title: 2008 m. gegužės 21 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas.#Belfass SPRL prieš Europos Sąjungos Tarybą.#Viešieji paslaugų pirkimai - Bendrijos viešųjų pirkimų konkurso procedūra - Akivaizdi techninė klaida - Sutarties sudarymas su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu - Neįprastai mažos vertės pasiūlymas - Reglamento (EB) Nr. 2342/2002 139 straipsnio 1 dalis - Prieštaravimas dėl teisėtumo - Specifikacijos - Priimtinumas.#Byla T-495/04.

text:
      Byla T‑495/04
      Belfass SPRL
      prieš
      Europos Sąjungos Tarybą
      „Viešieji paslaugų pirkimai – Bendrijos viešųjų pirkimų konkurso procedūra – Akivaizdi techninė klaida – Sutarties sudarymas su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu – Neįprastai mažos vertės pasiūlymas – Reglamento (EB) Nr. 2342/2002 139 straipsnio 1 dalis – Prieštaravimas dėl teisėtumo – Specifikacijos – Priimtinumas“
      Sprendimo santrauka
      1.      Europos Bendrijų viešieji pirkimai – Konkurso procedūra
      (EB 230 straipsnio ketvirtoji pastraipa ir EB 241 straipsnis)
      2.      Procesas – Naujų pagrindų pateikimas vykstant procesui
      (Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas ir 48 straipsnio 2 dalis; Komisijos reglamento
            Nr. 2342/2002 139 straipsnio 1 dalis)
      3.      Europos Bendrijų viešieji pirkimai – Sutarties sudarymas konkurso būdu
      (Komisijos reglamento Nr. 2342/2002 138 straipsnio 2 dalis ir 139 straipsnio 1 dalis)
      4.      Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Neteisėtumas – Žala – Priežastinis ryšys
      (EB 288 straipsnio antroji pastraipa)
      1.      Kadangi vykdant viešųjų pirkimų procedūrą specifikacijos nėra konkrečiai susijusios su konkurse dalyvaujančiomis įmonėmis,
         kurios dėl to neturi teisės pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą pareikšti ieškinį dėl šių specifikacijų panaikinimo,
         Taryba negali remtis dalyvaujančios įmonės teise tiesiogiai užginčyti minėtas specifikacijas, norėdama prieštarauti tam, kad
         tokia įmonė papildomai ginčytų šio dokumento teisėtumą, atsižvelgdama į ieškinio dėl sprendimo, kuriuo ji pašalinta iš nagrinėjamo
         prikimo, panaikinimo kontekstą.

      (žr. 44 punktą)
      2.      Iš kartu skaitomų Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkto ir 48 straipsnio 2 dalies
         išplaukia, kad ieškinyje turi būti nurodomas ginčo dalykas ir teisinių pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka ir kad vykstant
         procesui negalima pateikti naujų teisinių pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis
         aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Tačiau pagrindas, kuris toliau plėtoja anksčiau tiesiogiai ar implicitiškai
         ieškinyje nurodytą pagrindą ir yra glaudžiai su juo susijęs, turi būti pripažintas priimtinu.

      Toks yra pagrindas, susijęs su Reglamento Nr. 2342/2002, nustatančio išsamias finansinio reglamento įgyvendinimo taisykles,
         139 straipsnio 1 dalies, kurioje numatyta, kad jei perkančioji organizacija, vykdydama Europos Bendrijų viešuosius pirkimus,
         mano, jog pasiūlymas yra neįprastai mažos vertės, prieš jį atmesdama privalo leisti dalyviui paaiškinti arba net pagrįsti
         pasiūlyme nurodytus duomenis, pažeidimu. Nors šį pagrindą ieškovė aiškiai nurodė tik pateikdama dubliką, dar pateikdama ieškinį
         ieškovė pareiškė aiškų kaltinimą Tarybai, jog ši atmetė jos pasiūlymą neatlikusi jokio kito patikrinimo dėl to, kad jis buvo
         neįprastai mažos vertės.

      (žr. 87–90 punktus)
      3.      Reglamento Nr. 2342/2002, nustatančio išsamias finansinio reglamento įgyvendinimo taisykles, 139 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas
         pagrindinis viešojo pirkimo sutarčių sudarymo reikalavimas, kad perkančioji organizacija, prieš atmesdama kiekvieną neįprastai
         mažos vertės pasiūlymą, jį patikrintų atsižvelgdama į jo sudėtinius elementus ir išklausydama kitą šalį.

      Kai sutartis sudaroma su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu, šis reikalavimas taikomas ne tik nagrinėjamo
         pasiūlymo kainos kriterijui, bet ir kitiems Reglamento Nr. 2342/2002 138 straipsnio 2 dalyje nurodytiems kriterijams tiek,
         kiek jie leidžia nustatyti anomalijos ribinę vertę, žemiau kurios vykdant konkretų pirkimą pateiktas pasiūlymas įtariamas
         esantis neįprastai mažos vertės minėto reglamento 139 straipsnio 1 dalies prasme.

      Taigi, per viešojo pirkimo sutarčių sudarymo pagal ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo kriterijų procedūrą atmetusi konkurse
         dalyvaujančios įmonės pasiūlymą dėl vienintelės priežasties, jog šiame pasiūlyme nurodytas pernelyg mažas bendras valandų
         skaičius, ir neatlikusi jokio kito rungimosi principu pagrįsto jo patikrinimo minėto 139 straipsnio 1 dalies prasme prieš
         automatiškai atmesdama ieškovės pasiūlymą, Taryba pažeidė šią nuostatą.

      (žr. 98, 100, 103 ir 104 punktus)
      4.      Bendrijos nesutartinė atsakomybė dėl neteisėtų jos institucijų veiksmų EB 288 straipsnio antrosios pastraipos prasme kyla,
         kai tenkinamos visos sąlygos, t. y. veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos, neteisėtumas, žalos tikrumas ir priežastinio
         ryšio tarp veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos, ir nurodytos žalos buvimas. Jei nėra tenkinama nors viena iš šių sąlygų,
         turi būti atmestas visas ieškinys, nesant reikalo nagrinėti kitų sąlygų.

      Vadinasi, turi būti atmestas prašymas dėl žalos atlyginimo tuo atveju, kai nurodyta patirta žala, t. y. Bendrijų viešojo pirkimo
         sutarties nesudarymas, nėra tikra ir neabejotina, bet yra tik hipotetinė.

      (žr. 119–120, 127–129 punktus)
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (penktoji kolegija)
      SPRENDIMAS
      2008 m. gegužės 21 d.(*)

      „Viešieji paslaugų pirkimai – Bendrijos viešųjų pirkimų konkurso procedūra – Akivaizdi techninė klaida – Sutarties sudarymas su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu – Neįprastai mažos vertės pasiūlymas – Reglamento (EB) Nr. 2342/2002 139 straipsnio 1 dalis – Prieštaravimas dėl teisėtumo – Specifikacijos – Priimtinumas“
      Byloje T‑495/04
      Belfass SPRL, įsteigta Vorste (Belgija), atstovaujama advokato L. Vogel,

      ieškovė,
      prieš
      Europos Sąjungos Tarybą, atstovaujamą B. Driessen ir A. Vitro,

      atsakovę,
      dėl, pirma, prašymo panaikinti 2004 m. spalio 13 d. Europos Sąjungos Tarybos sprendimą atmesti konkursui UCA‑033/04 ieškovės
         pateiktus du pasiūlymus ir, antra, prašymo atlyginti žalą, kurią ieškovė teigia patyrusi dėl Tarybos veiksmų,

      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas M. Vilaras, teisėjos E. Martins Ribeiro ir K. Jürimäe (pranešėja),
      posėdžio sekretorius J. Plingers, administratorius,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2007 m. birželio 21 d. posėdžiui,
      priima šį
      Sprendimą
       Teisinis pagrindas
      1        Europos Sąjungos Tarybos sudaromoms viešojo paslaugų pirkimo sutartims taikomos 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento
         (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (OL L 248, p. 1, toliau
         – Finansinis reglamentas) pirmos dalies V antraštinės dalies nuostatos bei 2002 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EB,
         Euratomas) Nr. 2342/2002, nustatančio išsamias finansinio reglamento įgyvendinimo taisykles (OL L 357, p. 1, toliau – Įgyvendinimo
         taisyklės), nuostatos. Šios nuostatos pagrįstos Bendrijos direktyvomis šioje srityje, visų  pirma 1992 m. birželio 18 d. Tarybos
         direktyva 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 209, p. 1), 1993 m. birželio 14 d.
         Tarybos direktyva 93/36/EEB dėl viešojo prekių pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 199, p. 1) ir 1993 m. birželio
         14 d. Tarybos direktyva 93/37/EEB dėl viešojo darbų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 199, p. 54), su vėlesniais
         pakeitimais.

      2        Finansinio reglamento 97 straipsnyje numatyta :

      „1. Atrankos kriterijai, leidžiantys įvertinti kandidatų arba konkurso dalyvių galimybes, ir sutarties sudarymo kriterijai,
         leidžiantys įvertinti pasiūlymų turinį, turi būti nustatomi iš anksto ir pateikiami konkurso dokumentuose.

      2. Konkurso nugalėtojas gali būti nustatomas taikant automatinę nugalėtojo nustatymo procedūrą arba ekonomiškai naudingiausio
         pasiūlymo procedūrą.“ (Pataisytas vertimas)

      3        Finansinio reglamento 99 straipsnyje numatyta :

      „Vykstant viešųjų pirkimų procedūrai, perkančioji organizacija ir kandidatai arba dalyviai bendrauja taip, kad būtų užtikrintas
         skaidrumas ir vienodas požiūris. Tokiu bendravimu negali būti keičiamos sutarties sąlygos arba pradinio pasiūlymo sąlygos.“
         (Pataisytas vertimas)

      4        Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalyje numatyta:

      „2. Perkančioji organizacija visiems kandidatams arba dalyviams, kurių paraiškos arba pasiūlymai buvo atmesti, praneša motyvus,
         kuriais remiantis buvo priimtas sprendimas, ir visiems konkurso dalyviams, kurių pasiūlymai yra priimtini ir kurie raštu prašo
         tokios informacijos, praneša apie laimėjusio pasiūlymo charakteristikas ir santykinius pranašumus bei konkurso laimėtojo pavadinimą.

