title: 2009 m. spalio 29 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas. # Bowland Dairy Products Ltd prieš Europos Bendrijų Komisiją. # Ieškinys dėl žalos atlyginimo - Reglamentas (EB) Nr. 178/2002 - Skubaus įspėjimo apie pavojų sistema - Papildomas pranešimas - Nacionalinės valdžios institucijų kompetencija - Komisijos nuomonė, neturinti teisinių pasekmių - Ginčo dalyko pakeitimas - Nepriimtinumas. # Byla T-212/06.

text:
         PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
      2009 m. spalio 29 d. (
            *1
         )
      „Ieškinys dėl žalos atlyginimo — Reglamentas (EB) Nr. 178/2002 — Skubaus įspėjimo apie pavojų sistema — Papildomas pranešimas — Nacionalinės valdžios institucijų kompetencija — Komisijos nuomonė, neturinti teisinių pasekmių — Ginčo dalyko pakeitimas — Nepriimtinumas“
      Byloje T-212/06

         Bowland Dairy Products Ltd, įsteigta Barouforde, Lankašyre (Jungtinė Karalystė), atstovaujama solisitoriaus J. Milligan, QC D. Anderson ir baristerio A. Robertson,
      ieškovė,
      prieš

         Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą P. Oliver, J.-P. Keppenne ir L. Parpala,
      atsakovę,
      dėl, pirma, prašymo panaikinti tariamą Komisijos atsisakymą skubaus įspėjimo apie pavojų sistema, numatyta 2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (OL L 31, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 463–486), 50 straipsnyje, išplatinti papildomą pranešimą dėl Jungtinės Karalystės Food Standards Agency leidimo prekiauti ieškovės pagamintu baltuoju sūriu ir, antra, prašymo atlyginti žalą, kurią ieškovė tariamai patyrė dėl šio atsisakymo,
      EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija),
      kurį sudaro pirmininkas M. Vilaras, teisėjai M. Prek (pranešėjas) ir V. M. Ciucă,
      posėdžio sekretorė C. Kantza, administratorė,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. kovo 5 d. posėdžiui,
      priima šį

         Sprendimą

         Teisinis pagrindas

               1

               2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 178/2002, nustatantis maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiantis Europos maisto saugos tarnybą ir nustatantis su maisto saugos klausimais susijusias procedūras, apibrėžia su maisto saugos klausimais susijusias procedūras.

               2

               Reglamento Nr. 178/2002 IV skyriuje „Skubaus įspėjimo apie pavojų sistema, krizių valdymas ir avarinės situacijos“ įtvirtinta skubaus įspėjimo sistema, skirta maistui ir pašarui (toliau – SĮPS).

               3

               Reglamento Nr. 178/2002 50 straipsnyje nurodyta:
               „Skubaus įspėjimo apie pavojų sistema
               1.   Skubaus įspėjimo apie pavojų sistema, skirta pranešti apie tiesioginį arba netiesioginį maisto ar pašarų keliamą pavojų žmonių sveikatai, šiuo reglamentu yra nustatoma kaip tinklas. Jį sudaro valstybės narės, Komisija ir (Europos maisto saugos) tarnyba. Valstybės narės, Komisija ir (Europos maisto saugos) tarnyba, kiekviena atskirai, paskiria po kontaktinį punktą, kuris yra tinklo narys. Komisija atsako už tinklo valdymą.
               2.   Jei tinklo narys turi informacijos apie maisto ar pašarų keliamą tiesioginį arba netiesioginį pavojų žmonių sveikatai, ši informacija skubaus įspėjimo apie pavojų sistema turi būti nedelsiant perduota Komisijai. Komisija ją tuoj pat perduoda tinklo nariams.
               (Europos maisto saugos) tarnyba pranešimą gali papildyti moksline arba technine informacija, kuri valstybėms narėms suteiktų galimybę imtis skubių ir tinkamų rizikos valdymo veiksmų.
               3.   Nepažeisdamos kitų Bendrijos teisės aktų, valstybės narės skubaus įspėjimo apie pavojų sistema tuoj pat praneša Komisijai apie:

                        a)

                        kiekvieną jų patvirtintą priemonę, kurios tikslas – apriboti maisto arba pašarų, dėl kurių būtina imtis skubių veiksmų, pateikimą į rinką arba priversti juos pašalinti arba atsiimti iš rinkos, siekiant apsaugoti žmonių sveikatą;

                        b)

                        kiekvieną rekomendaciją arba sutartį su profesionaliais operatoriais, kurių tikslas – laisvai arba privalomai sustabdyti, apriboti arba nustatyti atskiras maisto arba pašarų pateikimo į rinką arba galimo vartojimo sąlygas dėl gręsiančio rimto pavojaus žmonių sveikatai, dėl kurio būtina imtis skubių veiksmų;

                        c)

                        kiekvieną Europos Sąjungos pasienio posto kompetentingos institucijos su tiesioginiu arba netiesioginiu pavojumi žmonių sveikatai susijusį produktų arba pašarų partijos, konteinerio ar krovinio atmetimą.

                  Kartu su pranešimu išsamiai paaiškinamos veiksmų, kurių ėmėsi pranešimą pateikusios valstybės narės kompetentingos institucijos, motyvai. Po to laiku pateikiama papildoma informacija, ypač tuomet, kai pranešime nurodytos priemonės yra keičiamos arba panaikinamos.
               Komisija nedelsdama perduoda tinklo nariams pranešimą ir papildomą informaciją, gautą remiantis šio straipsnio pirma ir antra pastraipomis.“

         Ginčo aplinkybės

               4

               Ieškovė – pagal Anglijos teisę įsteigta bendrovė Bowland Dairy Products Ltd, kurios tikslas – šviežio sūrio, konkrečiai kalbant, baltojo sūrio, gamyba. Nuo 1999 m. Pendle Environmental Health Office (vietos maisto saugos tarnyba), veikianti prie Food Standards Agency (toliau – FSA), jai leido gaminti baltąjį sūrį iš įvairių pieno rūšių.

               5

               2006 m. birželio 9 d. Maisto ir veterinarijos tarnyba (FVO), t. y. direktoratas, priklausantis Europos Bendrijų Komisijos Sveikatos ir vartotojų apsaugos generaliniam direktoratui (GD), dalyvaujant FSA atstovui, ieškovės biure ir kokybės kontrolės laboratorijoje atliko patikrinimą. FVO patikrinimo išvados buvo išdėstytos Sveikatos ir vartotojų apsaugos GD vidaus pažymoje ir atsispindėjo misijos, kurią nuo iki birželio 26 d. FVO atliko Jungtinėje Karalystėje, galutinės ataskaitos projekte.

               6

               2006 m. birželio 14 d. FSA SĮPS pateikė skubų pranešimą apie pavojų, kuriame nurodė: „Netinkama pieno produktų gamyba. Kontrolės sistema, nepritaikyta antibiotikams nustatyti“. FSA pranešimą taikė „visoms baltojo sūrio rūšims, pažymėtoms sveikumo ženklu UK PE 023.EEC“, t. y. visoms ieškovės gaminamoms sūrio rūšims. SĮPS buvo pateikta papildoma informacija.

               7

               Nuo 2006 m. birželio 16 d. iki ieškovė uždarė savo patalpas.

               8

               2006 m. birželio 20 d. FSA atliko auditą ieškovės patalpose. Sveikatos ir vartotojų apsaugos GD adresuotame laiške FSA išreiškė susirūpinimą dėl nustatytos ieškovės praktikos ir nurodė priemones, kurių šiuo atžvilgiu buvo imtasi. FSA padarė išvadą, kad ieškovės toliau vykdoma veikla, ėmusis nurodytų priemonių, nekelia problemų visuomenės sveikatai ir nepažeidžia Bendrijos teisės aktų.

               9

               2006 m. birželio 26 d. FSA leido ieškovei toliau gaminti baltąjį sūrį, ir ji pradėjo tą pačią dieną.

               10

               Sveikatos ir vartotojų apsaugos GD ir FSA iš naujo diskutavo dėl 2006 m. birželio 9 d. FVO išvadų ir FSA audito, o įvyko susirinkimas.

