title: 2014 m. spalio 15 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas.#Danijos Karalystė prieš Europos Komisiją.#Apeliacinis skundas – EŽŪOGF – Žemės plotų atidėjimas – Nuotolinė patikra – Atidėtos žemės sklypų augalinė danga – Finansinės korekcijos.#Byla C-417/12 P.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
      2014 m. spalio 15 d. (
            *1
         )
      „Apeliacinis skundas — EŽŪOGF — Žemės plotų atidėjimas — Nuotolinė patikra — Atidėtos žemės sklypų augalinė danga — Finansinės korekcijos“
      Byloje C‑417/12 P
      dėl 2012 m. rugsėjo 13 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo

         Danijos Karalystė, atstovaujama V. Pasternak Jørgensen, padedamos advokaterne J. Pinborg ir P. Biering,
      apeliantė,
      palaikoma:

         Prancūzijos Respublikos, atstovaujamos D. Colas ir C. Candat,

         Nyderlandų Karalystės, atstovaujamos M. de Ree ir M. Bulterman,

         Suomijos Respublikos, atstovaujamos J. Leppo,

         Švedijos Karalystės, atstovaujamos U. Persson,
      įstojusių į apeliacinį procesą šalių,
      dalyvaujant kitai proceso šaliai

         Europos Komisijai, atstovaujamai F. Jimeno Fernández, padedamo advokat T. Ryhl,
      atsakovei pirmojoje instancijoje,
      TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Tizzano, teisėjai S. Rodin, A. Borg Barthet, E. Levits (pranešėjas) ir M. Berger,
      generalinis advokatas N. Jääskinen,
      posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2013 m. gruodžio 12 d. posėdžiui,
      susipažinęs su 2014 m. balandžio 30 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Savo apeliaciniu skundu Danijos Karalystė prašo panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Danija / Komisija (T‑212/09, EU:T:2012:335, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas atmetė jos prašymą iš dalies panaikinti 2009 m. kovo 19 d. Komisijos sprendimą 2009/253/EB dėl Bendrijos atsisakymo Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) Garantijų skyriaus ir Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) lėšomis finansuoti tam tikras valstybių narių patirtas išlaidas (OL L 75, p. 15, toliau – ginčijamas sprendimas) tiek, kiek pastaruoju sprendimu atsisakoma Bendrijos lėšomis finansuoti tam tikras Danijos Karalystės išlaidas, susijusias su žemės plotų atidėjimu.

         Teisinis pagrindas

         Reglamentas (EB) Nr. 1258/1999

               2

               1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1258/1999 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (OL L 160, p. 103; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 414), taikytino faktinių aplinkybių pagrindinėje byloje klostymosi laikotarpiu, 7 straipsnio 4 dalies pirmoje pastraipoje buvo numatyta:
               „Komisija priima sprendimą dėl išlaidų, kurios nebus finansuojamos, kaip nurodyta 2 ir 3 straipsniuose, jeigu ji nustato, kad tokios išlaidos buvo padarytos nesilaikant Bendrijos taisyklių.“

         Reglamentas (EB) Nr. 2316/1999

               3

               1999 m. spalio 22 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2316/1999, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1251/1999 dėl tam tikrų lauko kultūrų augintojų paramos sistemos sukūrimo taikymo taisykles (OL L 280, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 26 t., p. 362), taikytino faktinių aplinkybių pagrindinėje byloje klostymosi laikotarpiu, 19 straipsnyje buvo nustatyta:
               „1.   Pagal šį skyrių atskirti [atidėti] plotai turi apimti atskirą vieną mažiausiai 0,3 ha dydžio ir mažiausiai 20 m pločio plotą.
               Valstybės narės gali patvirtinti:

                        a)

                        mažesnius plotus, apimančius nepadalytus sklypus, apibrėžtus pastoviomis ribomis, kaip antai: sienos, gyvatvorės ar vandentakiai;

                  <…>
               4.   Valstybės narės taiko tinkamas priemones, atitinkančias atskirtos žemės konkrečią padėtį ir užtikrinančias, kad ji būtų prižiūrima, o aplinka apsaugota. Šios priemonės taip pat gali būti taikomos žaliajai dangai; šiuo atveju žalioji danga negali būti naudojama sėklai auginti ir jokiu būdu negali būti naudojama žemės ūkio gamybai iki rugpjūčio 31 d. arba po šios datos iki sausio 15 d., auginant kultūras parduoti.
               <…>“

         Reglamentas (EB) Nr. 2419/2001

               4

               2001 m. gruodžio 11 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2419/2001, nustatančio išsamias integruotos administravimo ir kontrolės sistemos taikymo tam tikroms Tarybos reglamente (EEB) Nr. 3508/92 nustatytoms Bendrijos pagalbos schemoms taisykles (OL L 327, p. 11; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 34 t., p. 308), 15 straipsnyje buvo nustatyta:
               „Administraciniai patikrinimai ir patikrinimai vietoje atliekami taip, kad būtų užtikrintas veiksmingas pagalbos skyrimo sąlygų laikymosi patikrinimas.“

               5

               Šio reglamento 22 straipsnio 1 dalyje, kurioje reglamentuotas žemės ūkio paskirties sklypų plotų nustatymas, nustatyta:
               „Žemės ūkio paskirties sklypų plotai nustatomi bet kokiomis atitinkamomis kompetentingos institucijos numatytomis priemonėmis, užtikrinančiomis tikslumą bent jau lygiavertį tam, kuris nustatytas oficialiems matavimams pagal nacionalines taisykles. Kompetentinga institucija nustato leistiną ribą, atsižvelgdama į naudojamą matavimo metodą, turimų oficialių dokumentų tikslumą, vietinius veiksnius, tokius kaip nuolydį ir sklypo formą bei 2 dalies nuostatas.“

               6

               To paties reglamento 23 straipsnyje buvo apibrėžtos nuotolinės patikros sąlygos.

         Reglamentas (EB) Nr. 1290/2005

               7

               2005 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (OL L 209, p. 1) 31 straipsnio „Atitikties patikrinimas“ 1–3 dalyse numatyta:
               „1.   Komisija priima sprendimą dėl išlaidų, kurios nebus finansuojamos pagal 41 straipsnio 3 dalyje nurodytą tvarką, jeigu ji nustato, kad 3 straipsnio 1 dalyje ir 4 straipsnyje nurodytos išlaidos buvo padarytos pažeidžiant Bendrijos taisykles.
               2.   Komisija įvertina sumas, kurios nebus finansuojamos, atsižvelgdama į nustatytą neatitikimo svarbą. Komisija atsižvelgia į pažeidimo pobūdį ir lygį bei į Bendrijai padarytą finansinę žalą.
               3.   Prieš priimant sprendimą nefinansuoti, Komisijos patikrinimo išvados ir valstybės narės paaiškinimai pateikiami raštu, po to abi šalys stengiasi susitarti dėl priemonių, kurių reikės imtis.
               Nepavykus susitarti, valstybė narė gali prašyti pradėti procedūrą, kurios tikslas – suderinti kiekvienos šalies pozicijas per keturis mėnesius. Šios procedūros rezultatai yra pateikiami Komisijai siunčiamoje ataskaitoje, kuri ją išnagrinėja prieš priimdama sprendimą nefinansuoti.“

         Gairės

               8

               1997 m. gruodžio 23 d. Komisijos dokumente Nr. VI/5330/97 „Finansinių korekcijų apskaičiavimo gairės rengiant sprendimą dėl EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitų patvirtinimo“ (toliau – Gairės) apibrėžiamas fiksuoto dydžio finansinių korekcijų taikymo metodas. Jame, be kita ko, numatyta:
               „Fiksuoto dydžio korekcijos turi būti taikomos, jeigu Komisija nustato, kad kontrolės priemonė, kurios aiškiai reikalaujama reglamentu arba kuri netiesiogiai būtina tam, kad būtų laikomasi aiškios taisyklės (pavyzdžiui, pagalbos apribojimas, t. y. jos skyrimas tik tam tikros kokybės produktui), nebuvo tinkamai įgyvendinta.
               Taigi, kai kontrolė vykdoma, tačiau netobulai, turi būti įvertinamas nepakankamumo sunkumas. Praktiškai visos kontrolės procedūros yra tobulintinos ir viena iš Komisijos auditorių užduočių yra pateikti rekomendacijas, skirtas procedūroms pagerinti ir atlikti papildomai kontrolei, kuria, nors įstatymų leidėjas jos ir nenumatė, suteikiama papildoma garantija dėl išlaidų teisėtumo konkrečiomis atitinkamos valstybės narės aplinkybėmis. Tačiau to, kad kontrolės procedūra yra tobulintina, savaime nepakanka finansinei korekcijai pateisinti. Taikant aiškias Bendrijos taisykles turi egzistuoti esminis neveikimas, dėl kurio [Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondui (EŽŪOGF)] kyla reali nuostolių ar pažeidimo atsiradimo rizika.“ (Neoficialus vertimas)

               9

               Gairėse apibrėžtos sąlygos, kurios turi būti įvykdytos tam, kad būtų taikoma fiksuoto dydžio finansinė korekcija, kurios dydis – 2 %, 5 %, 10 % arba 25 % deklaruotų išlaidų.

         Faktinės bylos aplinkybės ir ginčijamas sprendimas

               10

               2004 m. spalio ir gruodžio mėn. atlikusi tyrimą vietoje dėl sąlygų, kuriomis Danijos valdžios institucijos 2002–2004 m. taikė integruotą lauko kultūrų administravimo ir kontrolės sistemą, Europos Komisija informavo Danijos Karalystę, kad šios valdžios institucijos nesilaikė 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1251/1999 dėl tam tikrų lauko kultūrų augintojų paramos sistemos sukūrimo (OL L 160, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 322) ir 1992 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3508/92, nustatančio tam tikrų Bendrijos pagalbos schemų integruotą administravimo ir kontrolės sistemą (OL L 355, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 13 t., p. 223), nuostatų.

               11

               Po to, kai Komisija 2006 m. birželio 27 d. raštu pagal 1995 m. liepos 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1663/95, nustatančio išsamias taisykles dėl Tarybos reglamento (EEB) Nr. 729/70 apibrėžtos EŽŪOGF garantijų skyriaus sąskaitų apmokėjimo tvarkos taikymo (OL L 158, p. 6; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 18 t., p. 31), iš dalies pakeisto 1999 m. spalio 22 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2245/1999 (OL L 273, p. 5; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 26 t., p. 335), 8 straipsnio 1 dalį pranešė Danijos Karalystei savo išvadas ir šalys pasikeitė raštais, Komisija šiai valstybei narei adresuotame 2008 m. vasario 21 d. rašte nurodė, kad finansinės 5 % ir 10 % dydžio korekcijos turi būti taikomos tam tikroms 2002–2004 m. patirtoms išlaidoms. Šių korekcijų suma sudaro 750 mln. Danijos kronų (DKK).

               12

               Manydama, kad ši korekcija nepateisinama, Danijos Karalystė kreipėsi į taikinimo instituciją.

               13

               Ši 2008 m. rugsėjo 9 d. ataskaitoje padarė išvadą, kad šalių požiūriai negali būti suderinti, ir pasiūlė Komisijai peržiūrėti siūlymą taikyti 5 % ir 10 % dydžio korekcijas visoms atitinkamoms išlaidoms.

               14

               Kaip Komisija nurodo 2009 m. sausio 6 d. Žemės ūkio ir kaimo plėtros generalinio direktorato suvestinėje ataskaitoje dėl patikrinimų, kuriuos Komisija atliko vadovaudamasi EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitų apmokėjimo tvarka pagal Reglamento Nr. 1258/1999 7 straipsnio 4 dalį ir Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnį, rezultatų (toliau – suvestinė ataskaita), ji ginčijamame sprendime pritaikė fiksuoto dydžio finansines korekcijas, kurios, nelygu atvejis, sudaro 2 %, 5 % arba 10 % Danijos Karalystės patirtų išlaidų, dėl nustatytų trūkumų, susijusių su nuotoline žemės sklypų patikra ir tikrinimu, kaip laikomasi teisės aktų reikalavimų dėl atidėtos žemės plotų.

               15

               Viena vertus, Komisija pagalbai, išmokėtai už 2003 m. ir 2004 m., pritaikė 2 % dydžio finansinę korekciją dėl EŽŪOGF padarytos finansinės žalos, motyvuodama tuo, kad Danijos Karalystė, atlikdama nuotolinę patikrą, nesiėmė korekcinių priemonių, kai žemės sklypai buvo išmatuoti naudojant didelės raiškos vaizdus (toliau – DR vaizdai).

               16

               Kita vertus, Komisija, konstatavusi kelis su atidėtos žemės plotais susijusius pažeidimus, galinčius pateisinti kai kurių išlaidų nefinansavimą EŽŪOGF lėšomis, padarė išvadą, kad pagrindiniai šių žemės plotų patikrinimai buvo neatlikti arba atlikti taip blogai, kad buvo visiškai neveiksmingi. Todėl ji, siekdama atlyginti EŽŪOGF padarytą žalą, už 2002–2004 m. išmokėtai pagalbai pritaikė fiksuoto dydžio finansinę korekciją, kuri, nelygu konkreti situacija, sudarė 5 % arba 10 %.