      Tačiau tam tikra informacija gali būti neatskleista, jei toks atskleidimas trukdytų taikyti teisės aktus, prieštarautų viešiesiems
         interesams arba kenktų teisėtiems valstybinių ar privačių įmonių verslo interesams, arba iškraipytų tarp jų sąžiningą konkurenciją.“
         (Pataisytas vertimas)

      5        Finansinio reglamento 101 straipsnio 1 dalyje numatyta:

      „Kol sutartis dar nepasirašyta, perkančioji organizacija gali arba atsisakyti sutarties, arba panaikinti sutarties sudarymo
         procedūrą, kandidatams arba dalyviams nesuteikiant teisės reikalauti kompensacijos.“ (Pataisytas vertimas)

      6        Įgyvendinimo taisyklių 122 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje, kokia buvo taikoma faktinių aplinkybių atsiradimo momentu,
         buvo numatyta, kad konkursas:

      „<...> yra ribotas, kai visi ūkio subjektai gali prašyti leisti dalyvauti, bet tik kandidatai, kurie atitinka 135 straipsnyje
         nurodytus atrankos kriterijus ir kuriuos perkančiosios organizacijos vienu metu raštu pakviečia, gali pateikti pasiūlymą.“
         (Pataisytas vertimas)

      7        Įgyvendinimo taisyklių 128 straipsnio, reglamentuojančio ribotą procedūrą pakvietus pareikšti susidomėjimą, 1 ir 3 dalys,
         be kita ko, numato:

      „1. Kvietimas pareikšti susidomėjimą – tai būdas atlikti preliminarią kandidatų, kurie pagal 126 ir 127 straipsnius bus pakviesti
         pateikti pasiūlymą pagal būsimas riboto konkurso procedūras, <...> atranką. <…>;

      3. Konkrečios sutarties atveju perkančioji organizacija, remdamasi objektyviais ir nediskriminaciniais tai sutarčiai būdingais
         atrankos kriterijais, pakviečia arba visus į sąrašą įrašytus kandidatus, arba tik kai kuriuos iš jų pateikti pasiūlymą.“ (Pataisytas
         vertimas)

      8        Įgyvendinimo taisyklių 130 straipsnio 1 dalyje, kokia buvo taikoma faktinių aplinkybių atsiradimo momentu, buvo numatyta:

      „1. Konkurso dokumentus sudaro bent šie dokumentai:
      a)      kvietimas pateikti pasiūlymą arba dalyvauti derybose;
      b)      jį lydinčios specifikacijos, prie kurių pridedami sutartims taikomi bendrieji reikalavimai ir sąlygos;
      c)      sutarties pavyzdys.
      <…>“ (Pataisytas vertimas)
      9        Įgyvendinimo taisyklių 130 straipsnio 3 dalies a ir b punktuose, kokie buvo taikomi faktinių aplinkybių atsiradimo momentu,
         buvo nurodyta:

      „3. Specifikacijose bent jau:
      a)      nurodomi pirkime taikomi pašalinimo ir atrankos kriterijai, išskyrus atvejus, kai taikoma ribota procedūra ir 127 straipsnyje
         nurodytos derybų procedūros, iš anksto paskelbus skelbimą apie pirkimą; šiais atvejais tie kriterijai nurodomi tik skelbime
         apie pirkimą arba kvietime pareikšti susidomėjimą;

      b)      nurodomi laimėtojo išrinkimo kriterijai ir jų santykiniai svoriai, jei tai nėra nurodyta skelbime apie pirkimą;
      c)      išdėstomos 131 straipsnyje minėtos techninės specifikacijos;
      <...>“ (Pataisytas vertimas)
      10      Įgyvendinimo taisyklių 138 straipsnyje, koks buvo taikomas faktinių aplinkybių atsiradimo momentu, buvo nustatyta:

      „1. Konkurso laimėtojas nustatomas vienu iš šių būdų:
      a)      taikant automatinio nugalėtojo nustatymo procedūrą, sutartis sudaroma su konkurso dalyviu, kurio tinkamai parengtame ir nustatytas
         sąlygas atitinkančiame pasiūlyme yra pasiūlyta mažiausia kaina;

      b)      taikant ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo procedūrą.
      2. Ekonomiškai naudingiausias pasiūlymas – tai pasiūlymas, kuriame nurodytas geriausias kainos ir kokybės santykis, atsižvelgiant
         į sutarties objektu pagrįstus kriterijus, pvz., pasiūlyta kaina, techninis privalumas, estetinės ir funkcinės ypatybės, aplinkosauginiai
         privalumai, veiklos sąnaudos, pelningumas, užbaigimo ar pristatymo laikas, tolesnis aptarnavimas ir techninė pagalba.

      3. Skelbime apie pirkimą arba specifikacijose perkančioji organizacija nurodo, kokius svorius kiekvienam iš šių kriterijų
         ji taikys, nustatydama ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą.

      Kainos kriterijaus svoris, palyginti su kitais kriterijais, neturi visai panaikinti kainos reikšmės parenkant laimėtoją.
      Jei išimtiniais atvejais, visų pirma dėl sutarties objekto, svorių taikyti techniškai neįmanoma, perkančioji organizacija
         nurodo tik taikomus kriterijus mažėjančia svarbos tvarka.“ (Pataisytas vertimas)

      11      Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje, kokia buvo taikoma faktinių aplinkybių atsiradimo momentu, buvo nustatyta:

      „1. Jei konkretaus pirkimo atveju pasiūlymai yra neįprastai mažos vertės, perkančioji organizacija, prieš atmesdama pasiūlymus
         vien tuo pagrindu, raštu paprašo informacijos apie pasiūlymo sudedamąsias dalis, kurias ji laiko svarbiomis, ir jas patikrina,
         atitinkamai išklausiusi šalis ir atsižvelgusi į pateiktus paaiškinimus.

      Perkančioji organizacija gali visų pirma atsižvelgti į paaiškinimus apie:
      a)      gamybos proceso, paslaugų teikimo ar statybos metodo ekonomiją;
      b)      pasirinktus techninius sprendimus arba ypač palankias konkurso dalyviui sąlygas;
      c)      dalyvio pasiūlymo originalumą.“ (Pataisytas vertimas)
      12      Įgyvendinimo taisyklių 148 straipsnio 1–3 dalyse numatyta:

      „1. Vykstant sutarties sudarymo procedūrai perkančioji organizacija ir konkurso dalyviai gali bendrauti tik išimties tvarka
         šio straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytomis sąlygomis. <...>

      3. Jei, atplėšus pasiūlymus, dėl kurio nors iš jų reikalingas koks nors paaiškinimas, arba jei pasiūlyme turi būti ištaisytos
         akivaizdžios techninės klaidos, perkančioji organizacija gali susiekti su konkurso dalyviu, tačiau tai neturi keisti pasiūlymo
         sąlygų.“ (Pataisytas vertimas)

       Faktinės bylos aplinkybės
      13      2004 m. kovo 4 d. pagal Finansinį reglamentą ir Įgyvendinimo taisykles Europos Sąjungos oficialiojo leidinio priede (OL S 45, 2004) Taryba paskelbė ribotą konkursą (UCA‑033/04) dėl Tarybos generalinio sekretoriato užimamų dviejų pastatų
         Briuselyje valymo ir priežiūros paslaugų teikimo. Pirkimą sudarė dvi dalys, kiekviena atitinkamai susijusi su konkrečia paslaugų
         teikimo vieta: 1 dalis – su pastatu Woluwé Heights, o 2 dalis – su pastatu Frère Orban.

      14      Specifikacijose buvo numatyta, kad sutarties sudarymo kriterijus yra ekonomiškai naudingiausias pasiūlymas. Galutinis pasiūlymų
         dėl kiekvienos pirkimo dalies vertinimas turėjo būti atliekamas kiekvienam pasiūlymui skiriant tam tikrą balų skaičių, kuris
         turėjo būti apskaičiuojamas taip: Balų skaičius: Kokybė x 100/Kainos indeksas. Ekonomiškai naudingiausiu turėjo būti laikomas per šį galutinį vertinimą daugiausia balų surinkęs pasiūlymas, taip pat atitinkantis
         minimalų „Kokybės“ skirsniui nustatytą balų skaičių.

      15      Pagal minėtas specifikacijas kiekvieno pasiūlymo kokybė turėjo būti vertinama pagal daugiausia 100 balų skalę ir remiantis
         8 kriterijais. Aštuntasis kriterijus, kuriam skiriama daugiausia 50 balų, buvo susijęs su „valandų skaičiumi pagal 3 priedo
         lentelės A, B, C ir D skyrių bendras vertes“.

      16      50 balų pagal šį kriterijų turėjo būti skiriami proporcingai atsižvelgiant į skirtumą tarp bendro vertinamame pasiūlyme nurodytų
         valandų per metus skaičiaus (Ho) ir kiekviename priimtinu pripažintame pasiūlyme kiekvieniems metams siūlomų valandų bendro
         skaičiaus vidurkio (Hm). Hm vidurkis turėjo būti laikomas pakankamu ir jam skirta 40 balų, o tai atitiko 80 % viršutinės (50 balų)
         ribos. Pagal specifikacijas, jei ši Hm ribinė vertė viršijama iki 12,5 %, skiriama papildomų balų, neperžengiant viršutinės
         50 balų ribos. Tačiau jei pasiūlymo vertė yra daugiau kaip 12,5 % mažesnė už šią Hm ribinę vertę, atimama dalis balų iki iškrentamosios
         30 balų ribos.

      17      Be to, specifikacijose buvo numatyta, kad vidutinis kiekvieno pasiūlymo valandinis įkainis negalėjo būti mažesnis nei Belgijos
         bendrosios valymo paslaugų teikėjų sąjungos (Union générale belge de nettoyage, toliau – UGBN) nustatytas vidutinis valandinis 1A kategorijos sąnaudų įkainis, galiojantis pasiūlymo pateikimo momentu. 2004 m.
         liepos 1 d. šis vidutinis valandinis įkainis buvo 19,6962 euro.

      18      2004 m. birželio 23 d. kandidatams buvo išsiųstos su nagrinėjamu konkursu susijusios specifikacijos.

      19      2004 m. liepos 23 d. ieškovė Belfass SPRL pateikė du pasiūlymus dėl kiekvienos iš dviejų sudarytinos sutarties dalių vykdant konkursą UCA‑033/04. Bendra ieškovės pasiūlyme,
         susijusiame su sutarties 1 dalimi, nurodyta metinė kaina buvo 234 059,67 euro.

      20      2004 m. spalio 13 d. laišku Taryba informavo ieškovę apie tai, kad abu jos pasiūlymai atmesti dėl tokių priežasčių: „<...>
         Sutarties 1 dalis: apskaičiavus Jūsų pasiūlymo vidutinį valandinį įkainį, gautas rezultatas buvo mažesnis už UGBN 2004 m.
         liepos 1 d. nustatytą minimalų 19,6962 euro įkainį. Sutarties 2 dalis: Jūsų pasiūlymas nesurinko minimalaus reikalaujamo kokybės
         balų skaičiaus, kurį skiria vertinimo komitetas pagal specifikacijose nurodytus kriterijus <...>“.

      21      2004 m. spalio 15 d. ieškovė Tarybos paprašė pateikti papildomos išsamios informacijos apie jos pasiūlymo dėl sutarties 2 dalies
         atmetimą.

