title: Byla T-450/20: 2020 m. liepos 15 d. pareikštas ieškinys byloje Tempora / Parlamentas

text:
               2020 8 24

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 279/64

      2020 m. liepos 15 d. pareikštas ieškinys byloje Tempora / Parlamentas

      (Byla T-450/20)
      (2020/C 279/80)
      Proceso kalba: prancūzų

         Šalys

         Ieškovė: Tempora (Forestas, Belgija), atstovaujama advokatų A. Delvaux ir R. Simar

         Atsakovas: Europos Parlamentas

         Reikalavimai

      Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:

                  —

                  pripažinti ieškinį dėl panaikinimo priimtinu;

                  —

                  panaikinti sprendimą (data nežinoma), kuriuo Europos Parlamentas nusprendė sudaryti sutartį su SPRL IMAGINA EU;

                  —

                  priteisti iš Europos Parlamento bylinėjimosi išlaidas.

         Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

      Grįsdama ieškinį dėl sprendimo sudaryti sutartį su kitu dalyviu pagal viešąjį kvietimą dalyvauti konkurse COMM/AWD/2019/421, ieškovė remiasi dviem pagrindais.

                  1.

                  Pirmasis ieškinio pagrindas grindžiamas specifikacijų 15 straipsnio 2 dalies, išsamaus patikrinimo ir atidumo pareigų, lygybės, konkurencijos ir skaidrumo principų, 2018 m. liepos 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) 2018/1046 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių, kuriuo iš dalies keičiami reglamentai (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 ir Sprendimas Nr. 541/2014/ES, bei panaikinamas Reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 (OL L 193, 2018, p. 1), (toliau – Reglamentas 2018/1046) 170 straipsnio 1 dalies pažeidimais. Šiuo klausimu ieškovė mano, kad Parlamentas turėjo sudaryti sutartį su ja, nes SPRL IMAGINA EU neturėjo pakankamų ekonominių ir finansinių galimybių, todėl negalėjo būti atrinkta.

                  2.

                  Antrasis ieškinio pagrindas grindžiamas Reglamento 2018/1046 I priedo 23 punkto ir specifikacijų 16 straipsnio, lygybės, konkurencijos ir skaidrumo principų, taip pat išsamaus patikrinimo ir atidumo pareigų pažeidimais. Ieškovė teigia, kad SPRL IMAGINA EU pasiūlyme pateiktos kainos yra neįprastai mažos ir kad jos negalėjo būti laikomos priimtinomis.


title: Teismo Sprendimas 2020 m. gegužės 13 d. byloje E-4/19 Campbell prieš Norvegijos Vyriausybę, kuriai atstovauja Imigracijos reikalų apeliacinė taryba (Utlendingsnemnda, UNE) (Laisvas darbuotojų judėjimas – Direktyva 2004/38/EB – Teisė gyventi šalyje – Išvestinės trečiųjų šalių piliečių teisės) 2020/C 283/03

text:
               27.8.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 283/3

      TEISMO SPRENDIMAS
      2020 m. gegužės 13 d.
      byloje E-4/19
      Campbell
      prieš
      Norvegijos Vyriausybę, kuriai atstovauja Imigracijos reikalų apeliacinė taryba (Utlendingsnemnda, UNE)

            (Laisvas darbuotojų judėjimas – Direktyva 2004/38/EB – Teisė gyventi šalyje – Išvestinės trečiųjų šalių piliečių teisės)

      (2020/C 283/03)
      Byloje E-4/19 Campbell prieš Norvegijos Vyriausybę, kuriai atstovauja Imigracijos reikalų apeliacinė taryba (Utlendingsnemnda, UNE) dėl Norvegijos Aukščiausiojo Teismo (Norges Høyesterett) PRAŠYMO Teismui pagal ELPA valstybių susitarimo dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo 34 straipsnį išaiškinti 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičiančią Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinančią direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB, ypač jos 7 straipsnio 1 dalies b punktą, taikomą kartu su 7 straipsnio 2 dalimi, Teismas, kurį sudaro pirmininkas Pállis Hreinssonas ir teisėjai Peras Christiansenas ir Berndas Hammermannas (pranešėjas), 2020 m. gegužės 13 d. priėmė sprendimą, kurio rezoliucinė dalis yra tokia:

                  1.

                  Tais atvejais, kai EEE pilietis kaip darbuotojas pasinaudoja EEE susitarimo 28 straipsnyje įtvirtinta teise ir realiai apsigyvena kitoje EEE valstybėje, taip sukurdamas šeimos gyvenimą arba jam sudarydamas palankesnes sąlygas, tam, kad ta teisė būtų veiksminga, reikia, kad EEE piliečiui grįžus į kilmės EEE valstybę jo šeimos gyvenimas galėtų tęstis.
                  Kalbant apie EEE pilietį, kuris nevykdė ekonominės veiklos, Direktyvos 2004/38/EB 7 straipsnio 1 dalies b punktas ir 2 dalis taikomi tuo atveju, kai EEE pilietis, kuris nevykdė ekonominės veiklos, grįžta į kilmės EEE valstybę kartu su šeimos nariu, pavyzdžiui, sutuoktiniu, kuris yra trečiosios šalies pilietis.

                  2.

                  Bet koks EEE piliečio gyvenimo EEE valstybėje, kuri nėra jo kilmės EEE valstybė, laikotarpis pagal Direktyvos 2004/38/EB 7 straipsnio 1 ir 2 dalis ir laikantis jose nustatytų sąlygų, per kurį EEE pilietis sukūrė šeimos gyvenimą su trečiosios šalies piliečiu arba jam sudarė palankesnes sąlygas, suteikia tam trečiosios šalies piliečiui išvestinę teisę EEE piliečio grįžimo į kilmės EEE valstybę atveju joje gyventi. Gyvenimo šalyje samprata turi būti aiškinama taip, kad reikštų, jog yra leidžiami pagrįsti nebuvimo šalyje laikotarpiai, kurie gali būti susiję su darbu arba ne ir kurie dėl savo trukmės neprieštarauja realiam gyvenimui šalyje ir nėra su juo nesuderinami. Tai nedaro poveikio Direktyvos 2004/38/EB 35 straipsniui. Tačiau tai, kad EEE pilietis sąmoningai atsiduria padėtyje, suteikiančioje teisę gyventi kitoje EEE valstybėje, savaime nėra pakankamas pagrindas preziumuoti esant piktnaudžiavimą.


title: Teismo sprendimas 2020 m. gegužės 4 d. byloje E-6/19 Baudžiamoji byla prieš H ir I (Reglamentas (EB) Nr. 561/2006 – 13 straipsnio 1 dalies m punktas – Specializuotos pinigus ir (arba) vertybes vežančios transporto priemonės – Reisai be krovinio – Lydinčios transporto priemonės) 2020/C 283/04

text:
               27.8.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 283/4

      TEISMO SPRENDIMAS
      2020 m. gegužės 4 d.
      byloje E-6/19
      Baudžiamoji byla prieš H ir I

            (Reglamentas (EB) Nr. 561/2006 – 13 straipsnio 1 dalies m punktas – Specializuotos pinigus ir (arba) vertybes vežančios transporto priemonės – Reisai be krovinio – Lydinčios transporto priemonės)

      (2020/C 283/04)
      Byloje E-6/19 Baudžiamoji byla prieš H ir I dėl Lichtenšteino kunigaikštiškojo apeliacinio teismo (Fürstliches Obergericht) PRAŠYMO Teismui pagal ELPA valstybių susitarimo dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo 34 straipsnį išaiškinti 2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 561/2006 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo ir iš dalies keičiantį Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 3821/85 ir (EB) Nr. 2135/98 bei panaikinantį Reglamentą (EEB) Nr. 3820/85, Teismas, kurį sudaro pirmininkas Pállis Hreinssonas ir teisėjai Peras Christiansenas (pranešėjas) ir Berndas Hammermannas, 2020 m. gegužės 4 d. priėmė sprendimą, kurio rezoliucinė dalis yra tokia:

                  1.

                              a)

                              Reglamento (EB) Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies m punkte nustatyta išimtis, taikoma vežimui specializuotomis pinigus ir (arba) vertybes vežančiomis transporto priemonėmis, taip pat turi būti taikoma reisams be krovinio, t. y. reisams iki tokių transporto priemonių pakrovimo ir po jo.

                              b)

                              Reglamento (EB) Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies m punkte nustatyta išimtis lydinčiai transporto priemonei taikoma tuo atveju, jei ta lydinti transporto priemonė yra neatsiejama ir būtina pinigų ir (arba) vertybių vežimo specializuota transporto priemone dalis.

                  2.

                  Sankcijų pagal Reglamento (EB) Nr. 561/2006 19 straipsnį skirti negalima ir jos nėra nei būtinos, nei proporcingos, jei atitinkamais reisais specializuotomis pinigus ir (arba) vertybes vežančiomis transporto priemonėmis buvo vykstama kitų EEE valstybių teritorijoje, kai tos EEE valstybės taikė Reglamento (EB) Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies m punkte nustatytą išimtį, ir yra tenkinamos bet kokios individualios tokių išimčių taikymo sąlygos, todėl pažeidimas nebuvo padarytas.

                  3.

                  Reglamento (EB) Nr. 561/2006 6 straipsnio 5 dalyje nereikalaujama, kad tais atvejais, kai EEE valstybė yra nustačiusi išimtį pagal Reglamento (EB) Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies m punktą, specializuotos pinigus ir (arba) vertybes vežančios transporto priemonės vairuotojas bet kurį Reglamento (EB) Nr. 561/2006 4 straipsnio e punkte apibrėžtą laiką ir transporto priemonės vairavimo laiką fiksuotų kaip „kitus darbus“.


title: Byla C-311/18: 2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas byloje (High Court (Airija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Data Protection Commissioner / Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – 7, 8 ir 47 straipsniai – Reglamentas (ES) 2016/679 – 2 straipsnio 2 dalis – Taikymo sritis – Asmens duomenų perdavimai į trečiąsias valstybes komerciniais tikslais – 45 straipsnis – Komisijos sprendimas dėl tinkamumo – 46 straipsnis – Duomenų perdavimas taikant tinkamas apsaugos priemones – 58 straipsnis – Priežiūros institucijų įgaliojimai – Trečiosios valstybės valdžios institucijų atliekamas perduotų duomenų tvarkymas nacionalinio saugumo tikslais – Trečiojoje valstybėje užtikrinamo tinkamo apsaugos lygio vertinimas – Sprendimas 2010/87/ES – Standartinės į trečiąsias valstybes perduodamų asmens duomenų apsaugos sąlygos – Duomenų valdytojo užtikrinamos tinkamos apsaugos priemonės – Galiojimas – Įgyvendinimo sprendimas (ES) 2016/1250 – Europos Sąjungos ir Jungtinių Amerikos Valstijų „privatumo skydo“ užtikrinamos apsaugos tinkamumas – Galiojimas – Fizinio asmens, kurio duomenys buvo perduoti iš Europos Sąjungos į Jungtines Amerikos Valstijas, skundas)

text:
               7.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 297/4

      2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas byloje (High Court (Airija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Data Protection Commissioner / Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems

      (Byla C-311/18) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis - Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija - 7, 8 ir 47 straipsniai - Reglamentas (ES) 2016/679 - 2 straipsnio 2 dalis - Taikymo sritis - Asmens duomenų perdavimai į trečiąsias valstybes komerciniais tikslais - 45 straipsnis - Komisijos sprendimas dėl tinkamumo - 46 straipsnis - Duomenų perdavimas taikant tinkamas apsaugos priemones - 58 straipsnis - Priežiūros institucijų įgaliojimai - Trečiosios valstybės valdžios institucijų atliekamas perduotų duomenų tvarkymas nacionalinio saugumo tikslais - Trečiojoje valstybėje užtikrinamo tinkamo apsaugos lygio vertinimas - Sprendimas 2010/87/ES - Standartinės į trečiąsias valstybes perduodamų asmens duomenų apsaugos sąlygos - Duomenų valdytojo užtikrinamos tinkamos apsaugos priemonės - Galiojimas - Įgyvendinimo sprendimas (ES) 2016/1250 - Europos Sąjungos ir Jungtinių Amerikos Valstijų „privatumo skydo“ užtikrinamos apsaugos tinkamumas - Galiojimas - Fizinio asmens, kurio duomenys buvo perduoti iš Europos Sąjungos į Jungtines Amerikos Valstijas, skundas)
      (2020/C 297/05)
      Proceso kalba: anglų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         High Court (Airija)

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovas: Data Protection Commissioner

         Atsakovai: Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems

         dalyvaujant: The United States of America, Electronic Privacy Information Centre, BSA Business Software Alliance Inc., Digitaleurope

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) 2 straipsnio 1 ir 2 dalys turi būti aiškinamos taip, kad į šio reglamento taikymo sritį patenka asmens duomenų perdavimas, atliktas komerciniais tikslais valstybėje narėje įsteigto ūkio subjekto kitam trečiojoje šalyje įsteigtam ūkio subjektui, nepaisant to, ar atliekant šį perdavimą arba po jo atitinkamos trečiosios šalies valdžios institucijos gali tvarkyti šiuos duomenis visuomenės saugumo, gynybos ir valstybės saugumo tikslais.