         Skundžiamas sprendimas

               17

               Pirma, dėl nuotolinės patikros taisyklių Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 48–50 punktuose nusprendė, jog Danijos Karalystė turėjo taikyti alternatyvų metodą, kad įsitikintų, jog naudojant DR vaizdus žemės sklypai buvo išmatuoti teisingai, tuo labiau kad nuo 2002 m. gruodžio mėn. šios valstybės narės valdžios institucijos buvo informuotos, jog Komisija nerekomenduoja tokio matavimo metodo.

               18

               Be to, skundžiamo sprendimo 52 punkte Bendrasis Teismas pripažino, kad Komisija, siekdama įsitikinti tikrinamų žemės sklypų plotu, pagal Reglamento Nr. 2419/2001 22 straipsnio 1 dalį gali naudoti bet kokią tinkamą priemonę.

               19

               Antra, dėl atidėtos žemės plotų tikrinimo taisyklių Bendrasis Teismas, pirma, skundžiamo sprendimo 69–85 punktuose išaiškino Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalį ir nusprendė, kad, priešingai, nei manė Komisija, augalinės dangos išlaikymas atidėtos žemės sklype yra tinkama priemonė jam prižiūrėti ir aplinkai saugoti. Tačiau Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 106 punkte nusprendė, kad kai Komisija, siekdama pateisinti dideles ir pagrįstas abejones, remiasi keliais savarankiškais įrodymais, pakanka patvirtinti vieną iš šių įrodymų, kad galėtų būti daroma išvada apie kontrolės įgyvendinimo sąlygų nepakankamumą. Todėl jis išnagrinėjo kitus Komisijos pateiktus įrodymus.

               20

               Priminęs valstybėms narėms tenkančią pareigą prižiūrėti atidėtos žemės sklypus, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 93 ir 94 punktuose nusprendė, kad, remiantis pastarąja nuostata, šiuose žemės sklypuose išlaikyta augalinė danga turi būti prižiūrima, siekiant išsaugoti šių žemės sklypų agronomines sąlygas.

               21

               Kita vertus, dėl sąvokos „pastovios ribos“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 1 dalies antros pastraipos a punktą, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 101 punkte nusprendė, kad už šioje nuostatoje nurodytus žemės sklypus gali būti skiriamos išmokos už plotą, tik jei jų ribos nustatytos fiziškai. Todėl jis atmetė Danijos Karalystės aiškinimą, kad kadastrinės ribos atitinka minėtos nuostatos reikalavimus.

               22

               Dėl nurodyto sąlygų, kuriomis Komisija nustatė tam tikrus pažeidimus, susijusius su atidėtos žemės sklypais, neteisėtumo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 122 punkte nusprendė, kad Danijos Karalystė negali visų abejonių vertinti paraišką dėl pagalbos pateikusio asmens naudai, kai patikrinimai vietoje, atlikti pasibaigus atidėjimo laikotarpiui, parodė, kad atitinkamuose sklypuose yra šieno ritinių arba statybos atliekų.

               23

               Skundžiamo sprendimo 123 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija pagrįstai padarė išvadą dėl egzistuojančių pagrįstų ir didelių abejonių dėl Danijos Karalystės atliktų žemės sklypų, kuriuose buvo konstatuoti tam tikri pažeidimai, patikrinimų pakankamumo, o ši valstybė narė nepateikė argumentų, galinčių išsklaidyti šias abejones.

               24

               Trečia, dėl nurodyto esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimo Bendrasis Teismas atmetė visus minėtos valstybės narės pateiktus argumentus.

               25

               Ketvirta, dėl finansinių korekcijų taisyklių Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 168 punkte nusprendė, kad Komisija pagrįstai galėjo padaryti išvadą, jog rizika EŽŪOGF patirti nuostolių yra didelė ir pateisina fiksuoto 5 % arba 10 % dydžio korekciją.

               26

               Todėl Bendrasis Teismas atmetė Danijos Karalystės pareikštą ieškinį dėl panaikinimo.

         Šalių reikalavimai

               27

               Savo apeliaciniu skundu Danijos Karalystė prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą ir patenkinti pirmojoje instancijoje pateiktus jos reikalavimus arba, nepatenkinus šio reikalavimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui.

               28

               Komisija prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Danijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.

         Dėl apeliacinio skundo

               29

               Grįsdama savo apeliacinį skundą, Danijos Karalystė nurodo keturis pagrindus, grindžiamus atitinkamai klaidingu Reglamento Nr. 2419/2201 15 straipsnio aiškinimu, klaidingu Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalies aiškinimu ir taikant, pirma, su įrodinėjimo pareiga susijusias taisykles bei, antra, su fiksuoto dydžio korekcijomis susijusias nuostatas padarytomis teisės klaidomis.

               30

               Komisija mano, kad visi apeliaciniam skundui paremti nurodyti pagrindai turi būti atmesti kaip nepriimtini arba bet kuriuo atveju kaip nepagrįsti.

               31

               Taigi pirmiausia reikia išnagrinėti Komisijos pateiktą bendrą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.

         Dėl bendro nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo

               32

               Atsakydama į kiekvieną iš Danijos Karalystės nurodytų apeliacinio skundo pagrindų, Komisija pirmiausia pateikia viso apeliacinio skundo nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, motyvuodama tuo, kad juo siekiama, kad būtų iš naujo išnagrinėtos faktinės nagrinėjamo atvejo aplinkybės, ir kad juo tik pakartojami pirmojoje instancijoje pateikti argumentai.

               33

               Šiuo klausimu primintina, kad pagal SESV 256 straipsnio 1 dalį ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą apeliacinis skundas gali būti paduodamas tik teisės klausimais.

               34

               Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką, jeigu šalis ginčija tai, kaip Bendrasis Teismas išaiškino ar taikė Sąjungos teisę, pirmojoje instancijoje nagrinėti teisės klausimai gali būti iš naujo diskutuojami apeliaciniame procese. Iš tikrųjų, jeigu šalis negalėtų grįsti savo skundo Bendrajame Teisme jau nurodytais pagrindais ir argumentais, būtų iš dalies sumažinta apeliacinio proceso reikšmė (Sprendimo Prancūzija / Komisija, C‑601/11 P, EU:C:2013:465, 71 punktas).

               35

               Kalbant apie nagrinėjamą apeliacinį skundą, pakanka konstatuoti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 29 punkto, ir, priešingai, nei teigia Komisija, Danijos Karalystė nesiekia bendrai ginčyti Bendrojo Teismo atlikto faktų vertinimo pakartodama tame teisme nurodytus ieškinio pagrindus ir argumentus. Tačiau apeliantė kelia teisės klausimus, kurie gali būti apeliacinio skundo dalykas.

               36

               Todėl reikia atmesti Komisijos pareikštą bendrą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.

               37

               Tokiu atveju, kadangi Komisija reiškia tam tikrų konkrečių apeliacinio skundo pagrindų nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus, šiuos prieštaravimus reikės aptarti nagrinėjant atitinkamus apeliacinio skundo pagrindus.

         Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo

      Šalių argumentai

               38

               Kaip pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą Danijos Karalystė nurodo teisės klaidą, kurią Bendrasis Teismas padarė aiškindamas Reglamento Nr. 2419/2001 15 straipsnį, siejamą su šio reglamento 23 straipsniu, nes duomenys, gauti naudojant globalinę padėties nustatymo sistemą (GPS), negalėjo būti naudojami vertinant matavimus, gautus taikant nuotolinę patikrą, kadangi taikant šiuos du metodus gaunami rezultatai neišvengiamai bus skirtingi.

               39

               Be to, Bendrasis Teismas tiksliai neišdėstė faktinių aplinkybių ir netgi nepateikė savo nuomonės dėl išsamių dokumentų, kurie įrodo, kad Danijos valdžios institucijos atliko papildomus korekcinius patikrinimus.

               40

               Prancūzijos Respublika tvirtina, kad Bendrasis Teismas turėjo patikrinti, ar matavimas naudojant nuotolinę patikrą užtikrina tikslumą, bent jau lygiavertį tam, kuris nustatytas oficialiems matavimams pagal nacionalines taisykles. Bet kuriuo atveju nacionaliniai matavimai turi būti vertinami su tam tikra paklaida.

               41

               Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 120 punkte konstatavo Danijos kontrolės sistemos silpnąsias puses. Jos teigimu, šiuo pagrindu paprasčiausiai siekiama ginčyti šį faktinių aplinkybių vertinimą.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               42

               Kaip Bendrasis Teismas teisingai priminė skundžiamo sprendimo 37–41 punktuose, pagal Reglamento Nr. 2419/2001 15 straipsnį ir 22 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo imtis priemonių, kuriomis, kaip jos mano, galima užtikrinti patikrinimų veiksmingumą, taigi ir taikant nuotolinę patikrą atliktų matavimų tikslumą.

               43

               Nors iš šių nuostatų matyti, kad valstybės narės gali laisvai pasirinkti žemės ūkio paskirties sklypų ploto nustatymo priemones, šios priemonės turi atitikti tikslumo reikalavimą.

               44

               Atsižvelgiant į tai, Bendrajam Teismui negali būti priekaištaujama, kad jis, nagrinėdamas Danijos valdžios institucijų atliktus žemės sklypų, kuriems gali būti taikomas atidėjimas, matavimus, nusprendė, jog Komisija galėjo remtis metodu, kuris skiriasi nuo šių valdžios institucijų pasirinkto metodo.

               45

               Iš tiesų, pirma, kontroliuodama tikslumo reikalavimo, kuriuo turi vadovautis valstybė narė, laikymąsi, Komisija negali būti verčiama naudoti tik šios valstybės pasirinktą metodą, tuo labiau tais atvejais, kai mano, kad taikant kitą metodą gaunami tikslesni duomenys.

               46

               Antra, jeigu Komisija būtų priversta tokiais atvejais taikyti atitinkamos valstybės narės valdžios institucijų pasirinktą matavimo metodą, būtų susilpninta Reglamentu Nr. 2419/2001 nustatyta dviejų lygių kontrolės sistema.

               47

               Todėl tik tuo atveju, jei Komisija gali laisvai pasirinkti tokį nacionalinių valdžios institucijų atliktų matavimų kontrolės metodą, kuris jai atrodo tinkamiausias tikslumo atžvilgiu, ji gali atlikti veiksmingą nacionalinių kontrolės sistemų patikimumo patikrinimą.

               48

               Dėl kitų kaltinimų primintina, kad Bendrojo Teismo atliktas faktinių aplinkybių vertinimas, išskyrus įrodymų iškraipymo atvejį, nėra teisės klausimas, kurį Teisingumo Teismas gali tikrinti apeliaciniame procese.

               49

               Ginčydama Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą, pateiktą skundžiamo sprendimo 50 ir 120 punktuose, Danijos Karalystė prašo Teisingumo Teismo iš naujo įvertinti faktines aplinkybes, tačiau nepateikia jokios informacijos, leidžiančios daryti išvadą apie tokį iškraipymą.

               50

               Todėl pirmasis apeliacinio skundo pagrindas atmestinas kaip iš dalies nepagrįstas ir iš dalies nepriimtinas.

         Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo

      Šalių argumentai

               51

               Grįsdama antrąjį apeliacinio skundo pagrindą, susijusį su klaida, Bendrojo Teismo padaryta aiškinant Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalį, Danijos Karalystė tvirtina, kad nėra jokios pareigos šienauti augalinę dangą atidėtos žemės sklype, kad šioje nuostatoje numatyta priežiūros pareiga nesusijusi su augaline danga ir kad Bendrasis Teismas nepaaiškino, kaip turi būti suprantamas „agronominių sąlygų išsaugojimas“ atidėtos žemės plotuose.

               52

               Danijos Karalystė papildomai nurodo, kad ginčijamame sprendime Komisijos nurodytų pažeidimų mažareikšmiškumas negali būti pritaikytų finansinių korekcijų pagrindas.

               53

               Be to, jos teigimu, Bendrasis Teismas nepriėmė sprendimo dėl kitų Komisijos konstatuotų pažeidimų, kuriais grindžiamas ginčijamas sprendimas. Toks nepakankamas skundžiamo sprendimo motyvavimas kliudo apeliantei teisingai įvertinti ginčijamo sprendimo teisėtumą.

               54

               Bendrasis Teismas taip pat nepriėmė sprendimo dėl Danijos Karalystės pateiktų pagrindų ir įrodymų, kuriais galima pateisinti Danijos kontrolės sistemos patikimumą.

               55

               Prancūzijos Respublika tvirtina, kad, pirma, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nepanaikino ginčijamo sprendimo, nors ir pripažino šio sprendimo neteisėtumą, ir, antra, priežiūros pareiga susijusi ne su augaline danga, o su pačiais atidėtos žemės plotais.

               56

               Suomijos Respublika priduria, kad Bendrojo Teismo pateiktas Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalies aiškinimas neišplaukia iš šios nuostatos teksto.