               11

               2006 m. liepos 19 d. elektroniniu laišku M. F. iš FSA pateikė Komisijai šį papildomo pranešimo projektą ir nurodė, jog pageidauja jos komentarų bei pasiūlymų:
               „Didžiosios Britanijos valdžios institucijos 2006 m. birželio 20 d. atliko išsamų Bowland Dairy Products Ltd auditą. Jį baigus dvi partijos baltojo sūrio, pagaminto iš pieno, laikomo netinkamu žmonėms vartoti, buvo išsiųstos iš Jungtinės Karalystės į Vokietiją ir prižiūrint sunaikintos birželio 27 dieną.
               Be to, konstatuota, kad reikia imtis taisomųjų priemonių, todėl buvo patobulintos rizikos veiksnių analizės ir svarbiųjų valdymo taškų procedūros, kokybės kontrolė ir pieno specifikacijos nuo gavimo momento.
               Todėl Didžiosios Britanijos valdžios institucijos leidžia prekiauti Bowland pagamintu baltuoju sūriu.“

               12

               2006 m. liepos 20 d. Komisija atsakydama išsiuntė FSA tokį elektroninį laišką:
               „Gerbiamasis M. [F.],
               Mes taip pat džiaugiamės vakar iš naujo išaiškinę [Sveikatos ir vartotojų apsaugos GD] poziciją, susijusią su pienu, kurio sudėtyje yra antibiotikų, ir skystu pienu. Po vasaros pertraukos ketiname valstybėms narėms pasiūlyti teisinę priemonę, nurodančią, ką reikia daryti su šiais dviem ingredientais ir kokios jų kontrolės taisyklės, kai jie naudojami sūriui gaminti.
               Mes jums dėkojame, kad pasitarėte dėl laiško projekto, skirto skubaus įspėjimo apie pavojų sistemai. Mes suprantame, kad paskutiniame sakinyje: „Todėl Didžiosios Britanijos valdžios institucijos leidžia prekiauti Bowland pagamintu baltuoju sūriu“ išreikšta jūsų pozicija, tačiau ji nesutampa su [Sveikatos ir vartotojų apsaugos GD] pozicija. Iš mūsų vakarykščio pokalbio supratome, kad nuo birželio 26 d. (tai yra data, nuo kurios Bowland pradėjo vėl gaminti savo produkciją) Bowland toliau naudoja pieną, kurio atžvilgiu nebuvo patvirtinta, kad jo sudėtyje esantis antibiotikų kiekis yra mažesnis už didžiausią leistiną liekanų kiekį, ir skystą pieną, nors tinkamomis priemonėmis nebuvo patvirtinta, kad nėra cheminių produktų.
               Todėl [Sveikatos ir vartotojų apsaugos GD] negali pritarti jūsų laiške esančiam pareiškimui.
               Mes galėsime patvirtinti jūsų laiško projektą, tik jei patvirtinsite, jog šių dviejų rūšių pienas nėra naudojamas gaminant baltąjį sūrį.
               Alternatyviai mes galime išplatinti jūsų pranešimą SĮPS, bet tokiu atveju tai padarytume kartu su [Sveikatos ir vartotojų apsaugos GD] pranešimu, kad, „Komisijos tarnybų nuomone, Bowland pagamintu baltuoju sūriu negali būti prekiaujama“.
               Pagarbiai,
               [E. P.]“

               13

               2006 m. rugpjūčio 23 d. elektroniniu laišku, adresuotu M. P., M. Y. iš FSA paprašė Sveikatos ir vartotojų apsaugos GD SĮPS išplatinti raštą, suformuluotą vienodai kaip projektas. Tą pačią dieną Jungtinės Karalystės valdžios institucijos pateikė tą patį pranešimą SĮPS kontaktiniam punktui Komisijoje.

               14

               2006 m. rugpjūčio 24 d. Komisija šį pranešimą išplatino SĮPS. Ji taip pat išplatino savo tarnybų raštą, apimantį susirinkimo protokolo projektą, kuriame pabrėžė Sveikatos ir vartotojų apsaugos GD nepritarimą dėl FSA ieškovei suteikto leidimo (toliau – raštas).

         Procesas ir šalių reikalavimai

               15

               Ši byla buvo pradėta ieškiniu, Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje pateiktu 2006 m. rugpjūčio 11 dieną.

               16

               Atskiru dokumentu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai tą pačią dieną, ieškovė pateikė prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių, prašydama Pirmosios instancijos teismo nurodyti, pirma, sustabdyti ginčijamo sprendimo, esančio 2006 m. liepos 20 d. elektroniniame laiške, vykdymą ir, antra, išplatinti SĮPS papildomą FSA pranešimą.

               17

               2006 m. rugpjūčio 25 d. ieškovė perdavė Pirmosios instancijos teismui kopiją laiško, kurį tą pačią dieną išsiuntė Sveikatos ir vartotojų apsaugos GD ir kuriame nurodė, kad prašys Pirmosios instancijos teismo išnagrinėti jos prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių ir pagrindinį ieškinį kaip pateiktus ne tik dėl elektroninio laiško, bet ir dėl rašto.

               18

               2006 m. rugsėjo 12 d. Nutartimi Bowland Dairy Products prieš Komisiją (T-212/06 R) Pirmosios instancijos teismo pirmininkas įpareigojo Komisiją atšaukti raštą, kol bus priimta nutartis, užbaigianti laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrą. Komisija šią nutartį įvykdė.

               19

               2006 m. spalio 24 d. laišku ieškovė atsisakė prašymų dėl laikinųjų apsaugos priemonių ir reikalavimų dėl panaikinimo. Vis dėlto ji nurodė, kad palieka ieškinį tiek, kiek jis susijęs su jos tariamai patirtos žalos atlyginimu.

               20

               2006 m. lapkričio 29 d. Nutartimi Pirmosios instancijos teismo pirmininkas nurodė išbraukti bylą T-212/06 R iš registro.

               21

               2007 m. kovo 28 d. atskirame dokumente pateiktu Komisijos prašymu, kurio ieškovė neginčijo savo rašytinėse pastabose, Pirmosios instancijos teismas, ėmęsis proceso organizavimo priemonių, nusprendė, kad klausimas dėl žalos atlyginimo dydžio nebus nagrinėjamas, kol bus nuspręsta, ar Europos bendrija yra atsakinga už ieškovės nurodytą žalą.

               22

               Byla buvo paskirta trečiajai kolegijai. Kadangi Pirmosios instancijos teismo sudėtis pakeista, teisėjas pranešėjas paskirtas į šeštąją kolegiją, kuriai galiausiai ir skirta ši byla. Kadangi teisėjas pranešėjas negalėjo dalyvauti nagrinėjant bylą, 2008 m. sausio 7 d. Sprendimu Pirmosios instancijos teismo pirmininkas perskyrė bylą penktajai kolegijai.

               23

               Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (penktoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį. Per 2009 m. kovo 5 d. posėdį buvo išklausytos šalių nuomonės žodžiu ir atsakymai į Pirmosios instancijos teismo pateiktus klausimus.

               24

               Ieškinyje ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo panaikinti 2006 m. liepos 20 d. elektroninį laišką. Paskui laiške ieškovė nurodė, kad jos prašymas dėl panaikinimo apima ir raštą. Jos reikalavimai dėl panaikinimo buvo vėliau pakartoti laišku.

               25

               Savo dublike ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        priteisti iš Komisijos atlyginti nuostolius, kuriuos ji patyrė dėl 2006 m. liepos 20 d. elektroninio laiško ir rašto, su palūkanomis,

                        —

                        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

               26

               Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:

                        —

                        atmesti ieškinį kaip iš dalies nepriimtiną ir bet kuriuo atveju kaip nepagrįstą,

                        —

                        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

         Dėl teisės

               27

               Pirmiausia reikia pabrėžti, kad per žodinę proceso dalį ieškovė atsiėmė reikalavimus dėl 2006 m. liepos 20 d. elektroninio laiško ir rašto panaikinimo. Tai buvo patvirtinta per posėdį. Todėl Pirmosios instancijos teismas nagrinės tik reikalavimus dėl žalos atlyginimo.

         Šalių argumentai

               28

               Ieškovė priekaištauja Komisijai, kad ši FSA papildomam pranešimui išplatinti nustatė sąlygą, nurodydama FSA patvirtinti, jog ieškovė, gamindama baltąjį sūrį, nenaudoja pieno, kurio sudėtyje yra antibiotikų, ir skysto pieno, arba alternatyviai nurodydama, kad šis pranešimas bus paskelbtas kartu su Sveikatos ir vartotojų apsaugos GD pranešimu, jog, Komisijos tarnybų nuomone, ieškovės pagamintu baltuoju sūriu negali būti prekiaujama.

               29

               Ieškovė visų pirma mano, jog 2006 m. liepos 20 d. elektroninis laiškas yra galutinis Komisijos atsisakymas išplatinti FSA papildomą pranešimą, jei kartu nebus išplatintas priešingo turinio pranešimas, parodantis Komisijos nepritarimą. Šio atsisakymo galutinį pobūdį įrodo tai, kad elektroniniu laišku buvo atsakyta į FSA elektroninį laišką, kuris, ieškovės nuomone, negali būti suvokiamas kitaip nei prašymas išplatinti informaciją. Be to, ieškovė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas turi nagrinėti šį ieškinį kaip prašymą atlyginti žalą, sukeltą ne tik elektroniniu laišku, bet ir raštu, nors jį SĮPS išplatino jau pateikus ieškinį.

               30

               Viena vertus, šiuo klausimu ieškovė pažymi, kad 2006 m. rugpjūčio 24 d. rašto pasekmės yra tokios pačios kaip ir elektroninio laiško ir kad ginčijant šiuos du aktus pateikti argumentai ir pretenzijos taip pat identiški.

               31

               Kita vertus, ji remiasi nutartimi Bowland Dairy Products prieš Komisiją, nurodyta šio sprendimo 18 punkte, kaip laikinąją apsaugos priemonę Komisijai nurodančią atsiimti 2006 m. rugpjūčio 24 d. raštą, kol bus priimta nutartis, užbaigianti laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrą. Ieškovė mano, kad, atsižvelgiant į EB 242 straipsnio ir Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 104 straipsnio nuostatas, Pirmosios instancijos teismo pirmininkas negalėjo įpareigoti atšaukti rašto, jei jis nebūtų traktuojamas kaip priklausantis ieškinio dalykui.

               32

               Komisija mano, kad 2006 m. liepos 20 d. elektroninis laiškas nėra atsisakymas išplatinti FSA papildomą pranešimą, nes iki šios datos į ją nebuvo kreiptasi su tokiu galutiniu prašymu. Iš tiesų elektroniniu laišku FSA paprasčiausiai konsultavosi dėl papildomo pranešimo projekto.