                  2.

                  Reglamento 2016/679 46 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies c punktas turi būti aiškinami taip, kad šiose nuostatose reikalaujamomis tinkamomis apsaugos priemonėmis, įgyvendinamomis teisėmis ir veiksmingomis duomenų subjektų teisių gynimo priemonėmis turi būti užtikrinama, kad asmenų, kurių asmens duomenys perduodami į trečiąją šalį remiantis standartinėmis duomenų apsaugos sąlygomis, teisių apsaugos lygis būtų iš esmės lygiavertis tam, kuris garantuojamas Europos Sąjungoje šiuo reglamentu, siejamu su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija. Šiuo tikslu, vertinant tokio perdavimo atveju užtikrinamą apsaugos lygį, be kita ko, turi būti atsižvelgta ir į duomenų valdytojo ar jo duomenų tvarkytojo, įsteigtų Europos Sąjungoje, ir perduodamų duomenų gavėjo, įsteigto atitinkamoje trečiojoje šalyje, sudarytų sutarčių sąlygas, ir, kiek tai susiję su galima šios trečiosios šalies valdžios institucijų prieiga prie taip perduotų asmens duomenų, į atitinkamus šios šalies teisinės sistemos aspektus, be kita ko, nurodytus to reglamento 45 straipsnio 2 dalyje.

                  3.

                  Reglamento 2016/679 58 straipsnio 2 dalies f ir j punktai turi būti aiškinami taip, kad, nebent Europos Komisija yra teisėtai priėmusi sprendimą dėl tinkamumo, kompetentinga priežiūros institucija turi sustabdyti arba uždrausti duomenų perdavimą į trečiąją šalį, grindžiamą Komisijos priimtomis standartinėmis duomenų apsaugos sąlygomis, jei, atsižvelgdama į visas konkrečias šio perdavimo aplinkybes, mano, kad šioje trečiojoje šalyje šių sąlygų nesilaikoma arba jų negalima laikytis ir kad kitomis priemonėmis negalima užtikrinti pagal Sąjungos teisę, visų pirma pagal šio reglamento 45 bei 46 straipsnius ir Pagrindinių teisių chartiją, reikalaujamos perduodamų duomenų apsaugos, jeigu Sąjungoje įsteigtas duomenų valdytojas arba duomenų tvarkytojas pats nesustabdė arba nenutraukė duomenų perdavimo.

                  4.

                  Išnagrinėjus 2010 m. vasario 5 d. Komisijos sprendimą 2010/87/ES dėl sutarčių standartinių sąlygų, nustatytų asmens duomenų perdavimui trečiosiose šalyse įsikūrusiems tvarkytojams pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46/EB nuostatas, iš dalies pakeistą 2016 m. gruodžio 16 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimu (ES) 2016/2297, atsižvelgiant į Pagrindinių teisių chartijos 7, 8 ir 47 straipsnius nenustatyta nieko, kas galėtų turėti įtakos šio sprendimo galiojimui.

                  5.

                  2016 m. liepos 12 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimas (ES) 2016/1250 dėl ES ir JAV „privatumo skydo“ užtikrinamos apsaugos tinkamumo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 95/46/EB negalioja.

         (1)  OL C 249, 2018 7 16.


title: Byla C-606/18 P: 2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje Nexans France SAS, Nexans SA / Europos Komisija (Apeliacinis skundas – Konkurencija – Karteliai – Požeminių ir povandeninių elektros kabelių Europos rinka – Rinkos pasidalijimas dėl projektų – Reglamentas (EB) Nr. 1/2003 – 20 straipsnis – Europos Komisijos įgaliojimai atlikti tyrimą dėl kartelių – Įgaliojimai nukopijuoti duomenis neatlikus išankstinio nagrinėjimo ir paskui juos analizuoti Komisijos patalpose – Baudos – Neribota jurisdikcija)

text:
               7.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 297/6

      2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje Nexans France SAS, Nexans SA / Europos Komisija

      (Byla C-606/18 P) (1)

      (Apeliacinis skundas - Konkurencija - Karteliai - Požeminių ir povandeninių elektros kabelių Europos rinka - Rinkos pasidalijimas dėl projektų - Reglamentas (EB) Nr. 1/2003 - 20 straipsnis - Europos Komisijos įgaliojimai atlikti tyrimą dėl kartelių - Įgaliojimai nukopijuoti duomenis neatlikus išankstinio nagrinėjimo ir paskui juos analizuoti Komisijos patalpose - Baudos - Neribota jurisdikcija)
      (2020/C 297/08)
      Proceso kalba: anglų

         Šalys

         Apeliantės: Nexans France SAS, Nexans SA, atstovaujamos advokatės G. Forwood, solisitorių M. Powell ir A. Rogers

         Kita proceso šalis: Europos Komisija, atstovaujama C. Giolito, P. Rossi, C. Sjödin ir F. Castilla Contreras

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  Atmesti apeliacinį skundą

                  2.

                  Priteisti iš Nexans France SAS ir Nexans SA bylinėjimosi išlaidas.

         (1)  OL C 427, 2018 11 26.


title: Byla C-610/18: 2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas byloje (Centrale Raad van Beroep (Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) AFMB Ltd ir kt. / Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Darbuotojai migrantai – Socialinė apsauga – Taikytini teisės aktai – Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 – 14 straipsnio 2 dalies a punktas – Sąvoka „pagal darbo sutartį dirbantis asmuo, kuris yra sausumos transporto įmonės darbuotojas“ – Reglamentas (EB) Nr. 883/2004 – 13 straipsnio 1 dalies b punktas – Sąvoka „darbdavys“ – Vairuotojai, paprastai vykdantys veiklą pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių ar Europos laisvosios prekybos asociacijos (ELPA) valstybių – Vairuotojai, sudarę darbo sutartį su viena įmone, bet faktiškai atskaitingi kitai įmonei, kurios buveinė yra šių vairuotojų gyvenamosios vietos valstybėje narėje – Įmonės „darbdavės“ nustatymas)

text:
               7.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 297/7

      2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas byloje (Centrale Raad van Beroep (Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) AFMB Ltd ir kt. / Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

      (Byla C-610/18) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Darbuotojai migrantai - Socialinė apsauga - Taikytini teisės aktai - Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 - 14 straipsnio 2 dalies a punktas - Sąvoka „pagal darbo sutartį dirbantis asmuo, kuris yra sausumos transporto įmonės darbuotojas“ - Reglamentas (EB) Nr. 883/2004 - 13 straipsnio 1 dalies b punktas - Sąvoka „darbdavys“ - Vairuotojai, paprastai vykdantys veiklą pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių ar Europos laisvosios prekybos asociacijos (ELPA) valstybių - Vairuotojai, sudarę darbo sutartį su viena įmone, bet faktiškai atskaitingi kitai įmonei, kurios buveinė yra šių vairuotojų gyvenamosios vietos valstybėje narėje - Įmonės „darbdavės“ nustatymas)
      (2020/C 297/09)
      Proceso kalba: nyderlandų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Centrale Raad van Beroep

         Šalys pagrindinėje byloje

         Apeliantės: AFMB Ltd ir kt.

         Kita apeliacinio proceso šalis: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Rezoliucinė dalis

      1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 ir iš dalies pakeisto 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 631/2004, 14 straipsnio 2 dalies a punktą ir 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo, su pakeitimais, padarytais 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 465/2012, 13 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktį reikia aiškinti taip, kad tarptautinių reisų vairuotojo darbdavė pagal šias nuostatas yra įmonė, kuriai šis vairuotojas iš tikrųjų atskaitingas, kuriai faktiškai tenka jo darbo užmokesčio sąnaudos ir kuri išties gali jį atleisti iš darbo, o ne įmonė, su kuria vairuotojas sudarė darbo sutartį ir kuri šioje sutartyje formaliai nurodyta kaip jo darbdavė.

         (1)  OL C 455, 2018 12 17.


title: Byla C-658/18: 2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje (Giudice di pace di Bologna (Italija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) UX / Governo della Repubblica italiana (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Priimtinumas – SESV 267 straipsnis – „Nacionalinio teismo“ sąvoka – Kriterijai – Socialinė politika – Direktyva 2003/88/EB – Taikymo sritis – 7 straipsnis – Kasmetinės mokamos atostogos – Direktyva 1999/70/EB – Bendrasis ETUC, UNICE ir CEEP susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis – 2 ir 3 punktai – „Pagal terminuotą sutartį dirbančio darbuotojo“ sąvoka – Taikos teisėjai ir bendrosios kompetencijos teismų teisėjai – Skirtingas vertinimas – 4 punktas – Nediskriminavimo principas – „Objektyvių priežasčių“ sąvoka)

text:
               7.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 297/8

      2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje (Giudice di pace di Bologna (Italija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) UX / Governo della Repubblica italiana

      (Byla C-658/18) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Priimtinumas - SESV 267 straipsnis - „Nacionalinio teismo“ sąvoka - Kriterijai - Socialinė politika - Direktyva 2003/88/EB - Taikymo sritis - 7 straipsnis - Kasmetinės mokamos atostogos - Direktyva 1999/70/EB - Bendrasis ETUC, UNICE ir CEEP susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis - 2 ir 3 punktai - „Pagal terminuotą sutartį dirbančio darbuotojo“ sąvoka - Taikos teisėjai ir bendrosios kompetencijos teismų teisėjai - Skirtingas vertinimas - 4 punktas - Nediskriminavimo principas - „Objektyvių priežasčių“ sąvoka)
      (2020/C 297/10)
      Proceso kalba: italų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Giudice di pace di Bologna

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovė: UX

         Atsakovė: Governo della Repubblica italiana

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  SESV 267 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad Giudice di pace (taikos teisėjas, Italija) patenka į sąvokos „valstybės narės teismas“, kaip tai suprantama pagal tą straipsnį, aprėptį.

                  2.

                  2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų 7 straipsnio 1 dalis ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinamos taip, kad taikos teisėjas, kuris, vykdydamas savo funkcijas, atlieka realų ir faktinį darbą, kuris nėra nei visiškai nereikšmingas, nei pagalbinis ir už kurį jis gauna atlyginamojo pobūdžio kompensacijas, gali patekti į „darbuotojo“, kaip jis suprantamas pagal šias nuostatas, sąvokos aprėptį, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

                  3.

                  1999 m. kovo 18 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, išdėstyto 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis priede, 2 punkto 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad šioje nuostatoje vartojama sąvoka „pagal terminuotą sutartį dirbantis darbuotojas“ gali apimti terminuotam laikotarpiui paskirtus taikos teisėjus, kurie, vykdydami savo funkcijas, atlieka realų ir faktinį darbą, kuris nėra nei visiškai nereikšmingas, nei pagalbinis, už kurį gauna atlyginamojo pobūdžio kompensacijas, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

                  4.