               57

               Komisija primena, kad Bendrasis Teismas konstatavo pažeidimus, susijusius su galimybės taikyti pagalbos schemą tam tikriems žemės sklypams sąlygomis, o Danijos Karalystė šių pažeidimų buvimo neginčijo. Kadangi Danijos kontrolės sistemos trūkumus lemia tai, kad Danijos Karalystė Sąjungos teisę aiškina netinkamai, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos.

               58

               Dėl pažeidimų dydžio Komisija teigia, kad vietoje atlikti patikrinimai leido manyti, jog pažeidimai nebuvo nei maži, nei nereikšmingi.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               59

               Pirmajame kaltinime Danijos Karalystė priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalies pirmąjį sakinį aiškino taip, jog jame įtvirtinta netiesioginė pareiga šienauti augalinę dangą.

               60

               Tačiau konstatuotina, kad toks priekaištas grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo supratimu.

               61

               Iš tiesų, pirmiausia Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 88 punkte priminė, kad nors valstybės narės gali pasirinkti išlaikyti augalinę dangą atidėtos žemės sklypuose, jos, remiantis Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalies tekstu, turi taikyti tinkamas priemones, užtikrinančias šių žemės plotų priežiūrą, ir, kai pasirenkama augalinė danga, ji turi būti prižiūrima.

               62

               Toliau jis minėto sprendimo 93 punkte teisingai pridūrė, kad tinkama atidėtos žemės plotuose paliktos augalinės dangos priežiūra siekiama išsaugoti jų agronomines sąlygas.

               63

               Šiuo atžvilgiu Bendrasis Teismas to paties sprendimo 92 punkte pabrėžė, kad Danijos Karalystė pati tvirtino, jog lemiamas kriterijus yra tai, ar atidėtos žemės plotai tuo laikotarpiu, kai palikti pūdymuoti, lieka dirbama žemė.

               64

               Galiausiai Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 94 punkte dėl atidėtos žemės plotų nusprendė, kad pagal Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalies nuostatas augalinės dangos palikimas nėra išimtis, palyginti su valstybių narių taikomomis tinkamomis priemonėmis.

               65

               Todėl Bendrasis Teismas, tik priminęs minėto reglamento 19 straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje nustatytą būtinumą prižiūrėti atidėtos žemės plotus, priešingai, nei tvirtina Danijos Karalystė, nenurodė netiesioginės pareigos šienauti augalinę dangą.

               66

               Tačiau augalinės dangos buvimas kaip tinkama priemonė užtikrinti atidėtos žemės ploto priežiūrą negali atleisti atitinkamos valstybės narės nuo pareigos kontroliuoti, kad pati ši danga būtų prižiūrima. Iš tiesų, atidėtos žemės ploto priežiūros tikslo nepavyktų įgyvendinti, jei pati augalinė danga nebūtų prižiūrima.

               67

               Antrajame kaltinime Danijos Karalystė priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis nepanaikino ginčijamo sprendimo, nes nusprendė, jog, nepaisant Komisijos padarytos teisės klaidos nepripažįstant augalinės dangos palikimo tinkama priemone, kitų Komisijos konstatuotų pažeidimų nei šis palikimas pakanka tame sprendime numatytoms finansinėms korekcijoms pateisinti.

               68

               Iš tiesų, Bendrojo Teismo nagrinėti pažeidimai nėra tokie sunkūs, kad pateisintų taikomas korekcijas.

               69

               Pirma, primintina, kad, remiantis Teisingumo Teismo praktika, Komisija, siekdama pateisinti finansinę korekciją, turi pateikti įrodymų, kad jai kyla rimtų ir pagrįstų abejonių dėl nacionalinių institucijų atliktų patikrinimų veiksmingumo (šiuo klausimu žr. Sprendimo Graikija / Komisija, C‑300/02, EU:C:2005:103, 34 punktą).

               70

               Todėl, kadangi dėl Danijos Karalystės Komisija pateikė tokių įrodymų, kitų nei tas, kurį atmetė Bendrasis Teismas, jis nepadarė teisės klaidos, kai paliko galioti ginčijamą sprendimą, nes šie įrodymai neginčijami.

               71

               Šiuo klausimu Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 112 punkte konstatavo, kad Danijos Karalystė neginčijo Komisijos padarytų išvadų dėl faktų, kuriomis pažeidimai apibūdinami kaip šie kiti įrodymai, tikrumo; ši valstybė narė tik ginčijo laikotarpį, kuriuo, kaip pripažinta, šie pažeidimai padaryti.

               72

               Antra, pažymėtina, kad kritikuodama Bendrąjį Teismą, jog šis per didelę reikšmę skyrė pažeidimams, dėl kurių buvo nuspręsta, kad jie pateisina pagrįstas ir dideles Komisijos abejones, Danijos Karalystė prašo Teisingumo Teismo iš naujo išnagrinėti faktines aplinkybes, kurias prieš tai įvertino Bendrasis Teismas. Tačiau, kaip priminta šio sprendimo 48 punkte, toks prašymas apeliaciniame procese nepriimtinas.

               73

               Dėl trečiojo kaltinimo, grindžiamo tuo, kad Bendrasis Teismas nepriėmė sprendimo dėl kai kurių Danijos Karalystės pateiktų įrodymų, Bendrasis Teismas, nusprendęs, kad Komisija pateikė įrodymų, pagrindžiančių jai kylančias dideles ir pagrįstas abejones dėl Danijos kontrolės sistemos veiksmingumo, ir kad Danijos Karalystė šių abejonių neišsklaidė, skundžiamo sprendimo 125 punkte galėjo pagrįstai nenagrinėti šios valstybės narės pateiktų argumentų dėl Komisijos pateiktų kitų pažeidimo įrodymų.

               74

               Be to, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad Bendrajam Teismui tenkančia pareiga motyvuoti iš jo nereikalaujama pateikti paaiškinimo, kuriame išsamiai ir vienas po kito būtų išnagrinėti visi ginčo šalių pateikti argumentai, ir kad dėl to motyvai gali būti implicitiniai, jeigu jie leidžia suinteresuotiesiems asmenims sužinoti priežastis, dėl kurių Bendrasis Teismas atmetė jų argumentus, o Teisingumo Teismui – turėti pakankamai informacijos, kad galėtų vykdyti jam pavestą kontrolę (Sprendimo Edwin / VRDT, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 64 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

               75

               Todėl antrasis apeliacinio skundo pagrindas atmestinas kaip iš dalies nepagrįstas ir iš dalies nepriimtinas.

         Dėl apeliacinio skundo trečiojo pagrindo

      Šalių argumentai

               76

               Danijos Karalystė, neneigdama principų, susijusių su įrodinėjimo pareiga finansinių korekcijų, atliekamų apmokant EŽŪOGF sąskaitas, srityje, ginčija tai, kaip juos taikė Bendrasis Teismas. Viena vertus, vykdant pasirinktinai atliktus tyrimus vietoje pasibaigus atidėjimo laikotarpiui Komisijos konstatuoti pažeidimai neturi įrodomosios galios. Kita vertus, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai reikalavo, kad ši valstybė narė įrodytų, jog visuose žemės sklypuose, kuriems taikyta atidėjimo priemonė, nebuvo padaryta pažeidimų.

               77

               Prancūzijos Respublika, Nyderlandų Karalystė ir Švedijos Karalystė šiuo klausimu tvirtina, kad Danijos Karalystė turi ne įrodyti, jog nė viename atidėtos žemės sklype nebuvo padaryta jokių pažeidimų, o pateikti įrodymų, kad iš Komisijos pateiktų išvadų negalima spręsti apie nacionalinės kontrolės kokybę.

               78

               Komisija primena, kad, remiantis Teisingumo Teismo praktika, įrodinėjimo pareiga jai yra sumažinta. Todėl ji visų pirma neturi įrodyti to, kad yra esminis neveikimas taikant Sąjungos taisykles.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               79

               Pirmiausia pažymėtina, kad apmokant EŽŪOGF sąskaitas valstybės narės vaidina pagrindinį vaidmenį, nes jos turi sudaryti sąlygas, kuriomis užtikrintų, kad EŽŪOGF finansuotų tik intervencines priemones, kurių imamasi pagal Sąjungos teisės nuostatas bendro žemės ūkio rinkų organizavimo srityje.

               80

               Iš tiesų, būtent valstybės narės padėtis geresnė renkant ir tikrinant EŽŪOGF sąskaitoms apmokėti būtinus duomenis (Sprendimo Graikija / Komisija, EU:C:2005:103, 36 punktas).

               81

               Kaip Bendrasis Teismas priminė skundžiamo sprendimo 57 punkte, Komisija, siekdama įrodyti, kad pažeistos bendro žemės ūkio rinkų organizavimo taisyklės, turi ne visiškai įrodyti, kad nacionalinės institucijos nepakankamai kontroliavo ar pateikė neteisingus skaičius, bet pateikti įrodymų, kad jai kyla didelių ir pagrįstų abejonių dėl šios kontrolės ar šių skaičių (žr. sprendimų Vokietija / Komisija, C‑54/95, EU:C:1999:11, 35 punktą ir Graikija / Komisija, EU:C:2005:103, 34 punktą).

               82

               Atitinkama valstybė narė negali paneigti Komisijos išvadų, neparemdama savo pačios teiginių patikimos ir veiksmingos kontrolės sistemos buvimo įrodymais. Jei valstybei narei nepavyksta įrodyti, kad Komisijos išvados neteisingos, tokiu atveju šios išvados yra pagrindai, galintys sukelti didelių abejonių dėl adekvačių ir veiksmingų priežiūros ir kontrolės priemonių buvimo (sprendimų Italija / Komisija, C‑253/97, EU:C:1999:527, 7 punktas ir Graikija / Komisija, EU:C:2005:103, 35 punktas).

               83

               Taigi, valstybė narė turi pateikti kuo detalesnę ir išsamesnę informaciją apie savo patikrinimų ar savo skaičių realumą ir prireikus apie Komisijos tvirtinimų neteisingumą (Sprendimo Graikija / Komisija, EU:C:2005:103, 36 punktas).

               84

               Šiuo klausimu Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 107 punkte pabrėžė, kad Komisija, kaip matyti iš jos suvestinės ataskaitos, nustatė kelis su patikrinimų atidėtos žemės sklypuose atlikimo sąlygomis susijusius pažeidimus, kurie pagrindžia jai kylančias dideles ir pagrįstas abejones dėl nacionalinės kontrolės sistemos.

               85

               Konstatuodamas (tam, kad atmestų Danijos Karalystės argumentus), kad ji tik pateikė įrodymų dėl konkrečių išvadų, kurias Komisija, remdamasi pasirinktais žemės sklypais, pateikė per tyrimą, kuriuo remiantis buvo parengta suvestinė ataskaita, bet nepateikė įrodymų apie visus atidėtos žemės sklypus, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos.

               86

               Iš tiesų, viena vertus, atsižvelgiant į pagrindinį valstybių narių vaidmenį apmokant EŽŪOGF sąskaitas ir Komisijos fizinės galimybės atlikti visų atidėtos žemės sklypų patikrinimą kiekvienoje valstybėje narėje nebuvimą, vykdant šį sąskaitų apmokėjimą nustatyta kontrolės sistema sudaro galimybę Komisijai pagrįsti savo vertinimą įrodymu dėl jai kylančių didelių ir pagrįstų abejonių dėl nacionalinės valdžios institucijų kontrolės, vykdomos pasirinktinai atliekant tyrimus vietoje, patikimumo.

               87

               Kita vertus, nagrinėjamu atveju aplinkybė, kad kai kurie pažeidimai, kaip antai šieno ritinių ir statybos atliekų buvimas atidėtos žemės plotuose, buvo konstatuoti pasibaigus atidėjimo laikotarpiui, negali paneigti šių pažeidimų įrodomosios galios, nes negalima atmesti galimybės, kad minėti pažeidimai galėjo būti daromi šių žemės plotų atidėjimo laikotarpiu. Bet kuriuo atveju momento, kuriuo užfiksuoti tam tikri pažeidimai, ginčijimas negali būti Danijos kontrolės sistemos patikimumo įrodymas.

               88

               Todėl Bendrasis Teismas pagrįstai ir neiškraipydamas pateiktų įrodymų nusprendė, kad dėl šių pažeidimų Komisijai galėjo kilti pagrįstų ir didelių abejonių dėl Danijos valdžios institucijų nustatytos atidėtos žemės sklypų kontrolės sistemos patikimumo.

               89

               Taigi Danijos Karalystė turėjo pateikti įrodymų tokioms abejonėms išsklaidyti, kuriais galėtų būti įrodyta tai, kad pažeidimų iš tiesų nebuvo, arba tai, kad konstatuoti pažeidimai yra tik atskiri atvejai, kuriais nepaneigiamas visos minėtos sistemos patikimumas.

               90

               Tačiau, pirma, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 119 ir 120 punktuose konstatavo, kad Danijos Karalystė nesiėmė korekcinių veiksmų tais atvejais, kai buvo naudoti tik DR vaizdai, kaip antai sustiprintos kontrolės vietoje prieš pasibaigiant atidėjimo laikotarpiui. Atsižvelgdamas į tai, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 164 punkte pabrėžė, kad Danijos Karalystė pati pripažįsta, jog jos atliktai nuotolinei patikrai trūko tikslumo.