               33

               Be to, Komisija teigia, kad ieškinys neapima 2006 m. rugpjūčio 24 d. rašto, nes jis parengtas vėliau, nei buvo pateiktas ieškinys. Ji tvirtina, kad pradinės ieškinio apimties išplėtimas Komisijai adresuotu laišku yra neįprasta procedūra, akivaizdžiai neatitinkanti Teisingumo Teismo statuto ir Procedūros reglamento.

         Pirmosios instancijos teismo vertinimas

               34

               Pirmiausia reikia priminti, kad Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmojoje pastraipoje, taikomoje per procesą Pirmosios instancijos teisme pagal Statuto 53 straipsnio pirmąją pastraipą, nurodyta, kad „bylos Teismui pateikiamos pareiškimu, adresuojamu Teismo kanceliarijai“, ir kad „pareiškime nurodoma <…> ginčo dalykas, reikalavimai bei teisinių argumentų santrauka, kuria pareiškimas yra grindžiamas“.

               35

               Be to, Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c ir d punktuose numatyta, kad Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnyje apibrėžtame ieškinyje nurodomi ginčo dalykas ir teisinių pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka bei ieškovo reikalavimai.

               36

               Nors Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalimi tam tikromis aplinkybėmis leidžiama vykstant procesui pateikti naujus pagrindus, ši nuostata jokiu būdu negali būti aiškinama kaip leidžianti ieškovei pateikti Pirmosios instancijos teismui naujus reikalavimus ir taip pakeisti ginčo dalyką (žr. 2001 m. liepos 12 s. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Banatrading prieš Tarybą, T-3/99, Rink. p. II-2123, 28 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

               37

               Antra, reikia priminti, kad iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, jog Bendrijos deliktinė atsakomybė kyla tuo atveju, kai tenkinamos visos sąlygos: institucijų veiksmai, kuriais jos kaltinamos, yra neteisėti, padaryta reali žala bei egzistuoja priežastinis ryšys tarp šių veiksmų ir nurodytos žalos. Jei nėra tenkinama nors viena šių sąlygų, visą ieškinį reikia atmesti, nesant reikalo nagrinėti kitų sąlygų (žr. 1982 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Oleifici Mediterranei prieš EEB, 26/81, Rink. p. 3057, 16 punktą; Pirmosios instancijos teismo sprendimo Exporteurs in Levende Varkens ir kt. prieš Komisiją, T-481/93 ir T-484/93, Rink. p. II-2941, 80 punktą ir Sprendimo Bouychou prieš Komisiją, T-344/04, 33 punktą bei nurodytą teismų praktiką).

               38

               Iš šios teismų praktikos matyti, kad institucijos atsakovės aktas arba elgesys, dėl kurių kilo nurodyta žala, yra ieškinio dėl žalos atlyginimo dalyko dalis ir turi būti ieškinyje nurodytas. Dėl tos pačios priežasties tokio ieškinio reikalavimai turi būti suprantami taip, kad jie susiję su ieškinyje nurodyto akto ar veiksmų tariamai sukeltos žalos atlyginimu.

               39

               Trečia, reikia pabrėžti, kad Reglamento Nr. 178/2002 50 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta SĮPS, kuri kaip tinklo narius jungia valstybes nares, Komisiją ir Europos maisto saugos tarnybą (EFSA), o Komisija yra atsakinga už šio tinklo valdymą. Šiuo tinklu valstybės narės praneša Komisijai apie to paties straipsnio 3 dalies pirmosios pastraipos a–c punktuose išvardytas priemones bei pagal tos pačios dalies antrąją pastraipą – papildomą informaciją, konkrečiai kalbant, kai priemonės, apie kurias buvo pranešta, keičiamos arba atšaukiamos. Savo ruožtu Komisija turi nedelsdama pateikti tinklo nariams papildomą pranešimą ir informaciją, kurią ji gauna pagal tos pačios dalies pirmąją ir antrąją pastraipas. Tačiau, kaip tinklo narys, Komisija taip pat gali pagal Reglamento Nr. 178/2002 50 straipsnio 2 dalį perduoti kitiems tinklo nariams bet kokią turimą informaciją apie didelį tiesioginį ar netiesioginį pavojų žmonių sveikatai, susijusį su maistu ar pašarais.

               40

               Iš šių nuostatų matyti, kad Reglamento Nr. 178/2002 50 straipsnio 3 dalyje minėtų pranešimų parengimas ir jų perdavimas Komisijai tam, kad jie būtų pateikti kitiems tinklo nariams, yra tik suinteresuotosios valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos pareiga.

               41

               Akivaizdu, kad negalima atmesti galimybės, jog net tuo atveju, kuris priklauso nacionalinės valdžios institucijų kompetencijai, Komisija gali pareikšti savo nuomonę, kuri vis dėlto neturi teisinių pasekmių ir neprivaloma šioms valdžios institucijoms (1980 m. kovo 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sucrimex ir Westzucker prieš Komisiją, 133/79, Rink. p. 1299, 16 punktas ir Teisingumo Teismo sprendimo Italija prieš Komisiją, 151/88, Rink. p. 1255, 22 punktas; Pirmosios instancijos teismo sprendimo Van Parys ir Pacific Fruit Company prieš Komisiją, T-160/98, Rink. p. II-233, 65 punktas). Todėl reikalavimai dėl žalos atlyginimo, pagrįsti tuo, kad Komisija pareiškė tokią nuomonę, yra nepriimtini ( Pirmosios instancijos teismo nutarties Lademporiki ir Parousis & Sia prieš Komisiją, T-92/06, 26 punktas; taip pat šia prasme žr. minėto sprendimo Sucrimex ir Westzucker prieš Komisiją 22 ir 25 punktus).

               42

               Šioje byloje reikia nurodyti, kad 2006 m. liepos 20 d. elektroninis laiškas buvo nusiųstas FSA atsakant į jos elektroninį laišką. Tačiau iš pastarojo išplaukia, kad FSA norėjo Komisijos komentarų ir pasiūlymų, įskaitant pasiūlymus dėl alternatyvaus pranešimo parengimo. Be to, FSA pabrėžė ketinanti išplatinti pranešimą SĮPS kuo greičiau ir kad šiam tikslui ji norėjo gauti greitą Komisijos atsakymą.

               43

               Iš to išplaukia, kad 2006 m. liepos 20 d. elektroniniame laiške išreiškiama tik Komisijos nuomonė atsakant į FSA šiuo klausimu pateiktą prašymą. Todėl pagal šio sprendimo 41 punkte nurodytą teismų praktiką ieškinio reikalavimai dėl žalos atlyginimo, pagrįsti tuo, kad Komisija, atsakydama į FSA prašymą, išreiškė savo nuomonę dėl papildomos informacijos pranešimo Reglamento Nr. 178/2002 50 straipsnio 3 dalies antrosios pastraipos prasme, kurį FSA ketino jai perduoti tam, kad pateiktų kitiems tinklo nariams, yra nepriimtini ir turi būti atmesti.

               44

               Kalbant apie ieškovės prašymą taip pat atsižvelgti į 2006 m. rugpjūčio 24 d. raštą, pateiktą grindžiant jos reikalavimus dėl žalos atlyginimo, pažymėtina, jog iš šio sprendimo 34–36 punktuose nurodytos teismų praktikos matyti, kad jis taip pat turi būti atmestas kaip nepriimtinas, nes juo siekiama pakeisti ginčo dalyką bei pirminius ieškinio reikalavimus (taip pat šia prasme žr. sprendimo Banatrading prieš Tarybą, minėto šio sprendimo 36 punkte, 29 punktą).

               45

               Aplinkybė, kad Pirmosios instancijos teismo pirmininkas nutartimi Bowland Dairy Products prieš Komisiją, nurodytoje šio sprendimo 18 punkte, įpareigojo atšaukti 2006 m. rugpjūčio 24 d. raštą, priešingai nei teigia ieškovė, negali šios išvados paneigti. Šiuo klausimu pakanka nurodyti, kad tai buvo nutartis, priimta per procedūrą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, kuri nedaro jokios įtakos pagrindinės bylos eigai.

               46

               Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad ieškinį dėl žalos atlyginimo reikia atmesti kaip nepriimtiną.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               47

               Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti Komisijos išlaidas pagal šios pateiktus reikalavimus, įskaitant proceso dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo išlaidas.

               Remdamasis šiais motyvais,
               PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija)
               nusprendžia:

                           1.

                           Atmesti ieškinį kaip nepriimtiną.

                           2.

                           Priteisti iš ieškovės Bowland Dairy Products Ltd bylinėjimosi išlaidas, įskaitant tas, kurios susijusios su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra.

                     Vilaras
                     Prek
                     Ciucă
                     Paskelbta 2009 m. spalio 29 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: anglų.