      22      2004 m. spalio 22 d. Taryba į šį prašymą atsakė, visų pirma nurodydama, kad:

      „<...> Jūsų pasiūlymas, kuriame nurodomas valandų skaičius yra 20 % mažesnis už visų pasiūlymų valandų skaičiaus vidurkį,
         buvo atmestas šiame etape vadovaujantis 2 puslapyje pateikta formule.“

       Procesas ir šalių reikalavimai
      23      Ieškovė pareiškė šį ieškinį, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija užregistravo 2004 m. gruodžio 23 dieną.

      24      Remdamasis teisėjos pranešėjos pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (penktoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso
         dalį.

      25      2006 m. gruodžio 13 d. Taryba, atsakydama į 2006 m. lapkričio 28 d. Pirmosios instancijos teismo prašymą pateikti dokumentus
         proceso organizavimo tikslais, pateikė Pirmosios instancijos teismui konkurso UCA‑033/04 skelbimo tekstą ir specifikacijas
         bei su šiuo konkursu susijusią pirminę įvertinimo ataskaitą (nekonfidencialią versiją).

      26      2007 m. birželio 21 d. įvykusiame posėdyje šalys buvo išklausytos ir atsakė į Pirmosios instancijos teismo žodžiu pateiktus
         klausimus.

      27      Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        pripažinti ieškinį priimtinu ir pagrįstu,
      –        panaikinti 2004 m. spalio 13 d. Tarybos sprendimą nepriimti jos abiejų pasiūlymų, pateiktų vykdant konkursą UCA‑033/04,
      –        kaip patirtos žalos atlyginimą priteisti iš Tarybos 1 481 317,65 euro kompensaciją, pridedant 7 % dydžio metines palūkanas,
      –        priteisti iš Tarybos visas bylinėjimosi išlaidas.
      28      Taryba Pirmosios instancijos teismo prašo:

      –        atmesti ieškinį kaip nepriimtiną, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi,
      –        pripažinti ieškinį dėl panaikinimo nepagrįstu,
      –        pripažinti prašymą dėl žalos atlyginimo nepagrįstu,
      –        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
       Dėl ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, priimtinumo
       Šalių argumentai
      29      Formaliai nepateikdama prieštaravimo dėl priimtinumo, Taryba tvirtina, kad ieškinys dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo
         tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, yra nepriimtinas. Ji teigia, kad ieškovė neginčija pačio sprendimo ją pašalinti
         iš pirkimo procedūros, tačiau ginčija Tarybos sprendimo į specifikacijas įtraukti jos pašalinimą lėmusį kriterijų, t. y. bendro
         dalyvių siūlomo valandų skaičiaus vidurkį, teisėtumą.

      30      Per posėdį Taryba pažymėjo, kad iš Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, jog asmuo, manantis, kad konkurso specifikacijos,
         kokios buvo patvirtintos perkančiosios organizacijos sprendimu, jį diskriminuoja, negali laukti, kol bus pranešta apie sprendimą
         sudaryti atitinkamą sutartį, kad galėtų jį užginčyti būtent dėl minėtų specifikacijų diskriminacinio pobūdžio, kartu nepažeisdamas
         greitumo ir veiksmingumo tikslų, įtvirtintų 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvoje dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių
         su peržiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo (OL L 395, p. 33)
         su pakeitimais, padarytais Direktyva 92/50 (2004 m. vasario 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo Grossmann Air Service, C‑230/02, Rink. p. I‑1829, 37 punktas).

      31      Tarybos nuomone, kadangi specifikacijos 2004 m. birželio 23 d. buvo išsiųstos kiekvienam kandidatui, taigi ir ieškovei, individualiai,
         dviejų mėnesių terminas užginčyti sprendimo įtraukti minėtą kriterijų teisėtumą šio ieškinio pareiškimo dieną buvo pasibaigęs.

      32      Ieškovė visų pirma teigia, kad specifikacijos nėra aktas, kurį būtų galima užginčyti pagal EB 230 straipsnį. Tai yra bendro
         taikymo parengiamasis aktas, o pagal nusistovėjusią teismo praktiką toks aktas, nesvarbu kuriuo momentu jis priimamas, niekada
         negali būti ieškinio dėl panaikinimo dalykas.

      33      Ji taip pat nurodo, kad specifikacijos skirtos visoms įmonėms, kurios, priklausydamos bendrais ir abstrakčiais bruožais apibrėžtai
         kategorijai, nori teikti savo kandidatūrą tam, kad su jomis būtų sudaryta viešojo pirkimo sutartis. Nagrinėjamu atveju specifikacijos
         nėra nei jai adresuotas sprendimas, nei su ja tiesiogiai ir konkrečiai susijęs sprendimas. Iš to ji daro išvadą, kad vien
         ieškinys dėl sprendimo sudaryti sutartį panaikinimo leidžia jai užginčyti specifikacijose įrašyto kriterijaus dėl bendro dalyvių
         siūlomo valandų skaičiaus teisėtumą.

      34      Specifikacijų atžvilgiu ieškovė subsidiariai remiasi EB 241 straipsnyje numatyta galimybe pareikšti prieštaravimą dėl akto
         teisėtumo.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      35      Pirmiausia Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad Taryba siekia ginčyti šio ieškinio priimtinumą, nes, šios institucijos
         nuomone, jis iš tiesų susijęs tik su specifikacijomis, o šios ir yra tas aktas, kurio teisėtumą reikia ginčyti, tačiau tai
         nebuvo padaryta per tinkamą terminą.

      36      Vis dėl to reikia konstatuoti, kad šiame ieškinyje prašomas panaikinti sprendimas yra 2004 m. spalio 13 d. Tarybos sprendimas
         nepriimti ieškovės konkursui pateiktų pasiūlymų ir kad ieškovė būtent šio prašymo panaikinti tikslais, taigi papildomai, ginčija
         specifikacijų teisėtumą.

      37      Taigi kyla klausimas ne dėl ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo (nes juo neva siekiama panaikinti specifikacijas), o dėl
         prieštaravimo dėl specifikacijų teisėtumo, pareikšto ieškinio dėl panaikinimo kontekste, priimtinumo.

      38      Norint priimti sprendimą šiuo klausimu reikia nustatyti, ar toks konkurso dokumentas, kaip antai nagrinėjamos specifikacijos,
         yra aktas, kurį, kaip teigia Taryba, galima užginčyti pareiškiant tiesioginį ieškinį pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą,
         ir ar todėl ieškovė turėjo pareikšti ieškinį dėl šių specifikacijų panaikinimo pagal šią nuostatą per to straipsnio penktojoje
         pastraipoje nustatytą dviejų mėnesių terminą.

      39      Pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl jam skirto sprendimo
         arba sprendimo, kuris, nors ir būtų reglamento ar kitam asmeniui skirto sprendimo formos, yra tiesiogiai ir konkrečiai su
         juo susijęs.

      40      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką kitas fizinis ar juridinis asmuo nei tas, kuriam skirtas aktas, gali tvirtinti, jog šis
         aktas yra su juo konkrečiai susijęs EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme tik tokiu atveju, jeigu šis aktas turi
         jam įtakos dėl tam tikrų jam būdingų savybių arba dėl tam tikros faktinės situacijos, kuri jį išskiria iš visų kitų asmenų,
         ir todėl jį individualizuoja taip pat kaip ir sprendimo adresatą (1963 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas Plaumann prieš Komisiją, 25/62, Rink. p. 197, p. 223; 2002 m. liepos 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Unión de Pequeños Agricultoresprieš Tarybą, C‑50/00 P, Rink. p. I‑6677, 36 punktas ir 2004 m. balandžio 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Jégo-Quéré, C‑263/02 P, Rink. p. I‑3425, 45 punktas).

      41      Nagrinėjamu atveju, Pirmosios instancijos teismo nuomone, negalima manyti, kad aptariamos specifikacijos yra konkrečiai susijusios
         su ieškove.

      42      Viena vertus, priešingai nei Taryba, Pirmosios instancijos teismas mano, kad tai, jog 2004 m. birželio 23 d. specifikacijos
         pagal ribotą procedūrą buvo išsiųstos po pirminės atrankos atrinktiems kandidatams, taigi ir ieškovei, individualiai, pastarosios
         negali individualizuoti EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme. Iš tiesų specifikacijos, kaip ir visi nagrinėjamu
         atveju Tarybos parengti konkurso dokumentai, kurių dalį jos sudaro, yra taikomos objektyviai apibrėžtoms situacijoms ir sukelia
         teisinių padarinių bendrai bei abstrakčiai numanomoms asmenų kategorijoms. Todėl jos yra bendro pobūdžio ir negalima manyti,
         kad perkančiosios organizacijos įvykdytas jų individualus išsiuntimas iš anksto atrinktoms įmonėms leidžia kiekvieną iš šių
         įmonių individualizuoti EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme visų kitų asmenų atžvilgiu.

      43      Kita vertus, Taryba nepagrįstai remiasi 30 punkte minėtu sprendimu Grossmann Air Service norėdama įrodyti, kad ieškovė turėjo teisę ginčyti nagrinėjamas specifikacijas. Iš tiesų reikia priminti, kad tas Teisingumo
         Teismo sprendimas buvo priimtas pateikus prejudicinį klausimą dėl Direktyvos 89/665 1 straipsnio 3 dalies ir 2 straipsnio
         1 dalies b punkto išaiškinimo. Tačiau Direktyvos 89/665 su pakeitimais nuostatos privalomos tik valstybėms narėms ir netaikomos
         Bendrijos institucijoms, nors Taryba to ir neginčijo. Be to, kaip tai per posėdį pripažino Taryba, reikia konstatuoti, kad
         Bendrijos teisės aktai Bendrijos institucijų sudaromų viešojo paslaugų pirkimo sutarčių srityje, kokie taikomi šiai bylai,
         nenumato jokios nuostatos, panašios į įtvirtintąją Direktyvoje 89/665. Pagaliau Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad,
         skirtingai nuo 30 punkte nurodyto sprendimo Grossmann Air Service pagrindinės bylos faktinių aplinkybių, nagrinėjamu atveju specifikacijose nurodytas ir ieškovės ginčijamas kriterijus jai
         netrukdė toliau naudingai dalyvauti nagrinėjamos sutarties sudarymo procedūroje. Atvirkščiai, iš bylos medžiagos matyti, kad
         ieškovė, kaip ir kiti po pirminės atrankos sudarytame sąraše įrašyti kandidatai, galėjo pateikti pasiūlymą dėl sutarties 2 dalies.
         Todėl, siekiant įvertinti šio ieškinio priimtinumą, negalima pagal argumentų analogiją vadovautis 30 punkte nurodytame sprendime
         Grossmann Air Service Teisingumo Teismo pateiktu Direktyvos 89/665 su pakeitimais nuostatų išaiškinimu.