               91

               Antra, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 121 ir 122 punktuose nusprendė, kad Danijos valdžios institucijų naudotas metodas, kurio esmė – visas abejones vertinti pagalbos paraišką pateikusio asmens naudai manant, jog vykdant patikrinimus vietoje pasibaigus atidėjimo laikotarpiui konstatuoti pažeidimai nesusiję su pastaruoju laikotarpiu, neatitinka kontrolės taisyklių, leidžiančių užtikrinti sistemos patikimumą.

               92

               Esant tokioms aplinkybėms, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos nuspręsdamas, kad Komisija gali remtis jai kylančiomis pagrįstomis ir didelėmis abejonėmis dėl Danijos kontrolės sistemos patikimumo, atsižvelgdama į šios valstybės narės pateiktus įrodymus ir į tai, kad Danijos Karalystė nepateikė įrodymų apie savo vykdomos kontrolės realumą arba skaičius, nes nepateikė pakankamai detalios ir išsamios informacijos.

               93

               Todėl trečiasis apeliacinio skundo pagrindas atmestinas kaip nepagrįstas.

         Dėl apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo

      Šalių argumentai

               94

               Ketvirtajame apeliacinio skundo pagrinde, susijusiame su fiksuoto dydžio finansinių korekcijų taikymo sąlygomis, Danijos Karalystė pirmiausia tvirtina, kad pareiga šienauti atidėtos žemės sklypus Sąjungos teisėje aiškiai nenumatyta. Antra, dėl ginčijamame sprendime nurodytų anomalijų, atsižvelgiant į jų mažareikšmiškumą, nėra realios rizikos, kad EŽŪOGF patirs nuostolių.

               95

               Danijos Karalystė dėl fiksuoto dydžio finansinių korekcijų sumos priduria, kad Bendrasis Teismas neteisingai pristatė jos argumentus ir nepagrįstai patvirtino ginčijamame sprendime nustatytas korekcijas už pažeidimus, kurie yra mažareikšmiai.

               96

               Prancūzijos Respublika ir Švedijos Karalystė teigia, kad Bendrasis Teismas turėjo nuspręsti, kad fiksuoto dydžio korekcija, taikyta už pažeidimus, susijusius su pareiga prižiūrėti atidėtos žemės sklypus, yra nepagrįsta. Be to, Bendrasis Teismas turėjo priimti sprendimą dėl ginčijamame sprendime paminėtų papildomų pažeidimų. Suomijos Respublikos nuomone, taikytos finansinės korekcijos bet kuriuo atveju yra neproporcingos konstatuotiems pažeidimams.

               97

               Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas pagrįstai konstatavo, jog Danijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimo saugoti finansinius Europos Sąjungos interesus, ir taip pateisino fiksuoto dydžio finansinių korekcijų taikymą.

         Teisingumo Teismo vertinimas

               98

               Pirmiausia Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad Komisijai pagrįstai gali kilti didelių ir pagrįstų abejonių dėl Danijos kontrolės sistemos patikimumo, atsižvelgiant į jos konstatuotus pažeidimus ir Danijos Karalystės nesugebėjimą išsklaidyti šių abejonių.

               99

               Kaip matyti iš šio sprendimo 79 punkto, valstybės narės turi užtikrinti, kad EŽŪOGF finansuotų tik intervencines priemones, kurių imamasi pagal Sąjungos teisės nuostatas bendro žemės ūkio rinkų organizavimo srityje. Todėl valstybės narės turi atlikti pagrindinius patikrinimus, kurie turi būti vykdomi vietoje.

               100

               Nagrinėjamu atveju šio sprendimo 87 punkte nurodyti pažeidimai suteikė Komisijai pagrindą manyti, kad su žemės sklypų atidėjimu susijusių sąlygų vis dar nesilaikoma ir Danijos valdžios institucijų vykdyta kontrolė turi trūkumų.

               101

               Antra, kaip matyti iš šio sprendimo 82 punkto, Komisija neturi tikrinti visų atidėtos žemės sklypų.

               102

               Todėl ji teisėtai remiasi informacija, surinkta per pasirinktinai atliktus tyrimus.

               103

               Tačiau Danijos Karalystė, siekdama paneigti ginčijamame sprendime nustatytas fiksuoto dydžio korekcijas, iš taip gautos informacijos negali spręsti apie EŽŪOGF patiriamų nuostolių dydį.

               104

               Iš tiesų, viena vertus, Komisijos konstatuoti pažeidimai, nors ir mažareikšmiai, galėjo pagrįsti jai kylančias dideles ir pagrįstas abejones dėl visos Danijos kontrolės sistemos patikimumo ir pagal Gaires pateisinti ginčijamame sprendime nustatytas fiksuoto dydžio korekcijas.

               105

               Kita vertus, atsižvelgiant į Gaires primintina, kad kai neįmanoma tiksliai įvertinti Sąjungos patirtų nuostolių, Komisija gali nustatyti fiksuoto dydžio korekciją (Sprendimo Belgija / Komisija, C‑418/06 P, EU:C:2008:247, 136 punktas).

               106

               Todėl, kadangi Danijos Karalystė nepateikė įrodymo, kad Komisijos konstatuoti pažeidimai susiję tik su atskirais atvejais, kurie nepaneigia visos Danijos kontrolės sistemos patikimumo, ši valstybė narė negali teigti, kad taikytos finansinės korekcijos yra neproporcingos konstatuotiems pažeidimams.

               107

               Todėl ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas atmestinas kaip nepagrįstas.

               108

               Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad visas apeliacinis skundas atmestinas kaip iš dalies nepriimtinas ir iš dalies nepagrįstas.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               109

               Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, o Danijos Karalystė pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti. Remiantis to paties reglamento 140 straipsnio 1 dalimi, pagal kurią į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos padengia savo išlaidas, nuspręstina, kad Prancūzijos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Suomijos Respublika ir Švedijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

                        1.

                           Atmesti apeliacinį skundą.

                        2.

                           Priteisti iš Danijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.

                        3.

                           Prancūzijos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Suomijos Respublika ir Švedijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: danų.


title: 2009 m. rugsėjo 10 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas.#Akzo Nobel NV ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją.#Apeliacinis skundas - Konkurencija - Karteliai - EB 81 straipsnio 1 dalis - EEE 53 straipsnio 1 dalis - Reglamento (EB) Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis - Įmonių grupė - Neteisėtų veiksmų inkriminavimas - Patronuojančios bendrovės atsakomybė už jos dukterinių bendrovių kartelinius pažeidimus - Lemiama patronuojančios bendrovės įtaka - Nuginčijama prezumpcija esant 100 % kapitalo daliai.#Byla C-97/08 P.

text:
      Byla C‑97/08 P
      Akzo Nobel NV ir kt.
      prieš
      Europos Bendrijų Komisiją
      „Apeliacinis skundas – Konkurencija – Karteliai – EB 81 straipsnio 1 dalis – EEE 53 straipsnio 1 dalis – Reglamento (EB) Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis – Įmonių grupė – Neteisėtų veiksmų priskyrimas – Patronuojančios bendrovės atsakomybė už jos dukterinių bendrovių padarytus konkurencijos taisyklių pažeidimus – Lemiama patronuojančios bendrovės įtaka – Nuginčijama prezumpcija, kai turima 100 % kapitalo“
      Sprendimo santrauka
      1.        Apeliacinis skundas – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį – Apeliacinis skundas, galintis būti naudingas jį pateikusiai šaliai
      2.        Apeliacinis skundas – Pagrindai – Per apeliacinį procesą pirmą kartą pateiktas pagrindas – Nepriimtinumas – Patronuojančios
            bendrovės ir jos dukterinių bendrovių pateiktas apeliacinis skundas dėl teismo sprendimo, kuriuo buvo patvirtintas Komisijos
            sprendimas skirti joms baudą – Argumentai dėl lemiamos patronuojančios bendrovės įtakos 100 % jai priklausančioms dukterinėms
            bendrovėms prezumpcijos – Argumentai, papildantys Pirmosios instancijos teisme nurodytą ieškinio pagrindą dėl solidarios patronuojančios
            bendrovės atsakomybės nustatymo – Priimtinumas
      (Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnis)
      3.        Konkurencija – Administracinė procedūra – Pranešimas apie kaltinimus – Būtinas turinys – Teisės į gynybą paisymas
      (Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis)
      4.        Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Patronuojanti bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis
            vienetas – Vertinimo kriterijai – Lemiamos patronuojančios bendrovės įtakos 100 % jai priklausančioms dukterinėms bendrovėms
            prezumpcija
      (EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)
      5.        Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Patronuojanti bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis
            vienetas – Patronuojančios bendrovės atsakomybė, negalinti būti laikoma atsakomybe be kaltės
      (EB 81 ir 82 straipsniai)
      1.        Nagrinėjant apeliacinį skundą, suinteresuotumo pateikti apeliacinį skundą buvimas suponuoja tai, jog šio skundo patenkinimas
         galėtų suteikti naudos jį pateikusiam asmeniui.

      Kalbant apie patronuojančios ir jos dukterinių bendrovių pateiktą apeliacinį skundą dėl teismo sprendimo, kuriuo patvirtinamas
         Komisijos sprendimas, visoms apeliantėms nustatantis solidarią pareigą sumokėti baudą dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo,
         patronuojanti bendrovė ir jos dukterinės bendrovės yra suinteresuotos pasiekti, kad teismo sprendimas būtų panaikintas. Pastarųjų
         atveju, jeigu reikėtų panaikinti teismo sprendimą, kiek jis susijęs su patronuojančios bendrovės atsakomybe, jos dukterinių
         bendrovių situacija pasikeistų, ypač dėl iš solidarios atsakomybės taisyklių taikymo išplaukiančių aspektų.

      (žr. 33–35 punktus)
      2.        Kai patronuojančios bendrovės ir jos dukterinių bendrovių pateiktame apeliaciniame skunde dėl teismo sprendimo, kuriuo patvirtinamas
         Komisijos sprendimas skirti joms baudą dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo, apeliantės pateikia argumentus, susijusius su
         prezumpcija, kad patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką savo dukterinei bendrovei 100 % jos kapitalo valdymo atveju, šiuos
         argumentus reikia laikyti papildančiais ieškinio pagrindą dėl klaidingai nustatytos solidarios patronuojančios bendrovės atsakomybės,
         kuriuo remiantis ši nedaro lemiamos įtakos savo dukterinių bendrovių komerciniam elgesiui ir nesudaro su jomis ekonominio
         vieneto. Iš tiesų tai yra papildomi argumentai dėl galimybės inkriminuoti patronuojančiai bendrovei jos dukterinių bendrovių
         elgesį taisyklių taikymo. Jeigu toks ieškinio pagrindas buvo pateiktas Pirmosios instancijos teisme, jo nagrinėtas ginčo dalykas
         lieka nepakeistas. Taigi tokie argumentai nagrinėjant apeliacinį skundą yra priimtini.

      (žr. 39 punktą)
      3.        Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimas turi būti vienareikšmiai inkriminuotas juridiniam asmeniui, kuriam galės būti skirtos
         baudos, o pranešimas apie kaltinimus – jam adresuotas. Taip pat svarbu, kad pranešime apie kaltinimus būtų nurodyta, kokiu
         statusu juridinis asmuo kaltinamas dėl tariamų faktinių aplinkybių.

      Jeigu Komisija ketina remtis lemiamos patronuojančios bendrovės įtakos savo dukterinei bendrovei 100 % jos kapitalo valdymo
         atveju prezumpcija,  dėl teisės į gynybą paisymo pranešimo apie kaltinimus stadijoje ji neprivalo pateikti kitų argumentų
         nei įrodymų, susijusių su tuo, jog patronuojanti bendrovė turi savo dukterinės bendrovės kapitalo.

      (žr. 57, 64 punktus)
      4.        Atsakomybė už dukterinės bendrovės elgesį gali tekti patronuojančiai bendrovei, ypač kai nors ir turėdama savarankišką teisinį
         subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios
         bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius, kurie sieja šiuos du juridinius
         vienetus. Taip yra dėl to, kad tokios situacijoje patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio
         vieneto nariai ir todėl sudaro vieną įmonę, o tai leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiai
         bendrovei, nekeliant reikalavimo įrodyti asmeninį šios bendrovės dalyvavimą darant pažeidimą.

      Tuo ypatingu atveju, kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % jos Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios
         dukterinės bendrovės akcijų, viena vertus, ši patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui,
         ir, kita vertus, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojanti bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinės
         bendrovės elgesiui. Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiai bendrovei priklauso visas jos dukterinės
         bendrovės kapitalas tam, kad būtų preziumuojama, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką jos komercinei politikai. Tada
         Komisija gali pripažinti, kad patronuojanti bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą,
         nebent patronuojanti bendrovė, kuri turi nuginčyti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, kad jos dukterinė bendrovė
         rinkoje elgiasi savarankiškai.

      Dukterinės bendrovės elgesys rinkoje negali būti vienintelis elementas, leidžiantis nustatyti patronuojančios bendrovės atsakomybę,
         ir jis yra tik vienas ekonominio vieneto egzistavimo ženklų.