1998 m. gruodžio 10 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas. # Glob-Sped AG prieš Hauptzollamt Lörrach. # Prašymas priimti prejudicinį sprendimą: Bundesfinanzhof - Vokietija. # Byla C-328/97.


title: 2015 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas.#UAB „Fast Bunkering Klaipėda“ prieš Valstybinė mokesčių inspekciją prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos.#Mokestinių ginčų komisijos prie Lietuvos Respublikos vyriausybės prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Apmokestinimas – Pridėtinės vertės mokestis (PVM) – Direktyva 2006/112/EB – 148 straipsnio a punktas – Prekių tiekimas – Sąvoka – Neapmokestinimas – Prekių, skirtų navigacijoje atviroje jūroje naudojamiems laivams aprūpinti kuru ir atsargomis, tiekimas – Tiekimas neatsiskleidusiam tarpininkui.#Byla C-526/13.

text:
               Šalys
               Sprendimo motyvai
               Rezoliucinė dalis

            Šalys
            Byloje C‑526/13
            dėl Mokestinių ginčų komisijos prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Lietuva) 2013 m. rugsėjo 30 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2013 m. spalio 7 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
            UAB „Fast Bunkering Klaipėda“
            prieš
            Valstybinę mokesčių inspekciją prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
            TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
            kurį sudaro kolegijos pirmininkas L. Bay Larsen, teisėjai K. Jürimäe, J. Malenovský (pranešėjas), M. Safjan ir A. Prechal,
            generalinė advokatė E. Sharpston,
            posėdžio sekretorius M. Aleksejev, administratorius,
            atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2014 m. gruodžio 4 d. posėdžiui,
            išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
            – UAB „Fast Bunkering Klaipėda“, atstovaujamos I. Misiūno,
            – Lietuvos vyriausybės, atstovaujamos D. Kriaučiūno, R. Krasuckaitės ir D. Stepanienės,
            – Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocati dello Stato C. Colelli ir A. Collabolletta,
            – Europos Komisijos, atstovaujamos C. Soulay ir A. Steiblytės,
            susipažinęs su 2015 m. kovo 5 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
            priima šį
            Sprendimą