                  1999 m. kovo 18 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, išdėstyto Direktyvos 1999/70 priede, 4 punkto 1 dalis turi būti aiškinama kaip draudžianti nacionalinio reglamentavimo tvarką, pagal kurią taikos teisėjams nenumatyta teisė į 30 dienų kasmetines mokamas atostogas, kokia yra numatyta bendrosios kompetencijos teismų teisėjams, jeigu taikos teisėjai patektų į sąvokos „pagal terminuotą sutartį dirbantis darbuotojas“, kaip tai suprantama pagal Bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalį, aprėptį ir jų padėtis būtų panaši į bendrosios kompetencijos teismų teisėjų padėtį, nebent tokį skirtingą vertinimą pateisintų reikalaujamos kvalifikacijos skirtumai ir tų teisėjų kompetencijos sričiai priklausančių užduočių pobūdis, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

         (1)  OL C 25, 2019 1 21.


title: Byla C-714/18 P: 2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje ACTC GmbH / Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO), Taiga AB (Apeliacinis skundas – Europos Sąjungos prekių ženklas – Reglamentas (EB) Nr. 207/2009 – Žodinio Europos Sąjungos prekių ženklo „tigha“ paraiška – Ankstesnio Europos Sąjungos prekių ženklo TAIGA savininko protestas – Registracijos paraiškos atmetimas iš dalies – 8 straipsnio 1 dalies b punktas – Galimybės supainioti vertinimas – Žymenų, dėl kurių kilo ginčas, konceptualaus panašumo vertinimas – 42 straipsnio 2 dalis – Ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymas – Naudojimo įrodymai tik dėl „dalies prekių ir paslaugų“ – Savarankiškos prekių pakategorės nustatymas)

text:
               7.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 297/10

      2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje ACTC GmbH / Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO), Taiga AB

      (Byla C-714/18 P) (1)

      (Apeliacinis skundas - Europos Sąjungos prekių ženklas - Reglamentas (EB) Nr. 207/2009 - Žodinio Europos Sąjungos prekių ženklo „tigha“ paraiška - Ankstesnio Europos Sąjungos prekių ženklo TAIGA savininko protestas - Registracijos paraiškos atmetimas iš dalies - 8 straipsnio 1 dalies b punktas - Galimybės supainioti vertinimas - Žymenų, dėl kurių kilo ginčas, konceptualaus panašumo vertinimas - 42 straipsnio 2 dalis - Ankstesnio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymas - Naudojimo įrodymai tik dėl „dalies prekių ir paslaugų“ - Savarankiškos prekių pakategorės nustatymas)
      (2020/C 297/12)
      Proceso kalba: anglų

         Šalys

         Apeliantė: ACTC GmbH, atstovaujama advokatų V. Hoene, D. Eickemeier ir S. Gantenbrink

         Kita proceso šalis: Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba, atstovaujama D. Gája, Taiga AB, atstovaujama advokatų C. Eckhartt, A. von Mühlendahl, K. Thanbichler-Brandl ir C. Fluhme

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  Atmesti apeliacinį skundą.

                  2.

                  Priteisti iš ACTC GmbH bylinėjimosi išlaidas.

         (1)  OL C 82, 2019 3 4.


title: Byla C-80/19: 2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas byloje (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Lietuva) prašymas priimti prejudicinį sprendimą), inicijuotoje E. E. (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Reglamentas (ES) Nr. 650/2012 – Taikymo sritis – Sąvoka „tarpvalstybinio pobūdžio paveldėjimas“ – Sąvoka „palikėjo įprastinė gyvenamoji vieta“ – 3 straipsnio 2 dalis – Sąvoka „teismas“ – Jurisdikcijos taisyklių taikymas notarams – 3 straipsnio 1 dalies g ir i punktai – Sąvokos „teismo sprendimas“ ir „autentiškas dokumentas“ – 5, 7 ir 22 straipsniai – Susitarimas dėl teismo ir paveldėjimui taikytinos teisės pasirinkimo – 83 straipsnio 2 ir 4 dalys – Pereinamojo laikotarpio nuostatos)

text:
               7.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 297/12

      2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas byloje (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Lietuva) prašymas priimti prejudicinį sprendimą), inicijuotoje E. E.
      (Byla C-80/19) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose - Reglamentas (ES) Nr. 650/2012 - Taikymo sritis - Sąvoka „tarpvalstybinio pobūdžio paveldėjimas“ - Sąvoka „palikėjo įprastinė gyvenamoji vieta“ - 3 straipsnio 2 dalis - Sąvoka „teismas“ - Jurisdikcijos taisyklių taikymas notarams - 3 straipsnio 1 dalies g ir i punktai - Sąvokos „teismo sprendimas“ ir „autentiškas dokumentas“ - 5, 7 ir 22 straipsniai - Susitarimas dėl teismo ir paveldėjimui taikytinos teisės pasirinkimo - 83 straipsnio 2 ir 4 dalys - Pereinamojo laikotarpio nuostatos)
      (2020/C 297/15)
      Proceso kalba: lietuvių

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Šalis pagrindinėje byloje

      E. E.

         dalyvaujant: Kauno miesto 4-ojo notaro biuro notarei Virginijai Jarienei, K.-D. E.

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 650/2012 dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų paveldėjimo klausimais pripažinimo ir vykdymo bei autentiškų dokumentų paveldėjimo klausimais priėmimo ir vykdymo bei dėl Europos paveldėjimo pažymėjimo sukūrimo turi būti aiškinamas taip, kad sąvoka „tarpvalstybinio pobūdžio paveldėjimas“ apima situaciją, kai palikėjas, vienos valstybės narės pilietis, savo mirties dieną gyveno kitoje valstybėje narėje, tačiau nebuvo nutraukęs ryšių su pirmąja iš šių valstybių narių, kurioje yra jo palikimą sudarantis turtas, o jo įpėdinių gyvenamoji vieta yra šiose dviejose valstybėse narėse. Paskutinę įprastinę palikėjo gyvenamąją vietą, kaip tai suprantama pagal šį reglamentą, paveldėjimo klausimą nagrinėjanti institucija turi nustatyti tik vienoje iš šių valstybių narių.

                  2.

                  Reglamento Nr. 650/2012 3 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad Lietuvos notarai, išduodami nacionalinį paveldėjimo teisės liudijimą, nevykdo teisminių funkcijų, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar šie notarai veiklą vykdo vadovaudamiesi teisminės institucijos suteiktais įgaliojimais arba jos prižiūrimi, todėl gali būti laikomi „teismais“, kaip tai suprantama pagal tą pačią nuostatą.

                  3.

                  Reglamento Nr. 650/2012 3 straipsnio 1 dalies g punktas turi būti aiškinamas taip, kad jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų, jog Lietuvos notarai gali būti laikomi „teismais“, kaip jie suprantami pagal šį reglamentą, jų išduotas paveldėjimo teisės liudijimas gali būti laikomas „teismo sprendimu“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, todėl išduodami šį liudijimą tie notarai gali taikyti minėto reglamento II skyriuje numatytas jurisdikcijos taisykles.

                  4.

                  Reglamento Nr. 650/2012 4 ir 59 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad valstybės narės notaras, kuris nelaikomas „teismu“, kaip tai suprantama pagal šį reglamentą, netaikant minėtame reglamente numatytų bendrųjų jurisdikcijos taisyklių, gali išduoti nacionalinius paveldėjimo teisės liudijimus. Jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų, kad šie liudijimai tenkina to paties reglamento 3 straipsnio 1 dalies i punkte numatytas sąlygas, todėl gali būti laikomi „autentiškais dokumentais“, kaip tai suprantama pagal tą pačią nuostatą, jie kitose valstybėse narėse sukeltų tokias pasekmes, kokios pagal Reglamento Nr. 650/2012 59 straipsnio 1 dalį ir 60 straipsnio 1 dalį numatytos dėl autentiškų dokumentų.

                  5.

                  Reglamento Nr. 650/2012 4, 5, 7, 22 straipsniai ir 83 straipsnio 2 ir 4 dalys turi būti aiškinami taip, kad palikėjo valia ir jo įpėdinių susitarimas gali lemti kito teismo, turinčio jurisdikciją paveldėjimo bylose, ir kitos valstybės narės paveldėjimo teisės nustatymą nei tie, kurie būtų nustatomi taikant šiame reglamente įtvirtintus kriterijus.

         (1)  OL C 148, 2019 4 29.


title: Byla C-97/19: 2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje (Finanzgericht Düsseldorf (Vokietija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG / Hauptzollamt Köln (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Muitinės kodeksas – Muitinės deklaracijos – Šio kodekso 78 straipsnis – Muitinės deklaracijos pakartotinis patikrinimas – Deklaranto pavadinimas – Informacijos apie deklarantą pakeitimas, kuriuo siekiama įrodyti, kad egzistuoja netiesioginio atstovavimo santykis – Importo sertifikatą gavusio asmens netiesioginis atstovavimas)

text:
               7.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 297/13

      2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas byloje (Finanzgericht Düsseldorf (Vokietija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG / Hauptzollamt Köln

      (Byla C-97/19) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Muitinės kodeksas - Muitinės deklaracijos - Šio kodekso 78 straipsnis - Muitinės deklaracijos pakartotinis patikrinimas - Deklaranto pavadinimas - Informacijos apie deklarantą pakeitimas, kuriuo siekiama įrodyti, kad egzistuoja netiesioginio atstovavimo santykis - Importo sertifikatą gavusio asmens netiesioginis atstovavimas)
      (2020/C 297/16)
      Proceso kalba: vokiečių

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Finanzgericht Düsseldorf

         Šalys pagrindinėje byloje

         Pareiškėja: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

         Atsakovė: Hauptzollamt Köln

         Rezoliucinė dalis

      1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 78 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad muitinė gali patenkinti prašymą patikrinti muitinės deklaraciją, kuriuo siekiama parodyti, kad yra netiesioginis atstovavimo santykis tarp, pirma, įgaliotinio, kuris per klaidą nurodė, kad veikė tik savo vardu ir savo interesais, nors turėjo importo sertifikatą turinčio asmens įgaliojimą, ir, antra, įgaliotojo, kurio interesais buvo pateikta deklaracija.

         (1)  OL C 182, 2019 5 27.


title: Sujungtos bylos C-224/19 ir C-259/19: 2020 m. liepos 16 d. Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas byloje (Juzgado de Primera Instancia n° 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta (Ispanija) prašymai priimti prejudicinį sprendimą) CY / Caixabank SA (C-224/19), LG, PK / Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19) (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Direktyva 93/13/EEB – 6 ir 7 straipsniai – Su vartotojais sudarytos sutartys – Hipoteka užtikrintos paskolos – Nesąžiningos sąlygos – Sąlyga, pagal kurią visos su hipotekos įregistravimu ir išregistravimu susijusios išlaidos tenka skolininkui – Šių sąlygų pripažinimo niekinėmis padariniai – Nacionalinio teismo įgaliojimai „nesąžininga“ pripažintos sąlygos atveju – Bylinėjimosi išlaidų paskirstymas – Supletyvinių nacionalinių nuostatų taikymas – 3 straipsnio 1 dalis – Sutarties sąlygų nesąžiningumo vertinimas – 4 straipsnio 2 dalis – Neatsižvelgimas į sąlygas, susijusias su pagrindiniu sutarties dalyku arba kainos ar atlygio adekvatumu – Sąlyga – 5 straipsnis – Pareiga aiškiai su suprantamai suformuluoti sutarties sąlygas – Bylinėjimosi išlaidos – Senatis – Veiksmingumo principas)

text:
               7.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 297/15

      2020 m. liepos 16 d. Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas byloje (Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta (Ispanija) prašymai priimti prejudicinį sprendimą) CY / Caixabank SA (C-224/19), LG, PK / Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19)
      (Sujungtos bylos C-224/19 ir C-259/19) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Vartotojų apsauga - Direktyva 93/13/EEB - 6 ir 7 straipsniai - Su vartotojais sudarytos sutartys - Hipoteka užtikrintos paskolos - Nesąžiningos sąlygos - Sąlyga, pagal kurią visos su hipotekos įregistravimu ir išregistravimu susijusios išlaidos tenka skolininkui - Šių sąlygų pripažinimo niekinėmis padariniai - Nacionalinio teismo įgaliojimai „nesąžininga“ pripažintos sąlygos atveju - Bylinėjimosi išlaidų paskirstymas - Supletyvinių nacionalinių nuostatų taikymas - 3 straipsnio 1 dalis - Sutarties sąlygų nesąžiningumo vertinimas - 4 straipsnio 2 dalis - Neatsižvelgimas į sąlygas, susijusias su pagrindiniu sutarties dalyku arba kainos ar atlygio adekvatumu - Sąlyga - 5 straipsnis - Pareiga aiškiai su suprantamai suformuluoti sutarties sąlygas - Bylinėjimosi išlaidos - Senatis - Veiksmingumo principas)
      (2020/C 297/19)
      Proceso kalba: ispanų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovai: CY (C-224/19), LG, PK (C-259/19)

         Atsakovai: Caixabank SA (C-224/19), Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19)

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais 6 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas tuo atveju, kai nesąžininga sutarties sąlyga, pagal kurią vartotojas įpareigojamas padengti visas hipotekos įregistravimo ir išregistravimo išlaidas, pripažįstama niekine, nacionaliniam teismui draudžiama nuspręsti, kad vartotojui neturi būti grąžintos taikant tą sąlygą sumokėtos sumos, nebent nacionalinės teisės nuostatos, kurios būtų taikomos nesant šios sąlygos, įpareigoja vartotoją sumokėti visas šias išlaidas ar jų dalį.