      Siekiant nustatyti, ar dukterinė bendrovė pati sprendžia dėl savo elgesio rinkoje, reikia atsižvelgti į visus reikšmingus
         duomenis apie ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius, kurie sieja šią dukterinę bendrovę su patronuojančia bendrove
         ir kurie gali skirtis, nelygu konkretus atvejis, ir todėl negali būti išvardyti kaip baigtinis sąrašas.

      (žr. 58–61, 73–74 punktus)
      5.        Bendrijos konkurencijos teisė grindžiama asmeninės pažeidimą padariusio ūkio subjekto atsakomybės principu. Tačiau jei patronuojanti
         bendrovė yra tam tikro ūkio subjekto, kurį gali sudaryti keli juridiniai asmenys, dalis, ši patronuojanti bendrovė už konkurencijos
         taisyklių pažeidimą laikoma solidariai atsakinga su kitais šį subjektą sudarančiais juridiniais asmenimis. Net jei patronuojanti
         bendrovė tiesiogiai nedalyvauja pažeidime, tokiu atveju ji daro lemiamą įtaką jame dalyvaujančioms savo dukterinėms bendrovėms.
         Tai reiškia, kad šiame kontekste patronuojančios bendrovės atsakomybė negali būti laikoma atsakomybe be kaltės.

      (žr. 77 punktą)
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. rugsėjo 10 d.(*)

      „Apeliacinis skundas – Konkurencija – Karteliai – EB 81 straipsnio 1 dalis – EEE 53 straipsnio 1 dalis – Reglamento (EB) Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis – Įmonių grupė – Neteisėtų veiksmų priskyrimas – Patronuojančios bendrovės atsakomybė už jos dukterinių bendrovių padarytus konkurencijos taisyklių pažeidimus – Lemiama patronuojančios bendrovės įtaka – Nuginčijama prezumpcija, kai turima 100 % kapitalo“
      Byloje C‑97/08 P
      dėl 2008 m. vasario 27 d. pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
      Akzo Nobel NV, įsteigta Arnheme (Nyderlandai),

      Akzo Nobel Nederland BV, įsteigta Arnheme,

      Akzo Nobel Chemicals International BV, įsteigta Amersforte (Nyderlandai),

      Akzo Nobel Chemicals BV, įsteigta Amersforte,

      Akzo Nobel Functional Chemicals BV, įsteigta Amersforte,

      atstovaujamos advokatų C. Swaak, M. van der Woude ir M. Mollica,
      ieškovės,
      dalyvaujant kitai proceso šaliai:
      Europos Bendrijų Komisijai, atstovaujamai X. Lewis ir F. Castillo de la Torre, nurodžiusiai adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

      atsakovei pirmojoje instancijoje,
      TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, P. Lindh ir A. Arabadjiev (pranešėjas),
      generalinė advokatė J. Kokott,
      kancleris R. Grass,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      susipažinęs su 2009 m. balandžio 23 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
      priima šį
      Sprendimą
      1        Savo apeliaciniu skundu Akzo Nobel NV (toliau – Akzo Nobel), Akzo Nobel Nederland BV (toliau – Akzo Nobel Nederland), Akzo Nobel Chemicals International BV (toliau – Akzo Nobel Chemicals International), Akzo Nobel Chemicals BV (toliau – Akzo Nobel Chemicals) ir Akzo Nobel Functional Chemicals BV (toliau – Akzo Nobel Functional Chemicals) prašo Teisingumo Teismo panaikinti 2007 m. gruodžio 12 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją (T‑112/05, Rink. p. II‑5049, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo jis atmetė jų ieškinį dėl 2004 m. gruodžio 9 d. Komisijos
         sprendimo 2005/566/EB, susijusio su EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūra (byla COMP/E‑2/37.533
         – Cholino chloridas) (OL L 190, 2005, p. 22 toliau – ginčijamas sprendimas), panaikinimo.

      2        Tame sprendime Europos Bendrijų Komisija apkaltino jo adresatus padarius vieną ir tęstinį EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimą,
         o nuo 1994 m. sausio 1 d. – Europos Ekonominės Erdvės susitarimo (OL 1994, L 1, p. 3) 53 straipsnio 1 dalies pažeidimą.

       Bendrijos teisė
      3        1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties (81) ir (82) straipsnius (OL 13,
         1962, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 t., 1 sk., p. 3), 15 straipsnio 2 dalyje nustatyta:

      „Komisija gali priimti sprendimą taikyti įmonėms arba įmonių asociacijoms baudas nuo tūkstančio iki milijono apskaitos vienetų
         arba didesnes, bet ne didesnes kaip 10 % kiekvienos iš pažeidime dalyvaujančių įmonių praėjusių verslo metų metinės apyvartos,
         jeigu tyčia arba dėl neatsargumo:

      a)      jos pažeidžia (EB 81) straipsnio 1 dalį arba (EB 82) straipsnį; arba
      <…>“
      4        2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose,
         įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 t., 2 sk., p. 205) 23 straipsnio 2 dalyje numatyta:

      „Komisija savo sprendimu gali skirti baudas įmonėms ar įmonių asociacijoms, jei jos tyčia ar dėl neatsargumo:
      a)      pažeidžia Sutarties 81 ar 82 [straipsnių] nuostatas; ar
      <…>
      Vienai įmonei ar įmonių asociacijai – pažeidimo dalyvei skiriama bauda negali viršyti 10 % jos bendrosios apyvartos praėjusiais
         ūkiniais metais.

      <…>“
       Faktinės bylos aplinkybės
      5        Remiantis Komisijos konstatavimais, kuriais skundžiamame sprendime vadovavosi Pirmosios instancijos teismas, šioje byloje
         susiklostė toliau aprašytos faktinės aplinkybės.

      6        1999 m. balandžio mėnesį gavusi vieno JAV gamintojo prašymą taikyti bausmės sušvelninimo priemones, Komisija pasauliniu lygiu
         pradėjo cholino chlorido sektoriaus tyrimą, kuris apėmė laikotarpį nuo 1992 m. iki 1998 m. pabaigos.

      7        Cholino chloridas priklauso vandenyje tirpstančių B komplekso vitaminų (vitaminų B4) grupei. Jis daugiausia naudojamas gyvūnų
         pašarų pramonėje kaip pašarų papildas. Be gamintojų, cholino chlorido rinkoje veikia perdirbėjai, kurie iš gamintojų perka
         skystą produktą ir gamintojo arba savo sąskaita transformuoja į cholino chloridą junginiuose, bei platintojai.

      8        Apeliantės – tai penkios Akzo Nobel grupės bendrovės, gaminančios cholino chloridą. Laikotarpiu, kurį apėmė Komisijos tyrimas, grupės patronuojanti bendrovė Akzo Nobel tiesiogiai ar netiesiogiai valdė 100 % kitų apeliančių kapitalo. Ji turėjo 100 % savo dukterinių bendrovių Akzo Nobel Nederland ir Akzo Nobel Chemicals International kapitalo. Akzo Nobel Nederland turėjo 100 % Akzo Nobel Chemicals, kuriai savo ruožtu priklausė visas Akzo Nobel Functional Chemical kapitalas.

      9        Konsoliduota pasaulinė Akzo Nobel apyvarta, deklaruota už 2003 m., t. y. už paskutinius metus iki ginčijamo sprendimo priėmimo, siekė 13 mlrd. eurų.

      10      Kiek tai susiję su Europos Ekonomine Erdve (EEE), kartelis buvo vykdomas dviem skirtingais, tačiau glaudžiai susijusiais lygiais,
         t. y. pasauliniu lygiu ir Europos lygiu.

      11      Pasauliniu lygiu kelios Šiaurės Amerikos ir Europos bendrovės, tarp jų ir apeliantės, nuo 1992 m. birželio mėnesio iki 1994 m.
         balandžio mėnesio dalyvavo antikonkurencinėje veikloje. Tik Europos gamintojai, tarp kurių buvo ir apeliantės, dalyvavo susitikimuose
         dėl kartelio Europos lygiu įgyvendinimo, kuris veikė nuo 1994 m. kovo mėnesio iki 1998 m. spalio mėnesio.

      12      Komisija kvalifikavo pasauliniu ir Europos lygmenimis sudarytus susitarimus kaip vieną su EEE susijusį sudėtinį ir tęstinį
         pažeidimą, kuriame Šiaurės Amerikos gamintojai dalyvavo tam tikrą laiką, o Europos gamintojai – per visą laikotarpį, kurį
         apėmė Komisijos tyrimas.

      13      2004 m. gruodžio 9 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą. Šio sprendimo 1 straipsnyje ji konstatavo, kad keletas įmonių,
         tarp jų ir apeliantės, dalyvaudamos susitarimuose ir suderintuose veiksmuose dėl kainų nustatymo bei rinkų pasidalijimo ir
         bendrai veikdamos prieš konkurentus cholino chlorido sektoriuje EEE, pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnį.

      14      Kalbant apie Akzo Nobel grupę, Komisija nusprendė sprendimą adresuoti bendrai visoms apeliantėms. Akzo Nobel Chemicals, Akzo Nobel Chemicals International ir Akzo Nobel Nederland, arba bendrovės, kurių teises jos perėmė, tiesiogiai dalyvavo pažeidime. Akzo Nobel Functional Chemicals buvo įsteigta 1999 m. birželio mėnesį kaip Akzo Nobel Chemicals dukterinė bendrovė. Todėl Komisija nusprendė, kad Akzo Nobel Functional Chemicals buvo savo patronuojančios bendrovės teisių perėmėja daugelio veiklos rūšių, kurias anksčiau pastaroji vykdė cholino chlorido
         sektoriuje, atžvilgiu ir todėl jai taip pat turi būti adresuotas sprendimas.

      15      Konkrečiau dėl Akzo Nobel Komisija nusprendė, kad ji su kitais Akzo Nobel grupės juridiniais asmenimis ginčijamo sprendimo adresatais sudarė ekonominį vienetą ir kad būtent šis ekonominis vienetas
         dalyvavo kartelyje. Komisija padarė išvadą, kad ši bendrovė turėjo galimybę daryti lemiamą įtaką savo dukterinių bendrovių,
         kurių 100 % kapitalo priklausė jai tiesiogiai ar netiesiogiai, komercinei politikai, ir todėl buvo galima daryti prielaidą,
         kad ji ją iš tikrųjų darė. Taigi Komisija padarė išvadą, kad Akzo Nobel dukterinės bendrovės neturėjo komercinio savarankiškumo, ir dėl to nusprendė jai adresuoti ginčijamą sprendimą, nors pati
         nedalyvavo kartelyje.

      16      Komisija manė, kad Akzo Nobel grupės gamybos bendrovių arba pardavimo vienetų komercinio savarankiškumo nebuvimą taip pat patvirtina per administracinę
         procedūrą Akzo Nobel pateikti dokumentai.

      17      Remdamasi visų apeliančių rinkos dalimi ir, be kita ko, šio sprendimo 9 punkte minėtais duomenimis, ginčijamo sprendimo 2 punkte
         Komisija skyrė apeliantėms už Komisijos sprendimo 1 straipsnyje nurodytus pažeidimus solidarią 20,99 mln. eurų baudą.

       Ieškinys Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
      18      Pagrįsdamos savo Pirmosios instancijos teismui pateiktą ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, ieškovės pateikė tris
         ieškinio pagrindus.

      19      Komisija teigė, kad šis ieškinys buvo nepriimtinas, nes, anot jos, jis pateiktas nesilaikant Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio
         arba Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio, arba akivaizdžiai nepagrįstas, kiek tai susiję su Akzo Nobel Nederland, Akzo Nobel Chemicals International ir Akzo Nobel Chemicals, nes minėtame ieškinyje, kuris turėjo būti nagrinėjamas kaip penki atskiri ieškiniai, nebuvo pagrindų, galinčių pagrįsti
         tų ginčijamo sprendimo dalių panaikinimą, kurioje konstatuota šių bendrovių atsakomybė arba kurioje nustatytas joms skirtos
         baudos dydis. Be to, Komisija tvirtino, kad dėl tų pačių priežasčių akivaizdu, kad Akzo Nobel dukterinės bendrovės, nors ir būdamos ginčijamo sprendimo adresatės, neturėjo suinteresuotumo prašyti panaikinti šį sprendimą.

      20      Komisijos pateiktą prieštaravimą dėl priimtinumo Pirmosios instancijos teismas atmetė skundžiamo sprendimo 31 ir 32 punktuose.

      21      Kiek tai susiję su bylos esme, pirmasis ieškovių ieškinio pagrindas buvo susijęs su klaidingai nustatyta solidaria Akzo Nobel, 100 % savo dukterinių bendrovių kapitalo tiesiogiai ar netiesiogiai turinčios grupės holdingo bendrovės, atsakomybe.

      22      Ieškovės tvirtino, kad lemiama įtaka, kurią turi turėti patronuojanti bendrovė tam, kad būtų atsakinga už savo dukterinės
         bendrovės veiklą, turi būti susijusi su pastarosios komercine politika siaurąja prasme.