      44      Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, jog, kadangi nagrinėjamos specifikacijos nėra konkrečiai susijusios su ieškove, ji neturėjo
         teisės pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą pareikšti ieškinio dėl šių specifikacijų panaikinimo. Vadinasi, Taryba,
         prieštaraudama dėl ieškovės šio ieškinio kontekste papildomai ginčijamo šių specifikacijų teisėtumo, nepagrįstai nurodo, kad
         ieškovė gali tiesiogiai jas užginčyti.

       Dėl esmės
       Dėl ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 1 dalimi
       Šalių argumentai
      45      Pagrįsdama savo ieškinį dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 1 dalimi, ieškovė
         nurodo vienintelį pagrindą, kad buvo padaryta akivaizdi vertinimo klaida.

      46      Iš esmės ieškovė tvirtina, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes ji neįvykdė savo pareigos atidžiai išnagrinėti
         jos pasiūlymą dėl sutarties 1 dalies.

      47      Priešingai nei nurodė Taryba, ieškovė tvirtina, kad jos pasiūlyme nurodytas vidutinis valandinis įkainis buvo 22,123 euro,
         taigi didesnis nei UGBN nustatytas – 19,6962 euro – vidutinis minimalus valandinis įkainis.

      48      Žinoma, ieškovė pripažįsta, kad ši Tarybos padaryta vertinimo klaida susijusi su jos pasiūlyme įsivėlusia A, B, C ir D kategorijų
         bendros sumos apskaičiavimo klaida (234 059,67 euro vietoj 271 811,67 euro).

      49      Tačiau ieškovė mano, kad vadovaudamasi gero administravimo principu Taryba, nagrinėdama jos pasiūlymą, turėjo įsitikinti,
         kad jai nagrinėti pateiktame pasiūlyme nebuvo tokios akivaizdžios techninės klaidos, kurią ji galėjo ištaisyti savo iniciatyva.

      50      Ieškovė nurodo, kad paprasčiausias skaičiavimo patikrinimas būtų leidęs Tarybai konstatuoti, jog teisingas jos pasiūlymo minimalus
         valandinis tarifas buvo 20,92 euro, kaip tai aiškiai ir tiksliai matyti pasiūlymo 40 puslapyje.

      51      Galiausiai, ieškovės manymu, kadangi ši klaida buvo akivaizdi, o jos ištaisymas nebūtų pakeitęs nei pirkimo sąlygų, nei pirminio
         pasiūlymo, vadovaudamasi Finansinio reglamento 99 straipsniu ir kaip numatyta šio konkurso specifikacijų 10 straipsnyje, Taryba
         galėjo pasinaudoti savo teise susisiekti su ja.

      52      Ieškovė, priešingai nei Taryba, mano, kad šioje byloje negalima vadovautis Pirmosios instancijos teismo išvadomis 1996 m.
         gegužės 8 d. Sprendime Adia interim prieš Komisiją (T‑19/95, Rink. p. II‑321, 47 punktas). Ji teigia, kad tame sprendime buvo kalbama apie sisteminę skaičiavimo klaidą, kurią
         nustatyti perkančiajai organizacijai buvo sudėtinga. Tačiau nagrinėjamu atveju, ieškovės nuomone, aptariama klaida yra paprasčiausia
         A, B, C ir D kategorijų sudėties klaida, kurią Taryba galėjo lengvai pastebėti ir ištaisyti.

      53      Ieškovė taip pat teigia, kad Taryba negali tvirtinti nepastebėjusi šios klaidos, nes teisinga (taigi – ištaisyta) bendra kaina
         nurodyta Tarybos atsiliepimo į ieškinį priede pateiktuose „paprastajame“ ir „teoriniame“ jos pasiūlymo lyginamuosiuose įvertinimuose.

      54      Be to, ieškovė tvirtina, kad jos atveju netaikytinas ir 1972 m. liepos 13 d. Sprendime Bernardi prieš Parlamentą (90/71, Rink. p. 603, 10 punktas) Teisingumo Teismo įtvirtintas bendrasis principas, jog bylos šalis negali Teisingumo Teisme
         remtis pažeidimais, kurie galėjo būti jos pačios veiksmų pasekmė. Ji pažymi, kad jos elgesys nebuvo nei tyčinis, nei lėmė
         Tarybos padarytą klaidą. Be to, ji visiškai nebuvo suinteresuota, kad jos klaida, šiuo atveju – paprasčiausia netyčia padaryta
         skaičiavimo klaida, nebūtų ištaisyta.

      55      Be to, atsakydama į Tarybos argumentus ieškovė tvirtina, kad Finansinio reglamento 100 straipsnyje numatytas pranešimas dalyviui,
         kurio pasiūlymas atmestas, suteikia teisę atkreipti perkančiosios organizacijos dėmesį į galimas vertinimo klaidas, kurios
         galėjo turėti įtakos jos pasiūlymo įvertinimui, o gero administravimo ir skaidrumo principai reikalauja, kad šiuo pranešimu
         perkančioji organizacija aiškiai informuotų jo adresatą apie tokios teisės egzistavimą. Tačiau, ieškovės manymu, Taryba savo
         2004 m. spalio 13 d. laiške jos neinformavo apie tokios teisės egzistavimą. Taigi buvo pažeistas vienodo požiūrio principas.

      56      Todėl ji daro išvadą, kad Tarybos klaidą apskaičiuojant ieškovės pasiūlymo dėl sutarties 1 dalies vidutinį valandinį įkainį
         lėmė tai, kad Taryba minėto pasiūlymo atidžiai neišnagrinėjo, ir todėl galutinis sprendimas atmesti šį pasiūlymą buvo priimtas
         padarius ypač rimtą akivaizdžią vertinimo klaidą.

      57      Taryba prieštarauja tvirtindama, kad, kaip matyti iš konkurso specifikacijų sąlygų, vidutinis valandinis įkainis yra lygus
         sumai, apskaičiuotai bendrą svarstomo pasiūlymo kainą padalijus iš bendro šiame pasiūlyme nurodyto valandų skaičiaus. Būtent
         dėl šios priežasties ji teigia atlikusi skaičiavimą tiesiog remdamasi šia atskaitine bendra kaina (234 059,67 euro), kokią
         savo pasiūlyme nurodė ieškovė.

      58      Tarybos nuomone, ji neprivalėjo tikrinti ieškovės pasiūlyme nurodytos A, B, C ir D kategorijų sumos ir taip nustatyti, kad
         teisinga bendra suma buvo 271 811,67 euro, o ne 234 059,67 euro. Taryba taip pat mano, kad jos atsiliepimo į ieškinį priede
         pateiktuose „paprastajame“ ir „teoriniame“ nagrinėjamo pasiūlymo lyginamuosiuose įvertinimuose pateikti duomenys negali būti
         pagrindas įrodyti, kad ji pastebėjo šią klaidą minėto pasiūlymo nagrinėjimo etape. Iš tikrųjų šie įvertinimai buvo atlikti
         tik rengiant atsiliepimą į ieškinį šioje byloje.

      59      Ji priduria, kad perkančioji organizacija gali imtis iniciatyvos susisiekti su dalyviu tik norėdama ištaisyti akivaizdžias
         technines klaidas. O nagrinėjamu atveju klaida buvo visai ne akivaizdi, ir ji net negalėjo jos pastebėti.

      60      Be to, Taryba remiasi 54 punkte nurodytame Teisingumo Teismo sprendime Bernardi prieš Parlamentą pripažintu bendruoju teisės principu, jog bylos šalis negali Teisingumo Teisme remtis pažeidimais, kurie galėjo būti jos
         pačios veiksmų pasekmė.

      61      Ji taip pat mano, kad net jeigu būtų turėjusi nustatyti aptariamą klaidą,  nebūtų galėjusi, nerizikuodama pažeisti Finansinio
         reglamento 99 straipsnio ir Įgyvendinimo taisyklių 148 straipsnio 3 dalies, susisiekti su dalyviu, kad ši klaida būtų ištaisyta.
         Šiam argumentui pagrįsti ji visų pirma remiasi 52 punkte nurodytu sprendimu Adia interim prieš Komisiją.

      62      Galiausiai Taryba mano, kad vienas iš Finansinio reglamento 100 straipsnyje numatyto pranešimo, siunčiamo atrinkus laimėjusį
         pasiūlymą, bet dar nepasirašius sutarties, tikslų yra leisti dalyviui, kurio pasiūlymas atmestas, atkreipti perkančiosios
         organizacijos dėmesį į galimas vertinimo klaidas, kurios galėjo turėti įtakos jos pasiūlymo įvertinimui. Tačiau Taryba pažymi,
         kad ieškovė, gavusi 2004 m. spalio 13 d. laišką, kuriuo ji informuota apie jos pasiūlymo dėl sutarties 1 dalies atmetimo priežastis,
         nesiėmė jokių veiksmų.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      63      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką Taryba turi didelę diskreciją spręsdama, į kokius elementus atsižvelgti priimant sprendimą
         sudaryti viešojo pirkimo sutartį, o Pirmosios instancijos teismas tik turi patikrinti, ar nėra rimtos ir akivaizdžios klaidos
         (1978 m. lapkričio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo Agence européenne d’intérims prieš Komisiją, 56/77, Rink. p. 2215, 20 punktas; 52 punkte nurodyto Pirmosios instancijos teismo sprendimo Adia interim prieš Komisiją 49 punktas ir 2000 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo AICS prieš Parlamentą, T‑139/99, Rink. p. II‑2849, 39 punktas).

      64      Be to, pagal Įgyvendinimo taisyklių 148 straipsnio nuostatas, jeigu, atplėšus pasiūlymus, dėl kurio nors iš jų reikalingas
         koks nors paaiškinimas arba jei pasiūlyme turi būti ištaisytos akivaizdžios techninės klaidos, perkančioji organizacija išimties
         tvarka gali susisiekti su konkurso dalyviu.

      65      Nagrinėjamu atveju reikia patikrinti, ar ieškovės padaryta techninė klaida, t. y. jos pasiūlyme įsivėlusi skaičiavimo klaida
         dėl A, B, C ir D kategorijų bendros sumos (234 059,67 euro vietoj 271 811,67 euro), yra akivaizdi techninė klaida, kurią Taryba
         turėjo pastebėti.

      66      Šiuo klausimu Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad, pirma, atsižvelgiant į dalyvių pasiūlymų valandinio įkainio
         apskaičiavimo metodą, nebuvo būtina, kad Taryba iš naujo apskaičiuotų A, B, C ir D kategorijų bendrą sumą. Iš tiesų neginčijama,
         kad vidutinis valandinis įkainis turėjo būti apskaičiuotas remiantis ieškovės pasiūlyme nurodytais bendra pasiūlymo kaina
         bei bendru siūlomų paslaugų valandų skaičiumi.