                  2.

                  Direktyvos 93/13 3 straipsnis, 4 straipsnio 2 dalis ir 5 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad sutarties sąlygos, patenkančios į sąvokos „pagrindinis sutarties dalykas“ taikymo sritį, turi būti suprantamos kaip tos, kuriomis nustatomi pagrindiniai šios sutarties elementai ir kuriomis ji apibūdinama. Kita vertus, ši sąvoka neapima sąlygų, kurios yra antraeilės, palyginti su tomis, kurios apibrėžia pačią sutartinio santykio esmę. Dėl to, kad administravimo mokestis yra įtrauktas į bendrą hipoteka užtikrintos paskolos kainą, jis netampa esminiu sutarties elementu. Bet kuriuo atveju valstybės narės teismas turi atlikti sutarties sąlygos, susijusios su pagrindiniu sutarties dalyku, aiškumo ir suprantamumo kontrolę, neatsižvelgdamas į tai, ar šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalis yra perkelta į šios valstybės narės teisinę sistemą.

                  3.

                  Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad paskolos sutarties, kurią sudarė vartotojas ir finansų įstaiga, sąlyga, pagal kurią vartotojas įpareigojamas sumokėti administravimo mokestį, gali vartotojo nenaudai sukurti ryškų neatitikimą tarp iš sutarties kylančių šalių teisių ir pareigų, nepaisant sąžiningumo reikalavimo, kai finansų įstaiga neįrodo, kad šis mokestis atitinka faktiškai suteiktas paslaugas ir jos patirtas išlaidas, bet tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

                  4.

                  Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalies ir 7 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip, kad joms neprieštarauja senaties termino taikymas ieškinio dėl sutarties nesąžiningos sąlygos pripažinimo niekine restitucinių padarinių pareiškimui, jeigu dėl šio termino eigos pradžios arba jo trukmės vartotojui nėra praktiškai neįmanoma arba pernelyg sudėtinga naudotis teise prašyti tokios restitucijos.

                  5.

                  Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalis, 7 straipsnio 1 dalis ir veiksmingumo principas turi būti aiškinami taip, kad jiems prieštarauja sistema, pagal kurią dalis bylinėjimosi išlaidų gali tekti vartotojui, atsižvelgiant į nepagrįstai sumokėtų sumų, kurios jam grąžintos konstatavus, kad sutarties sąlyga yra niekinė dėl nesąžiningumo, dydį, nes tokia sistema sukuria esminę kliūtį, galinčią atgrasyti vartotojus naudotis Direktyvoje 93/13 suteikiama teise į veiksmingą teisminę sutarties sąlygų galimo nesąžiningumo kontrolę.

         (1)  OL C 246, 2019 7 22.


title: Byla C-253/19: 2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas byloje (Tribunal da Relação de Guimarães (Portugalija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) MH, NI / OJ, Novo Banco SA (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Nemokumo bylos – Reglamentas (ES) 2015/848 – 3 straipsnis – Tarptautinė jurisdikcija – Skolininko pagrindinių interesų vieta – Fizinis asmuo, kuris nevykdo savarankiškos ūkinės komercinės ar profesinės veiklos – Nuginčijama prezumpcija, kad šio asmens pagrindinių turtinių interesų vieta yra jo įprasta gyvenamoji vieta – Prezumpcijos paneigimas – Situacija, kai vienintelis skolininko nekilnojamasis turtas yra ne įprastos gyvenamosios vietos valstybėje narėje)

text:
               7.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 297/16

      2020 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas byloje (Tribunal da Relação de Guimarães (Portugalija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) MH, NI / OJ, Novo Banco SA

      (Byla C-253/19) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose - Nemokumo bylos - Reglamentas (ES) 2015/848 - 3 straipsnis - Tarptautinė jurisdikcija - Skolininko pagrindinių interesų vieta - Fizinis asmuo, kuris nevykdo savarankiškos ūkinės komercinės ar profesinės veiklos - Nuginčijama prezumpcija, kad šio asmens pagrindinių turtinių interesų vieta yra jo įprasta gyvenamoji vieta - Prezumpcijos paneigimas - Situacija, kai vienintelis skolininko nekilnojamasis turtas yra ne įprastos gyvenamosios vietos valstybėje narėje)
      (2020/C 297/21)
      Proceso kalba: portugalų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Tribunal da Relação de Guimarães

         Šalys pagrindinėje byloje

         Apeliantai: MH, NI

         Kitos apeliacinio proceso šalys: OJ, Novo Banco SA

         Rezoliucinė dalis

      2015 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2015/848 dėl nemokumo bylų 3 straipsnio 1 dalies pirma ir ketvirta pastraipos turi būti aiškinamos taip, kad jose numatyta prezumpcija dėl tarptautinės jurisdikcijos iškelti nemokumo bylą nustatymo, pagal kurią fizinio asmens, nevykdančio savarankiškos ūkinės komercinės ar profesinės veiklos, pagrindinių interesų vieta yra jo įprasta gyvenamoji vieta, nėra paneigiama vien dėl to, kad vienintelis šio asmens nekilnojamasis turtas yra ne įprastos gyvenamosios vietos valstybėje narėje.

         (1)  OL C 206, 2019 6 17.


title: Byla C-436/19 P: 2019 m. birželio 6 d. Abaco Energy SA ir kt. pateiktas apeliacinis skundas dėl 2019 m. kovo 25 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-186/18, Abaco Energy ir kt. / Komisija

text:
               7.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 297/20

      2019 m. birželio 6 d.Abaco Energy SA ir kt. pateiktas apeliacinis skundas dėl 2019 m. kovo 25 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-186/18, Abaco Energy ir kt. / Komisija

      (Byla C-436/19 P)
      (2020/C 297/26)
      Proceso kalba: anglų

         Šalys

         Apeliantai: Abaco Energy SA ir kt., atstovaujami abogado P. Holtrop

         Kita proceso šalis: Europos Komisija
      2020 m. liepos 21 d. nutartimi Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nutarė atmesti apeliacinį skundą kaip iš dalies akivaizdžiai nepriimtiną ir iš dalies akivaizdžiai nepagrįstą, taip pat kad apeliantai padengia savo bylinėjimosi išlaidas.


title: Byla C-218/20: 2020 m. gegužės 27 d. Tribunalul Mureş (Rumunija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD / SC Samidani Trans SRL

text:
               7.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 297/23

      2020 m. gegužės 27 d.Tribunalul Mureş (Rumunija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD / SC Samidani Trans SRL

      (Byla C-218/20)
      (2020/C 297/31)
      Proceso kalba: rumunų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Tribunalul Mureş

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovai: Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD

         Atsakovė: SC Samidani Trans SRL

         Prejudiciniai klausimai

                  1)

                  2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I) (1) 8 straipsnio išaiškinimas: Ar individualiai darbo sutarčiai taikytinos teisės pasirinkimas pašalina galimybę taikyti valstybės, kurioje samdomas darbuotojas įprastai atliko darbą, teisę? Ar taikytinos teisės pasirinkimas pašalina galimybę taikyti šio reglamento 8 straipsnio 1 dalies antrą sakinį?

                  2)

                  2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I) 8 straipsnio išaiškinimas: Ar valstybėje, kurioje samdomas darbuotojas įprastai atliko darbą, taikomas minimalus darbo užmokestis yra teisė, patenkanti į „nuostat[ų], nuo kurių negalima nukrypti susitarimu pagal teisę, kuri nepasirinkus teisės būtų taikoma“ pagal šio reglamento 8 straipsnio 1 dalies antrą sakinį, taikymo sritį?

                  3)

                  2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I) 3 straipsnio išaiškinimas: ar Rumunijos darbo kodekso nuostatų nurodymas individualioje darbo sutartyje prilygsta Rumunijos teisės pasirinkimui, kai Rumunijoje, kaip žinoma, darbdavys iš anksto nustato individualios darbo sutarties turinį?

         (1)  2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I) (OL L 177, 2008, p. 6).


title: Byla C-225/20: 2020 m. gegužės 29 d. Curtea de Apel Constanţa (Rumunija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Euro Delta Danube Srl / Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea

text:
               7.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 297/23

      2020 m. gegužės 29 d.Curtea de Apel Constanţa (Rumunija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Euro Delta Danube Srl / Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea

      (Byla C-225/20)
      (2020/C 297/32)
      Proceso kalba: rumunų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Curtea de Apel Constanţa

         Šalys pagrindinėje byloje

         Apeliantė: Euro Delta Danube Srl

         Kita apeliacinio proceso šalis: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea

         Prejudicinis klausimas

                  1)

                  Ar pagal Deleguotojo reglamento Nr. 640/2014, kuriuo papildomos Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1306/2013 nuostatos dėl integruotos administravimo ir kontrolės sistemos ir dėl išmokų neskyrimo arba atšaukimo sąlygų bei administracinių nuobaudų, taikomų tiesioginėms išmokoms, paramai kaimo plėtrai ir kompleksinei paramai (1), 2 straipsnio 23 punkto ir 19 straipsnio nuostatas yra draudžiama tokia nacionalinės teisės norma, pagal kurią tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, ūkininkui taikomos administracinės nuobaudos už per didelio ploto deklaravimą, nes tas ūkininkas neatitinka paramos skyrimo plotui, kuris laikomas deklaruotas per didelis, reikalavimų, kadangi tam tikrą koncesijos sutarties pagrindu valdomą plotą įdirba akvakultūros įrenginiais ir nepateikia įrodymo, kad koncesijos suteikėjas sutinka, kad žemės sklypas būtų naudojamas žemės ūkio reikmėms?

         (1)  2014 m. kovo 11 d. Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) Nr. 640/2014, kuriuo papildomos Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1306/2013 nuostatos dėl integruotos administravimo ir kontrolės sistemos ir dėl išmokų neskyrimo arba atšaukimo sąlygų bei administracinių nuobaudų, taikomų tiesioginėms išmokoms, paramai kaimo plėtrai ir kompleksinei paramai (OL L 181, 2014, p. 48).


title: Byla C-213/20: 2020 m. gegužės 12 d. Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Lenkija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje G.W., E.S. /„A.“ Towarzystwu Ubezpieczeń na Życie S.A.

text:
               14.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 304/7

      2020 m. gegužės 12 d.Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Lenkija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje G.W., E.S. /„A.“ Towarzystwu Ubezpieczeń na Życie S.A.