            Sprendimo motyvai
            1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, p. 1) 148 straipsnio a punkto išaiškinimo.
            2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant UAB „Fast Bunkering Klaipėda“ (toliau – FBK) ir Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos ginčą dėl kuro tiekimo neatsiskleidusiems tarpininkams statuso pridėtinės vertės mokesčio (PVM) atžvilgiu.
            Teisinis pagrindas
            Tarptautinė teisė
            3. 1944 m. gruodžio 7 d. Čikagoje (Jungtinės Valstijos) pasirašyta Tarptautinės civilinės aviacijos konvencija yra ratifikuota visų Europos Sąjungos valstybių narių, tačiau pati Europos Sąjunga nėra šios konvencijos šalis. Šioje konvencijoje, be kita ko, numatytos orlaivių registracijos ir skrydžių leidimų taisyklės.
            Sąjungos teisė
            4. Direktyva 2006/112 nuo 2007 m. sausio 1 d. panaikino ir pakeitė 1977 m. gegužės 17 d. Šeštąją Tarybos direktyvą 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23; toliau – Šeštoji direktyva).
            5. Direktyvos 2006/112 14 straipsnyje numatyta:
            „1. „Prekių tiekimas“ – teisės kaip savininkui disponuoti materialiuoju turtu perdavimas.
            2. Be 1 dalyje nurodyto sandorio prekių tiekimu laikomas bet kuris iš šių sandorių:
            < ... >
            c) prekių perdavimas pagal sutartį, kurioje numatoma, kad perkant arba parduodant yra mokamas komisinis atlyginimas.
            < ... > “
            6. Šios direktyvos 131 straipsnyje nustatyta:
            „2–9 skyriuose numatytais atvejais neapmokestinimas PVM taikomas < ... > tokiomis sąlygomis, kurias valstybės narės nustato siekdamos užtikrinti tinkamą ir sąžiningą [teisingą ir paprastą] neapmokestinimo atvejus reglamentuojančių nuostatų taikymą bei užkirsti kelią [visiems] galimiems mokesčių vengimo, išsisukinėjimo ar piktnaudžiavimo atvejams.“
            7. Direktyvos 2006/112 146 straipsnio 1 dalyje numatyta:
            „Valstybės narės PVM neapmokestina šių sandorių, pagal kuriuos:
            a) prekių tiekimas [tiekiamos prekės], kai jas pardavėjas išsiuntė ar išgabeno į paskirties vietą už Bendrijos ribų arba tai atlikta jo vardu;
            < ... > “
            8. Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punkto tekstas atitinka Šeštosios direktyvos 15 straipsnio 4 punkto nuostatas. Šiame 148 straipsnyje numatyta:
            „Valstybės narės PVM neapmokestina šių sandorių, pagal kuriuos:
            a) tiekiamos prekės, skirtos kuru ir atsargomis aprūpinti laivus, naudojamus navigacijoje atviroje jūroje ir gabenančius keleivius už atlygį arba naudojamus komercinės, gamybinės ar žvejybinės veiklos tikslais < ... >
            < ... >
            e) tiekiamos prekės, skirtos kuru ir atsargomis aprūpinti orlaivius, kuriuos naudoja oro transporto įmonės, už atlygį gabenančios daugiausia tarptautiniais maršrutais;
            f) tiekiami, modifikuojami, remontuojami, prižiūrimi, naudojami užsakomiesiems skrydžiams ir nuomojami e punkte nurodyti orlaiviai, taip pat tiekiama, nuomojama, remontuojama ir prižiūrima juose įmontuota ar naudojama įranga;
            < ... > “
            Lietuvos teisė
            9. 2002 m. kovo 5 d. Lietuvos Respublikos pridėtinės vertės mokesčio įstatymo Nr. IX-751 (Žin., 2002, Nr. 35‑1271), iš dalies pakeisto 2005 m. birželio 21 d. Įstatymu Nr. X-261 (Žin., 2005, Nr. 81‑2944, toliau – PVM įstatymas), 44 straipsnyje numatyta:
            „1. Taikant 0 procentų PVM tarifą apmokestinamas prekių tiekimas, kai jos tiekiamos kaip atsargos į šio Įstatymo 43 straipsnio 1 dalyje nurodytus laivus, [būtent „jūrų laivus, skirtus keleiviams ir (arba) kroviniams vežti tarptautiniais maršrutais ir (arba) kitokioms paslaugoms už atlygį teikti“] < ... >
            < ... >
            3. Šiame Įstatyme atsargomis laikom[i] < ... > degalai (variklių kuras) ir tepalai. < ... > “
            Pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudicinis klausimas
            10. FBK yra Lietuvoje registruota PVM mokėtoja.
            11. Nuo 2008 m. spalio 1 d. iki 2011 m. gruodžio 31 d. FBK Lietuvos teritoriniuose vandenyse aprūpino kuro atsargomis navigacijoje atviroje jūroje naudojamus laivus. Nagrinėjamas kuras būdavo įsigyjamas trečiosiose valstybėse ir sandėliuojamas Lietuvoje taikant muitinio sandėliavimo procedūrą. Pagal šią procedūrą už šio kuro importą mokėtino PVM mokėjimas buvo atidėtas, kol kuras nebuvo išleistas į laisvą apyvartą Europos Sąjungoje.
            12. Kai FBK gaudavo užsakymą, atitinkamas kuras būdavo išgabenamas iš muitinės sandėlio ir FBK atlikdavo būtinus formalumus. Paskui kuras būdavo parduodamas FOB sąlygomis, t. y. be gabenimo išlaidų ir kitų su juo susijusių išlaidų bei mokesčių, o pati FBK jį supildavo į laivo bakus.
            13. Tačiau užsakymus FBK pateikdavo ne laivų valdytojai, bet įvairiose valstybėse narėse įsisteigę tarpininkai; jiems FBK išrašydavo pardavimo sąskaitas faktūras. Tiek pirkdami iš FBK, tiek parduodami laivų valdytojams, šie veikė kaip neatsiskleidę tarpininkai. Per teismo posėdį FBK atstovas paaiškino, kad šie tarpininkai niekada fiziškai nedalyvavo tiekiant kurą, jų vaidmuo iš esmės buvo centralizuoti užsakymus ir užtikrinti, kad būtų sumokėta už patiektą kurą. Tik supylus kurą į laivo bakus, FBK galėdavo nustatyti realų pristatytą kiekį ir išrašyti atitinkamą sąskaitą faktūrą.
            14. Remdamasi principu, kad nagrinėjamo kuro pardavimas buvo neapmokestinamas PVM pagal Lietuvos teisės aktus, kuriais perkeltas Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punktas, FBK šiems kuro tiekimams taikė 0 % PVM tarifą.
            15. Po mokestinio patikrinimo, susijusio su šio sprendimo 11 punkte nurodytu laikotarpiu, Klaipėdos apskrities valstybinė mokesčių inspekcija 2013 m. vasario 15 d. surašė patikrinimo aktą ir jame nurodė, kad nagrinėjamą kurą FBK pardavė ne tiesiogiai laivų valdytojams, bet neatsiskleidusiems tarpininkams, todėl turi būti laikoma, kad jie perpardavė kurą šiems valdytojams. Todėl FBK negalėjo taikyti PVM įstatymo 44 straipsnio 1 dalyje numatyto neapmokestinimo, nes šis neapmokestinimas taikomas tik tiekiant prekes jūrų laivų, skirtų keleiviams ir (arba) kroviniams vežti tarptautiniais maršrutais, valdytojams.
            16. 2013 m. kovo 26 d. sprendimu Klaipėdos apskrities valstybinė mokesčių inspekcija, remdamasi 2013 m. vasario 15 d. patikrinimo aktu, kiek tai susiję su 0 % PVM tarifo taikymu ginčijamam kuro tiekimui, papildomai apskaičiavo 37 847 771 litų (LTL), t. y. apie 11 milijonų eurų.
            17. 2013 m. balandžio 15 d. FBK pateikė skundą dėl Klaipėdos apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos sprendimo Valstybinei mokesčių inspekcijai prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos.
            18. 2013 m. birželio 27 d. sprendimu Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos atmetė šį skundą, nes pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, suformuotą sprendimuose Velker International Oil Company  (C‑185/89, EU:C:1990:262) ir Elmeka  (C‑181/04–C‑183/04, EU:C:2006:563), Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punkte, kuris perkeltas PVM įstatymo 44 straipsnio 1 punktu, numatytas prekių, skirtų navigacijoje atviroje jūroje naudojamiems laivams aprūpinti kuru ir atsargomis, tiekimo neapmokestinimas gali būti taikomas tik paskutiniame nagrinėjamų prekių pardavimo grandinės etape, kai jos tiekiamos laivų valdytojui, kuris jas naudos.
            19. 2013 m. liepos 30 d. FBK pateikė skundą dėl šio sprendimo Mokestinių ginčų komisijai prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės.
            20. Ši institucija nusprendė, kad kyla abejonių dėl to, ar įmanoma taikyti Teisingumo Teismo argumentus, pateiktus Sprendime Velker International Oil Company  (C‑185/89, EU:C:1990:262), esant situacijai, kai, viena vertus, nagrinėjamas prekes apmokestinamasis asmuo supila į laivų bakus, kur jos bus naudojamos, ir, kita vertus, faktiškai buvo vykdoma pakankama kontrolė, leidžianti užtikrinti realų panaudojimą prekių, skirtų navigacijoje atviroje jūroje naudojamiems laivams aprūpinti kuru ir atsargomis. Iš tiesų, Sprendime A  (C‑33/11, EU:C:2012:482) Teisingumo Teismas sutiko, kad dabartiniame Direktyvos 2006/112 148 straipsnio f punkte numatytas orlaivių tiekimo neapmokestinimas gali būti taikomas ankstesniam tiekimui nei pardavimo grandinės paskutinis etapas dėl to, kad, atsižvelgiant į aptariamo turto rūšį ir, be kita ko, į įregistravimo ir leidimų, kurie būtini norint jį eksploatuoti, sistemą, neatrodo, kad dėl šio neapmokestinimo išplėtimo valstybėms ir atitinkamiems ūkio subjektams atsirastų apribojimų, nesuderinamų su teisingu ir paprastu neapmokestinimo taikymu, numatytu dabartiniame Direktyvos 2006/112 131 straipsnyje.
            21. Tokiomis aplinkybėmis Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
            „Ar Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punkto nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad šio punkto nuostatos dėl neapmokestinimo PVM yra taikomos ne tik tiekimams laivo, naudojamo navigacijoje atviroje jūroje, valdytojui, kuris sunaudoja šias prekes kaip laivo atsargas, bet ir tiekimams ne laivo valdytojui, t. y. neatsiskleidusiems tarpininkams, kai tiekimo momentu iš anksto žinoma ir tinkamai nustatyta galutinė prekių paskirtis, ir mokesčių administratoriui pagal teisės aktų reikalavimus pateikiami tai patvirtinantys įrodymai?“
            Dėl prejudicinio klausimo
            22. Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punktas turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje numatytas neapmokestinimas taikomas prekių, skirtų aprūpinti kuru ir atsargomis, tiekimui neatsiskleidusiems tarpininkams, kai tiekimo momentu žinoma ir tinkamai nustatyta galutinė prekių paskirtis, ir mokesčių administratoriui pagal nacionalinės teisės aktų reikalavimus pateikiama tai patvirtinančių įrodymų.
            23. Primintina, kad Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punkte numatyta, jog PVM neapmokestinamos tiekiamos prekės, skirtos laivams, naudojamiems navigacijoje atviroje jūroje ir gabenantiems keleivius už atlygį arba naudojamiems komercinės, gamybinės ar žvejybinės veiklos tikslais, aprūpinti kuru ir atsargomis.
            24. Pirmiausia reikia priminti, kad ši nuostata suformuluota taip pat kaip Šeštosios direktyvos, kurią Direktyva 2006/112 panaikino ir pakeitė, 15 straipsnio 4 punktas.
            25. Todėl Teisingumo Teismo praktika, susijusi su Šeštosios direktyvos 15 straipsnio 4 punktu, iš esmės yra svarbi aiškinant Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punktą.
            26. Pagal šią teismo praktiką laivų, naudojamų navigacijoje atviroje jūroje, aprūpinimas kuru ir atsargomis neapmokestinamas, nes tokios operacijos prilyginamos eksportui (Sprendimo Velker International Oil Company , C‑185/89, EU:C:1990:262, 21 punktas).
            27. Taigi, kadangi eksportui numatytas neapmokestinimas taikomas tik galutiniam prekių, kurias eksp ortuoja pardavėjas arba kurios eksportuojamos jo vardu, tiekimui, Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punkte nustatytas neapmokestinimas negali būti taikomas šių prekių tiekimui, kuris buvo įvykdytas ankstesniame pardavimo grandinės etape (šiuo klausimu žr. Sprendimo Velker International Oil Company , C‑185/89, EU:C:1990:262, 22 punktą).
            28. Šią išvadą patvirtina aplinkybė, kad neapmokestinimo išplėtimas, taikomas ankstesniais etapais nei galutinis prekių tiekimas laivų valdytojui, kuris jas naudos kuru ir atsargomis aprūpindamas laivus, reikalauja, kad valstybės narės įgyvendintų kontrolės ir priežiūros sistemas, siekdamos įsitikinti galutine šių prekių, tiektų neapmokestinant, paskirtimi. Šios sistemos visiškai nesupaprastintų administravimo, o tik sukurtų atitinkamoms valstybėms ir apmokestinamiesiems asmenims apribojimų, nesuderinamų su teisingu ir paprastu neapmokestinimo taikymu, numatytu Direktyvos 2006/112 131 straipsnyje (šiuo klausimu žr. Sprendimo Velker International Oil Company , C‑185/89, EU:C:1990:262, 24 punktą).
            29. Iš to matyti, kad, norint pasinaudoti Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punkte numatytu neapmokestinimu, prekių, skirtų navigacijoje atviroje jūroje naudojamiems laivams aprūpinti kuru ir atsargomis, tiekimas turi būti atliktas valdytojui, kuris jas panaudos, todėl tiekimas turi būti atliktas galutiniame šių prekių pardavimo grandinės etape.
            30. Todėl reikia išnagrinėti, ar prekių, skirtų laivams aprūpinti kuru ir atsargomis, tiekimas neatsiskleidusiems tarpininkams, kaip yra pagrindinėje byloje, atitinka ankstesniuose punktuose nurodytas sąlygas.
            31. Šiuo klausimu primintina, kad Direktyvoje 2006/112 nevartojama neatsiskleidusio tarpininko sąvoka.
            32. Tačiau iš šios direktyvos 14 straipsnio 2 dalies c punkto matyti, kad prekių tiekimu laikomas prekių perdavimas pagal sutartį, kurioje numatyta, kad perkant arba parduodant mokamas komisinis atlyginimas.
            33. Sutartis, kurioje numatytas komisinis atlyginimas, iš esmės yra susitarimas, kuriuo tarpininkas įsipareigoja savo vardu, bet trečiojo asmens sąskaita įvykdyti vieną ar kelis juridinius sandorius.
            34. Todėl prekių, skirtų aprūpinti kuru ir atsargomis, tiekimas neatsiskleidusiems tarpininkams, net jei jie veikia laivų valdytojų, kurie naudos prekes, sąskaita, Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punkto tikslais turi būti atskirtas nuo tiekimo šiems valdytojams.
            35. Taigi, prekių tiekimas neatsiskleidusiam tarpininkui nevyksta paskutiniame šių prekių pardavimo grandinės etape, nes laikoma, jog jis prekių įsigyja ne naudoti, o perparduoti tretiesiems asmenims.
            36. Iš to matyti, kad prekių, skirtų laivams aprūpinti kuru ir atsargomis, tiekimas neatsiskleidusiems tarpininkams, kaip yra pagrindinėje byloje, iš principo negali būti laikomas Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punkte numatytu tiekimu ir todėl jam negali būti taikomas šioje nuostatoje numatytas neapmokestinimas.
            37. Dėl Šeštosios direktyvos 15 straipsnio 6 punkto, kurio nuostatos beveik identiškai pakartotos Direktyvos 2006/112 148 straipsnio f punkte, Teisingumo Teismas vis dėlto pripažino, kad šioje nuostatoje numatytas neapmokestinimas gali būti taikomas orlaivio tiekimui ūkio subjektui, kuris pats nėra oro linijų bendrovė, už atlygį gabenanti daugiausia tarptautiniais maršrutais, tačiau kuris įsigyja šį orlaivį, kad jį išimtinai naudotų tokia bendrovė, bet šiai bendrovei neperduodamos teisės disponuoti orlaiviu kaip savininkei, kai toks naudojimas yra žinomas ir tinkamai nustatytas. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas, be kita ko, pažymėjo, kad, atsižvelgiant į aptariamo turto rūšį ir visų pirma į įregistravimo ir leidimų, kurie būtini norint jį naudoti, sistemą, patikrinimas, ar tokia bendrovė šį orlaivį faktiškai naudoja, valstybėms ir atitinkamiems ūkio subjektams nesukuria apribojimų, nesuderinamų su teisingu ir paprastu neapmokestinimo taikymu (šiuo klausimu žr. Sprendimo A , C‑33/11, EU:C:2012:482, 56 ir 57 punktus).
            38. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar ši teismo praktika yra reikšminga aiškinant Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punktą ir ar ji gali būti taikoma prekių, skirtų aprūpinti kuru ir atsargomis, tiekimui neatsiskleidusiems tarpininkams, kai tiekimo momentu iš anksto žinoma ir tinkamai nustatyta galutinė prekių paskirtis, ir mokesčių administratoriui pagal nacionalinės teisės aktų reikalavimus pateikiama tai patvirtinančių įrodymų.
            39. Šiuo klausimu pirmiausia primintina, kad Sprendimo A (C‑33/11, EU:C:2012:482) 53 punkte Teisingumo Teismas aiškiai nurodė, kad, kiek tai susiję su Šeštosios direktyvos 15 straipsnio 6 punkto, kurio tekstas identiškas Direktyvos 2006/112 148 straipsnio f punkto tekstui, aiškinimu, nereikėjo perkelti Sprendime Velker International Oil Company  (C‑185/89, EU:C:1990:262) padarytų išvadų dėl Šeštosios direktyvos 15 straipsnio 4 punkto, kurio tekstas identiškas Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punktui.
            40. Toliau primintina, kad nors Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a ir f punktuose numatytus neapmokestinimo atvejus sieja tai, kad neapmokestinimo taikymas priklauso nuo atitinkamų prekių panaudojimo, ne mažiau svarbu tai, kad numatytos prekės, t. y. kuras pirmuoju atveju ir orlaivis antruoju, yra visiškai skirtingo pobūdžio, todėl joms taikomos neapmokestinimo schemos nėra analogiškos.
            41. Be to, Direktyvos 2006/112 148 straipsnyje numatyti neapmokestinimo PVM atvejai yra savarankiškos Sąjungos teisės sąvokos, kurios dėl to turi būti aiškinamos ir taikomos vienodai visoje Sąjungoje (šiuo klausimu žr. Sprendimo Unterpertinger , C‑212/01, EU:C:2003:625, 34 punktą).
            42. Sprendime A (C‑33/11, EU:C:2012:482) Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad nagrinėjamas neapmokestinimas gali būti taikomas orlaivio tiekimui šio sprendimo 37 punkte nurodytomis sąlygomis, remdamasis, be kita ko, registracijos ir skrydžių leidimų taisyklėmis, egzistuojančiomis visose valstybėse narėse dėl to, kad visos šios valstybės yra Tarptautinės civilinės aviacijos konvencijos, minėtos šio sprendimo 3 punkte, šalys.
            43. Tačiau nėra nustatyta, kad visose valstybėse narėse egzistuotų bendros leidimų taisyklės ar sistemos, leidžiančios užtikrinti prekių, skirtų aprūpinti kuru ir atsargomis, faktinį panaudojimą navigacijoje atviroje jūroje naudojamuose laivuose.
            44. Iš to matyti, kad Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punkto vienodo taikymo nebūtų galima užtikrinti, kartu nepamynus supaprastinto administravimo tikslo, nurodyto šio sprendimo 28 punkte, jei ši nuostata turėtų būti aiškinama taip, kad ji taikoma prekių tiekimui ūkio subjektams, kurie nėra laivų, naudojamų navigacijoje atviroje jūroje, valdytojai, bet jas įsigyja, kad juos išimtinai naudotų šie valdytojai, net jei žinoma ir tinkamai nustatyta ši prekių paskirtis, ir mokesčių administratoriui pagal nacionalinės teisės aktų reikalavimus pateikiama tai patvirtinančių įrodymų.
            45. Todėl, nors kai kurios valstybės, kaip, atrodo, ir Lietuvos Respublika, individualiai nustatė sistemas, leidžiančias užtikrinti prekių, skirtų aprūpinti kuru ir atsargomis, faktinį panaudojimą navigacijoje atviroje jūroje naudojamuose laivuose, šio sprendimo 37 punkte nurodyta teismo praktika neturėtų būti laikoma reikšminga aiškinant Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punktą.
            46. Iš to, kas minėta, matyti, kad Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punkte numatytas neapmokestinimas iš principo netaikomas tiekimui neatsiskleidusiems tarpininkams, net jeigu tiekimo momentu iš anksto žinoma ir tinkamai nustatyta galutinė prekių paskirtis, ir mokesčių administratoriui pagal nacionalinės teisės aktų reikalavimus pateikiama tai patvirtinančių įrodymų.
            47. Tačiau iš Teisingumo Teismo turimos medžiagos ir FBK atstovų per posėdį pateiktų paaiškinimų matyti, kad pagrindinėje byloje FBK pati supildavo kurą į laivų, kuriems kuras skirtas, bakus. Tada ji išrašydavo atitinkamą sąskaitą faktūrą neatsiskleidusiems tarpininkams, turint omenyje, kad taip patiekto kuro kiekį buvo galima tiksliai nustatyti tik jį supylus.
            48. Šiomis aplinkybėmis negalima atmesti galimybės, kad nuosavybės teisės į kurą perdavimas šiems tarpininkams įvyksta tik jį supylus. Jei taip yra, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pažymėtina, kad toks nuosavybės teisės perdavimas įvyksta anksčiausiai tuo pačiu momentu, kai laivo valdytojai įgyja teisę realiai disponuoti kuru kaip jo savininkai.
            49. Iš tiesų, kaip teigė generalinė advokatė išvados 42–44 punktuose, nuo kuro supylimo į laivo bakus momento paprastai laikoma, kad laivo valdytojas turi teisę realiai disponuoti kuru kaip jo savininkas.
            50. Todėl reikia konstatuoti, kad tokiomis aplinkybėmis, nors pagal taikytinos nacionalinės teisės reikalavimus nuosavybės teisė į degalus formaliai buvo perduota tarpininkams, kurie, kaip preziumuojama, buvo neatsiskleidę tarpininkai, šie tarpininkai niekada negalėjo disponuoti patiektais kiekiais, o disponavimo kuru teisė priklausė laivų valdytojams nuo tada, kai FBK supildavo kurą.
            51. Kad sandoris būtų laikomas prekių tiekimu asmeniui, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2006/112 14 straipsnio 1 dalį, būtina, kad šis sandoris suteiktų šiam asmeniui teisę realiai disponuoti prekėmis kaip savininkui. Iš tiesų, pagal nusistovėjusią teismo praktiką „prekių tiekimo“ sąvoka, įtvirtinta šioje nuostatoje, reiškia ne nuosavybės teisės perdavimą taikomoje nacionalinėje teisėje numatytais būdais, bet apima visus materialiojo turto perleidimo sandorius, kuriais viena šalis suteikia kitai šaliai teisę disponuoti tuo turtu taip, lyg ji būtų šio turto savininkė (Sprendimo Evita-K , C‑78/12, EU:C:2013:486, 33 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
            52. Iš to matyti, kad, esant šio sprendimo 48 punkte nurodytai prielaidai, ūkio subjekto, kaip antai FBK, atlikti sandoriai turi būti laikomi ne prekių tiekimais neatsiskleidusiam tarpininkui, o tiekimais tiesiogiai laivo valdytojams, kuriems gali būti taikomas Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punkte numatytas neapmokestinimas.
            53. Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 2006/112 148 straipsnio a punktas turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje numatytas neapmokestinimas iš esmės netaikomas prekių, skirtų aprūpinti kuru ir atsargomis, tiekimui neatsiskleidusiems tarpininkams, net kai tiekimo momentu iš anksto žinoma ir tinkamai nustatyta galutinė prekių paskirtis, ir mokesčių administratoriui pagal nacionalinės teisės aktų reikalavimus pateikiama tai patvirtinančių įrodymų. Tačiau tokiomis kaip pagrindinės bylos aplinkybėmis šis neapmokestinimas gali būti taikomas, jeigu nuosavybės teisės į atitinkamas prekes perdavimas šiems tarpininkams įvyksta anksčiausiai tuo pačiu momentu, kai navigacijoje atviroje jūroje naudojamų laivų valdytojai realiai įgyja teisę disponuoti šiomis prekėmis kaip jų savininkai, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
            Dėl bylinėjimosi išlaidų
            54. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