      67      Antra, negalima manyti, kad, kaip teigia ieškovė, teisinga jos pasiūlymo valandinio įkainio minimali suma buvo 20,92 euro,
         kuri buvo aiškiai ir tiksliai nurodyta jos pasiūlymo 40 puslapyje, ir kad todėl Taryba turėjo apsvarstyti, ar nebuvo padaryta
         klaidos apskaičiuojant ieškovės pasiūlymo vidutinį valandinį įkainį. Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad minėta
         suma, nurodyta ieškovės pasiūlymo 40 puslapyje, buvo įrašyta E kategorijoje, aiškiai susijusioje su papildomų darbų, kuriuos
         „darbo dienomis (nuo pirmadienio iki penktadienio) nuo 6 iki 22 val.“ paprašius atliktų valymo paslaugų personalas, valandiniu
         įkainiu. Vadinasi, taip nurodyta valandinio įkainio suma (20,92 euro) buvo susijusi su specialaus pobūdžio paslaugomis – papildomais
         darbais, taigi su kitomis nei nurodytos A, B, C ir D kategorijose paslaugomis.

      68      Trečia, priešingai nei tvirtina ieškovė, negalima manyti, kad „paprastojo“ ir „teorinio“ įvertinimo lentelės, kurias prie
         savo atsiliepimo į ieškinį šioje byloje pridėjo Taryba, įrodo, jog ji žinojo apie ieškovės padarytą klaidą. Iš Tarybos rašytinių
         pastabų aiškiai matyti, kad ji šias lenteles parengė šio proceso tikslais. Be to, Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad
         ieškovė neįrodė, jog buvo atvirkščiai.

      69      Be to, priešingai nei tvirtina ieškovė, Pirmosios instancijos teismas mano, jog negalima kaltinti Tarybos tuo, kad ji Finansinio
         reglamento 100 straipsnyje numatyto pranešimo etapu ieškovės neinformavo apie pastarosios teisę atkreipti perkančiosios organizacijos
         dėmesį į galimas vertinimo klaidas, kurios galėjo turėti įtakos jos pasiūlymo įvertinimui. Pagal teismo praktiką, nesant aiškios
         Bendrijos teisės nuostatos, negalima Bendrijos administracinėms ar teisminėms valdžios institucijoms pripažinti bendros pareigos
         informuoti asmenis apie galimas teisių gynimo priemones bei sąlygas, kuriomis jie gali jomis pasinaudoti (1999 m. kovo 5 d.
         Teisingumo Teismo nutarties Guérin automobiles prieš Komisiją, C‑153/98 P, Rink. p. I‑1441, 15 punktas ir 2000 m. vasario 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo ADT Projekt prieš Komisiją, T‑145/98, Rink. p. II‑387, 210 punktas). Nagrinėjamu atveju Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad Finansinio reglamento
         100 straipsnis aiškiai nenumato tokios pareigos.

      70      Bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad kai ieškovė gavo 2004 m. spalio 13 d. Tarybos laišką, ji, nors ir nusprendė paprašyti
         nurodyti jos pasiūlymo dėl sutarties 2 dalies atmetimo priežastis, vis dėlto nepateikė jokios pastabos dėl jos pasiūlyme dėl
         sutarties 1 dalies esančios akivaizdžios skaičiavimo klaidos.

      71      Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog ieškovės padaryta techninė klaida nebuvo akivaizdi Įgyvendinimo taisyklių 148 straipsnio
         3 dalies prasme. Todėl negalima Tarybos kaltinti nepastebėjus šios klaidos ir jos neištaisius arba bent nesusisiekus su ieškove
         tam, kad pastaroji galėtų ją ištaisyti.

      72      Todėl vienintelis pagrindas, jog Taryba savo 2004 m. spalio 13 d. Sprendime, tiek, kiek jis susijęs su sutarties 1 dalimi,
         padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, yra nepagrįstas. Atitinkamai ieškinys dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo
         tiek, kiek jis susijęs su sutarties 1 dalimi, turi būti atmestas.

       Dėl ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi
       Šalių argumentai
      73      Pagrįsdama savo ieškinį dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, ieškovė
         remiasi trimis pagrindais, atitinkamai susijusiais su bendrojo gero administravimo principo pažeidimu, akivaizdžia vertinimo
         klaida ir nediskriminavimo principo pažeidimu. Be to, dublike ieškovė nurodo ketvirtąjį pagrindą, jog Taryba, nesusisiekusi
         su ja prieš atmesdama jos pasiūlymą, pažeidė Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalį.

      74      Ieškovė iš esmės teigia, kad pirmieji trys pagrindai, atitinkamai susiję su bendrojo gero administravimo principo bei nediskriminavimo
         principo pažeidimu ir akivaizdžia vertinimo klaida, grindžiami tuo, kad jos pasiūlymas dėl sutarties 2 dalies buvo atmestas
         automatiškai, neatlikus jokio kito patikrinimo, dėl vienintelės priežasties, jog tame pasiūlyme įrašytas bendras darbo valandų
         skaičius buvo daugiau kaip 12,5 % mažesnis už priimtuose pasiūlymuose nurodyto bendro valandų skaičiaus vidurkį.

      75      Pirma, ieškovė mano, jog dėl tų pačių priežasčių specifikacijose nurodytas atrankos kriterijus, susijęs su bendro siūlomų
         valandų skaičiaus vidurkiu, kurio pagrindu Taryba atmetė jos pasiūlymą neatlikusi jokio kito patikrinimo, pažeidžia gero administravimo
         principą ir yra negaliojantis dėl padarytos akivaizdžios vertinimo klaidos. Iš tiesų vadovaujantis šiuo kriterijumi palankiau
         vertinami pasiūlymai, kuriuose numatytas paslaugų valandų skaičius yra didesnis nei iš tiesų reikalinga ir šios paslaugos
         dėl to yra brangesnės.

      76      Šiuo atžvilgiu ieškovė pirmiausia tvirtina, jog minėtas kriterijus, kuriuo vadovavosi Taryba, neleidžia objektyviai įvertinti
         to, kas būtina reikiamoms paslaugoms atlikti. Viena vertus, ji primena nuo 1998 m. sausio 1 d. teikusi sutarties 2 dalyje
         nurodyto pastato valymo ir priežiūros paslaugas, kuriomis Taryba buvo visiškai patenkinta, o bendras valandų skaičius buvo
         toks pats, koks nurodytas jos pasiūlyme. Tačiau, nors ir pripažindama, kad Taryba negalėjo atsižvelgti į šią jos patirtį,
         ji mano, jog ši patirtis tiesiog leidžia objektyviai įrodyti, kad reikiamoms paslaugoms atlikti, bent jau lygiavertėmis sąlygomis,
         reikalingas bendras valandų skaičius buvo mažesnis nei nurodytasis galiausiai pasirinktame pasiūlyme, todėl Tarybos taikytas
         kriterijus skatino pervertinti šį valandų skaičių.

      77      Kita vertus, ji mano, jog reikiamų paslaugų apimties įvertinimas negali pagrįstai priklausyti nuo pačių dalyvių pateiktų pasiūlymų,
         nes jie, susitarę, gali būti suinteresuoti dirbtinai padidinti siūlomų paslaugų apimtį. Pagaliau darbo valandų skaičius neturėtų
         būti pagrindinis kriterijus vertinant atliktino darbo kokybę. Šiuo paskutiniu klausimu ieškovė nurodo, kad jei ji savo pasiūlyme
         būtų dirbtinai padidinusi siūlomų valandų skaičių, jis nebūtų buvęs automatiškai atmestas.

      78      Be to, ieškovė nurodo, kad Taryba negali remtis argumentu, jog nors laimėjusio pasiūlyme nurodyta kaina buvo 3,7 % didesnė
         už ieškovės pasiūlytąją, jame nurodytas valandų skaičius buvo 25,2 % didesnis nei ieškovės pasiūlyme. Ieškovė pakartoja savo
         teiginį, jog bendras laimėtojo siūlomas valandų skaičius buvo didesnis nei iš tiesų reikalingas specifikacijose numatytam
         darbui atlikti laikantis nustatytų kokybės reikalavimų. Taigi dėl tokio laimėtojo pasiūlytų paslaugų pervertinimo būtų padaryta
         žalos Tarybai ir tiems, kas ją finansuoja. Kita vertus, ji priduria, kad iš tiesų pasirinktas dalyvis nesuteikia tiek valandų,
         kiek buvo nurodyta jo pasiūlyme, o tai, jos nuomone, patvirtina, jog jos pasiūlytas valandų skaičius atitiko reikalingą sutarties
         2 dalyje nurodytoms patalpoms valyti.

      79      Antra, ieškovė tvirtina, kad pasirinktas atrankos kriterijus yra diskriminacinis, nes pagal jį automatiškai, be jokio kito
         patikrinimo, atmetami Tarybai biudžeto požiūriu objektyviai naudingi ir kokybės požiūriu visiškai patenkinami pasiūlymai.

      80      Trečia, ieškovė teigia, kad Taryba pažeidė Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies nuostatas. Ji mano, kad prieš atmesdama
         jos pasiūlymą dėl neįprastai mažo bendro siūlomų paslaugų valandų skaičiaus Taryba turėjo šį pasiūlymą patikrinti, išklausydama
         kitą šalį, kaip nustatyta Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje. Be to, iš teismo praktikos išplaukia, kad neįprastai
         mažos vertės pasiūlymų automatinis atmetimas, jeigu jis paremtas matematiniu kriterijumi, yra draudžiamas (1989 m. birželio
         22 d. Teisingumo Teismo sprendimas Fratelli Costanzo, 103/88, Rink. p. I‑1839).

      81      Taryba primena, kad pagal teismo praktiką sutarties sudarymas su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu nereiškia,
         jog pasirinktas pasiūlymas būtinai turi būti tas, kuriame nurodyta mažiausia kaina.

      82      Be to, Taryba nurodo, jog reguliariai organizuojamų konkursų pagrindinis tikslas visų pirma yra įrodyti, kad įmanoma padaryti
         geriau arba padaryti daugiau. Tikėtina, kad konkurencingoje rinkoje visų dalyvių siūlomų valandų bendro skaičiaus vidurkis
         yra rimtas ir patikimas įvertinimas, kokių išteklių reikia kokybės požiūriu tinkamai įvykdyti paslaugas. Tarybos nuomone,
         skiriant daugiau valandų valymui, pasiekiamas aukštesnis kokybės lygis. Tačiau nagrinėjamu atveju Taryba konstatuoja, kad
         laimėtojas, palyginti su ieškove, pasiūlė 3,7 % didesnę kainą, tačiau 25,2 % daugiau darbo valandų. Be to, ji pažymi, kad
         kainos kriterijaus svoris vertinant pasiūlymus sudarė 50 %, o ginčijamo kriterijaus, susijusio su siūlomu valandų skaičiumi,
         – tik 25 % visų galimų skirti balų skaičiaus. Todėl laimėjęs pasiūlymas yra ekonomiškai naudingesnis, o ieškovės paslaugos
         – daug brangesnės. Galiausiai Taryba teigia, jog laimėtojo personalo žymėjimo kortelės patvirtina, kad suteiktos paslaugos
         atitinka iš sutarties sąlygų kylančius įsipareigojimus.