      (Byla C-213/20)
      (2020/C 304/09)
      Proceso kalba: lenkų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovės: G.W., E.S.

         Atsakovas: „A.“ Towarzystwu Ubezpieczeń na Życie S.A.

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar 2002 m. lapkričio 5 d. Europos Parlamento ir tarybos Direktyvos 2002/83/EB dėl gyvybės draudimo (1) 36 straipsnio 1 dalį ir III priedo A dalies 12 punktą reikia aiškinti taip, kad juose nurodytą informaciją taip pat privaloma pateikti apdraustajam, jei jis kartu nėra draudėjas ir veikia kaip vartotojas, prisijungiantis prie grupinio gyvybės ir išgyvenimo iki tam tikro amžiaus draudimo su draudimo kapitalo fondu sutarties, sudarytos tarp draudimo bendrovės ir draudėjo įmonės, ir faktinis lėšų, kurios mokamos kaip draudimo įmokos, investuotojas?

                  2.

                  Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar Direktyvos 2002/83/EB 36 straipsnio 1 dalį ir III priedo A dalies 11 ir 12 punktus reikia aiškinti taip, kad esant tokiems teisiniams santykiams, kaip nurodyta pirmajame klausime, pareiga informuoti apie kapitalo turto, susijusio su draudimo kapitalo fondu, pobūdį taip pat reiškia, kad apdraustas vartotojas turėtų būti išsamiai ir suprantamai informuojamas apie visas su investavimu į kapitalo fondo turtą (pavyzdžiui, struktūrizuotas obligacijas arba išvestines priemones) susijusias rizikas, jų pobūdį ir mastą, ar pakanka, kaip apibrėžta minėtoje nuostatoje, pateikti apdraustam vartotojui tik pagrindinę informaciją apie pagrindines rizikos, susijusios su lėšų investavimu per draudimo kapitalo fondą, rūšis?

                  3.

                  Ar Direktyvos 2002/83/EB 36 straipsnio 1 dalį ir III priedo A dalies 11 ir 12 punktus reikia aiškinti taip, kad esant tokiems teisiniams santykiams, kaip nurodyta pirmajame ir antrajame klausimuose, taikoma pareiga informuoti vartotoją, kuris prisijungia prie gyvybės draudimo sutarties kaip apdraustasis, apie visas investavimo rizikas ir su jomis susijusias sąlygas, apie kurias draudiką informavo turto (struktūrizuotų obligacijų arba išvestinių priemonių), sudarančio draudimo kapitalo fondą, emitentas?

                  4.

                  Jeigu į ankstesnius klausimus būtų atsakyta teigiamai, ar Direktyvos 2002/83/EB 36 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad vartotojas, prisijungiantis kaip apdraustasis prie grupinio gyvybės ir išgyvenimo iki nustatyto amžiaus draudimo sutarties su draudimo kapitalo fondu, turi gauti informaciją apie kapitalo turto pobūdį ir su investavimu į tokį turtą susijusias rizikas prieš sudarydamas sutartį pagal atskirą ikisutartinę procedūrą, taigi ar šiai nuostatai neprieštarauja tokia nacionalinės teisės nuostata, kaip Ustawa o działalności ubezpieczeniowej z dnia 22 maja 2003 r. (2003 m. gegužės 22 d. Draudimo veiklos įstatymas) 13 straipsnio 4 dalis, pagal kurią pakanka, kad ši informacija būtų atskleista tik draudimo sutarties turinyje ir jos sudarymo metu, o informacijos gavimo momentas prisijungimo prie sutarties procedūroje nėra vienareikšmiškai ir aiškiai nustatytas ir atskirtas?

                  5.

                  Jeigu į pirmąjį–trečiąjį klausimus būtų atsakyta teigiamai, ar Direktyvos 2002/83/EB 36 straipsnio 1 dalį ir III priedo A dalies 11 ir 12 punktus taip pat reikia aiškinti taip, kad tinkamas juose nustatytos pareigos pateikti informaciją įgyvendinimas turi būti laikomas esminiu grupinio gyvybės ir išgyvenimo iki nustatyto amžiaus draudimo sutarties su draudimo kapitalo fondu elementu ir, jei būtų nustatyta, kad ši pareiga nebuvo tinkamai įgyvendinta, vartotojui gali būti suteikta teisė reikalauti grąžinti visas sumokėtas draudimo įmokas dėl galimo sutarties panaikinimo ar jos pradinio negaliojimo arba dėl galimo individualaus pareiškimo dėl prisijungimo prie tokios sutarties panaikinimo ar negaliojimo?

         (1)  OL L 345, 2002, p. 1.


title: Byla T-446/20: 2020 m. liepos 8 d. pareikštas ieškinys byloje Confédération nationale du Crédit mutuel ir kt. / BPV

text:
               14.9.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 304/15

      2020 m. liepos 8 d. pareikštas ieškinys byloje Confédération nationale du Crédit mutuel ir kt. / BPV

      (Byla T-446/20)
      (2020/C 304/18)
      Proceso kalba: prancūzų

         Šalys

         Ieškovės: Confédération nationale du Crédit mutuel (Paryžius, Prancūzija) ir kitos 25 ieškovės, atstovaujamos advokatų A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi ir M. Dalon

         Atsakovė: Bendra pertvarkymo valdyba

         Reikalavimai

      Ieškovės Bendrojo Teismo prašo:

                  —

                  remiantis SESV 263 straipsniu panaikinti sprendimą Nr. SRB/ES/2020/24 dėl 2020 m. ex ante įnašų į Bendrą pertvarkymo fondą apskaičiavimo, kiek jis susijęs su ieškovėmis;

                  —

                  remiantis SESV 277 straipsniu pripažinti netaikytinomis šias Bendro pertvarkymo mechanizmo reglamento, įgyvendinimo reglamento ir deleguotojo reglamento nuostatas:

                              —

                              Bendro pertvarkymo mechanizmo reglamento 69 straipsnio 1 dalį, 69 straipsnio 2 dalį, 70 straipsnio 1 dalį ir 70 straipsnio 2 dalies a ir b punktus;

                              —

                              deleguotojo reglamento 4 straipsnio 2 dalį, 6 ir 7 straipsnius bei I priedą;

                              —

                              įgyvendinimo reglamento 4 straipsnį;

                  —

                  priteisti iš atsakovės visas bylinėjimosi išlaidas.

         Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

      Grįsdamos ieškinį ieškovės remiasi keturiais pagrindais, kurie iš esmės yra tokie patys ar panašūs į nurodytus byloje T-444/20, Société générale ir kt. / BPV.


title: Byla T-741/17: 2019 m. rugsėjo 10 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Trasys International ir Axianseu – Digital Solutions/EASA (Viešasis paslaugų pirkimas – Konkurso procedūra – IT programų ir infrastruktūros valdymo paslaugos – Konkurso dalyvio pasiūlymo atmetimas ir sutarties sudarymas su kitais dalyviais – Pareiga motyvuoti – Vertinimas, ar yra neįprastai mažos kainos pasiūlymų – Laimėjusių pasiūlymų savybės ir santykinis pranašumas – Konkurso dalyvio, kuriam neuždrausta dalyvauti konkurse ir kurio pasiūlymas atitinka viešojo pirkimo dokumentus, prašymas pateikti motyvus)

text:
               11.11.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 383/59

      2019 m. rugsėjo 10 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Trasys International ir Axianseu – Digital Solutions/EASA
      (Byla T-741/17) (1)

      (Viešasis paslaugų pirkimas - Konkurso procedūra - IT programų ir infrastruktūros valdymo paslaugos - Konkurso dalyvio pasiūlymo atmetimas ir sutarties sudarymas su kitais dalyviais - Pareiga motyvuoti - Vertinimas, ar yra neįprastai mažos kainos pasiūlymų - Laimėjusių pasiūlymų savybės ir santykinis pranašumas - Konkurso dalyvio, kuriam neuždrausta dalyvauti konkurse ir kurio pasiūlymas atitinka viešojo pirkimo dokumentus, prašymas pateikti motyvus)
      (2019/C 383/66)
      Proceso kalba: prancūzų

         Šalys

         Ieškovės: Trasys International EEIG (Briuselis, Belgija) ir Axianseu – Digital Solutions SA (Lisabona, Portugalija), atstovaujamos advokatų L. Masson ir G. Tilman

         Atsakovė: Europos aviacijos saugos agentūra, atstovaujama S. Rostren, E. Tellado Vásquez ir H. Köppen, padedamų advokatų V. Ost, M. Vanderstraeten ir F. Tulkens

         Dalykas

      SESV 263 straipsniu grindžiamas prašymas panaikinti 2017 m. rugpjūčio 28 d. EASA sprendimą atmesti ieškovių konsorciumo pateiktą pasiūlymą pagal kvietimą teikti paraiškas EASA.2017.HVP.08 dėl IT programų ir infrastruktūros valdymo paslaugų Kelne (Vokietija) viešojo pirkimo sutarties ir sudaryti sutartį su kitais trimis konkurso dalyviais pagal pakopinį mechanizmą.

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  Panaikinti 2017 m. rugpjūčio 28 d. Europos aviacijos saugos agentūros (EASA) sprendimą atmesti ieškovių konsorciumo pateiktą pasiūlymą pagal kvietimą teikti paraiškas EASA.2017.HVP.08 dėl IT programų ir infrastruktūros valdymo paslaugų Kelne (Vokietija) viešojo pirkimo sutarties ir sudaryti sutartį su kitais trimis konkurso dalyviais pagal pakopinį mechanizmą.

                  2.

                  Priteisti iš EASA bylinėjimosi išlaidas.

         (1)  OL C 13, 2018 1 15.


title: Byla T-464/18: 2019 m. rugsėjo 17 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Grupo Bimbo/EUIPO – Rubio Snacks (Tia Rosa) (Europos Sąjungos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Europos Sąjungos prekių ženklo „Tia Rosa“ paraiška – Ankstesnis nacionalinis vaizdinis prekių ženklas TIA ROSA – Santykinis atmetimo pagrindas – Prekių panašumas – Reglamento (ES) 2017/1001 8 straipsnio 1 dalies b punktas)

text:
               25.11.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 399/51

      2019 m. rugsėjo 17 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Grupo Bimbo/EUIPO – Rubio Snacks (Tia Rosa)
      (Byla T-464/18) (1)

      (Europos Sąjungos prekių ženklas - Protesto procedūra - Vaizdinio Europos Sąjungos prekių ženklo „Tia Rosa“ paraiška - Ankstesnis nacionalinis vaizdinis prekių ženklas TIA ROSA - Santykinis atmetimo pagrindas - Prekių panašumas - Reglamento (ES) 2017/1001 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      (2019/C 399/61)
      Proceso kalba: ispanų

         Šalys

         Ieškovė: Grupo Bimbo, SAB de CV (Meksika, Meksikas), atstovaujama advokato N. Fernández Fernández-Pacheco

         Atsakovė: Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba, atstovaujama J. Crespo Carrillo ir H. O’Neill

         Kita procedūros EUIPO apeliacinėje taryboje šalis, įstojusi į bylą Bendrajame Teisme: Rubio Snacks, SL (Buljasas, Ispanija), atstovaujama advokatų I. Temiño Ceniceros ir J. Oria Sousa-Montes

         Dalykas

      Ieškinys dėl 2018 m. gegužės 18 d. EUIPO penktosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 2739/2017-5), susijusio su protesto procedūra tarp Rubio Snacks ir Grupo Bimbo.

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  Atmesti ieškinį.

                  2.

                  Priteisti iš Grupo Bimbo, SAB de CV bylinėjimosi išlaidas.