            Rezoliucinė dalis
            Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
            2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 148 straipsnio a punktas turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje numatytas neapmokestinimas iš esmės netaikomas prekių, skirtų aprūpinti kuru ir atsargomis, tiekimui neatsiskleidusiems tarpininkams, net kai tiekimo momentu iš anksto žinoma ir tinkamai nustatyta galutinė prekių paskirtis, ir mokesčių administratoriui pagal nacionalinės teisės aktų reikalavimus pateikiama tai patvirtinančių įrodymų. Tačiau tokiomis kaip pagrindinės bylos aplinkybėmis šis neapmokestinimas gali būti taikomas, jeigu nuosavybės teisės į atitinkamas prekes perdavimas šiems tarpininkams įvyksta anksčiausiai tuo pačiu momentu, kai navigacijoje atviroje jūroje naudojamų laivų valdytojai realiai įgyja teisę disponuoti prekėmis kaip jų savininkai, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.


title: 2012 m. balandžio 26 d. Teisingumo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas.#The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs prieš Able UK Ltd.#Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Jungtinė Karalystė) prašymas priimti prejudicinį sprendimą.#PVM – Direktyva 2006/112/EB – Neapmokestinimo atvejai – 151 straipsnio 1 dalies c punktas – Nusidėvėjusių Amerikos jūrų laivyno laivų išmontavimas valstybės narės teritorijoje.#Byla C‑225/11.

text:
         TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
      2012 m. balandžio 26 d. (
            *1
         )
      „PVM — Direktyva 2006/112/EB — Neapmokestinimo atvejai — 151 straipsnio 1 dalies c punktas — Nusidėvėjusių Amerikos jūrų laivyno laivų išmontavimas valstybės narės teritorijoje“
      Byloje C-225/11
      dėl Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Jungtinė Karalystė) 2011 m. gegužės 9 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2011 m. gegužės 13 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

         The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

      prieš

         Able UK Ltd

      TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
      kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Prechal (pranešėjas), teisėjai K. Schiemann ir L. Bay Larsen,
      generalinis advokatas P. Mengozzi,
      kancleris A. Calot Escobar,
      atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
      išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

               —

               Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos L. Seeboruth,

               —

               Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos M. Szpunar,

               —

               Europos Komisijos, atstovaujamos R. Lyal ir C. Soulay,

         atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
      priima šį

         Sprendimą

               1

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, p. 1, toliau – PVM direktyva) 151 straipsnio 1 dalies c punkto išaiškinimu.