      83      Kalbant apie ieškovės teiginius dėl dalyvių, kurie galėjo susitarti dirbtinai padidinti siūlomų valandų skaičių, suderintų
         veiksmų tikimybės, Taryba siūlo ieškovei, jeigu ji turi atitinkamų įrodymų, kreiptis į konkurencijos tarnybas.

      84      Kalbant apie trečiąjį pagrindą, susijusį su nediskriminavimo principo pažeidimu, Taryba atsikirsdama teigia, kad šis principas
         jai draudžia, sprendžiant dėl sutarties sudarymo, atsižvelgti į anksčiau ieškovės teiktų paslaugų kokybę.

      85      Galiausiai Taryba tvirtina, kad ketvirtąjį pagrindą, susijusį su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalimi, ieškovė nurodė
         pateikdama dubliką, todėl jis yra naujas ir dėl to nepriimtinas. Bet kuriuo atveju Taryba mano, kad ieškovės pasiūlymas nebuvo
         neįprastai mažos vertės. Ji iš esmės teigia, kad laikytis rungimosi principu pagrįstos procedūros esant neįprastai mažos vertės
         pasiūlymui, kaip numatyta Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje, privaloma tik kalbant apie šio pasiūlymo kainą.
         Taryba pažymi, kad nors ieškovės pasiūlyme nurodytas bendras valandų skaičius buvo 25,2 % mažesnis nei laimėtojo pasiūlyme,
         jos pasiūlyta kaina buvo tik 3,7 % mažesnė. Todėl Taryba mano, kad ieškovės paslaugos buvo daug brangesnės nei laimėtojo.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      86      Prieš nagrinėjant ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, pagrįstumą,
         pirmiausia reikia nuspręsti dėl ketvirtojo pagrindo, susijusio su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies nuostatų
         pažeidimu, priimtinumo.

      –       Ketvirtojo pagrindo, susijusio su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies nuostatų pažeidimu, priimtinumas
      87      Pagal nusistovėjusią teismo praktiką iš kartu skaitomų Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies
         c punkto ir 48 straipsnio 2 dalies išplaukia, kad ieškinyje turi būti nurodomas ginčo dalykas ir teisinių pagrindų, kuriais
         remiamasi, santrauka ir kad vykstant procesui negalima pateikti naujų teisinių pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami
         teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Tačiau pagrindas, kuris toliau plėtoja anksčiau
         tiesiogiai ar implicitiškai ieškinyje nurodytą pagrindą ir yra glaudžiai su juo susijęs, turi būti pripažintas priimtinu (1982 m.
         rugsėjo 30 d. Teisingumo Teismo sprendimo Amylum prieš Tarybą, 108/81, Rink. p. 3107, 25 punktas; 1983 m. gegužės 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo Verros prieš Parlamentą, 306/81, Rink. p. 1755, 9 punktas; 1997 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Moles García Ortúzar prieš Komisiją, T‑216/95, Rink. VT p. I‑A‑403 ir II‑1083, 87 punktas).

      88      Be to, pagal teismo praktiką iš Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies matyti, kad jei perkančioji organizacija mano,
         jog pasiūlymas dėl konkrečios sutarties yra neįprastai mažos vertės, prieš jį atmesdama ji privalo leisti konkurso dalyviui
         paaiškinti arba net pagrįsti pasiūlyme nurodytus duomenis (2005 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo TQ3 Travel Solutions Belgium prieš Komisiją, T‑148/04, Rink. p. II‑2627, 49 punktas).

      89      Nagrinėjamu atveju Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad ieškinio 17 punkte ieškovė, pagrįsdama reikalavimą dėl 2004 m.
         spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, visų pirma remiasi bendrojo gero administravimo
         principo ir nediskriminavimo principo pažeidimu bei akivaizdžia vertinimo klaida atmetant jos pasiūlymą, be jokio kito patikrinimo,
         dėl vienintelės priežasties, kad bendras tame pasiūlyme nurodytas valandų skaičius buvo daugiau kaip 12,5 % mažesnis už bendro
         siūlomų valandų skaičiaus vidurkį. Savo ieškinio 26 punkte ji taip pat tvirtina, kad šio kriterijaus įgyvendinimas yra diskriminacinis,
         nes dėl jo automatiškai, be jokio kito patikrinimo, atmetami objektyviai naudingesni pasiūlymai. Iš to išplaukia, kad ieškovė
         pateikdama ieškinį pareiškė aiškų kaltinimą Tarybai, jog ši atmetė jos pasiūlymą neatlikusi jokio kito patikrinimo dėl to,
         kad jis buvo neįprastai mažos vertės.

      90      Iš to kas išdėstyta, matyti, kad ketvirtasis pagrindas, susijęs su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies pažeidimu,
         nors ieškovės aiškiai nurodytas tik pateikiant dubliką, vis dėlto yra ieškinyje nurodytų trijų pagrindų plėtotė ir yra glaudžiai
         su jais susijęs. Todėl šį pagrindą reikia pripažinti priimtinu.

      –       Ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, pagrįstumas
      91      Kaip minėta 89 punkte, ieškinyje nurodytais trimis pagrindais, atitinkamai susijusiais su gero administravimo principo pažeidimu,
         akivaizdžia vertinimo klaida ir nediskriminavimo principo pažeidimu, iš esmės siekiama įrodyti, kad Taryba, prieš automatiškai
         atmesdama ieškovės pasiūlymą dėl neįprastai mažo jos siūlomo valandų skaičiaus, nepagrįstai ieškovei nepasiūlė pateikti dokumentų,
         patvirtinančių jos pasiūlymo rimtumą, pagal Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje numatytą rungimusi pagrįsto patikrinimo
         principą. Todėl pirmiausia reikia išnagrinėti ketvirtąjį pagrindą, susijusį su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies
         pažeidimu.

      92      Šiuo klausimu tikslinga, pirma, nustatyti, ar „neįprastai mažos vertės pasiūlymo“ sąvoka apima, kaip nurodo Taryba, tik perkančiosios
         organizacijos nagrinėjamo pasiūlymo kainos kriterijų, ar, kaip iš esmės tvirtina ieškovė, ši sąvoka apima ir kitus pasiūlymų
         vertinimo kriterijus.

      93      Pagal teismo praktiką, kadangi 1971 m. liepos 26 d. Tarybos direktyvos 71/305/EEB dėl viešojo darbų pirkimo sutarčių sudarymo
         tvarkos derinimo (OL L 185, p. 5) 29 straipsnio 5 dalyje, Direktyvos 92/50 37 straipsnio 1 dalyje ir Direktyvos 93/37 30 straipsnio
         4 dalyje numatyti reikalavimai iš esmės yra identiški nustatytiesiems Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje, tai,
         kas išdėstyta toliau, galioja ir pastarosios nuostatos aiškinimui (pagal analogiją žr. 2001 m. lapkričio 27 d. Teisingumo
         Teismo sprendimo Lombardini ir Mantovani, C‑285/99 ir C‑286/99, Rink. p. I‑9233, 50 punktą).

      94      Be to, reikia pažymėti, kad 93 punkte nurodyto sprendimo Lombardini ir Mantovani 67 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, kad neginčijama, jog Direktyvos 93/37/EEB 30 straipsnio 4 dalis neapibrėžia neįprastai
         mažos vertės pasiūlymo sąvokos ir juo labiau nenustato anomalijos ribinės vertės apskaičiavimo metodo. Toje pačioje byloje
         generalinis advokatas nurodė, kad neįprastai mažos vertės pasiūlymo sąvoka yra ne abstrakti, o labai konkreti, ir  turi būti
         apibrėžta kiekvienos sutarties atveju atsižvelgiant į specifinį jos dalyką (generalinio advokato D. Ruiz‑Jarabo Colomer išvados
         93 punkte nurodytam sprendimui Lombardini ir Mantovani, Rink. p. I‑9235, 32 ir 35 punktai).

      95      Nagrinėjamu atveju Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad, pirma, Finansiniame reglamente ir Įgyvendinimo taisyklėse
         nepateikiama jokia anomalijos ribinės vertės ir neįprastai mažos vertės pasiūlymo, kaip numatyta Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio
         1 dalyje, apibrėžtis. Antra, iš minėto straipsnio nuostatų aiškiai nematyti, kad neįprastai mažos vertės pasiūlymo sąvoka
         negalėtų būti taikoma ir kitiems, ne tik kainos, kriterijams.

      96      Todėl norint apibrėžti neįprastai mažos vertės pasiūlymo sąvokos Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies prasme ratione materiae taikymo sritį, visų pirma reikia vadovautis šios nuostatos siekiamu tikslu.

      97      Kaip priminta 88 punkte, pagal Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalį perkančioji organizacija, jeigu, jos manymu, pasiūlymas
         yra neįprastai mažos vertės, prieš jį atmesdama turi pareigą leisti konkurso dalyviui paaiškinti arba net pagrįsti pasiūlyme
         nurodytus duomenis. Konkrečiau tariant, iš teismo praktikos išplaukia esminis reikalavimas, kad kiekvienas dalyvis, kuris,
         kaip manoma, pateikė neįprastai mažos vertės pasiūlymą, turėtų teisę veiksmingai išsakyti savo požiūrį šiuo klausimu, jam
         suteikiant galimybę pateikti visus patvirtinančius dokumentus dėl skirtingų jo pasiūlymo elementų tuo momentu, kai jis sužino
         ne tik apie atitinkamai sutarčiai taikomą anomalijos ribinę vertę ir apie tai, kad jo pasiūlymas pasirodė neįprastai mažos
         vertės, bet ir apie konkrečius aspektus, dėl kurių perkančiajai organizacijai kilo abejonių (93 punkte nurodyto sprendimo
         Lombardini ir Mantovani 53 punktas). Kartu Teisingumo Teismas pripažino, kad toks rungimosi principu pagrįstas vertinimas yra pagrindinis reikalavimas,
         skirtas užkirsti kelią perkančiosios organizacijos savavaliavimui ir užtikrinti sveiką įmonių konkurenciją (93 punkte nurodyto
         sprendimo Lombardini ir Mantovani 57 punktas).

      98      Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, jog Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas pagrindinis viešojo pirkimo
         sutarčių sudarymo reikalavimas, kad perkančioji organizacija, prieš atmesdama kiekvieną neįprastai mažos vertės pasiūlymą,
         jį patikrintų atsižvelgdama į jo sudėtinius elementus ir išklausydama kitą šalį.