         (1)  OL C 328, 2018 9 17.


title: Byla T-744/19: 2019 m. lapkričio 5 d. pareikštas ieškinys byloje Methanol Holdings (Trinidad)/Komisija

text:
               13.1.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 10/48

      2019 m. lapkričio 5 d. pareikštas ieškinys byloje Methanol Holdings (Trinidad)/Komisija
      (Byla T-744/19)
      (2020/C 10/58)
      Proceso kalba: anglų

         Šalys

         Ieškovė: Methanol Holdings (Trinidad) Ltd (Kuva, Trinidadas ir Tobagas), atstovaujama advokatų B. Servais ir V. Crochet

         Atsakovė: Europos Komisija

         Reikalavimai

      Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:

                  —

                  panaikinti 2019 m. spalio 8 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2019/1688, kuriuo importuojamiems Rusijos, Trinidado ir Tobago ir Jungtinių Amerikos Valstijų kilmės karbamido ir amonio nitrato mišiniams nustatomas galutinis antidempingo muitas ir jiems nustatyto laikinojo muito galutinis surinkimas, kiek jis susijęs su ieškove,

                  —

                  įpareigoti Komisiją padengti šiame procese patirtas bylinėjimosi išlaidas.

         Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

      Grįsdama ieškinį ieškovė remiasi vienu pagrindu, būtent tuo, kad Komisijos priverstinio kainų mažinimo ir priverstinio pardavimo mažesnėmis kainomis skirtumų nustatymo metodologija pažeidžia Pagrindinio reglamento 1 straipsnio 1 dalį, 3 straipsnio 1, 2, 3, 5 ir 8 dalis bei 9 straipsnio 4 dalį, Bendrojo Teismo ir Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) jurisprudenciją, o taip pat teisingo palyginimo principą, nes dėl priverstinio kainų mažinimo ir priverstinio pardavimo mažesnėmis kainomis skirtumų apskaičiavimo nepalygino importo kainų su panašių produktų, pagamintų Sąjungos industrijos lygiavertėje prekybos stadijoje, kaina.
      Iš esmės, ieškovė nurodo, pirma, kad importuotų Trinidado ir Tobago kilmės karbamido ir amonio nitrato kainų nustatymas dėl priverstinio kainų mažinimo ir priverstinio pardavimo mažesnėmis kainomis skirtumų apskaičiavimo pagal analogiją taikant Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį pažeidžia Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 1 dalį ir kad priverstinio kainų mažinimo ir priverstinio pardavimo mažesnėmis kainomis skirtumų nustatymui naudodama tokią sudarytą kainą, Komisija nepalygino kainų lygiavertėje prekybos stadijoje ir taip pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2, 3, 5, 8 dalis, taigi ir 9 straipsnio 4 dalį, Bendrojo Teismo ir PPO jurisprudenciją, taip pat teisingo palyginimo principą.


title: Byla T-702/19: 2019 m. spalio 11 d. pareikštas ieškinys byloje Compass Overseas Holdings ir kt./Komisija

text:
               13.1.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 10/34

      2019 m. spalio 11 d. pareikštas ieškinys byloje Compass Overseas Holdings ir kt./Komisija
      (Byla T-702/19)
      (2020/C 10/46)
      Proceso kalba: anglų

         Šalys

         Ieškovės: Compass Overseas Holdings Ltd (Čertsis, Jungtinė Karalystė), Compass Overseas Holdings No.2 Ltd (Čertsis), Hospitality Holdings Ltd (Čertsis), atstovaujamos advokatų A. von Bonin, O. Brouwer ir A. Pliego Selie

         Atsakovė: Europos Komisija

         Reikalavimai

      Ieškovės Bendrojo Teismo prašo:

                  —

                  panaikinti 2019 m. balandžio 2 d. atsakovės sprendimą C(2019) 2526 final dėl valstybės pagalbos SA.44896, kurią Jungtinė Karalystė suteikė dėl kontroliuojamųjų užsienio bendrovių grupės finansavimo išimties,

                  —

                  priteisti iš atsakovės ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

         Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

      Grįsdamos ieškinį ieškovės remiasi keturiais pagrindais.

                  1.

                  Pirmasis ieškinio pagrindas grindžiamas tuo, kad Komisija padarė teisės ir (arba) akivaizdžią vertinimo klaidą ir nepakankamai motyvavo referencinės sistemos nustatymą ginčijamame sprendime.

                  2.

                  Antrasis ieškinio pagrindas grindžiamas tuo, kad ginčijamame sprendime Komisija padarė teisės ir (arba) akivaizdžią vertinimo klaidą ir nepateikė pakankamai motyvų neteisingai apibūdindama grupės finansavimo išimtį kaip nukrypimą nuo įprasto referencinės sistemos funkcionavimo.

                  3.

                  Trečiasis ieškinio pagrindas grindžiamas tuo, kad ginčijamame sprendime Komisija padarė teisės ir (arba) akivaizdžią vertinimo klaidą nustatydama, kad grupės finansavimo išimtis diskriminuoja ekonominės veiklos vykdytojus.

                  4.

                  Ketvirtasis ieškinio pagrindas grindžiamas tuo, kad ginčijamame sprendime Komisija padarė teisės ir (arba) akivaizdžią vertinimo klaidą nuspręsdama, kad grupės finansavimo išimtis nėra pagrįsta referencinės sistemos pobūdžiu ir bendra struktūra.


title: Byla T-728/19: 2019 m. spalio 29 d. pareikštas ieškinys byloje PL/Komisija

text:
               20.1.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 19/56

      2019 m. spalio 29 d. pareikštas ieškinys byloje PL/Komisija
      (Byla T-728/19)
      (2020/C 19/68)
      Proceso kalba: prancūzų

         Šalys

         Ieškovas: PL, atstovaujamas advokato J.-N. Louis

         Atsakovė: Europos Komisija

         Reikalavimai

      Ieškovas Bendrojo Teismo prašo:

                  —

                  panaikinti 2019 m. rugpjūčio 13 d. ir rugsėjo 26 d. Komisijos sprendimus, kuriais buvo iš dalies atsisakyta leisti susipažinti su ieškovo pirminiuose ir 2018 m. gruodžio 4 d. (užregistruota 2019 m. vasario 28 d.) pakartotiniuose prašymuose nurodytais dokumentais, pagrindžiant šį atsisakymą Reglamento (EB) NR. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkte nurodyta išimtimi privataus gyvenimo ir asmens neliečiamumui apsaugoti.

                  —

                  priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

         Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

      Grįsdamas ieškinį ieškovas remiasi keturiais pagrindais.

                  1.

                  Pirmasis ieškinio pagrindas grindžiamas 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, 2001, p. 145; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331) pažeidimu.

                  2.

                  Antrasis ieškinio pagrindas grindžiamas 2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 8, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 26 t., p. 102) pažeidimu.

                  3.

                  Trečiasis ieškinio pagrindas grindžiamas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio pažeidimu.

                  4.

                  Ketvirtasis ieškinio pagrindas grindžiamas pareigos motyvuoti pažeidimu.


title: Byla C-813/19: 2019 m. lapkričio 5 d. Cour d’appel d’Aix-en-Provence (Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje MN

text:
               20.1.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 19/34

      2019 m. lapkričio 5 d. Cour d’appel d’Aix-en-Provence (Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje MN
      (Byla C-813/19)
      (2020/C 19/35)
      Proceso kalba: prancūzų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Cour d’appel d’Aix-en-Provence

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovas: MN

         Atsakovai: RJA, RJO, FD, BG, PG, KL, LK, MJ, NI, OH

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar reikalavimai, kurie turi būti įvykdyti, kad Prancūzijos prokuratūra išduotų Europos arešto orderį, ir kurie numatyti Baudžiamojo proceso kodekso 695-16 ir paskesniuose straipsniuose, visiškai atitinka veiksmingos teisminės gynybos, kaip ji suprantama pagal Europos Sąjungos teisę, reikalavimus?

                  2.

                  Ar Prancūzijos prokuratūra atitinka reikalavimus, kad būtų laikoma „išduodančiąja teismine institucija“, kaip ji suprantama pagal 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR (1) 6 straipsnio 1 dalį?

         (1)  2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimas 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34).


title: Byla C-167/16: 2019 m. liepos 3 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) nutartis byloje (Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander (Ispanija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA/Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Direktyva 93/13/EEB – 6 ir 7 straipsniai – Nesąžiningos sąlygos sutartyse su vartotojais – Hipoteka užtikrintos paskolos sutarties sąlyga dėl teisės reikalauti įsipareigojimų įvykdymo prieš terminą – Teisingumo Teismo procedūros reglamento 99 straipsnis – Klausimas tapatus klausimui, dėl kurio Teisingumo Teismas jau yra priėmęs sprendimą, arba į kurį gali būti aiškiai atsakyta vadovaujantis jurisprudencija – Sąlygos pripažinimas iš dalies nesąžininga – Nacionalinio teismo galios esant „nesąžininga“ pripažintai sąlygai – Nesąžiningos sąlygos pakeitimas nacionalinės teisės nuostata – Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalis – Akivaizdžiai nepriimtinas klausimas)

text:
               20.1.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 19/3

      2019 m. liepos 3 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) nutartis byloje (Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander (Ispanija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA/Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García
      (Byla C-167/16) (1)

      (Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Vartotojų apsauga - Direktyva 93/13/EEB - 6 ir 7 straipsniai - Nesąžiningos sąlygos sutartyse su vartotojais - Hipoteka užtikrintos paskolos sutarties sąlyga dėl teisės reikalauti įsipareigojimų įvykdymo prieš terminą - Teisingumo Teismo procedūros reglamento 99 straipsnis - Klausimas tapatus klausimui, dėl kurio Teisingumo Teismas jau yra priėmęs sprendimą, arba į kurį gali būti aiškiai atsakyta vadovaujantis jurisprudencija - Sąlygos pripažinimas iš dalies nesąžininga - Nacionalinio teismo galios esant „nesąžininga“ pripažintai sąlygai - Nesąžiningos sąlygos pakeitimas nacionalinės teisės nuostata - Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalis - Akivaizdžiai nepriimtinas klausimas)
      (2020/C 19/03)
      Proceso kalba: ispanų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander

         Šalys

         Ieškovas: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA

         Atsakovai: Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García

         Rezoliucinė dalis

      1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais 6 ir 7 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jie draudžia iš dalies palikti taikomą hipoteka užtikrintos paskolos sutarties sąlygą dėl teisės reikalauti įsipareigojimų įvykdymo prieš terminą, kuri pripažinta nesąžininga, po to, kai nacionalinis teismas pašalina elementus, dėl kurių ji tampa nesąžininga. Tačiau šiais straipsniais nacionaliniam teismui nedraudžiama ištaisyti tokios nesąžiningos sąlygos, kuri suformuluota remiantis teisės nuostatomis, taikomomis sutarties šalių sutarimu, negaliojimo, pakeičiant ją nauja šių teisės nuostatų redakcija, atsiradusia po sutarties sudarymo, kai atitinkama sutartis negali likti galioti pašalinus tokią nesąžiningą sąlygą ir kai visas tokios sutarties panaikinimas lemtų itin žalingas pasekmes vartotojui.

         (1)  OL C 200, 2016 6 6.


title: Byla C-778/19: 2019 m. spalio 22 d. tribunal de grande instance de Paris (Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje ZX/BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 19/23

      2019 m. spalio 22 d. tribunal de grande instance de Paris (Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje ZX/BNP Paribas Personal Finance SA
      (Byla C-778/19)
      (2020/C 19/26)
      Proceso kalba: prancūzų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Tribunal de grande instance de Paris

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovė/Ieškovas: ZX

         Atsakovė: BNP Paribas Personal Finance SA

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar pagal Direktyvą Nr.o93/13 (1), aiškinamą remiantis veiksmingumo principu, tokiu atveju, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, senaties taisyklės negali būti taikomos: a) paskelbiant sutarties sąlygą nesąžininga, b) vykdant galimą grąžinimą, c) kai vartotojas yra ieškovas ir d) kai vartotojas yra atsakovas, įskaitant atvejus, kai teikiamas priešieškinis?

                  2.

                  Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų visiškai arba iš dalies neigiamas, ar pagal Direktyvą 93/13, aiškinamą atsižvelgiant į veiksmingumo principą, iš bylos medžiagos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, draudžiama taikyti nacionalinę jurisprudenciją, pagal kurią senaties terminas skaičiuojamas nuo paskolos pasiūlymo priėmimo datos, o ne nuo datos, kai iškyla rimtų finansinių sunkumų?

