išspręsti sutartinius santykius priimtinomis sąlygomis
            tiek viešųjų paslaugų reikalavimų, tiek ekonominiu požiūriais.
      Parašai.
      * Proceso kalba: italų.


2017 m. vasario 2 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas.#Marcas Costa Brava, SL prieš Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybą.#Europos Sąjungos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Europos Sąjungos prekių ženklo „Cremcaffé by Julius Meinl“ paraiška – Ankstesnis vaizdinis Europos Sąjungos prekių ženklas „café crem“ – Santykinis atmetimo pagrindas – Ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų nebuvimas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 42 straipsnio 2 dalis.#Byla T-689/15.