      99      Toliau Pirmosios instancijos teismas primena, kad pagal Finansinio reglamento 97 straipsnio 2 dalį sutartis gali būti sudaroma
         taikant automatinę nugalėtojo nustatymo (pagal mažiausią kainą) procedūrą arba ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo procedūrą
         ir kad, kiek tai susiję su antrąja procedūra, Įgyvendinimo taisyklių 138 straipsnio 2 dalyje numatyta, jog pasirinktas pasiūlymas
         – tai pasiūlymas, kuriame nurodytas geriausias kainos ir kokybės santykis, atsižvelgiant į sutarties objektu pagrįstus kriterijus,
         kaip antai pasiūlyta kaina, techninis privalumas, estetinės ir funkcinės ypatybės, aplinkosauginiai privalumai, veiklos sąnaudos,
         pelningumas, užbaigimo ar pristatymo laikas, tolesnis aptarnavimas ir techninė pagalba.

      100    Taigi Pirmosios instancijos teismas mano, kad kai sutartis sudaroma su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu,
         98 punkte nurodytas pagrindinis reikalavimas taikomas ne tik nagrinėjamo pasiūlymo kainos kriterijui, bet ir kitiems Įgyvendinimo
         taisyklių 138 straipsnio 2 dalyje nurodytiems kriterijams tiek, kiek jie leidžia nustatyti anomalijos ribinę vertę, žemiau
         kurios vykdant konkretų pirkimą pateiktas pasiūlymas įtariamas esantis neįprastai mažos vertės Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio
         1 dalies prasme.

      101    Antra, reikia įvertinti, ar nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Taryba privalėjo, kaip teigia ieškovė,
         laikytis Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje numatytos rungimosi principu pagrįstos patikrinimo procedūros.

      102    Šiuo atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas nurodo, kad nagrinėjamai sutarčiai sudaryti buvo pasirinkta ekonomiškai naudingiausio
         pasiūlymo procedūra. Be to, neginčijama, kad vienas iš pasirinktų kriterijų – bendro siūlomų valandų skaičiaus vidurkis –
         buvo susijęs su ieškovės pasiūlymo kokybiniu aspektu ir sudarė vieną iš pasiūlymo elementų 97 punkte nurodytos teismo praktikos
         prasme. Pagaliau pagal 16 punkte nurodytų specifikacijų nuostatas šis kriterijus leido nustatyti anomalijos ribinę vertę,
         žemiau kurios konkretus pasiūlymas pašalinamas automatiškai.

      103    Tačiau, kaip matyti iš 2004 m. spalio 22 d. Tarybos laiško ir kaip per posėdį atsakydama į Pirmosios instancijos teismo klausimą
         Taryba tai aiškiai patvirtino, ieškovės pasiūlymas atmestas remiantis būtent šiuo kriterijumi dėl vienintelės priežasties,
         jog šiame pasiūlyme nurodytas pernelyg mažas bendras valandų skaičius. Be to, reikia konstatuoti, kad Taryba, prieš automatiškai
         atmesdama ieškovės pasiūlymą, neatliko jokio kito rungimosi principu pagrįsto jo patikrinimo pagal Įgyvendinimo taisyklių
         139 straipsnio 1 dalies nuostatas.

      104    Esant šioms aplinkybėms Taryba pažeidė Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies nuostatas.

      105    Šios išvados negali paneigti, kaip savo triplike nurodo Taryba, faktas, kad nors ieškovės pasiūlyme nurodyta bendra valandų
         suma buvo 25,2 % mažesnė nei laimėtojo, bendra jos pasiūlyta kaina buvo tik 3,7 % mažesnė nei laimėtojo. Pakanka dar kartą
         konstatuoti, kad, kaip matyti iš 2004 m. spalio 22 d. Tarybos laiško, ieškovės pasiūlymas buvo atmestas dėl vienintelės priežasties,
         jog šiame pasiūlyme nurodytas pernelyg mažas bendras valandų skaičius.

      106    Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, jog ketvirtasis pagrindas, susijęs su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies nuostatų
         pažeidimu, yra pagrįstas.

      107    Todėl, nors ir nebūtina priimti sprendimo dėl pirmųjų trijų ieškinio dėl panaikinimo pagrindų pagrįstumo, 2004 m. spalio 13 d.
         Sprendimą reikia panaikinti tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi.

       Dėl reikalavimų dėl žalos atlyginimo
       Šalių argumentai
      108    Ieškovė mano, kad, Tarybai neteisingai atmetus abu jos pasiūlymus, jai buvo padaryta žala, ir prašo atlyginti šią žalą, kurios
         dydį, padauginusi metinę jos pasiūlymo kainą iš sutarties trukmės (3 metai), ji įvertino 1 481 317,65 euro, kartu su 7 % dydžio
         metinėmis palūkanomis.

      109    Dėl pažeidimo buvimo ji teigia, kad Taryba neabejotinai padarė rimtą ir akivaizdų pažeidimą, pirma, sutarties 1 dalies atveju
         – nepatikrindama jos pasiūlymo tikslumo, ir, antra, sutarties 2 dalies atveju – pažeisdama Finansinio reglamento ir Įgyvendinimo
         taisyklių nuostatas.

      110    Dėl žalos tikrumo ieškovė nurodo, kad dėl neteisėto abiejų jos pasiūlymų atmetimo  prarandamos didelės pajamos, ir tai kelia
         grėsmę jos tolesniam egzistavimui.

      111    Pirma, ieškovė Pirmosios instancijos teismui, jei jo neįtikintų jos nurodomi reikalavimai dėl žalos, kurią ji patyrė atmetus
         abu jos pasiūlymus, atlyginimo, subsidiariai siūlo iš karto skirti 500 000 eurų išankstinę kompensaciją. Antra, ji Pirmosios
         instancijos teismui siūlo, prieš priimant galutinį sprendimą dėl žalos dydžio, paskirti finansų specialistą, kuriam būtų pavesta
         apskaičiuoti tiesioginį ir netiesioginį pelną, kurį ji būtų gavusi, jei su ja būtų sudarytos abi sutartys.

      112    Dėl priežastinio ryšio tarp pažeidimo ir patirtos žalos buvimo ieškovė mano, kad pagal sąlygų lygiavertiškumo principą Pirmosios
         instancijos teismas privalo išnagrinėti, ar ji būtų patyrusi tokią pačią žalą, net jei Taryba nebūtų nepadariusi jokio pažeidimo.
         Šiuo klausimu ji nurodo, jog kadangi Taryba automatiškai atmetė abu jos pasiūlymus, nagrinėjamu atveju neįmanoma atlikti tokio
         žalos įvertinimo.

      113    Ieškovės teigimu, kadangi Taryba prie savo pastabų nepridėjo pirminės įvertinimo ataskaitos, Pirmosios instancijos teismas
         negali įvertinti Tarybos argumentų ir patikrinti, kokiu pagrindu nagrinėjamoje procedūroje šie pasiūlymai galėjo būti atmesti,
         net jei Taryba nebūtų padariusi pažeidimo.

      114    Dėl sutarties 1 dalies Taryba mano, kad ji nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos. Ji priduria, kad nors ir būtų pripažinta
         jos atsakomybė už tokios klaidos padarymą, ieškovė neįrodė nei tokios klaidos rimtumo ir akivaizdumo, nei žalos tikrumo, nei
         priežastinio ryšio tarp jų buvimo.

      115    Dėl sutarties 2 dalies Taryba mano, kad ji nepažeidė gero administravimo ir nediskriminavimo principų ir nepadarė akivaizdžios
         vertinimo klaidos. Ji priduria, kad, nors ir būtų pripažinta jos atsakomybė už tokį pažeidimą, ieškovė neįrodė nei tokios
         klaidos rimtumo ir akivaizdumo, nei žalos tikrumo, nei priežastinio ryšio tarp jų buvimo.

      116    Taryba teigia, kad, priešingai nei tvirtina ieškovė, balų skyrimo kriterijai, kalbant apie sutarties 2 dalį, neabejotinai
         jai leido atlikti pastarosios pasiūlymo įvertinimą. Taryba primena, kad 75 % šių balų buvo skirti remiantis skaičiavimais
         pagal dalyvių pateiktus duomenis, o likę 25 % balų – remiantis atliktu įvertinimu.

      117    Galiausiai, remdamasi „paprastuoju“ įvertinimu (kurį Taryba apibūdina kaip „pagrįstą ieškovės realiai pateiktais dokumentais,
         darant prielaidą, kad jis nebus atmestas“) ir „teoriniu“ įvertinimu (kurį Tarybą apibūdina kaip „atliktą ieškovei skiriant
         maksimalų geriausiam dalyviui skirtų balų skaičių pagal kiekvieną kriterijų, išskyrus atvejus, kai kriterijus grindžiamas
         pasiūlyme nurodytais matematiniais duomenimis“), Taryba tiek dėl sutarties 1 dalies, tiek dėl sutarties 2 dalies teigia įrodžiusi,
         kad ieškovės pasiūlymai nebūtų užėmę pirmos vietos ir todėl šiuo atveju nebuvo įvykdyta žalos tikrumo sąlyga.

      118    Bet kuriuo atveju, tiek dėl sutarties 1 dalies, tiek dėl sutarties 2 dalies Taryba mano, kad jeigu Pirmosios instancijos teismas
         patenkintų ieškovės reikalavimą dėl žalos atlyginimo, nors tai yra mažai tikėtina, ieškovės prašoma kompensacija turėtų būti
         perskaičiuota ir apimti tik grynąjį metinį pelną, kurį ji galėtų įrodyti šios sutarties atveju.

       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      119    Iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad Bendrijos nesutartinė atsakomybė dėl neteisėtų jos institucijų veiksmų EB 288 straipsnio
         antrosios pastraipos prasme kyla, kai tenkinamos visos sąlygos, t. y. veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos, neteisėtumas,
         žalos tikrumas ir priežastinio ryšio tarp veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos, ir nurodytos žalos buvimas (1982 m. rugsėjo
         29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Oleifici Mediterranei prieš EEB, 26/81, Rink. p. 3057, 16 punktas; 1996 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo International Procurement Services prieš Komisiją, T‑175/94, Rink. p. II‑729, 44 punktas; 1996 m. spalio 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Efisol prieš Komisiją, T‑336/94, Rink. p. II‑1343, 30 punktas ir 1997 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Oleifici Italiani prieš Komisiją, T‑267/94, Rink. p. II‑1239, 20 punktas).

      120    Jei nėra tenkinama nors viena iš šių sąlygų, turi būti atmestas visas ieškinys, nesant reikalo nagrinėti kitų sąlygų (1994 m.
         rugsėjo 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo KYDEP prieš Tarybą ir Komisiją, C‑146/91, Rink. p. I‑4199, 19 ir 81 punktai bei 2002 m. vasario 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Förde-Reederei prieš Tarybą ir Komisiją, T‑170/00, Rink. p. II‑515, 37 punktas).