      23      Taigi Komisija turėjo įrodyti, pirma, jog patronuojanti bendrovė turi galimybę taip naudotis vadovavimo įgaliojimais, kad
         jos dukterinė bendrovė netektų savarankiškumo komercinių veiksmų srityje, ir, antra, kad ji naudojosi šias įgaliojimais.

      24      Anot ieškovių, iš Bendrijos teismų praktikos matyti, jog kai dukterinės bendrovės 100 % kapitalo priklauso patronuojančiai
         bendrovei, galima preziumuoti, jog ji taikė jai duotus patronuojančios bendrovės nurodymus. Tokiomis aplinkybėmis, kad Komisija
         galėtų nuspręsti, jog atsakinga tik dukterinė bendrovė, reikia, kad ji didžiąja dalimi pati nustatytų savo komercinę politiką.
         Todėl tam, kad tai būtų nustatyta, Komisija ir vėl turėtų įrodyti, jog patronuojanti bendrovė iš tikrųjų konkrečiu atveju
         turėjo lemiamą įtaką.

      25      Iš to išplaukia, kad tokios vientisos bendrovių organizacijos, kaip antai Akzo Nobel grupės, savaime nepakanka tam, jog nereikėtų įrodyti faktinio patronuojančios bendrovės dalyvavimo.

      26      Ieškovės manė įrodžiusios, kad Akzo Nobel iš esmės savarankiškai formavo savo komercinę politiką, ir todėl paneigė prezumpciją, kurią gali daryti Komisija. Jų nuomone,
         pastaroji turėjo įrodyti, kad ši bendrovė darė lemiamą įtaką kitų ieškovių komercinei politikai. Tačiau, atsižvelgiant į aplinkybę,
         kad kiti požymiai, išskyrus visišką kapitalo valdymą, kuriuo Komisija remėsi, kad pripažintų solidarią Akzo Nobel atsakomybę už pažeidimą, yra arba nereikšmingi, arba neteisingi, Komisija šios savo pareigos neįvykdė.

      27      Kalbėdamas apie pirmąjį ieškovių savo ieškiniui pagrįsti pateiktą pagrindą, Pirmosios instancijos teismas pirmiausia išnagrinėjo
         galimybę inkriminuoti neteisėtus veiksmus patronuojančiai bendrovei, konstatuodamas, kad:

      „57      Pirmiausia reikia priminti, kad įmonės sąvoka EB 81 straipsnio prasme apima ekonominius subjektus, susidedančius iš asmeninių,
         materialių ir nematerialių elementų visumos, kuria siekiama konkretaus ilgalaikio ekonominio tikslo ir galima prisidėti prie
         šioje nuostatoje numatyto pažeidimo padarymo (žr. 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo HFB ir kt. prieš Komisiją, T‑9/99, Rink. p. II‑1487, 54 punktą ir minėtą teismų praktiką).

      58      Taigi ne dėl to, kad patronuojanti bendrovė kurstė dukterinę bendrovę padaryti pažeidimą, arba a fortiori ne dėl to, kad patronuojanti bendrovė dalyvavo pažeidime, bet todėl, kad jos sudaro vieną įmonę minėta prasme, Komisija gali
         adresuoti sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, bendrovių grupės patronuojančiai bendrovei. Iš tikrųjų reikia priminti, kad
         Bendrijos konkurencijos teisė pripažįsta, jog skirtingos bendrovės, priklausančios tai pačiai grupei, sudaro ekonominį subjektą
         ir todėl įmonę EB 81 ir EB 82 straipsnių prasme, jei atitinkamos bendrovės nepriima savarankiškai sprendimų dėl savo elgesio
         rinkoje (2003 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Michelin prieš Komisiją, T‑203/01, Rink. p. II‑4071, 290 punktas).

      59      Taip pat reikia pažymėti, kad Komisijos sprendimų konkurencijos teisės srityje taikymo ir vykdymo tikslais adresatu reikia
         nustatyti subjektą, turintį teisinį subjektiškumą (šiuo atžvilgiu žr. 1999 m. balandžio 20 d. Pirmosios instancijos teismo
         sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, toliau – PVC II, T‑305/94 – T‑307/94, T‑313/94 – T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ir T‑335/94, Rink. p. II‑931, 978 punktą).

      60      Ypatingais atvejais, kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % pažeidimą padariusios dukterinės bendrovės kapitalo, egzistuoja
         paprastoji prezumpcija, kad tokia patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką dukterinės bendrovės elgesiui (šiuo atžvilgiu
         žr. 1983 m. spalio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo AEG(-Telefunken) prieš Komisiją, 107/82, Rink. p. 3151, 50 punktą ir 59 punkte minėto sprendimo PVC II 961 ir 984 punktus) ir todėl jos sudaro vieną įmonę EB 81 straipsnio prasme (2005 m. birželio 15 d. Pirmosios instancijos
         teismo sprendimo Tokai Carbon ir kt. prieš Komisiją, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ir T‑91/03, <...>, 59 punktą). Todėl patronuojanti bendrovė, Bendrijos teisme ginčijanti Komisijos
         sprendimą, kuriuo jai skiriama bauda už dukterinės bendrovės veiksmus, turi paneigti šią prezumpciją, pateikdama dukterinės
         bendrovės savarankiškumo įrodymų (2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Avebe prieš Komisiją, T‑314/01, Rink. p. II‑3085, 136 punktas; taip pat šiuo atžvilgiu žr. 2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo
         Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją, C‑286/98 P, Rink. p. I‑9925, toliau – sprendimas Stora, 29 punktą).

      61      Šiuo atžvilgiu reikia pabrėžti, kad nors tiesa, jog Teisingumo Teismas 60 punkte minėto sprendimo Stora 28 ir 29 punktuose be to, kad patronuojanti bendrovė turi turėti 100 % dukterinės bendrovės kapitalo, nurodė kitas aplinkybes,
         kaip antai, kad nebuvo užginčyta, jog patronuojanti bendrovė darė įtaką savo dukterinės bendrovės komercinei politikai arba
         kad abiem bendrovėms buvo bendrai atstovaujama per administracinę procedūrą, tai nepaneigia to, jog minėtas aplinkybes Teisingumo
         Teismas atskleidė tik tam, kad nurodytų visus elementus, kuriais remdamasis Pirmosios instancijos teismas grindė savo samprotavimą
         prieš nuspręsdamas, kad argumentacija nebuvo pagrįsta tik tuo, jog patronuojančiai bendrovei priklausė visas dukterinės bendrovės
         kapitalas. Todėl tai, kad toje byloje Teisingumo Teismas patvirtino Pirmosios instancijos teismo vertinimą, nepakeičia šio
         sprendimo 60 punkte minėto sprendimo AEG(-Telefunken) prieš Komisiją 50 punkte įtvirtinto principo.

      62      Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas,
         tam, kad padarytų išvadą, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką jos komercinei politikai. Tada Komisija gali pripažinti,
         kad patronuojanti bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojanti bendrovė
         įrodytų, kad jos dukterinė bendrovė iš esmės nesilaiko jos duodamų nurodymų ir todėl rinkoje elgiasi savarankiškai.

      63      Taip pat atsižvelgiant į šias pirmines pastabas reikia išnagrinėti pagrindinį ieškovių pastabose nurodomą argumentą, kad tariama
         patronuojančios bendrovės įtaka dėl to, jog ji turi visą jos dukterinės bendrovės kapitalą, susijusi su dukterinės bendrovės
         komercine politika strigto sensu <...>. Ieškovių nuomone, ši politika apima, pavyzdžiui, platinimo ir kainų strategiją. Todėl remdamasi šiuo argumentu patronuojanti
         bendrovė gali paneigti prezumpciją įrodydama, kad šiuos specialius savo komercinės politikos aspektus kontroliuoja dukterinė
         bendrovė, šiuo atžvilgiu negaudama nurodymų.

      64      Šiuo atžvilgiu reikia nurodyti, kad analizuodamas, ar kelios vienos grupės bendrovės sudaro ekonominį subjektą, Bendrijos
         teismas nagrinėjo, ar patronuojanti bendrovė galėjo daryti įtaką kainoms (šiuo atžvilgiu žr. 1972 m. liepos 14 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo (Imperial Chemical Industries) prieš Komisiją, 48/69, Rink. p. 619, 137 punktą ir Teisingumo Teismo sprendimo Geigy prieš Komisiją, 52/69, Rink. p. 787, 45 punktą), gamybos ir platinimo veiklai (šiuo atžvilgiu žr. 1974 m. kovo 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo
         Istituto Chemioterapico Italiano ir Commercial Solvents prieš Komisiją, 6/73 ir 7/73, Rink. p. 223, 37 ir 39–41 punktus), pardavimo tikslams, bendrajam pelnui, pardavimo sąnaudoms, „cash flow“,
         ištekliams ir rinkodarai (1995 m. sausio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Viho prieš Komisiją, T‑102/92, Rink. p. II‑17, 48 punktas). Vis dėlto iš to neišplaukia, kad tik šie klausimai patenka į dukterinės bendrovės
         komercinės politikos sąvoką EB 81 ir EB 82 straipsnių taikymo patronuojančiai bendrovei tikslais.

      65      Atvirkščiai, iš šios teismų praktikos, skaitomos kartu su šio sprendimo 57 ir 58 punktuose pateiktu vertinimu, išplaukia,
         kad patronuojanti bendrovė turi pateikti Pirmosios instancijos teismui įvertinti visus su organizaciniais, ekonominiais ir
         teisiniais ryšiais tarp jos dukterinės bendrovės ir jos pačios susijusius įrodymus, kurie, jos manymu, įrodytų, kad jos nesudaro
         vieno ekonominio subjekto. Iš to taip pat matyti, kad Pirmosios instancijos teismas vertindamas turi atsižvelgti į visus šalių
         jam pateiktus įrodymus, kurių pobūdis ir svarba gali skirtis atsižvelgiant į kiekvieno nagrinėjamo atvejo konkrečias aplinkybes.

      66      Atsižvelgiant į šiuos vertinimus reikia patikrinti, ar Akzo Nobel ir jos dukterinės bendrovės [ginčijamo sprendimo] adresatės sudaro vieną ekonominį subjektą“.

      28      Tuomet skundžiamo sprendimo 67–85 punktuose Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo įvairius bylos dokumentus ir nusprendė,
         jog ieškovėms nepavyko paneigti prezumpcijos, kad Akzo Nobel, patronuojanti bendrovė, turinti 100 % savo dukterinių bendrovių ginčijamo sprendimo adresačių kapitalo, daro lemiamą įtaką
         jų politikai. Iš to jis padarė išvadą, kad ši bendrovė su kitomis ieškovėmis sudaro įmonę EB 81 straipsnio prasme, nesant
         reikalo tikrinti, ar ji darė įtaką pastarųjų elgesiui, bei atmetė pirmąjį ieškovių savo ieškiniui pagrįsti pateiktą pagrindą.

      29      Dėl antrojo ir trečiojo pagrindų, susijusių atitinkamai su Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies pažeidimu, nes baudos
         dydis viršija 10 % 2003 m. Akzo Nobel Functional Chemicals pasiektos apyvartos, ir su pareigos motyvuoti pažeidimu, kiek tai susiję su solidarios Akzo Nobel atsakomybės nustatymu, pasakytina, kad Pirmosios instancijos teismas juos atitinkamai išnagrinėjo skundžiamo sprendimo 90
         ir 91 punktuose bei 94–96 punktuose. Tuomet skundžiamo sprendimo 97 punkte jis atmetė visą jam pateiktą ieškinį.

       Šalių reikalavimai
      30      Apeliaciniame skunde apeliantės Teisingumo Teismo prašo:

      –        – panaikinti skundžiamą sprendimą, kiek juo atmetamas ieškinio pagrindas dėl klaidingo solidarios Akzo Nobel atsakomybės nustatymo,

      –        panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jame nustatyta Akzo Nobel atsakomybė už pažeidimą, ir

      –        priteisti iš Komisijos visas bylinėjimosi ir pirmoje, ir apeliacinėje instancijose išlaidas, kiek jos susijusios su šio apeliacinio
         skundo pagrindu.

      31      Komisija prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.

       Dėl apeliacinio skundo
       Dėl priimtinumo
       Dėl kitų nei Akzo Nobel apeliančių teisinio suinteresuotumo

      32      Komisija iš esmės teigia, kad atsižvelgiant į tai, jog vienintelis apeliacinio skundo pagrindas susijęs vien su Akzo Nobel atsakomybe, tik ji ir suinteresuota skundžiamo sprendimo panaikinimu. Anot jos, kitų apeliančių atveju apeliacinis skundas
         nepriimtinas, nes jų atsakomybė arba joms skirta bauda neginčijamos.

      33      Šiuo klausimu primintina, kad suinteresuotumo pateikti apeliacinį skundą buvimas suponuoja tai, jog šio skundo patenkinimas
         galėtų suteikti naudos jį pateikusiam asmeniui (šiuo klausimu žr. 2008 m. balandžio 8 d. Nutarties Saint-Gobain Glass Deutschland prieš Komisiją, C‑503/07 P, Rink. p. I‑2217, 48 punktą ir ten nurodytą teismo praktiką).