                  3.

                  Ar tokios sąlygos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, pagal kurias, be kita ko, Šveicarijos frankas yra sąskaitos valiuta, o euras – mokėjimo valiuta, ir dėl kurių valiutos keitimo rizika tenka paskolos gavėjui, yra pagrindinis sutarties dalykas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalį, kai valiutos keitimo išlaidų suma yra neginčijama ir kai tam tikrose sutarties sąlygose yra numatyta, kad paskolos gavėjas konkrečiomis datomis gali pasinaudoti galimybe konvertuoti sutarties sumą į eurus pagal iš anksto nustatytą formulę?

                  4.

                  Ar pagal Direktyvą 93/13, aiškinamą atsižvelgiant į Sąjungos teisės veiksmingumo principą, yra draudžiama nacionalinė jurisprudencija, kurioje sąlyga ar sąlygos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, yra laikomos „aiškiomis ir suprantamomis“ pagal šią direktyvą, nes:

                              —

                              išankstiniame paskolos pasiūlyme yra detalizuoti valiutos keitimo sandoriai, įvykdyti per kredito sutarties galiojimo laiką, ir nurodyta, kad bus taikomas eurų ir Šveicarijos frankų keitimo kursas, nustatytas likus dviem darbo dienoms iki sandorį nulėmusio įvykio ir paskelbtas Europos Centrinio Banko interneto svetainėje;

                              —

                              pasiūlyme yra paminėta, kad paskolos gavėjas sutinka su Šveicarijos frankų konvertavimo į eurus ir eurų konvertavimo į Šveicarijos frankus sandoriais, kurie yra reikalingi kredito veikimui ir grąžinimui, ir kad paskolos davėjas konvertuoja mėnesinių įmokų likutį eurais į Šveicarijos frankus po to, kai sumokami su paskola susiję mokesčiai;

                              —

                              pasiūlyme yra nurodyta, kad jeigu po valiutos keitimo sandorio susidariusi suma bus mažesnė už mokėtiną sumą Šveicarijos frankais, pagrindinė paskolos suma bus grąžinama ne taip greitai, o galimai likusi negrąžinta įmokos dalis bus įtraukta į debeto likutį Šveicarijos frankais, ir nurodyta, kad pagrindinės paskolos sumos grąžinimas bus koreguojamas atsižvelgiant į mėnesinėms įmokoms taikomo keitimo kurso svyravimus (jų padidėjimą arba sumažėjimą) ir kad dėl šių pokyčių paskolos grąžinimo laikotarpis gali pailgėti arba sutrumpėti, o prireikus gali būti pakeista visa paskolos grąžinimo kaina;

                              —

                              straipsniuose „vidaus sąskaita eurais“ ir „vidaus sąskaita Šveicarijos frankais“ yra išsamiai aprašyti kiekvieno mokėjimo termino pabaigoje vykdomi sąskaitos debetavimo ir kreditavimo sandoriai, o sutartyje skaidriai aprašytas konkretus užsienio valiutos konvertavimo mechanizmo veikimas; ir kai pasiūlyme, be kita ko, nėra aiškiai įvardyta „valiutos keitimo rizika“, kuri tenka paskolos gavėjui dėl to, kad jis negauna pajamų sąskaitos valiuta, ir nėra aiškios nuorodos į „palūkanų normos riziką“?

                  5.

                  Jeigu į ketvirtąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar pagal Direktyvą Nr. 93/13, aiškinamą atsižvelgiant į Bendrijos teisės veiksmingumo principą, yra draudžiama nacionalinė jurisprudencija, pagal kurią sutarties sąlyga ar sąlygos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, yra „aiškios ir suprantamos“ remiantis direktyva, nors tik prie ketvirtajame klausime nurodytų duomenų yra pridėtas imitavimo modelis, pagal kurį per pradinį sutarties laikotarpį – 25 metus – mokėjimo valiuta nuvertėtų 5,37 % palyginti su sąskaitos valiuta, bet jame nevartojami tokie terminai kaip „rizika“ ar „sunkumai“?

                  6.

                  Ar pareiga įrodyti, kad sąlyga yra „aiški ir suprantama“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 93/13, įskaitant su sutarties sudarymu susijusias aplinkybes, tenka pardavėjui ar tiekėjui, ar vartotojui?

                  7.

                  Jeigu pareiga įrodyti, kad sąlyga yra aiški ir suprantama, tenka pardavėjui ar tiekėjui, ar pagal Direktyvą 93/13 yra draudžiama nacionalinė jurisprudencija, pagal kurią, esant su pardavimo metodais susijusių dokumentų, paskolos gavėjai turi pareigą įrodyti, kad, pirma, jie gavo šiuose dokumentuose pateiktą informaciją, ir, antra, kad juos jiems pateikė būtent bankas, ar, priešingai, pagal ją reikalaujama, kad šie elementai sudarytų prielaidą, jog šiuose dokumentuose esanti informacija buvo perduota skolininkams, taip pat ir žodžiu, ir tai yra paprasta prielaida, kurią už savo pasirinktų tarpininkų perduodamą informaciją atsakingas pardavėjas ar tiekėjas privalo atmesti?

                  8.

                  Ar tokiai sutarčiai, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, kai abi šalys patiria valiutos keitimo riziką, gali būti būdingas ryškus neatitikimas, nes, pirma, pardavėjas arba tiekėjas turi geresnių priemonių numatyti valiutos keitimo riziką nei vartotojas ir, antra, pardavėjo ar tiekėjo prisiimama rizika ribojama, o vartotojo rizika – neribojama?

         (1)  1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyva 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288).


title: Byla C-780/19: 2019 m. spalio 22 d. tribunal de grande instance de Paris (Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje BW, CX/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

text:
               20.1.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 19/26

      2019 m. spalio 22 d. tribunal de grande instance de Paris (Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje BW, CX/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République
      (Byla C-780/19)
      (2020/C 19/28)
      Proceso kalba: prancūzų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Tribunal de grande instance de Paris

         Šalys pagrindinėje byloje

         Ieškovai: BW, CX

         Atsakovai: BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

         Prejudiciniai klausimai

                  1.

                  Ar pagal Direktyvą Nr.o93/13 (1), aiškinamą remiantis veiksmingumo principu, tokiu atveju, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, senaties taisyklės negali būti taikomos: a) paskelbiant sutarties sąlygą nesąžininga, b) vykdant galimą grąžinimą, c) kai vartotojas yra ieškovas ir d) kai vartotojas yra atsakovas, įskaitant atvejus, kai teikiamas priešieškinis?

                  2.

                  Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų visiškai arba iš dalies neigiamas, ar pagal Direktyvą 93/13, aiškinamą atsižvelgiant į veiksmingumo principą, iš bylos medžiagos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, draudžiama taikyti nacionalinę jurisprudenciją, pagal kurią senaties terminas skaičiuojamas nuo paskolos pasiūlymo priėmimo datos, o ne nuo datos, kai iškyla rimtų finansinių sunkumų?

                  3.

                  Ar tokios sąlygos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, pagal kurias, be kita ko, Šveicarijos frankas yra sąskaitos valiuta, o euras – mokėjimo valiuta, ir dėl kurių valiutos keitimo rizika tenka paskolos gavėjui, yra pagrindinis sutarties dalykas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalį, kai valiutos keitimo išlaidų suma yra neginčijama ir kai tam tikrose sutarties sąlygose yra numatyta, kad paskolos gavėjas konkrečiomis datomis gali pasinaudoti galimybe konvertuoti sutarties sumą į eurus pagal iš anksto nustatytą formulę?

                  4.

                  Ar pagal Direktyvą 93/13, aiškinamą atsižvelgiant į Sąjungos teisės veiksmingumo principą, yra draudžiama nacionalinė jurisprudencija, kurioje sąlyga ar sąlygos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, yra laikomos „aiškiomis ir suprantamomis“ pagal šią direktyvą, nes:

                              —

                              išankstiniame paskolos pasiūlyme yra detalizuoti valiutos keitimo sandoriai, įvykdyti per kredito sutarties galiojimo laiką, ir nurodyta, kad bus taikomas eurų ir Šveicarijos frankų keitimo kursas, nustatytas likus dviem darbo dienoms iki sandorį nulėmusio įvykio ir paskelbtas Europos Centrinio Banko interneto svetainėje;

                              —

                              pasiūlyme yra paminėta, kad paskolos gavėjas sutinka su Šveicarijos frankų konvertavimo į eurus ir eurų konvertavimo į Šveicarijos frankus sandoriais, kurie yra reikalingi kredito veikimui ir grąžinimui, ir kad paskolos davėjas konvertuoja mėnesinių įmokų likutį eurais į Šveicarijos frankus po to, kai sumokami su paskola susiję mokesčiai;

                              —

                              pasiūlyme yra nurodyta, kad jeigu po valiutos keitimo sandorio susidariusi suma bus mažesnė už mokėtiną sumą Šveicarijos frankais, pagrindinė paskolos suma bus grąžinama ne taip greitai, o galimai likusi negrąžinta įmokos dalis bus įtraukta į debeto likutį Šveicarijos frankais, ir nurodyta, kad pagrindinės paskolos sumos grąžinimas bus koreguojamas atsižvelgiant į mėnesinėms įmokoms taikomo keitimo kurso svyravimus (jų padidėjimą arba sumažėjimą) ir kad dėl šių pokyčių paskolos grąžinimo laikotarpis gali pailgėti arba sutrumpėti, o prireikus gali būti pakeista visa paskolos grąžinimo kaina;

                              —

                              straipsniuose „vidaus sąskaita eurais“ ir „vidaus sąskaita Šveicarijos frankais“ yra išsamiai aprašyti kiekvieno mokėjimo termino pabaigoje vykdomi sąskaitos debetavimo ir kreditavimo sandoriai, o sutartyje skaidriai aprašytas konkretus užsienio valiutos konvertavimo mechanizmo veikimas; ir kai pasiūlyme, be kita ko, nėra aiškiai įvardyta „valiutos keitimo rizika“, kuri tenka paskolos gavėjui dėl to, kad jis negauna pajamų sąskaitos valiuta, ir nėra aiškios nuorodos į „palūkanų normos riziką“?

                  5.

                  Jeigu į ketvirtąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar pagal Direktyvą Nr. 93/13, aiškinamą atsižvelgiant į Bendrijos teisės veiksmingumo principą, yra draudžiama nacionalinė jurisprudencija, pagal kurią sutarties sąlyga ar sąlygos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, yra „aiškios ir suprantamos“ remiantis direktyva, nors tik prie ketvirtajame klausime nurodytų duomenų yra pridėtas imitavimo modelis, pagal kurį per pradinį sutarties laikotarpį – 25 metus – mokėjimo valiuta nuvertėtų 5,37 % palyginti su sąskaitos valiuta, bet jame nevartojami tokie terminai kaip „rizika“ ar „sunkumai“?

                  6.

                  Ar pareiga įrodyti, kad sąlyga yra „aiški ir suprantama“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 93/13, įskaitant su sutarties sudarymu susijusias aplinkybes, tenka pardavėjui ar tiekėjui, ar vartotojui?

                  7.

                  Jeigu pareiga įrodyti, kad sąlyga yra aiški ir suprantama, tenka pardavėjui ar tiekėjui, ar pagal Direktyvą 93/13 yra draudžiama nacionalinė jurisprudencija, pagal kurią, esant su pardavimo metodais susijusių dokumentų, paskolos gavėjai turi pareigą įrodyti, kad, pirma, jie gavo šiuose dokumentuose pateiktą informaciją, ir, antra, kad juos jiems pateikė būtent bankas, ar, priešingai, pagal ją reikalaujama, kad šie elementai sudarytų prielaidą, jog šiuose dokumentuose esanti informacija buvo perduota skolininkams, taip pat ir žodžiu, ir tai yra paprasta prielaida, kurią už savo pasirinktų tarpininkų perduodamą informaciją atsakingas pardavėjas ar tiekėjas privalo atmesti?