               2

               Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (toliau – Commissioners) ir Able UK Ltd (toliau – Able) ginčą dėl pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM), taikomo nusidėvėjusių Amerikos jūrų laivyno laivų išmontavimo paslaugoms.

         Teisinis pagrindas

         Tarptautinė teisė

               3

               1949 m. balandžio 4 d. Vašingtone (Jungtinės Valstijos) pasirašyta Šiaurės Atlanto sutartis.

               4

               1952 m. rugpjūčio 28 d. Paryžiuje pasirašyto Protokolo dėl tarptautinių karinių vadaviečių, įsteigtų įgyvendinant Šiaurės Atlanto sutartį, statuso (toliau – Protokolas dėl karinių vadaviečių) VIII straipsnio 1 punkte numatyta:
               „Siekiant palengvinti Sąjungininkų vadaviečių steigimą, statybą, išlaikymą ir veiklą, šios vadavietės yra atleidžiamos, kiek tai įmanoma, nuo muitų ir mokesčių, susijusių su jų išlaidomis bendros gynybos interesais ir vien tik oficialiai veiklai, ir kiekviena šio Protokolo Šalis pradeda derybas su visomis jos teritorijoje veikiančiomis Sąjungininkų vadavietėmis, kad būtų sudaryti susitarimai šiai nuostatai įgyvendinti.“

         Sąjungos teisė

               5

               Pagal PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalį:
               „Valstybės narės PVM neapmokestina šių sandorių, pagal kuriuos:
               <…>

                        c)

                        tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos valstybėje narėje, kuri yra Šiaurės Atlanto Sutarties šalis, ir kurios yra skirtos kitų šios Sutarties šalių ginkluotosioms pajėgoms ar jas lydinčiam civiliniam personalui naudoti ar jų valgykloms aprūpinti, kai tokios pajėgos dalyvauja bendrose gynybos operacijose;

                        d)

                        tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos kitoje valstybėje narėje, kurios yra skirtos bet kurios valstybės narės, kuri yra Šiaurės Atlanto Sutarties šalis, bet ne pačios paskirties valstybės narės ginkluotosioms pajėgoms ar jas lydinčiam civiliniam personalui naudoti ar jų valgykloms aprūpinti, kai tokios pajėgos dalyvauja bendrose gynybos operacijose;

                  <…>“

         Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

               6

               Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Able su United States Department of Transportation Maritime Administration (Jungtinių Valstijų Transporto departamento Jūrų administracija) sudarė sutartį dėl trylikos laivų, naudotų Amerikos jūrų laivyne, vėliau perduotų saugoti atsargos laivynui ir prišvartuotų Džeimso upėje Virdžinijoje (Jungtinės Valstijos), išmontavimo. Sutartį sudaro dvi atskiros dalys. Pirma, laivai turėjo būti paruošti, paskui iš Jungtinių Valstijų nutempti į Jungtinę Karalystę. Antra, nutempti į Able bazę, esančią Tysaide (Jungtinė Karalystė), jie turėjo būti išmontuoti. Jungtinių Valstijų vyriausybės inspektoriai turėjo dalyvauti atliekant visus veiksmus per visą sutarties galiojimo laikotarpį.

               7

               2008 m. rugpjūčio 27 d. laišku Able paprašė Commissioners priimti sprendimą dėl jos teikiamų išmontavimo paslaugų apmokestinimo PVM. Able tvirtino, kad jos teikiamos paslaugos neapmokestinamos PVM pagal 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23) 15 straipsnio 10 punkto trečią įtrauką, vėliau pakeistą PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punktu.

               8

               2008 m. spalio 15 d.Commissioners priėmė sprendimą, pagal kurį Able suteiktos išmontavimo paslaugos apmokestinamos standartiniu PVM tarifu. 2008 m. spalio 21 d. ši bendrovė paprašė persvarstyti minėtą sprendimą. 2008 m. lapkričio 18 d.Commissioners šį sprendimą patvirtinus, Able pateikė skundą First-tier Tribunal (Tax Chamber), o šis 2009 m. lapkričio 24 d. sprendimu nusprendė, kad Able teikiamos laivų išmontavimo paslaugos neapmokestinamos PVM.

               9

                  Commissioners dėl šio sprendimo pateikė skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Anot jų, PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punktas taikomas tik valstybės, kuri yra Šiaurės Atlanto sutarties šalis, ginkluotosioms pajėgoms, esančioms valstybėje narėje, kuri yra kita šios sutarties šalis, ir tik jei šios pajėgos dalyvauja veikloje, tiesiogiai susijusioje su bendra gynybos operacija.

               10

               Manydamas, kad sprendimui nagrinėjamoje byloje priimti reikalingas PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punkto išaiškinimas, Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
               „Ar [PVM direktyvos] 151 straipsnio 1 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad pagal jį PVM neapmokestinamas nusidėvėjusių Amerikos jūrų laivyno laivų išmontavimo paslaugų teikimas United States Department of Transportation Maritime Administration Jungtinėje Karalystėje esant kuriai nors ar abiem šioms aplinkybėms:

                        a)

                        kai šios paslaugos nebuvo suteiktos bendroje gynybos operacijoje dalyvaujančių NATO [Šiaurės Atlanto sutarties organizacija] narės ginkluotųjų pajėgų vienetui ar jas lydintiems civiliams darbuotojams;

                        b)

                        kai šios paslaugos nebuvo suteiktos Jungtinėje Karalystėje dislokuotų ar laikinai esančių NATO narės ginkluotųjų pajėgų vienetui ar jas lydintiems civiliams darbuotojams?“

         Dėl prejudicinio klausimo

               11

               Kalbant apie pirmąją pateikto klausimo dalį, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad ji kilo dėl PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punkto formuluotės. Iš tiesų, dėl šios formuluotės būtų galima skaityti paskutinę šios nuostatos sakinio dalį, t. y. žodžius „kai tokios pajėgos dalyvauja bendrose gynybos operacijose“, kaip susijusią tik su prieš pat ją esančia sakinio dalimi, t. y. „[tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos] jų valgykloms aprūpinti“, o ne kaip susijusią su visa šia nuostata. Tai, kad kai kuriose kalbinėse versijose, pavyzdžiui, anglų ir prancūzų, prieš šią paskutinę sakinio dalį nėra kablelio, galėtų patvirtinti tokį aiškinimą.

               12

               Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad kai kuriose šios nuostatos kalbinėse versijose, pavyzdžiui, ispanų, danų ir olandų, šioje vietoje kablelis yra. Šiomis aplinkybėmis kablelio buvimas ar nebuvimas negali būti laikomas lemiamu aiškinant PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punktą.

               13

               Iš tiesų, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką vienoje Sąjungos teisės nuostatos kalbinių versijų vartojama formuluotė negali būti vienintelis šios nuostatos aiškinimo pagrindas ar įgyti dėl to prioritetą kitų kalbinių versijų atžvilgiu. Toks požiūris būtų nesuderinamas su vienodo Sąjungos teisės taikymo reikalavimu. Taigi, esant įvairių kalbinių versijų neatitikimų, nagrinėjama nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į teisės nuostatų, kurių dalis ji yra, bendrą struktūrą ir tikslą (žr., be kita ko, 2011 m. kovo 3 d. Sprendimo Komisija prieš Nyderlandus, C-41/09, Rink. p. I-831, 44 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               14

               Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pagal taip pat nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką neapmokestinimo PVM atvejai, įskaitant PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punkte nustatytą neapmokestinimo atvejį, turi būti aiškinami siaurai, nes jie yra bendrojo principo, pagal kurį kiekviena apmokestinamojo asmens už atlygį suteikta paslauga apmokestinama šiuo mokesčiu, išimtis (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Feltgen ir Bacino Charter Company, C-116/10, Rink. p. I-14187, 19 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               15

               Tačiau aiškinant, kad PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punkto paskutinė sakinio dalis susijusi tik su prieš ją esančia sakinio dalimi, šioje nuostatoje numatytam neapmokestinimo atvejui tektų pripažinti ne tik plačią, bet ir nenuoseklią taikymo sritį, kaip teisingai pažymėjo Jungtinės Karalystės vyriausybė.