      34      Šioje byloje skundžiamu sprendimu buvo patvirtintas ginčijamas sprendimas, kuriuo visoms apeliantėms nustatyta solidari pareiga
         sumokėti Komisijos skirtą 20,99 mln. eurų baudą. Tai reiškia, kad Akzo Nobel Nederland, Akzo Nobel Chemicals International, Akzo Nobel Chemicals ir Akzo Nobel Functional Chemicals yra suinteresuotos pasiekti, kad skundžiamas sprendimas būtų panaikintas (pagal analogiją žr. 2001 m. rugpjūčio 2 d. Pirmosios
         instancijos teismo nutarties Saxonia Edelmetalle prieš Komisiją, T‑111/01 R, Rink. p. II‑2335, 17 punktą).

      35      Jeigu reikėtų panaikinti skundžiamą sprendimą, kiek jis susijęs su Akzo Nobel, jos dukterinių bendrovių situacija pasikeistų, ypač dėl iš solidarios atsakomybės taisyklių taikymo išplaukiančių aspektų.

      36      Todėl reikia atmesti Komisijos pateiktą prieštaravimą dėl priimtinumo, susijusį su Akzo Nobel Nederland, Akzo Nobel Chemicals International, Akzo Nobel Chemicals ir Akzo Nobel Functional Chemicals teisiniu suinteresuotumu pateikti apeliacinį skundą.

       Dėl naujojo pagrindo, pirmą kartą pateikto apeliaciniame procese
      37      Komisija taip pat teigia, kad vienintelis apeliacinio skundo pagrindas yra naujas pagrindas, pirmą kartą pateiktas apeliaciniame
         procese, kuris dėl to nepriimtinas, nes jame yra Pirmosios instancijos teisme nenurodytų elementų. Šiuo apeliacinio skundo
         pagrindu apeliantės ginčija pačią prezumpciją, pagal kurią patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką dukterinei bendrovei,
         jeigu ji turi 100 % šios kapitalo, nors Pirmosios instancijos teisme jos niekuomet neneigė šios prezumpcijos egzistavimo ir,
         bandydamos ją nuginčyti, pripažino, jog ji taikytina nagrinėjamam atvejui. Anot Komisijos, taip pat nepriimtini apeliančių
         argumentai, susiję su reikšmingu dukterinės bendrovės veiklos objektu, kuriam daroma lemiama patronuojančios bendrovės įtaka.

      38      Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 118 straipsnį jo 42 straipsnio 2 dalis, kuri iš esmės draudžia pateikti naujus
         pagrindus vykstant procesui, taikoma Teisingumo Teisme nagrinėjamam apeliaciniam skundui dėl Pirmosios instancijos teismo
         sprendimo. Nagrinėdamas apeliacinį skundą Teisingumo Teismas turi teisę tik nagrinėti Pirmosios instancijos teismo atliktą
         jam pateiktų ieškinio pagrindų vertinimą (žr., be kita ko, 2007 m. sausio 18 d. Sprendimo PKK ir KNK prieš Tarybą, C‑229/05 P, Rink. p. I‑439, 61 punktą). Iš tikrųjų leisti šaliai Teisingumo Teisme pirmą kartą nurodyti pagrindą, kuris
         nebuvo nurodytas Pirmosios instancijos teisme, reikštų leisti jai pateikti Teisingumo Teismui, kurio kompetencija apeliaciniame
         procese yra ribota, nagrinėti platesnės apimties ginčą nei tas, kurį nagrinėjo Pirmosios instancijos teismas (šiuo klausimu
         žr. 2005 m. birželio 28 m. Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 165 punktą).

      39      Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad Pirmosios instancijos teisme apeliantės buvo pateikusios ieškinio pagrindą, susijusį su
         klaidingai nustatyta solidaria Akzo Nobel atsakomybe, kuriame teigė, jog ji nedaro lemiamos įtakos savo dukterinių bendrovių komerciniam elgesiui ir nesudaro kartu
         su jomis ekonominio vieneto. Todėl argumentus, susijusius su prezumpcija, kad patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką savo
         dukterinei bendrovei 100 % jos kapitalo valdymo atveju, kuriuos apeliantės pateikė Teisingumo Teisme, reikia laikyti šio ieškinio
         pagrindo papildymu. Kadangi šie argumentai ir argumentai, susiję su reikšmingu dukterinės bendrovės veiklos objektu, kuriam
         daroma lemiama patronuojančios bendrovės įtaka, yra papildomi argumentai dėl galimybės inkriminuoti Akzo Nobel jos dukterinių bendrovių elgesį taisyklių taikymo, apeliantės nepakeitė Pirmosios instancijos teismo nagrinėto ginčo dalyko.

      40      Todėl apeliacinį skundą reikia pripažinti priimtinu.

       Dėl esmės
      41      Savo apeliacinį skundą apeliantės pagrindžia vieninteliu pagrindu, kuriame tvirtina, kad, atmetęs su klaidingu Akzo Nobel atsakomybės už pažeidimą nustatymu susijusį ieškinio pagrindą, Pirmosios instancijos teismas neteisingai pritaikė „įmonės“
         sąvoką EB 81 straipsnio ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies prasme. Šį pagrindą sudaro dvi atskiros dalys.

       Dėl pirmos apeliacinio skundo pagrindo dalies, susijusios su neteisingu Komisijai tenkančios įrodinėjimo naštos dėl dukterinės
         bendrovės nesavarankiškumo apibrėžimu

      –       Šalių argumentai
      42      Apeliantės teigia, kad siekdamas nustatyti, ar Akzo Nobel dukterinės bendrovės savarankiškai veikė rinkoje, Pirmosios instancijos teismas rėmėsi klaidingu teisiniu kriterijumi.

      43      Anot apeliančių, paprastai Komisija privalo pateikti tikros lemiamos patronuojančios bendrovės komercinės įtakos savo dukterinei
         bendrovei įrodymą. Tačiau, norėdamas palengvinti šią įrodinėjimo naštą, Teisingumo Teismas įtvirtino nuginčijamą prezumpciją.

      44      Apeliančių teigimu, minėtame sprendime Stora Teisingumo Teismas aiškiai pažymėjo, kad vien 100 % dukterinės bendrovės kapitalo turėjimas savaime neleidžia nustatyti pagrindinės
         bendrovės atsakomybės, jeigu ginčijama, jog ji darė lemiamą komercinę įtaką šiai dukterinei bendrovei. Taigi šiame sprendime
         Teisingumo Teismas pritarė generalinio advokato J. Mischo išvados byloje, kurioje priimtas aptariamas sprendimas, 48 punkte
         išdėstytiems argumentams, kad nors Komisijai tenkanti našta įrodyti, jog patronuojanti bendrovė iš tikrųjų darė lemiamą įtaką
         savo dukterinės bendrovės elgesiui, palengvinama tuo atveju, kai pirmoji valdo 100 % antrosios kapitalo, greta valdomos kapitalo
         dalies reikia papildomų duomenų, tik jie gali būti pateikti kaip netiesioginiai įrodymai.

      45      Todėl viso dukterinės bendrovės kapitalo valdymas kartu su papildomais įrodymais leidžia preziumuoti, kad dukterinė bendrovė
         rinkoje neveikė savarankiškai. Taigi Komisija negali išvengti jai tenkančios įrodinėjimo naštos, vien darydama nuorodą į aplinkybę,
         kad patronuojanti bendrovė turi 100 % savo dukterinės bendrovės kapitalo. Ji turi pateikti kitų įrodymų, parodančių, jog patronuojanti
         bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinei bendrovei. Pirmosios instancijos teismas pažeidė šį principą nusprendęs,
         kad išvadai, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką dukterinės bendrovės komercinei politikai, pagrįsti Komisijai pakanka
         įrodyti, jog pirmajai priklauso visas antrosios kapitalas.

      46      Be to, dviejuose sprendimuose, t. y. 2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendime DaimlerChrysler prieš Komisiją (T‑325/01, Rink. p. II‑3319) bei 2007 m. balandžio 26 d. Sprendime Bolloré ir kt. prieš Komisiją (T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 ir T‑136/02, Rink. p. II‑947), Pirmosios instancijos
         teismas teisingai pritaikė ankstesniame punkte aptartą principą, nusprendęs, kad nors įrodymai, susiję su tuo, kad visas dukterinės
         bendrovės kapitalas priklauso jos patronuojančiai bendrovei, įtikinamai patvirtina, jog patronuojanti bendrovė gali daryti
         įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje, to savaime nepakanka nustatyti patronuojančiai bendrovei atsakomybę už dukterinės
         bendrovės elgesį ir greta valdomos kapitalo dalies reikia papildomų duomenų, tik jie gali būti pateikti kaip netiesioginiai
         įrodymai.

      47      Apeliantės taip pat kaltina Pirmosios instancijos teismą palengvinus Komisijai tenkančią įrodinėjimo naštą ir taip suformulavus
         tokią šios įrodinėjimo naštos koncepciją, kuri pažeidžia jų teisę į gynybą. Apeliančių tvirtinimu, tai, ką jos mano esant
         papildomais įrodymais sprendimo Stora prasme, kaip jos jį supranta, Komisija privalo nurodyti pranešimo apie kaltinimus pateikimo, o ne tik sprendimo stadijoje.
         Tačiau pranešime apie kaltinimus savo ketinimą laikyti Akzo Nobel solidariai atsakinga Komisija pagrindė vien aplinkybe, kad ši bendrovė turi 100 % pažeidime dalyvavusių bendrovių kapitalo.
         Savo ruožtu ginčijamame sprendime ji taip pat rėmėsi tariamais papildomais įrodymais sprendimo Stora prasme, kurie buvo parengti dirbtinai, iškraipant atsakyme į pranešimą apie kaltinimus apeliančių nurodytas aplinkybes.

      48      Galiausiai apeliantės kritikuoja skundžiamo sprendimo 62 punktą, kuriame nusprendęs, kad nagrinėjamai prezumpcijai nuginčyti
         reikia įrodyti, jog dukterinė bendrovė iš esmės nevykdė patronuojančios bendrovės nurodymų, Pirmosios instancijos teismas
         pasirinkto tokį sprendimo variantą, kuris galiausiai reiškė, kad šią prezumpciją įmanoma paneigti tik tuomet, kai patronuojanti
         bendrovė duoda tokius nurodymus.

      49       Komisija tvirtina, kad aplinkybė, jog dukterinė bendrovė turi savarankišką teisinį subjektiškumą, kuris skiriasi nuo patronuojančios
         bendrovės turimo, nepakanka, kad už jos elgesį atsakomybė negalėtų tekti patronuojančiai bendrovei, ypač jeigu dukterinė bendrovė
         savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės vykdo patronuojančios bendrovės jai duodamus nurodymus. Jos
         teigimu, visiškai nereikalinga tikrinti, ar pastaroji iš tikrųjų pasinaudojo galimybe daryti lemiamą įtaką savo dukterinės
         bendrovės komercinei politikai, jeigu 100 % šios dukterinės bendrovės kapitalo priklauso patronuojančiai bendrovei.

      50      Komisija teigia, kad sprendime Stora Teisingumo Teismas nebuvo iškėlęs klausimo dėl šio principo. Jis pripažino, kad kai pagrindinei bendrovei priklauso 100 %
         dukterinės bendrovės akcijų, preziumuojama, kad pirmoji naudojasi galimybe daryti įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui.
         Anot Komisijos, nors minėto sprendimo 29 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad Pirmosios instancijos teismas galėjo teisėtai
         remtis šia prezumpcija, ypač konstatavęs, kad per administracinę procedūrą patronuojanti bendrovė figūravo kaip vienintelis
         Komisijos partneris nagrinėjamo pažeidimo klausimais, nuorodą į pastarąją aplinkybę Teisingumo Teismas padarė tik kaip į papildomą
         elementą, patvirtinantį galimybę inkriminuoti pažeidimą patronuojančiai bendrovei.

      51      Anot Komisijos, šia prezumpcija, darant nuorodą į sprendimą Stora ir nesusiejant jos taikymo su papildomų įrodymų pateikimu, buvo vadovaujamasi daugelyje Pirmosios instancijos teismo sprendimų.
         Minėti sprendimai DaimlerChrysler prieš Komisiją bei Bolloré ir kt. prieš Komisiją neleidžia abejoti šios prezumpcijos taikymu. Šiuose dviejuose sprendimuose Pirmosios instancijos teismas supainiojo dukterinės
         bendrovės kontrolės sąvoką su šios kontrolės įgyvendinimu, kuris preziumuojamas, jeigu visas dukterinės bendrovės kapitalas
         priklauso patronuojančiai bendrovei. Be to, šie papildomi netiesioginiai įrodymai buvo nagrinėjami vertinant prezumpcijai
         nuginčyti pateiktus įrodymus.

      52      Dėl argumento, susijusio su teisės į gynybą pažeidimu, Komisija mano, kad prezumpcijos Bendrijos konkurencijos teisėje nėra
         neįprastos. Pranešdama suinteresuotajai įmonei ketinanti remtis tam tikra prezumpcija, Komisija suteikia jai galimybę išdėstyti
         savo poziciją šiuo klausimu ir pateikti visus dokumentus, galinčius ją pagrįsti. Kadangi būtent įmonė turi visą informaciją
         apie savo vidinius veikimo mechanizmus, toks įrodinėjimo naštos pasiskirstymas visiškai logiškas.