                  8.

                  Ar tokiai sutarčiai, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, kai abi šalys patiria valiutos keitimo riziką, gali būti būdingas ryškus neatitikimas, nes, pirma, pardavėjas arba tiekėjas turi geresnių priemonių numatyti valiutos keitimo riziką nei vartotojas ir, antra, pardavėjo ar tiekėjo prisiimama rizika ribojama, o vartotojo rizika – neribojama?

         (1)  1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyva 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288).


title: Byla T-695/18: 2019 m. lapkričio 20 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Werner/EUIPO – Merck (fLORAMED) (Europos Sąjungos prekių ženklas – Protesto procedūra – Vaizdinio Europos Sąjungos prekių ženklo „fLORAMED“ paraiška – Ankstesnis žodinis Europos Sąjungos prekių ženklas MEDIFLOR – Santykinis atsisakymo registruoti pagrindas – Galimybė supainioti – Reglamento (ES) 2017/1001 8 straipsnio 1 dalies b punktas)

text:
               20.1.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 19/47

      2019 m. lapkričio 20 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Werner/EUIPO – Merck (fLORAMED)
      (Byla T-695/18) (1)

      (Europos Sąjungos prekių ženklas - Protesto procedūra - Vaizdinio Europos Sąjungos prekių ženklo „fLORAMED“ paraiška - Ankstesnis žodinis Europos Sąjungos prekių ženklas MEDIFLOR - Santykinis atsisakymo registruoti pagrindas - Galimybė supainioti - Reglamento (ES) 2017/1001 8 straipsnio 1 dalies b punktas)
      (2020/C 19/56)
      Proceso kalba: vokiečių

         Šalys

         Ieškovas: Stefan Werner (Baldham, Vokietija), atstovaujamas advokato T Büttner

         Atsakovė: Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO), atstovaujama S. Hanne

         Kita procedūros EUIPO apeliacinėje taryboje šalis, įstojusi į bylą Bendrajame Teisme: Merck KGaA (Darmštatas, Vokietija), atstovaujama advokatų U. Pfleghar, M. Best, M. Giannakoulis ir S. Schäffner

         Dalykas

      Ieškinys dėl 2018 m. rugsėjo 17 d. EUIPO antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 197/2018-2), susijusio su protesto procedūra tarp Merck ir S. Werner.

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                  Atmesti ieškinį.

                  2.

                  Priteisti iš Stefan Werner bylinėjimosi išlaidas.

         (1)  OL C 25, 2019 1 21.


title: Byla C-612/19 P: 2019 m. rugpjūčio 14 d. CC pateiktas apeliacinis skundas dėl 2019 m. birželio 13 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-248/17 RENV CC/Parlamentas

text:
               20.1.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 19/7

      2019 m. rugpjūčio 14 d. CC pateiktas apeliacinis skundas dėl 2019 m. birželio 13 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-248/17 RENV CC/Parlamentas
      (Byla C-612/19 P)
      (2020/C 19/09)
      Proceso kalba: prancūzų

         Šalys

         Apeliantė: CC, atstovaujama advokato G. Maximini

         Kita apeliacinio proceso šalis: Europos Parlamentas

         Apeliantės reikalavimai

                  —

                  Panaikinti 2019 m. birželio 13 d. Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-248/17 RENV, išskyrus šio sprendimo rezoliucinės dalies 3 punktą dėl bylinėjimosi išlaidų;

                  —

                  priteisti iš Parlamento visą apeliantės patirtą turtinę ir neturtinę žalą, apskaičiuotą pagal jos ieškinyje (byla F-9/12) nurodytą metodiką;

                  —

                  priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas.

         Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

      Apeliantė prašo iš dalies panaikinti 2019 m. birželio 13 d. Bendrojo Teismo sprendimą byloje CC/Parlamentas, T-248/17 RENV (išskyrus rezoliucinės dalies 3 punktą), kuriuo šis teismas priteisė iš Parlamento sumokėti jai 6 000 eurų ir visas bylinėjimosi išlaidas, o likusią ieškinio dalį atmetė.
      Grįsdama apeliacinį skundą, apeliantė nurodo penkis pagrindus:

                  —

                  Bendrojo Teismo procedūros reglamento 106 straipsnio pažeidimas – Teisinio saugumo principo pažeidimas – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio pažeidimas;

                  —

                  Bendrojo Teismo padarytos teisės klaidos, nes jis nesiėmė prašytų pasirengimo nagrinėti bylą ir proceso organizavimo priemonių;

                  —

                  Pranešimo apie konkursą iškraipymas – Sprendimo dėl panaikinimo pažeidimas – Neteisėtas vertinimo pakeitimas – Pareigūnų tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalies pažeidimas;

                  —

                  Bendrojo Teismo padaryta teisės klaida, nes jis nevertino prarastų galimybių, kiek tai susiję su tam tikromis pareigybėmis;

                  —

                  Savavališkas vertinimas, teisės klaida, nemotyvavimas, šališkumas.


               23.1.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 23/8

      2019 m. rugpjūčio 13 d. Lichtenšteino kunigaikštiškojo apeliacinio teismo prašymas ELPA teismui dėl patariamosios nuomonės baudžiamojoje byloje dėl H ir I

         (Byla E-6/19)

      (2020/C 23/08)
      2019 m. rugpjūčio 13 d. raštu Lichtenšteino kunigaikštiškasis apeliacinis teismas (Fürstliches Obergericht) ELPA teismui pateikė prašymą (jį Teismo kanceliarija gavo 2019 m. rugpjūčio 20 d.) dėl patariamosios nuomonės baudžiamojoje byloje dėl H ir I šiais klausimais:

                  1.

                  Dėl Reglamento (EB) Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies m punkto:

                              a)

                              Ar ši nuostata taip pat taikoma jame nurodytų specializuotų pinigus ir (arba) vertybes gabenančių transporto priemonių reisams be krovinio, kitaip tariant, tų transporto priemonių reisams, kurių tikslas – surinkti pinigus ar vertybes, ir reisams atgal po to, kai pinigai ar vertybės pristatyti?

                              b)

                              Ar ši nuostata taip pat taikoma specializuotas pinigus ir (arba) vertybes gabenančias transporto priemones lydinčioms transporto priemonėms?

                  2.

                  Ar, remiantis Reglamento (EB) Nr. 561/2006 19 straipsnio 1 dalimi, yra būtinas ar proporcingas reikalavimas valstybei narei nustatyti sankcijas už šio reglamento pažeidimus tais atvejais, kai nurodyti specializuotų pinigus ir (arba) vertybes gabenančių transporto priemonių reisai buvo kitų valstybių narių teritorijoje ir tos valstybės narės taikė šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies m punkte nustatytą išimtį, todėl pagal atitinkamą susijusios valstybės narės nacionalinę teisę pažeidimo nebuvo?

                  3.

                  Ar Reglamento (EB) Nr. 561/2006 6 straipsnio 5 dalį reikia aiškinti taip, kad ji reikštų, jog net tais atvejais, kai valstybė narė taikė šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies m punkte nustatytą išimtį, bet kuri šio reglamento 4 straipsnio e punkte apibrėžta trukmė ir transporto priemonės vairavimo trukmė (kiekvienu atveju susijusi su specializuotų pinigus ir (arba) vertybes gabenančių transporto priemonių reisais) turi būti fiksuojama kaip „kiti darbai“ pagal minėto reglamento 6 straipsnio 5 dalį?
                  Jei atsakymas į šį klausimą yra teigiamas, ar Reglamento (EB) Nr. 561/2006 6 straipsnio 5 dalis turi būti taikoma ir tais atvejais, kai atitinkama valstybė narė atitinkamoms transporto priemonėms taiko išimtį pagal Reglamento (EEB) Nr. 3821/85 3 straipsnio 2 dalį (dabar Reglamento (ES) Nr. 165/2014 3 straipsnio 2 dalis)?


title: Byla T-14/18: 2019 m. gruodžio 19 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Graikija/Komisija (EŽŪGF ir EŽŪFKP – Nefinansuojamos išlaidos – Atsietoji tiesioginė pagalba – Fiksuoto dydžio finansinė pataisa – Reglamento (ES) Nr. 1306/2013 52 straipsnis – Deleguotojo reglamento (ES) Nr. 907/2014 12 straipsnis – Pareiga motyvuoti – Žalos įvertinimas – Proporcingumas)

text:
               24.2.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 61/24

      2019 m. gruodžio 19 d. Bendrojo Teismo sprendimas byloje Graikija/Komisija
      (Byla T-14/18) (1)

      (EŽŪGF ir EŽŪFKP - Nefinansuojamos išlaidos - Atsietoji tiesioginė pagalba - Fiksuoto dydžio finansinė pataisa - Reglamento (ES) Nr. 1306/2013 52 straipsnis - Deleguotojo reglamento (ES) Nr. 907/2014 12 straipsnis - Pareiga motyvuoti - Žalos įvertinimas - Proporcingumas)
      (2020/C 61/28)
      Proceso kalba: graikų

         Šalys

         Ieškovė: Graikijos Respublika, atstovaujama G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou ir A. Vasilopoulou

         Atsakovė: Europos Komisija, atstovaujama D. Triantafyllou ir D. Bianchi

         Dalykas

      Pagal SESV 263 straipsnį pateiktas prašymas panaikinti 2017 m. lapkričio 8 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimą (ES) 2017/2014 dėl valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų nefinansavimo Europos Sąjungos lėšomis iš Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) (OL L 292, 2017, p. 61), kiek jis susijęs su Graikijos Respublika.

         Rezoliucinė dalis

                  1.

                     Atmesti ieškinį.

                  2.

                     Priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

         (1)  OL C 112, 2018 3 26.


title: Byla C-935/19: 2019 m. gruodžio 23 d. Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Lenkija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Grupa Warzywna Sp. z o.o. / Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

text:
               8.6.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 191/2

      2019 m. gruodžio 23 d.Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Lenkija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Grupa Warzywna Sp. z o.o. / Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

      (Byla C-935/19)
      (2020/C 191/02)
      Proceso kalba: lenkų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

         Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Šalys pagrindinėje byloje

         Pareiškėja: Grupa Warzywna Sp. z o.o.

         Atsakovas: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

         Prejudicinis klausimas

      Ar tokia papildoma mokesčių prievolė, kaip nustatyta PVM įstatymo 112b straipsnio 2 dalyje, atitinka 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (1) (visų pirma jos 2 straipsnio, 250 straipsnio ir 273 straipsnio), Europos Sąjungos sutarties 4 straipsnio 3 dalies ir SESV 325 straipsnio nuostatas ir proporcingumo principą?

         (1)  OL L 347, 2006, p. 1.


title: Byla C-949/19: 2019 m. gruodžio 31 d Naczelny Sąd Administracyjny (Lenkija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje M.A. / Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

text:
               8.6.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 191/2

      2019 m. gruodžio 31 d Naczelny Sąd Administracyjny (Lenkija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje M.A. / Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.
      (Byla C-949/19)
      (2020/C 191/03)
      Proceso kalba: lenkų

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Šalys pagrindinėje byloje

         Kasatorius: M.A.

         Atsakovas: Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

         Prejudicinis klausimas

      Ar Konvencijos dėl Šengeno susitarimo, 1985 m. birželio 14 d. sudaryto tarp Beniliukso ekonominės sąjungos valstybių, Vokietijos Federacinės Respublikos ir Prancūzijos Respublikos Vyriausybių dėl laipsniško jų bendrų sienų kontrolės panaikinimo, įgyvendinimo (1) 21 straipsnio 2a dalis, siejama su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio pirma pastraipa, turi būti suprantama taip, kad trečiosios valstybės piliečiui, kuriam buvo atsisakyta išduoti ilgalaikę vizą ir kuris negali pasinaudoti iš Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo 21 straipsnio 1 dalies kylančia teise laisvai judėti kitų valstybių narių teritorijoje, turi būti užtikrinama teisė į veiksmingą teisminę gynybą?

         (1)  OL L 239, 2000, p. 19; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 2 t., p. 9.