      121    Nors ieškovė remiasi teise gauti kompensaciją už žalą, kurią ji tvirtina patyrusi dėl abiejų savo pasiūlymų, paėmus kartu,
         atmetimo, jos reikalavimą dėl žalos atlyginimo reikia nagrinėti 2004 m. spalio 13 d. Sprendimą atskiriant pagal tai, kiek
         jis susijęs su sutarties 1 ir 2 dalimis.

       Reikalavimai dėl žalos atlyginimo, kiek jie susiję su sutarties 1 dalimi.
      122    Pagal nusistovėjusią teismo praktiką reikalavimai atlyginti žalą turi būti atmesti, jeigu jie glaudžiai susiję su reikalavimais
         dėl panaikinimo, kurie buvo atmesti (žr. 2002 m. liepos 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Arne Mathisen prieš Tarybą, T‑340/99, Rink. p. II‑2905, 134 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

      123    Kadangi reikalavimai dėl panaikinimo, kiek jie susiję su sutarties 1 dalimi, nenustačius ieškovės nurodomo neteisėtumo buvo
         atmesti, o prašymas dėl žalos atlyginimo yra glaudžiai susijęs su minėtais reikalavimais, šį prašymą dėl žalos atlyginimo,
         kiek jis susijęs su sutarties 1 dalimi, reikia atmesti.

       Reikalavimai dėl žalos atlyginimo, kiek jie susiję su sutarties 2 dalimi
      124    Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad ieškovė prašo kompensacijos, lygios sumai, kurią ji būtų gavusi iš Tarybos, jei
         su ja būtų sudaryta sutartis, visų pirma jos 2 dalis. Toks prašymas turi būti suprantamas kaip pagrįstas ne galimybės sudaryti
         sutartį netekimu, o pačios sutarties netekimu.

      125    Vis dėlto ieškovė nepateikia jokių įrodymų, kad jeigu nebūtų konstatuotas neteisėtumas sutarties 2 dalies atveju, su ja, be
         abejonės, būtų sudaryta minėta sutartis (jos 2 dalis). Be to, ji tvirtina, jog kadangi Taryba prie savo reikalavimų nepridėjo
         savo pirminės įvertinimo ataskaitos, neįmanoma patikrinti, kokiu pagrindu jos pasiūlymai galėjo būti atmesti, net jei Taryba
         nebūtų padariusi pažeidimo.

      126    Tačiau dėl pastarojo aspekto, kadangi Taryba, atsakydama į Pirmosios instancijos teismo rašytinį klausimą, pateikė pirminę
         įvertinimo ataskaitą, kuri buvo nusiųsta ieškovei, Pirmosios instancijos teismas yra privestas konstatuoti, kad net ir nenustačius
         106 punkte konstatuoto neteisėtumo, su ieškove sutarties 2 dalis bet kuriuo atveju nebūtų sudaryta. Tarybos pateiktoje pirminėje
         įvertinimo ataskaitoje ieškovės pasiūlymas yra aštuntoje, paskutinėje, vietoje.

      127    Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškovės nurodoma patirta žala tiek, kiek ji susijusi su sutarties 2 dalimi, t. y. pačios
         sutarties netekimu, nėra tikra ir neabejotina, bet yra hipotetinė ir todėl negali būti atlyginta, o to pakanka prašymui dėl
         žalos atlyginimo atmesti. Juo labiau kad nėra jokios užuominos, o ir ieškovė jos nesuteikia, jog dėl konstatuoto pažeidimo
         ji būtų netekusi net galimybės sudaryti sutartį.

      128    Todėl reikia atmesti ieškovės reikalavimus dėl žalos atlyginimo, kiek jie susiję su sutarties 2 dalimi.

      129    Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad turi būti atmesti visi reikalavimai dėl žalos atlyginimo.

       Dėl bylinėjimosi išlaidų
      130    Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama,
         Pirmosios instancijos teismas gali paskirstyti išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas. Nagrinėjamos
         bylos aplinkybėmis reikia nuspręsti, jog kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

      Remdamasis šiais motyvais,
      PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija)
      nusprendžia:
      1.      Panaikinti 2003 m. spalio 13 d. Europos Sąjungos Tarybos sprendimą atmesti viešojo pirkimo konkursui UCA‑033/04 Belfass SPRL pateiktus pasiūlymus tiek, kiek juo atmetamas Belfass pasiūlymas, susijęs su sutarties 2 dalimi.
      2.      Atmesti likusią ieškinio dalį.
      3.      Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

               Vilaras

                Martins Ribeiro

               Jürimäe

         Paskelbta 2008 m. gegužės 21 d. viešame posėdyje Liuksemburge.

               Kancleris

                     Pirmininkas

         E.Coulon                                                                         M. Vilaras
      Turinys

      Teisinis pagrindas
      Faktinės bylos aplinkybės
      Procesas ir šalių reikalavimai
      Dėl ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, priimtinumo
      Šalių argumentai
      Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      Dėl esmės
      Dėl ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 1 dalimi
      Šalių argumentai
      Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      Dėl ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi
      Šalių argumentai
      Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      – Ketvirtojo pagrindo, susijusio su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies nuostatų pažeidimu, priimtinumas
      – Ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, pagrįstumas
      Dėl reikalavimų dėl žalos atlyginimo
      Šalių argumentai
      Pirmosios instancijos teismo vertinimas
      Reikalavimai dėl žalos atlyginimo, kiek jie susiję su sutarties 1 dalimi.
      Reikalavimai dėl žalos atlyginimo, kiek jie susiję su sutarties 2 dalimi
      Dėl bylinėjimosi išlaidų
      * Proceso kalba: prancūzų.


1981 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Renato Albini prieš Europos Bendrijų Tarybą ir Komisiją. # Byla 33/80.


2005 m. birželio 7 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Alessandro Cavallaro prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Atviras konkursas - Motyvavimas - Vienodas požiūris. # Byla T-375/02.


title: 2009 m. birželio 10 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo "milko ΔΕΛΤΑ" paraiška - Ankstesnis vaizdinis Bendrijos prekių ženklas MILKA - Santykinis atmetimo pagrindas - Galimybė supainioti - Žymenų panašumas - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas. # Byla T-204/06.

text:
      2009 m. birželio 10 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas Vivartia prieš VRDT – Kraft Foods Schweiz (milko ΔΕΛΤΑ)
      (Byla T‑204/06)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo „milko ΔΕΛΤΑ“ paraiška – Ankstesnis vaizdinis Bendrijos prekių ženklas MILKA – Santykinis atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Žymenų panašumas – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 28 ir
         48–50 punktai)

      Dalykas

         Ieškinys dėl 2006 m. birželio 8 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 540/2005‑2) dėl protesto procedūros
                  tarp

               Kraft Foods Schweiz Holding AG
               ir
               Delta Protypos Viomichania Galaktos AE
               .
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis, anciennement Delta Protypos Viomichania Galaktos AE

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               vaizdinis prekių ženklas „milko ΔΕΛΤΑ“ 30 klasės prekėms – paraiška Nr. 2474674

               Prekių ženklo ar žymens, kuriuo grindžiamas protestas, savininkas:

               Kraft Foods Schweiz Holding AG

               Prekių ženklas ar žymuo, kuriuo grindžiamas protestas:

               Bendrijos, tarptautiniai ir nacionaliniai vaizdiniai prekių ženklai ir žodiniai prekių ženklai MILKA 5, 29, 30 ir 32 klasių
                  prekėms

               Protestų skyriaus sprendimas:

               patenkinti protestą

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               atmesti apeliaciją

      Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis bylinėjimosi išlaidas.


1998 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Safety Hi-Tech Srl prieš S. & T. Srl. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Giudice di Pace di Genova - Italija. # Byla C-284/95.


1975 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Coöperatieve Vereniging "Suiker Unie" UA ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Sujungtos bylos 40 iki 48, 50, 54 iki 56, 111, 113 ir 114-73.


title: 2009 m. rugsėjo 16 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas. # Gres La Sagra, SL prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT). # Bendrijos prekių ženklas - Protesto procedūra - Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo VENATTO MARBLE STONE paraiška - Ankstesni vaizdiniai nacionaliniai prekių ženklai VENETO CERÁMICAS - Absoliutus atmetimo pagrindas - Galimybė supainioti - Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar - Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas). # Byla T-130/08.

text:
      2009 m. rugsėjo 16 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimas Gres La Sagra prieš VRDT – Ceramicalcora (VENATTO MARBLE STONE)
      (Byla T‑130/08)
      „Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo VENATTO MARBLE STONE paraiška – Ankstesni vaizdiniai nacionaliniai prekių ženklai VENETO CERÁMICAS – Absoliutus atmetimo pagrindas – Galimybė supainioti – Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas)“
      Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas
         – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 17 ir
         51–53 punktus)

      Dalykas

         Ieškinys dėl 2008 m. sausio 30 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1609/2006‑4), susijusio su protesto
                  procedūra tarp

               Ceramicalcora, SA
                ir
               Gres La Sagra, SL
               .
            Bylos duomenys

               Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo:

               Gres La Sagra, SL

               Prašomas įregistruoti Bendrijos prekių ženklas:

               vaizdinis prekių ženklas VENATTO MARBLE STONE 19, 21, 39 ir 40 klasių prekėms ir paslaugoms –paraiška Nr.°3109006)

               Prekių ženklo ar žymens, kuriuo grindžiamas protestas, savininkas:

               Ceramicalcora, SA

               Prekių ženklas ar žymuo, kuriuo grindžiamas protestas:

               Ispanijoje įregistruoti prekių ženklai, apimantys žymenį VENETO CERÁMICAS – Nr. 2115543, Nr. 2056688, Nr. 2056689 ir Nr. 2056699
                  – atitinkamai 27, 19, 21 ir 39 klasių prekėms ir paslaugoms

               Protestų skyriaus sprendimas:

               patenkinti dalį protesto remiantis tuo, kad atitinkamoje teritorijoje 19, 21 ir 40 klasių prekių ir paslaugų, dėl kurių kilo
                  ginčas, atžvilgiu yra galimybė supainioti, tačiau tokios galimybės nėra 39 klasės paslaugų, dėl kurių kilo ginčas, atžvilgiu

               Apeliacinės tarybos sprendimas:

               atmesti apeliaciją

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  	Atmesti ieškinį.

                  2.

                  	Priteisti iš Gres La Sagra, SL bylinėjimosi išlaidas.


2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # ABB Asea Brown Boveri Ltd prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Konkurencija - Bauda. # Byla T-31/99.


1978 m. spalio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimas. # Koninklijke Scholten-Honig NV ir De Verenigde Zetmeelbedrijven "De Bijenkorf" BV prieš Hoofdproduktschap voor Akkerbouwprodukten. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Nyderlandai. # Byla 125/77.


2002 m. sausio 31 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas. # Merja Hult prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Pareigūnai - Motyvavimas. # Byla T-206/00.


1996 m. birželio 20 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # VOBIS Microcomputer AG prieš Oberfinanzdirektion München. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Bendrasis muitų tarifas. # Byla C-121/95.