      53      Kalbėdama apie skundžiamo sprendimo 62 punkto kritiką, Komisija tvirtina, kad ji grindžiama neteisingu iš konteksto ištrauktos
         frazės supratimu. Pirmosios instancijos teismas norėjo pasakyti, kad dukterinė bendrovė yra savarankiškas ekonominis vienetas,
         jeigu ji nevykdo savo patronuojančios bendrovės nurodymų. Taip yra ir dėl to, kad jokie nurodymai nėra duodami, ir dėl aplinkybės,
         kad tokių nurodymų nesilaikoma.

      –       Teisingumo Teismo vertinimas
      54      Pirmiausia pažymėtina, kad Bendrijos konkurencijos teisė taikoma įmonių veiklai (2004 m. sausio 7 d. Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 59 punktas) ir kad sąvoka „įmonė“
         apima bet kurį ūkinę veiklą vykdantį subjektą, neatsižvelgiant į jo teisinį statusą ar finansavimo būdus (žr., be kita ko,
         2005 m. birželio 28 d. Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C-208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 112 punktą; 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo
         Cassa di Risparmio di Firenze ir kt., C‑222/04, Rink. p. I‑289, 107 punktą bei 2006 m. liepos 11 d. Sprendimo FENIN prieš Komisiją , C‑205/03 P, Rink. p. I‑6295, 25 punktą).

      55      Teisingumo Teismas taip pat yra pažymėjęs, kad sąvoka „įmonė“ šiame kontekste turi būti suprantama kaip reiškianti ekonominį
         vienetą, net jei teisiniu požiūriu šį ekonominį vienetą sudaro keletas fizinių ar juridinių asmenų (2006 m. gruodžio 14 d.
         Sprendimo Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, C‑217/05, Rink. p. I‑11987, 40 punktas).

      56      Kai toks ūkio subjektas pažeidžia konkurencijos taisykles, remiantis asmeninės atsakomybės principu, jis turi atsakyti už
         šį pažeidimą (šiuo klausimu žr. 1999 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Rink. p. I‑4125, 145 punktą; 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimo Cascades prieš Komisiją, C‑279/98 P, Rink. p. I‑9693, 78 punktą bei 2007 m. gruodžio 11 d. Sprendimo ETI ir kt., C‑280/06, Rink. p. I‑10893, 39 punktą).

      57      Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimas turi būti vienareikšmiai inkriminuotas juridiniam asmeniui, kuriam galės būti skirtos
         baudos, o pranešimas apie kaltinimus turi būti adresuotas šiam asmeniui (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 60 punktą ir 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Papierfabrik August Koehler ir kt. prieš Komisiją, C‑322/07 P, C‑327/07 P ir C‑338/07 P, 38 punktą). Taip pat svarbu, kad pranešime apie kaltinimus būtų nurodyta, kokiu statusu
         juridinis asmuo kaltinamas dėl tariamų faktinių aplinkybių.

      58      Iš nusistovėjusios teismo praktikos išplaukia, kad atsakomybė už dukterinės bendrovės elgesį gali tekti patronuojančiai bendrovei,
         ypač, kai, nors ir turėdama savarankišką teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio
         rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės nurodymus (žr. minėto sprendimo Imperial Chemical Industries prieš Komisiją 132 ir 133 punktus; minėto sprendimo Geigy prieš Komisiją 44 punktą; 1973 m. vasario 21 d. Sprendimo Europemballage ir Continental Can prieš Komisiją, 6/72, Rink. p. 215, 15 punktą bei sprendimo Stora 26 punktą), visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius (pagal
         analogiją žr. minėtų sprendimų Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 117 punktą bei ETI ir kt. 49 punktą.

      59      Iš tikrųjų taip yra dėl to, kad tokioje situacijoje patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio
         vieneto nariai ir todėl sudaro vieną įmonę šio sprendimo 54 ir 55 punktuose minėtos teismo praktikos prasme. Pavyzdžiui, aplinkybė,
         kad patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną įmonę EB 81 straipsnio prasme, leidžia Komisijai sprendimą,
         kuriuo skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiai bendrovei, nekeliant reikalavimo įrodyti asmeninį šios bendrovės dalyvavimą
         darant pažeidimą.

      60      Tuo ypatingu atveju, kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % jos Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios
         dukterinės bendrovės akcijų, viena vertus, ši patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui
         (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Imperial Chemical Industries prieš Komisiją 136 ir 137 punktus), ir, kita vertus, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojanti bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą
         įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo AEG-Telefunken prieš Komisiją 50 punktą ir sprendimo Stora 29 punktą).

      61      Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas
         tam, kad būtų preziumuojama, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką jos komercinei politikai. Tada Komisija gali pripažinti,
         kad patronuojanti bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojanti bendrovė,
         kuri turi nuginčyti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi savarankiškai
         (šiuo klausimu žr. sprendimo Stora 29 punktą).

      62      Kaip skundžiamo sprendimo 61 punkte pagrįstai pažymėjo Pirmosios instancijos teismas, nors teisinga, kad sprendimo Stora 28 ir 29 punktuose Teisingumo Teismas be to, kad patronuojanti bendrovė turi turėti 100 % dukterinės bendrovės kapitalo,
         nurodė kitas aplinkybes, kaip antai, kad nebuvo užginčyta, jog patronuojanti bendrovė darė įtaką savo dukterinės bendrovės
         komercinei politikai arba kad abiem bendrovėms buvo bendrai atstovaujama per administracinę procedūrą, vis dėlto šias aplinkybes
         Teisingumo Teismas nurodė tik siekdamas paminėti visus elementus, kuriais remdamasis Pirmosios instancijos teismas grindė
         savo motyvus, o ne tam, kad nustatytų šio sprendimo 60 punkte minėtai prezumpcijai taikyti reikalavimą pateikti papildomų
         netiesioginių įrodymų dėl to, kad patronuojanti bendrovė iš tikrųjų darė įtaką.

      63      Iš visų išdėstytų argumentų išplaukia, kad Pirmosios instancijos teismas nepadarė teisės klaidos nuspręsdamas, jog tuo atveju,
         kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % jos dukterinės bendrovės kapitalo, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši
         patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui.

      64      Todėl kadangi, kalbant apie pažeidimo inkriminavimą, pranešimo apie kaltinimus stadijoje Komisija neprivalėjo pateikti kitų
         duomenų nei įrodymų, susijusių su tuo, jog patronuojanti bendrovė turi savo dukterinių bendrovių kapitalo, apeliančių argumentui
         dėl teisės į gynybą pažeidimo negali būti pritarta.

      65      Dėl skundžiamo sprendimo 62 punkto kritikos pakanka pažymėti, jog iš jo niekaip neišplaukia, kad Pirmosios instancijos teismas
         apribojo galimybes nuginčyti šio sprendimo 60 punkte minėtą prezumpciją tik tais atvejais, kai patronuojanti bendrovė duodavo
         kokių nors nurodymų. Atvirkščiai, iš skundžiamo sprendimo 60 ir 65 punktų matyti, kad šiuo klausimu Pirmosios instancijos
         teismas laikėsi santykinai plataus požiūrio, be kita ko, nuspręsdamas, jog patronuojanti bendrovė turi pateikti Pirmosios
         instancijos teismui įvertinti visus su organizaciniais, ekonominiais ir teisiniais ryšiais tarp jos dukterinės bendrovės ir
         jos pačios susijusius duomenis, kurie galėtų įrodyti, jog jos nesudaro vieno ekonominio subjekto.

      66      Iš to išplaukia, kad pirmoji apeliančių savo apeliaciniam skundui pagrįsti pateikto pagrindo dalis atmestina kaip nepagrįsta.

       Dėl antros apeliacinio skundo pagrindo dalies, susijusios su neteisingu dukterinės bendrovės komercinės politikos sąvokos
         apibrėžimu

      –       Šalių argumentai
      67      Apeliančių teigimu, Pirmosios instancijos teismas neteisingai nusprendė, kad, be skundžiamo sprendimo 64 punkte paminėtų aspektų,
         yra kitų, priklausančių dukterinės bendrovės, kuriai daro lemiamą įtaką patronuojanti bendrovė, komercinei politikai, ir kad
         su organizaciniais, ekonominiais ir teisiniais ryšiais tarp patronuojančios bendrovės ir jos dukterinės bendrovės susiję duomenys
         yra reikšmingi pastarosios savarankiškumui įrodyti.

      68      Komercinė politika priklauso prie elgesio rinkoje ir apsiriboja gaminamais produktais ir paslaugomis, kuriuos įmonė tam tikromis
         sąlygomis parduoda vartotojams tam tikroje teritorijoje ir tam tikru momentu. Ji neapima kitų aspektų.

      69      Anot apeliančių, platesnis komercinės politikos sąvokos supratimas nei dukterinės bendrovės elgesys rinkoje reikštų atsakomybės
         be kaltės taisyklių įvedimą, kurios prieštarauja Teisingumo Teismo praktikoje užtikrinamam asmeninės atsakomybės principui.

      70      Komisija teigia, kad klausimas, ar reikia vadovautis plačia, ar siaura komercinės politikos sąvoka, nėra reikšmingas vienos
         įmonės nustatymo klausimui, dėl kurio Teisingumo Teismas veikiau atsižvelgia į bendroves siejančius ekonominius ir organizacinius
         ryšius.

      71      Dėl argumento apie atsakomybės be kaltės įvedimą Komisija mano, kad Bendrijos konkurencijos teisėje nėra atsakomybės be kaltės
         principo, nes Komisijos sprendimais atsakomybė įmonėms nenustatoma nepateikus tokios atsakomybės įrodymų. Patronuojančios
         bendrovės atsakomybės pripažinimas už dukterinės bendrovės, kurios 100 % kapitalo priklauso šiai patronuojančiai bendrovei,
         veiksmus neprieštarauja asmeninės atsakomybės principui.

      –       Teisingumo Teismo vertinimas
      72      Kaip pažymėta šio sprendimo 58 punkte, atsakomybė už dukterinės bendrovės elgesį gali tekti patronuojančiai bendrovei, be
         kita ko, kai, nors ir turėdama savarankišką teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo
         elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės nurodymus.

      73      Kaip savo išvados 87–94 punktuose pažymėjo generalinė advokatė, tai reiškia, kad dukterinės bendrovės elgesys rinkoje negali
         būti vienintelis elementas, leidžiantis nustatyti patronuojančios bendrovės atsakomybę, ir jis yra tik vienas ekonominio vieneto
         egzistavimo ženklų.

      74      Iš šio sprendimo 58 punkto taip pat matyti, kad siekiant nustatyti, ar dukterinė bendrovė pati sprendžia dėl savo elgesio
         rinkoje, reikia atsižvelgti ne tik į skundžiamo sprendimo 64 punkte nurodytus elementus, bet ir į visus reikšmingus duomenis
         apie ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius, kurie sieja šią dukterinę bendrovę su patronuojančia bendrove ir kurie
         gali skirtis, nelygu konkretus atvejis, ir todėl negali būti išvardyti kaip baigtinis sąrašas.

      75      Tai reiškia, kad Pirmosios instancijos teismas nepadarė teisės klaidos, kiek tai susiję su sritimi, kurioje patronuojanti
         bendrovė daro įtaką savo dukterinei bendrovei.

      76      Šios išvados nepaneigia apeliančių argumentas dėl atsakomybės be kaltės.

      77      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 56 punkto, Bendrijos konkurencijos teisė grindžiama asmeninės
         pažeidimą padariusio ūkio subjekto atsakomybės principu. Tačiau jei patronuojanti bendrovė yra šio ūkio subjekto, kurį, kaip
         minėta šio sprendimo 55 punkte, gali sudaryti keli juridiniai asmenys, dalis, ši patronuojanti bendrovė už konkurencijos taisyklių
         pažeidimą laikoma solidariai atsakinga su kitais šį subjektą sudarančiais juridiniais asmenimis. Net jei patronuojanti bendrovė
         tiesiogiai nedalyvauja pažeidime, tokiu atveju ji daro lemiamą įtaką jame dalyvaujančioms savo dukterinėms bendrovėms. Tai
         reiškia, kad šiame kontekste patronuojančios bendrovės atsakomybė negali būti laikoma atsakomybe be kaltės.

      78      Iš to išplaukia, kad antrajai apeliančių savo apeliaciniam skundui pagrįsti pateikto pagrindo daliai negali būti pritarta
         ir todėl visas apeliacinis skundas atmestinas kaip nepagrįstas.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      79      Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal to paties reglamento
         118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija
         prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš apeliančių ir pastarosios pralaimėjo apeliacinį procesą, jos turi jas padengti.

      Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
      1.      Atmesti apeliacinį skundą.
      2.      Priteisti iš Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV ir Akzo Nobel Functional Chemicals BV bylinėjimosi išlaidas.
      Parašai.
      * Proceso kalba: anglų.