               16

               Iš tiesų, jei būtų laikomasi tokio aiškinimo, prekių tiekimas ir paslaugų teikimas valstybėse narėse, kurios yra Šiaurės Atlanto sutarties šalys, kitų šios sutarties šalių ginkluotosioms pajėgoms, kad jas naudotų šios pajėgos ar jas lydintys civiliai darbuotojai, būtų neapmokestinami PVM bet kuriomis aplinkybėmis, nors tiekiamos prekės ir teikiamos paslaugos jų valgykloms aprūpinti būtų neapmokestinamos, tik jei šios pajėgos dalyvautų bendroje gynybos operacijoje. Tačiau toks PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punkte numatyto neapmokestinimo apimties diferencijavimas, atrodo, neturi jokios prasmės.

               17

               Be to, ši nuostata turi būti suprantama atsižvelgiant į ja nustatyto neapmokestinimo tikslą. Kalbant apie šį tikslą, nėra jokių duomenų, kad juo būtų siekiama, kaip buvo minėta prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, sukliudyti valstybėms narėms, kurios yra Šiaurės Atlanto sutarties šalys, pasinaudoti mokestiniu pranašumu, atsirandančiu dėl jų įstojimo į NATO. Be to, kaip pažymėjo pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, toks tikslas reikštų, kad egzistuoja bendro pobūdžio tiekiamų prekių ir teikiamų paslaugų, susijusių su dėl narystės NATO prisiimtais įsipareigojimais, įskaitant pačios valstybės narės, kurioje tiekiamos šios prekės ar teikiamos šios paslaugos, ginkluotųjų pajėgų, neapmokestinimas. Tačiau akivaizdu, kad PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punkte nenustatomas tokios apimties neapmokestinimas.

               18

               Tačiau atrodo, kad Sąjungos teisės aktų leidėjo tikslas priimant šią nuostatą labiau turėtų būti suprantamas, kaip teigia Europos Komisija, kaip tikslas, kuriuo siekiama leisti valstybėms narėms laikytis tam tikrų prisiimtų įsipareigojimų, susijusių su naryste NATO. Tačiau iš jokios Teisingumo Teismui pateiktos informacijos negalima daryti išvados, kad 151 straipsnio 1 dalies c punktą reikėtų aiškinti taip, kaip nurodyta šio sprendimo 15 punkte, kad tokie įsipareigojimai galėtų būti įgyvendinami.

               19

               Priešingai, Protokolo dėl karinių vadaviečių VIII straipsnyje, kuriuo, kaip pažymi Komisija, konkrečiai rėmėsi Sąjungos teisės aktų leidėjas, priimdamas PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punktą, kaip tik nurodomas neapmokestinimas muitais ir mokesčiais, susijusiais su patirtomis išlaidomis „bendros gynybos interesais“.

               20

               Todėl PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad tokia paslauga, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, atlikta valstybėje narėje, kuri yra Šiaurės Atlanto sutarties šalis, ir apimanti kitos šios sutarties šalies nusidėvėjusių jūrų laivyno laivų išmontavimą, neapmokestinama PVM pagal šią nuostatą, tik jeigu ši paslauga teikiama šios kitos valstybės ginkluotųjų pajėgų, dalyvaujančių bendroje gynybos operacijoje, vienetui ar jas lydintiems civiliams darbuotojams.

               21

               Kalbant apie antrą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateikto klausimo dalį reikia pažymėti, kad pačioje PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punkto formuluotėje nenurodyta, ar tam, kad valstybėje narėje, kuri yra Šiaurės Atlanto sutarties šalis, teikiamos paslaugos, kaip antai nagrinėjamosios pagrindinėje byloje, būtų neapmokestinamos PVM, jos turi būti teikiamos atitinkamos valstybės narės teritorijoje dislokuotų ar laikinai esančių kitos šios sutarties šalies ginkluotųjų pajėgų vienetui ar jas lydintiems civiliams darbuotojams.

               22

               Tačiau pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į priėmimo aplinkybes bei teisės nuostatomis, kurių dalis ji yra, siekiamus tikslus (žr., be kita ko, minėto Sprendimo Feltgen ir Bacino Charter Company 12 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

               23

               Kiek tai susiję su PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punkto priėmimo aplinkybėmis, kaip teisingai pažymi Jungtinės Karalystės ir Lenkijos vyriausybės, reikia atsižvelgti į to paties straipsnio 1 dalies d punktą. Nors pagal pirmąją iš šių dviejų nuostatų tam tikromis sąlygomis PVM neapmokestinamas prekių tiekimas ir paslaugų teikimas valstybėse narėse, kurios yra Šiaurės Atlanto sutarties šalys, skirtas kitų šios sutarties šalių ginkluotosioms pajėgoms, pagal antrąją nuostatą tomis pačiomis sąlygomis neapmokestinamas prekių tiekimas ir paslaugų teikimas, atliekamas kitoje valstybėje narėje ir skirtas bet kurios kitos Šiaurės Atlanto sutarties šalies nei paskirties valstybė narė ginkluotosioms pajėgoms.

               24

               Remiantis šiomis dviem nuostatomis darytina išvada, kaip jau nurodyta šio sprendimo 17 punkte, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas norėjo netaikyti neapmokestinimo PVM tiekiamoms prekėms ir teikiamoms paslaugoms, skirtoms priimančios valstybės, kurioje tiekiamos šios prekės ar teikiamos šios paslaugos, ginkluotosioms pajėgoms.

               25

               Tačiau, pirma, ši išimtis, kiek ji taikoma konkrečiai ginkluotosioms pajėgoms, dislokuotoms ar laikinai esančioms savo valstybės narės teritorijoje, jau parodo, kad ginkluotųjų pajėgų dislokavimo ar laikino buvimo vieta yra svarbi taikant šias nuostatas.

               26

               Antra, jei PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punktas būtų aiškinamas taip, kad pagal jį PVM neapmokestinamas prekių tiekimas ir paslaugų teikimas valstybėje narėje, kuri yra Šiaurės Atlanto sutarties šalis, skirtas kitos šios sutarties šalies ginkluotosioms pajėgoms, net jei šios pajėgos nėra dislokuotos ar laikinai nėra šios valstybės narės teritorijoje, galiausiai šios prekės ar paslaugos galėtų būti neapmokestinant PVM tiekiamos ar teikiamos kitos valstybės narės ginkluotosioms pajėgoms, kurios dislokuotos ar laikinai yra pastarosios valstybės teritorijoje. Tačiau toks šios nuostatos aiškinimas prieštarautų Sąjungos teisės aktų leidėjo valiai, nurodytai šio sprendimo 24 punkte.

               27

               Todėl atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ir, be to, į būtinybę neapmokestinimo PVM atvejus aiškinti siaurai, kaip priminta šio sprendimo 14 punkte, PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad pagal jį jame numatytomis sąlygomis PVM neapmokestinamas prekių tiekimas ir paslaugų teikimas valstybėje narėje, kuri yra Šiaurės Atlanto sutarties šalis, skirtas kitos šios sutarties šalies ginkluotosioms pajėgoms, jeigu jos dislokuotos ar laikinai yra atitinkamos valstybės narės teritorijoje.

               28

               Remiantis Teisingumo Teismui pateikta bylos medžiaga, negalima daryti išvados, kad šią nuostatą reikėtų aiškinti kitaip, nei nurodyta ankstesniame punkte, kad valstybės narės galėtų laikytis prisiimtų įsipareigojimų NATO.

               29

               Priešingai, remiantis Protokolo dėl karinių vadaviečių VIII straipsniu, darytina išvada, kad numatant neapmokestinimą muitais ir mokesčiais, siekiant palengvinti sąjungininkų vadaviečių steigimą, statybą, išlaikymą ir veiklą valstybės, kuri yra Šiaurės Atlanto sutarties šalis, teritorijoje, šis straipsnis pagal apibrėžimą reiškia, kad kalbama apie šioje valstybėje dislokuotas ar laikinai esančias ginkluotąsias pajėgas.

               30

               Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti, jog PVM direktyvos 151 straipsnio 1 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad tokia paslauga, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, teikiama valstybėje narėje, kuri yra Šiaurės Atlanto sutarties šalis, ir apimanti kitos šios sutarties šalies nusidėvėjusių jūrų laivyno laivų išmontavimą, neapmokestinama PVM pagal šią nuostatą, tik jeigu:

                        —

                        ši paslauga teikiama šios kitos valstybės ginkluotųjų pajėgų, dalyvaujančių bendroje gynybos operacijoje, vienetui ar jas lydintiems civiliams darbuotojams ir kai

                        —

                        ta pati paslauga teikiama šių ginkluotųjų pajėgų, dislokuotų ar laikinai esančių atitinkamos valstybės narės teritorijoje, vienetui ar jas lydintiems civiliams darbuotojams.

         Dėl bylinėjimosi išlaidų

               31

               Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

               Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:

                     2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 151 straipsnio 1 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad tokia paslauga, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, teikiama valstybėje narėje, kuri yra Šiaurės Atlanto sutarties šalis, ir apimanti kitos šios sutarties šalies nusidėvėjusių jūrų laivyno laivų išmontavimą, neapmokestinama pridėtinės vertės mokesčiu pagal šią nuostatą, tik jeigu:

                        —

                           ši paslauga teikiama šios kitos valstybės ginkluotųjų pajėgų, dalyvaujančių bendroje gynybos operacijoje, vienetui ar jas lydintiems civiliams darbuotojams ir kai

                        —

                           ta pati paslauga teikiama šių ginkluotųjų pajėgų, dislokuotų ar laikinai esančių atitinkamos valstybės narės teritorijoje, vienetui ar jas lydintiems civiliams darbuotojams.

                     Parašai.

            (
            *1
         )	Proceso kalba: anglų.